GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד צור: הוועדה הזאת היא ועדה עם פריזמה מאוד מסוימת לנושא של מניעת אלימות וגזענות במגרשים ולכן, למרות הזמן הקצר – ואני מאוד מודה למנהלת הוועדה שהתארגנה מהר מאוד – זימנו את הדיון הזה כפי שהוא וטוב שעשינו אותו כי לדעתי הדיון הוא דיון שפעם אחת מציף את הנושאים שמאוד מעניינים אותנו, ופעם שנייה, הוא גם דיון הכנה לקראת דיון נוסף שנרצה לקיים בעוד כחודש כאשר בדיון הזה, כפי שגם ציין חבר הכנסת פריג' מספר פעמים, היינו מאוד רוצים לשמוע נתונים מפולחים באופן שייתנו לנו איזו תמונה שהולכת אחורה ליישום החוק.
דוד צור: זה כדי לתת אובר ויו כזה של נתונים בהם המשטרה תצביע גם על נושא של הקצאת הסד"כים, גם על נושא האכיפה ועל מגמות עליהן אפשר להצביע, אם כן יש התגברות באלימות או לא.
דוד צור: כבוגר מערכות אלה, הסטטיסטיקות לפעמים יכולות להטעות.
דוד צור: לפני חודשיים היה כאן המפכ"ל וספג ביקורת קשה מאוד בוועדת הפנים על כך שהוא הציג נתונים שמצביעים על ירידה באלימות ולא מתרגמים נכון את המציאות כי פיקים מסוימים של אלימות מייצרים לנו תחושת ביטחון אחרת.
דוד צור: לכן יש הבדל משמעותי בין תחושת הביטחון לבין הנתונים האמיתיים שנותנים לנו את התמונה.
דוד צור: לכן הנתונים האלה הם מאוד חשובים.
דוד צור: נקודה שנייה שעלתה בדיון.
דוד צור: אני מאוד מברך את המגמה הזאת שראינו בעונה האחרונה של הורדת הסד"כים והקצאת הכוחות לשיטור ולאבטחה כיוון שהנושא הזה הוא עול ונטל גדול מאוד על הקבוצות שגם כך כורעות תחת הנטל.
דוד צור: אם המגמה הזאת תתייצב, כי אני לא מניח שהיא תוכל לרדת בממדים האלה, אבל היא תתייצב, ואנחנו נצליח להוריד את רמת האלימות במקביל, זה וין-וין.
דוד צור: מהבחינה הזאת הנתונים האלה ממש מעודדים, אבל נקבל את הסיכום ונשמע אותם כי יש כאן גם נתונים כספיים שראינו בהתאם, בהלימה לסד"כים, והם מרשימים ביותר.
דוד צור: חמישה מיליון שקלים שנחסכים מהוצאות שיטור, זה דבר משמעותי ביותר.
דוד צור: אגב, יכול להיות שיש בזה את עניין הקריטריונים האחידים.
<איתן מדמוני: שם.
<איתן מדמוני: רק שם.
דוד צור: זה דבר שיכול בהחלט להצביע על כך.
דוד צור: בדיון הבא אני רוצה לשמוע לגבי הקמת היחידה.
דוד צור: יגיע ראש אג"ת או מי שמרכז את העבודה.
דוד צור: אמרנו שנקבע מועד לנושא הזה עם ה-טוטו ואני אזמין גם את מפעל הפיס שהם לא קשורים בהכרח לסוגיה נטו של אלימות בספורט אבל בכלל בנושא של ההימורים הבלתי חוקיים כי יש לה נגיעה גם להשלכות של מימון היחידה הזאת.
דוד צור: לעניין הפרויקטים של מניעה.
דוד צור: שמענו כאן על כמה פרויקטים ואנחנו שומעים על כך בוועדות השונות.
דוד צור: הקדשנו לזה ישיבת ועדה אחת בנפרד.
דוד צור: ככל שנרבה בעניין הזה, כן ייטב.
דוד צור: צודקת כבוד השופטת בדבריה לעניין ההסברה ולעניין עשיית יחסי הציבור בעניין הזה.
דוד צור: אני רואה את הקמפיינים, גם כמי שצופה בעיתונות הספורט ובעיקר במשודרת אבל גם בכתובה, ואני רואה שהקמפיינים האלה עולים והם חשובים מאוד.
דוד צור: אני לא יודע לומר מה מידת ההשפעה שלהם אבל אין ספק שיש לזה מידה מסוימת של השפעה.
דוד צור: אני חושב שהפרויקטים שצוינו כאן, גם על ידי מצילה וגם על ידי השופטת, לעניין הפרויקטים שגם נכנסים לבתי הספר ונעשים בקרב הנוער – זאת השקעה שיכול להיות שנגיע אליה בעתיד.
דוד צור: לעניין האכיפה.
דוד צור: אמר כאן בצדק אורי, ואני מחזק את דבריו, שאנחנו חייבים לייצר הרתעה.
דוד צור: הכלי שניתן בחוק החדש, בחוק הספורט, מאפשר הרבה מאוד פעולות מינהליות שלא מצריכות את התהליך המייגע של איסוף הראיות, הגעה לבית משפט ועוד כהנה וכהנה דברים.
דוד צור: לכן אני לא בטוח שבנושא הזה המשטרה וגם מנהלי האירועים מנצלים מספיק את הסמכויות שניתנו להם.
דוד צור: אם יש איזשהו חוסר בהירות בעניין הסמכויות שלהם, שווה שנבהיר אותו.
דוד צור: אם נדרשים תיקוני חקיקה, בבקשה, יש לכם כאן ועדה שזה בדיוק התפקיד שלה.
דוד צור: תביאו את זה ואנחנו נריץ את תיקוני החקיקה האלה ככל שאפשר מהר.
דוד צור: אם זאת תהיה הצעה ממשלתית או אם זה יובא דרך היועצת המשפטית שלכם במשרד, אם זאת תהיה הצעה פרטית של חבר כנסת, זה לא משנה – זה ירוץ מהר מאוד כי יש כאן
דוד צור: כנסת מאוד קשובה לנושא הזה ואנחנו מאוד רוצים לקדם את החוקים האלה.
דוד צור: הנושא של האלימות המילולית, אתו התחלנו ובו אני רוצה לסיים.
דוד צור: כמי שגם מבקר לא מעט במגרשים, גם בארץ אבל גם בחוץ לארץ, התופעה הזאת היא לא גזרה משמים.
דוד צור: היא פשוט נעקרה מן השורש במדינות אירופה.
דוד צור: בגרמניה היא הייתה איומה ונוראה ובאיטליה היא עדיין בעייתית.
דוד צור: אגב, הייתי שם השבוע וראיתי את האירועים שהיו בנאפולי, אבל נאפולי היא דוגמה למקום שמאוד קשה להם להתמודד עם זה אבל הם הצליחו להתמודד עם זה יפה מאוד.
דוד צור: בגדול איטליה היא מוקד בעייתי.
דוד צור: יוון עדיין לא הצליחה להתמודד.
דוד צור: בריטניה, גרמניה, גם צרפת, הן פשוט דוגמה איך הצליחו להוציא מהשורש את הגזענות אבל גם את האלימות.
דוד צור: לכן בעניין הזה של אלה שעומדים ומקללים באופן גזעני, קוראים מוות לערבים ועוד כהנה וכהנה, אלה מושגים שלא יכירם במגרש ואת אלה צריך להוציא ולנקוט בפעולות נחושות.
דוד צור: אני לא אומר שבתוך קהל של 10,000 יכניסו שני שוטרים סמויים כי בסוף זה ייצר בעיה עוד יותר קשה אבל תיעוד ואחרי כן מיצוי ההליכים עם האנשים האלה ופרסום הנושא הזה, זה דבר שאפשר לעשות אותו.
דוד צור: אתה שואל אותי אם במקרה של הדר יוסף אי אפשר היה לשלוף את השלושה-ארבעה האלה?
דוד צור: אני אומר לך כמי שעשה את זה באוסישקין.
דוד צור: אני הוצאתי אגף שלם של חמישים אנשים במשחק דרבי בו צעקו שואה, שואה, ממזרחי תתאבד.
דוד צור: הוצאתי חמישים אנשים ויצאו החוצה בהפגנתיות מאתיים אנשים והיה יופי של משחק.
דוד צור: לדעתי אפילו הפועל ניצחו.
דוד צור: אם כן, זה לא משנה, בסוף המשטרה צריכה להיות מאוד מאוד קונקרטית בפעילות שלה.
דוד צור: אני מאוד מודה לכם על שבאתם למרות ההתרעה הקצרה.
דוד צור: כאמור, אנחנו נקיים דיון נוסף בעוד חודש.
עמרם מצנע: בוקר טוב לידידיי חברי הכנסת, למיכל רוזין ולשמעון אוחיון.
עמרם מצנע: אנחנו חיברנו שני נושאים שלכאורה לא בדיוק קשורים אבל קשורים.
עמרם מצנע: הנושא הראשון והחשוב הוא כמובן שיבוץ מורים מהעדה האתיופית במערכת החינוך, נושא שעלה במספר פגישות שקיימתי.
עמרם מצנע: גם מורים שהכשרתם הייתה באתיופיה הגיעו לארץ ולא מצליחים מועסקים כאן במערכת החינוך, וגם כמובן היעדרם של מורים שגדלו והתחנכו כאן בארץ, היעדרם של מורים כאלו במערכת החינוך בכלל וכמובן שזה בעל חשיבות שתכף נדון בו.
עמרם מצנע: הנושא השני הוא הצעה לסדר יום שנושאה הוא הדרת ילדים ממוצא אתיופי במערכת החינוך, הצעה של חברת הכנסת מיכל רוזין, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה וחבר הכנסת שמעון סולומון.
עמרם מצנע: אנחנו נתחיל דווקא בנושא השני כי מיכל יושבת ראש ועדה והיא צריכה ללכת לעיסוקיה.
מיכל רוזין: עיסוקיי כיושבת ראש הוועדה לעובדים זרים ולכן אני אצטרך לצאת.
מיכל רוזין: הפנייה לוועדה נעשתה בעקבות הצעה לסדר שעלתה במליאה בעקבות פרסום שלא הפתיע אותי גם כתושבת העיר וגם כמי שעסקה בנושא של הקהילה האתיופית, לגבי הפרדה של תלמידים בשיעורים מסוימים ובמבחנים מסוימים, משאר חבריהם לכיתה.
מיכל רוזין: ההפרדה הייתה הפרדה שאפשר לומר הפרדה גזעית.
מיכל רוזין: אני כתושבת העיר פתח תקווה מכירה היטב את הסוגיה הזאת לאורך כל השנים ועוד הרבה לפני שהייתי חברת כנסת הפגנתי ברחבת העירייה ומול העירייה בנושא.
מיכל רוזין: בכלל, בפתח תקווה, אני חושבת שיש מקבץ של תופעות במערכת החינוך ורק הבוקר – אני לא יודע אם שמעתם חדשות – גילו מטען חבלה באולם ספורט בבית ספר.
מיכל רוזין: עוד סיבה להתגאות בעיר שלי.
מיכל רוזין: אני גאה בה.
מיכל רוזין: במערכת החינוך לאורך השנים יש הפרדות בין אם הן מגדריות בחלק מבתי הספר, בניגוד לרצון ההורים, ובין אם הן גזעיות ואתניות.
מיכל רוזין: אני מזכירה לכולם גם את הדיון שהיה כאן בקדנציה הקודמת לגבי בית ספר גורדון, עולים מחבר העמים שהוא עכשיו בעצם בית ספר שהוא רק של עולים מחבר העמים, וכמובן הנושא של עולים או בני עולים מאתיופיה.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר דבר נוסף שהוא חשוב.
מיכל רוזין: הרבה פעמים אנחנו מסתתרים כגורמי חינוך מאחורי הטענה ואומרים שזה אינהרנטי לנושא.
מיכל רוזין: אם הילד הוא בכיתה ה' אבל הרמה שלו היא כמו של ילד בכיתה ג' – כך נטען גם על ידי מורה בית ספר דרכי נועם – אזי אי אפשר שהם ילמדו את אותו חומר או יערכו את אותם מבחנים.
מיכל רוזין: זה תמיד תירוץ שניתן כאשר מתעסקים עם אוכלוסיות מוחלשות, לאו דווקא בני הקהילה האתיופית אלא בכלל אוכלוסיות מוחלשות בבתי ספר מוחלשים.
מיכל רוזין: אומרים: מה אתם רוצים?
מיכל רוזין: יש להם פחות יכולות ולכן אנחנו צריכים לתת להם דרך אחרת של חינוך.
מיכל רוזין: אני מאמינה בחינוך שוויוני ואני מאמינה בחינוך זהה.
מיכל רוזין: דרך אגב, שוויוני זה לא לתת לכולם אותו דבר כי מה שאתה נותן לילד אחד ומספיק לו כי יש לו גם חינוך פרטני בבית, שיעורים פרטיים ומערכת של חינוך א-פורמלי וכדומה, אין אולי לילד אחר.
מיכל רוזין: לכן שוויון זה לתת לילדים שצריכים לקבל יותר, שיקבלו יותר במערכת.
מיכל רוזין: וחלק מהעניין הוא גם בנושא הזה.
מיכל רוזין: כאשר אותם ילדים צריכים לקבל דחיפה יותר גדולה, השקעה יותר גדולה של מערכת החינוך, כאשר הם עוד בגן הילדים – וטוב שהיום כבר יש חינוך מגיל שלוש – וכאשר הם נכנסים לכיתה א', הם צריכים לקבל יותר משאבים ויותר השקעה על מנת להגיע כמו שאר חבריהם לכיתה לאותה רמה, הדרך היא להשקיע פי שתיים ופי שלוש ופי עשר ולא לעשות הפרדה ולהגיד שעכשיו נפריד ביניהם והם לא יוכלו ללמוד יחד כי הם לא באותה רמה.
מיכל רוזין: נקודה אחרונה וחשובה.
מיכל רוזין: אחד הדברים שפניתי בגינם לשר החינוך עת נכנסתי לכנסת היה הנושא של מבחני המיצב למיניהם.
מיכל רוזין: אני שמחה שהוא נכנס לנושא והוא מטפל בו.
מיכל רוזין: אחת הטענות ששמעתי שוב ושוב – ושוב, אני מדברת בעיקר על פתח תקווה שהיא עירי ואלה הם חבריי ושכניי ומהם אני שומעת הרבה מאוד ואלה מורות, גננות וכדומה – על כל הפיקטיביות של מבחני המיצב, כיצד מוציאים מהכיתות את הילדים המוחלשים כאשר במקרה הוא צריך לקבל שיעור השלמה בספרייה, במקרה אומרים לילד שמחר הוא לא צריך לבוא לבית הספר, מקריות שכזאת, ואני אומרת לכם שאני לא מטעה כאן אף אחד.
מיכל רוזין: בצורה חד משמעית המורות מדווחות לי שזאת הנחיה ברורה של בתי הספר על מנת ליצור מצב בו התוצאות של אותו בית ספר יהיו תוצאות גבוהות.
מיכל רוזין: אני חושבת שזאת לקות גדולה של מערכת החינוך ואני שמחה ששר החינוך מתגייס לעניין הזה.
מיכל רוזין: גם בנושא הזה של בני הקהילה האתיופית, זה חמור שבעתיים כי בעצם אנחנו אומרים שאנחנו מסתירים אותם, אנחנו לא רוצים שתדעו מה מצבם והם נעלמים.
מיכל רוזין: הדבר הגרוע ביותר לנו כחברה זה להפוך קבוצות שלמות – והרבה פעמים זה מה שאנחנו עושים – למוסתרות מהעין כאשר לא רואים אותן.
מיכל רוזין: לכן העלינו את הנושא הזה שאני חושבת שהוא חשוב ביותר.
מיכל רוזין: תודה לך יושב ראש הוועדה.
עמרם מצנע: אני מבקש ממשה ישעיהו ממכללת סמינר הקיבוצים להציג את הנושא של מורים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.
<משה ישעיהו: תודה רבה.
<משה ישעיהו: אני מאוד מתרגש להיות כאן.
<משה ישעיהו: זאת פעם ראשונה בנוכחות הזאת.
מיכל רוזין: ברוך הבא.
<משה ישעיהו: מכובדיי חברי הכנסת וכל הנוכחים, בוקר טוב.
<משה ישעיהו: ליתר דיוק, אני אייצג רק את מכללת סמינר הקיבוצים, את העשייה וההשלכות של שני הנושאים שהעליתם כאן.
<משה ישעיהו: אני באופן אישי 15 שנים ראשונות אחרי השירות הצבאי.
<משה ישעיהו: הייתי מורה ומחנך כיתה, כך שנושא החינוך רוב אלי קרוב לעשרים שנים.
<משה ישעיהו: התחלתי בימין אורט, שם הייתי מחנך כיתה בתיכון, ומאז עברתי יותר לעבודה קהילתית בעפולה וכרגע אני עובד בלוד וכמובן במכללת סמינר הקיבוצים.
עמרם מצנע: למדת בארץ לימודי הוראה.
<משה ישעיהו: בהחלט.
<משה ישעיהו: אני בוגר מערכת החינוך בישראל.
<משה ישעיהו: למדתי בירושלים שם עשיתי את התואר וזה גם מה שעשיתי בצבא.
<משה ישעיהו: נושא החינוך בהחלט קרוב ללבי ואני אשתף אתכם מהעשייה במכללה, אבל לפני כן הייתי רוצה לומר עוד מילת פתיחה.
<משה ישעיהו: התהליך של יישום או שילוב מורים במערכת החינוך הוא בשרשרת האחרונה כאשר לפני כן יש עוד מהלכים ואני אשתף אתכם בזה כי זה חשוב לתהליך יישום המורים.
<משה ישעיהו: חשבנו שיהיה נכון שנושא של שילוב מורים וגננות יוצאי אתיופיה זאת משימה לאומית.
<משה ישעיהו: כפי שציינת, ככל שיהיו מורים במערכת החינוך, הם יעשו את המוביליות האמיתית ביותר.
<משה ישעיהו: חינוך הוא תהליך ארוך, מצריך סבלנות, אבל אין יותר טוב מאשר מורה שנמצא במערכת החינוך עצמה שהוא תולדה של גזענות.
<משה ישעיהו: מי כמונו יודע שזאת בורות, אטימות, פחד מהזר.
מיכל רוזין: מהאחר.
<משה ישעיהו: מהאחר.
<משה ישעיהו: זה דורש משאבים ממוקדים ואני מדבר לא רק בהיבט הכלכלי.
<משה ישעיהו: לצורך המחשה אומר שבמערכת החינוך בישראל מורה יוצא אתיופיה שמסיים את שנות הלימודים שלו ומתקבל למערכת החינוך – ותכף נדבר על איך הוא מתקבל לעבודה במערכת החינוך – יש לו פריבילגיה של שמונה שעות אקסטרה שמשרד החינוך מאפשר לו.
<משה ישעיהו: זאת אומרת, הוא הולך לבית הספר עם נדוניה, עם מתנה של שמונה שעות.
עמרם מצנע: בית הספר מקבל עוד שמונה שעות.
<משה ישעיהו: כן, אבל מה שקורה במערכות החינוך זה שהמורה מנצל או מנהל בית הספר מנצל את שמונה השעות האלה במשך השנה-שנתיים הראשונות ואחר כך אומר לו שלצערו אין לו שעות לתת לו.
<משה ישעיהו: לזה אני מתכוון כשאני אומר נושא של משאבים.
<משה ישעיהו: בחלק יש משאבים, המדינה משקיעה משאבים, אבל זאת למשל תוצאה נקודתית של מה שקורה.
<משה ישעיהו: מאמץ אישי.
<משה ישעיהו: אנחנו לא מסירים אחריות מהבוגרים, מהאדם עצמו שצריך לעשות את כל המאמצים להשתלב, להתגייס, לחפש עבודה ולעשות כל מה שנדרש.
מיכל רוזין: אבל אם הדרך חסומה, אין לו דרך.
<משה ישעיהו: אנחנו חושבים שהשילוב הזה צריך לבוא מלמעלה וגם מלמטה.
<משה ישעיהו: המטרה הראשונה היא בהחלט לתת ייצוג הולם.
<משה ישעיהו: אני חושב שהמספרים מדברים בעד עצמם.
<משה ישעיהו: אני חושב שיש מה לעשות בנקודה הזאת.
עמרם מצנע: במחקר או בסקר שעשיתם, מה צוואר הבקבוק?
עמרם מצנע: היעדרם של מספיק אנשים יוצאי העדה האתיופית שהם מוכשרים ללמד או שיש מורים שהוכשרו אבל לא מצליחים למצוא מקום עבודה?
<משה ישעיהו: אני בהחלט רוצה להתייחס בהמשך לנקודה הזאת ואני מבטיח לך שאתייחס אליה.
עמרם מצנע: כמובן נשמע אחר כך את משרד החינוך.
<משה ישעיהו: בהחלט נתייחס לזה בהמשך.
<משה ישעיהו: מטרה שנייה.
<משה ישעיהו: השכלה כדוגמה למוביליות ולאפשרויות להתפתח בחברה וכולי.
<משה ישעיהו: אני חושב שחינוך – אני יכול להעיד על עצמי – הוא אחד התחומים שדורש כל כך הרבה כישורים.
<משה ישעיהו: רק מי שיש לו את ההזדמנות הזאת לעמוד בכיתה עם שלושים תלמידים, יש לו עוד מידע ועוד ידע ועוד כישורים נוספים, זה באמת קצת מרתיע בשלבים הראשונים ואנחנו רואים את זה גם בתהליך ההכשרה.
<משה ישעיהו: מקצוע ההוראה הוא חשוב לנו, הוא צורך מרכזי בהכשרה של המורים והנתונים האלה לדעתי מדברים על כך ואתם רואים שזה על פי המידע של הכנסת לשנת 2011.
<משה ישעיהו: כאן הדבר עליו אנחנו מדברים.
<משה ישעיהו: מורה שנוכח הן בגנים והן בבתי הספר, אני חושב שמיותר להרחיב את הדיבור על המעגלים הנרחבים שנפתחים לילדים ולהורים לכל התופעות שאנחנו דוחים אותן והיינו רוצים להיאבק בהן.
<משה ישעיהו: בעינינו המאבק האמיתי הוא באמצעות החינוך, באמצעות המורים שיהיו בתוך הממסדים האלה.
<משה ישעיהו: אכן, כתבנו באופן מכוון קשיים ולא אתגרים כי באמת אלה הנקודות התכליתיות שמראות היכן צוואר הבקבוק.
<משה ישעיהו: כיום במכללת סמינר הקיבוצים לומדים ארבעים סטודנטים, רובם ככולם בנות.
<משה ישעיהו: בשנה שעברה, זה היה המחזור הראשון, שישה בוגרים סיימו וללא יוצא מן הכלל כל השישה שולבו במערכת החינוך הפורמלית כגננות וכמחנכות כיתה אבל זאת הייתה תוצאה של מאמץ וולנטרי שלי ושל דוקטור רינה שמלווה אותי, וזה נעשה באופן אישי באמצעות קשרים ומצאנו להן את מסגרת העבודה.
<משה ישעיהו: הייתי רוצה לפנות אליכם בבקשה שבאמת יהיה משהו ממוסד ללא חסדים ולא רחמים עבור אנשים טובים שסיימו את המערכת באופן מסודר, שתהיה להם הזדמנות לייצר את זה.
<משה ישעיהו: גם בנושא של גיוס סטודנטים, אני הולך מעיר לעיר, מישוב לישוב, ויש המון אנשים נפלאים.
<משה ישעיהו: אני מוכרח לציין את מרכז צעירים למשל שבאמת משתף אתי פעולה ומסתובב בכל מקום.
<משה ישעיהו: אילו הייתה איזושהי מסגרת ממוסדת בנושא של איתור סטודנטים מתאימים להוראה, היינו יכולים להגדיל גם את מספר הסטודנטים שיבואו להוראה.
עמרם מצנע: ששת הבוגרים, בטח כולן בוגרות.
<משה ישעיהו: כולן בוגרות.
עמרם מצנע: הן מלמדות בכיתות אתיופיות?
<משה ישעיהו: ממש לא.
<משה ישעיהו: לא לזה אנחנו מתכוונים חלילה.
<משה ישעיהו: בכוונה לא הזכרתי את הנושא הזה.
<משה ישעיהו: אדרבה, יש אחת שמלמדת בתוך מרכז תל אביב.
מיכל רוזין: מרכז תל אביב, זה פחות מפתיע אותי.
<משה ישעיהו: את צודקת.
מיכל רוזין: שם יש יותר שונות מאשר במקומות אחרים בארץ.
<משה ישעיהו: הסוגיה שאת מעלה לגבי המקומות האחרים שהיינו רוצים שהם ישתלבו בהם, זה חרב פיפיות.
<משה ישעיהו: מצד אחד גם כאשר מגיעים מאזורי פריפריה למוסדות להשכלה גבוהה – נושא אליו אתייחס בהמשך – יש מידתיות מסוימת של הפערים וצריך לעשות השלמות בתוך המוסד.
<משה ישעיהו: גם לזה הייתי רוצה להתייחס.
<משה ישעיהו: זאת אומרת, יש צורך באיזושהי תוספת מעבר ללימודים הפורמליים שמתקיימים במערכת הלימודים האקדמית.
<משה ישעיהו: קשיים בלימודים.
<משה ישעיהו: יש צורך במתן מענה נוסף העשרתי וליווי.
מיכל רוזין: כי מערכת החינוך בפריפריה לא מספיקה והם באים כאשר הרמה שלהם לא מספיקה?
<משה ישעיהו: לא.
מיכל רוזין: אין הבדל בין אתיופים שבאים לבין ותיקים שבאים.
<משה ישעיהו: למוסדות להשכלה גבוהה – במקרה אצלנו מכללת סמינר הקיבוצים – יש רף של כניסה, איך צריך להתקבל.
<משה ישעיהו: על זה אין ויכוח ואנחנו כתכנית מנסים לפרוץ את הגבולות עד גבול מסוים.
שמעון אוחיון: אין מכינה?
<משה ישעיהו: במכללה הספציפית שלנו אין מכינה.
<משה ישעיהו: עדיין, גם אם תהיה מכינה, במשך שנה אי אפשר להשלים פער של 18-20 שנים.
<משה ישעיהו: אגב, אפשר לעשות ואכן הצלחנו.
<משה ישעיהו: הצלחנו מדי פעם להראות שאכן אפשר לקבל סטודנט שלא עמד בדיוק בסטנדרטים המקובלים ועם תמיכה טובה, הוא יכול לסיים את המסלול בהצלחה רבה.
<משה ישעיהו: האתגר הנוסף.
<משה ישעיהו: בהכשרה של הסטודנטים יש שני משברים שאני מזהה אותם כאשר האחד הוא משבר של זהות.
<משה ישעיהו: זאת אומרת, אנחנו לוקחים את הסטודנטים האלה פעם בשבוע לבד, כקבוצה, כסטודנטים יוצאי אתיופיה.
<משה ישעיהו: יש ויכוח על למה הם לבד וכולי, אבל בסופו של דבר אחר כך הם אומרים תודה כי זה מה שמנע מהם מלפרוש ממערכת הלימודים.
שמעון סולומון: לרוב אלה ילידי הארץ.
<משה ישעיהו: תשעים אחוזים במסלול שהוא נבחר והוא לומד עם כולם.
מיכל רוזין: לוקחים אותם כקבוצת תמיכה או כקבוצה נפרדת ללימודים?
<משה ישעיהו: כן.
מיכל רוזין: כקבוצת תמיכה שהנה אנחנו ביחד ואנחנו גם מדברים על הקשיים שלנו.
מיכל רוזין: או הפרדה בלימודים?
<משה ישעיהו: מחוץ ללימודים.
<משה ישעיהו: אני אבהיר את עצמי.
<משה ישעיהו: הסטודנטים מתקבלים למסלולים הרגילים ולומדים עם כולם.
<משה ישעיהו: פעם בשבוע, וכמובן בימי החופש וכולי, אנחנו עושים מפגש קבוצתי רק של סטודנטים יוצאי אתיופיה.
<משה ישעיהו: אמרתי שהרבה פעמים הם שואלים למה הם לבד אבל אחר כך, בסופו של תהליך, הם מבינים שבסופו של דבר זה העצים אותם.
<משה ישעיהו: בסוף התהליך קורה עוד משבר נוסף ולזה הייתי מוסיף את הנושא של קושי ופיתוח קריירה וזה הנושא של זהות מקצועית – מי אני כמורה, איזה מורה אני, איך אני כמישהו אחר שמחנך במערכות החינוך השונות וכולי.
<משה ישעיהו: נושא אחד חשוב שדילגנו עליו הוא קושי בשיבוץ והשמה.
<משה ישעיהו: כאן לדעתי האתגר המרכזי של הוועדה הזאת.
<משה ישעיהו: מיסוד של מסגרות בהן הסטודנטים שסיימו לימודים יבוא יותר מלמעלה ויכול לאפשר את ההשמה של הסטודנטים ולא על בסיס וולנטרי ולא על בסיס של טוב ליבה של מנהלת או של כל אדם אחר.
רות קלדרון: מה לפי דעתך החוזקה המיוחדת של מורים יוצאי הקהילה האתיופית שכאשר אנחנו חושבים על השמה, שם הם דווקא יותר טובים בסגנון ההוראה?
רות קלדרון: הרי בכל זאת יש סגנון מיוחד תרבותי ולפני שהם הופכים להיות בדיוק כמו כולם, האם יש כאן איזה חוזקה שאתה חושב שזה יותר טוב לילדים יותר צעירים או יותר בוגרים, יותר למקצועות מסוימים?
רות קלדרון: יש משהו שאתה חושב שהוא מיוחד לקהילה הזאת בהוראה?
<משה ישעיהו: שאלה טובה שלא אוכל לתת תשובה טובה כי לא בטוח שאני יודע אותה.
<משה ישעיהו: אני רק יכול להסתמך על התגובות של המנהלים שבכל זאת עשו את המאמץ וקלטו מורים כאלה.
<משה ישעיהו: אגב, רוב הסטודנטיות הולכות לחינוך לגיל הרך וזה אומר יותר בגנים ובבתי הספר היסודיים ויש בודדים שהולכים לתחומים הומניים בתיכון או אומנויות ודברים מסוג זה.
<משה ישעיהו: התגובה של אותן מורות היא שיש כימיה בלתי רגילה עם התלמידים ופתאום לתלמידים זה פתח עולם אחר.
רות קלדרון: יש משהו יותר עדין.
<משה ישעיהו: יותר עדין, יותר רגשי, משהו בכימיה, משהו ברגש.
שמעון סולומון: אם תרשה לי, אחר כך אני אתייחס לזה אבל אני מבקש לשאול שאלה.
עמרם מצנע: עכשיו זאת זכות השאלה.
עמרם מצנע: כלומר, צריך לשאול שאלה שבסוף יהיה סימן שאלה.
שמעון סולומון: זאת שאלה מצוינת כי כמו תמיד היא נוגעת בנקודה.
שמעון סולומון: הבעיה שלנו בחינוך היא שהיום אנחנו מפרידים בין מחנך ומלמד.
שמעון סולומון: הפכנו להיות יותר ויותר מלמדים ולא מחנכים.
שמעון סולומון: אני חושב שבקרב יוצאי אתיופיה יש עדיין את הגישה הזאת וגם אם הם ילידי הארץ, משהו טבוע בפנים וזאת גישה מחנכת וגישה שהיא הרבה יותר מעמיקה בקשר עם הילדים.
מיכל רוזין: סליחה, אני מתנצלת והתנצלתי קודם לכן.
מיכל רוזין: אני צריכה להתייצב בוועדה אותה אני מנהלת.
שמעון סולומון: יש משהו שהוא הרבה יותר מחבר ואני אומר את זה דווקא מהניסיון שלי כי אני הייתי במשרד החינוך שם עשינו השמה.
שמעון סולומון: לצערי הרב היום יש פחות שילוב ואז היה יותר, אבל יש משהו שהוא מחבר.
שמעון סולומון: כשאנחנו אומרים מחנך, זה לא רק בתפקיד של מלמד ולא שוטר אלא במלוא מובן המילה, לבוא ולחנך, ליצור קשר, הדוגמה האישית וכל המשמעות של איש חינוך.
שמעון סולומון: אני חושב שזה עדיין לא אבד לנו.
<משה ישעיהו: אני אסיים את החלק האחרון.
<משה ישעיהו: לגבי תהליך הקבלה ללימודים, כפי שאמרתי, במכללה יש קריטריונים האומרים איזה סטודנטים מקבלים ואנחנו מוסיפים עוד נדבך וזה התחום של מוטיבציה, של רצון, של נתוני אישיות של הסטודנט ולא להסתמך רק על תעודת הבגרות והפסיכומטרי שלו.
<משה ישעיהו: הדבר הזה מערים קושי.
<משה ישעיהו: אתמול היה לנו יום פתוח וסטודנטיות מועמדות מדהימות – שאנחנו יודעים שיוכלו להיות מורות טובות – לא יכולות להתקבל בגלל הקושי הזה וחבל לנו על כך.
<משה ישעיהו: חבל כי היה אפשר להגדיל את ההיצע של הסטודנטים שיכלו ללמוד במכללה.
<משה ישעיהו: תהליך נוסף הוא תהליך הלמידה, תהליך תקופת הלימודים שהיא ארוכה, אינטנסיבית ומורכבת ביותר אבל צריכים גם משאבים נוספים מעבר ללימודים האקדמיים כמו ליווי אישי והעצמה.
<משה ישעיהו: בשבוע הבא נהיה עם הסטודנטים כאן בכנסת ויש עוד נושאים נרחבים שיכולים לפעול בהם.
<משה ישעיהו: אפילו היה לנו חלום לעשות מסע זהות באתיופיה.
<משה ישעיהו: השמה מקצועית, היא השרשרת האחרונה שלדעתי היא כמעט אחרונה כיוון שגם אחרי שמכניסים את הסטודנט הבוגר לתחום בשטח, אני חושב שחשוב גם הנושא הזה של הליווי כדי לראות שאכן הוא עומד על שתי רגליו.
<משה ישעיהו: אני יכול להעיד על עצמי ולומר שבזכות זה שהמערכת עטפה אותי טוב, לא כל כך רציתי לברוח מהמסגרת אבל די מהר אתה במשבר של הזהות המקצועית שמתעורר, דבר שגורם לכך שאחר כך הולכים לתחומים אחרים.
<משה ישעיהו: בנושא ההשמה המקצועית, בהחלט אני חושב שניתן כאן לעשות הרבה.
<חיים סלם: אתם חייבים תעודת בגרות?
<חיים סלם: לפחות תעודת בגרות, אם אין לכם מכינה.
<משה ישעיהו: אני לא רוצה לדבר בשם מוסדות ההשכלה הגבוהה ומכללות אחרות שמקבלים בכל מיני תנאים.
<משה ישעיהו: אנחנו רוצים שמי שיחנך את הילדים שלנו יהיה ראוי לחנך לפחות על בסיס נתונים די בסיסיים.
עמרם מצנע: אני מציע שנשמע את משרד החינוך.
שמעון אוחיון: אני רוצה לשאול אותו לגבי התכנית המיוחדת הזאת.
<משה ישעיהו: לשאלתך.
<משה ישעיהו: אצלנו ספציפית תעודת בגרות, גם אם היא תהיה תשעים ומעלה, היא לא מספיקה אלא צריך גם פסיכומטרי גבוה.
<משה ישעיהו: המאבק בינינו כתכנית לבין המכללה עצמה הוא בעצם המאבק היום יומי ואם נוכל למסד מכאן לשטח ולתת הוראה מסודרת, יכול היה לחסוך מאתנו הרבה ולתת אפשרות לקבל סטודנטים טובים מאוד ולא על בסיס ציוני פסיכומטרי ותעודת בגרות אלא גם בהסתמך על נתונים אחרים נוספים.
<משה ישעיהו: כדי לתמצת את האתגר הבא הייתי אומר שנדרשים שני דברים בתחומי האחריות שלנו והם לתת בכל הנושאים עליהם דיברתי מדיניות ברורה הן בנושא של איתור, בתהליך הלמידה, בקבלה ובתנאי קבלה, דברים שאנחנו באמת זקוקים לסיוע ולתת איזושהי מסגרת, מסד, יחידה, שיכולה לתת את המענים האלה.
<משה ישעיהו: באופן נקודתי פה ושם יש מענים אבל חשוב שזה יהיה מעוגן, מסודר ומאורגן כדי ליישם את הדברים האלה בפועל.
שמעון אוחיון: אני מבין התכנית שלכם עוסקת בעיקר בהקניית Bed.
<משה ישעיהו: נכון.
שמעון אוחיון: אין לכם אחרים שמשתלבים באיזשהו שלב או בכל תכנית אחרת.
שמעון אוחיון: למשל, יש מכללות שנותנות את התואר האקדמי אבל אינן מכשירות להוראה.
שמעון אוחיון: נתקלתי בהרבה בוגרות שם – ומעט בוגרים – יוצאי אתיופיה ואמרתי לעצמי שהלוואי והן היו מגיעות להוראה כי הן מאוד מאוד מוכשרות אבל הן לא התעניינו אלא הלכו לכל מיני מקצועות במדעי החברה.
שמעון אוחיון: השאלה אליך, וכמובן גם למשרד החינוך, הוא האם יש באיזשהו מקום פתח או תכנית נפרדת שאתה מנסה – לסמינר הקיבוצים בוודאי יש ניסיון בהכשרה להוראה – לקחת כמה מהבוגרות והבוגרים ממקומות אחרים ועם הניסיון שלכם, עם הרעיון שלכם שאתם בנויים להשמה, לליווי ולכל מה שקשור, ולהביא כאלה שגם יש להם תואר אקדמי?
שמעון אוחיון: או שאין לכם תכנית כזאת.
<משה ישעיהו: במלים אחרות אתה מדבר על הסבה אקדמית.
<משה ישעיהו: יש אצלנו הסבה אקדמית.
<משה ישעיהו: בהחלט יש הסבה אקדמית.
<משה ישעיהו: יחד עם זאת יש שני אתגרים מאוד מאוד גדולים.
<משה ישעיהו: הסבה אקדמית, אדם שסיים תואר ראשון בתחום אחר ובא למכללה לעשות הסבה, זה עולה לו כמעט סכום של ארבע שנות לימודים.
<משה ישעיהו: בסביבות ארבעים אלף שקלים.
<משה ישעיהו: יש לי מישהו מחיפה שבא ללמוד הוראת ספורט והוא אומר לי שזה עולה לו בסופו של דבר שנתיים לימודים, ארבעים אלף שקלים.
<חיים סלם: מינהל הסטודנטים מממן שכר לימוד מלא במשך שלוש שנים כולל מלגת קיום.
<משה ישעיהו: אני רוצה לומר לך שמינהל הסטודנטים לא יכול לממן הסבה למי שסיים תואר.
<משה ישעיהו: אני מתאר לעצמי שאתה מייצג את מינהל הסטודנטים.
<חיים סלם: לא.
<חיים סלם: אני פשוט רוצה להבהיר את הנקודה ליושבים כאן.
<חיים סלם: אני ממשרד הקליטה ואני מכיר את הנוהל של מינהל הסטודנטים.
עמרם מצנע: משה, אתה סיימת את דבריך?
<משה ישעיהו: אני אומר רק את המשפט האחרון אותו התחלתי לומר.
<משה ישעיהו: שאלת כאן שאלה חשובה ובתשובה אומר לך שאכן יש לנו בודדים כאלה וזה עקב שתי סיבות: הראשונה, זה יקר מאוד.
<משה ישעיהו: מאוד מאוד יקר.
<משה ישעיהו: הסיבה השנייה היא שמינהל הסטודנטים שבאמת תומך בנו ומלווה כל השנים בלימוד האקדמי, בתשלום ללימודים האלה, לא מכיר את נושא ההסבה האקדמית, לפחות בנושא חינוך.
שמעון אוחיון: אני לא מדבר על הסבה.
<משה ישעיהו: אם כן, לא עניתי לשאלה שלך.
שמעון אוחיון: לא מדובר בהסבה כי אני לא מבין מה הקושי.
עמרם מצנע: זאת לא הסבה.
שמעון אוחיון: זאת הכשרה.
שמעון אוחיון: לאדם יש תואר אקדמי בתחום מסוים ואתה מכשיר אותו להורות את אותו תחום אותו הוא למד באוניברסיטה.
<תרצה יהודה: זה נקרא הסבת אקדמאים להוראה.
שמעון אוחיון: אני בא מהתחום הזה ואנחנו קראנו לזה הכשרה.
עמרם מצנע: סטודנטים שלומדים באוניברסיטאות במקצועות השונים יכולים במקביל לקחת גם לימודים לתעודת הוראה.
עמרם מצנע: זאת הייתה ההערה.
עמרם מצנע: אני מבקש עכשיו ממשרד החינוך לאחר מכן את משרד הקליטה להתייחס לתמונה הרבה יותר רחבה.
עמרם מצנע: מי מדבר מטעם משרד החינוך?
<שרה זילברשטרום: אני.
עמרם מצנע: דברי על התמונה היותר רחבה כי כאן קיבלנו תמונה של סמינר הקיבוצים שעשה את הסקר על האנשים שלו.
עמרם מצנע: כמובן הייתי גם רוצה לשמוע בדברים שמיכל פתחה.