GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ג'מאל זחאלקה: אני לא חושב שזה אבסולוט עד כדי כך, אבל בוודאי הקניית ידע ממתנת אנשים.
ג'מאל זחאלקה: חלק גדול מהדברים נובעים מבורות וכאשר יש לך ידע ואתה יודע על האחר הרבה, אז העמדה שלך יותר מורכבת לפחות והיא יותר ממותנת, ואת זה רואים בתכנית הזאת בצורה די ברורה.
ג'מאל זחאלקה: התלמידים מסיימים את התכנית כשיש להם ידע טוב, יחסית לאחרים, יחסית לעניין התרבות הערבית וזה חשוב.
ג'מאל זחאלקה: והם יכולים בשפה המדוברת, השפה הספרותית, לקרוא טקסט, אבל בשפה המדוברת אתה יכול לדבר עם אנשים, ואנחנו רוצים שידברו עם אנשים ולא רק יקראו טקסט.
ג'מאל זחאלקה: המטרה השלישית שהתכנית השיגה, שאתה רמזת עליה ואני לא רוצה להרחיב עליה, שהיא חשובה בפני עצמה, זה שילוב מורות ערביות בעבודה, שזה גם הישג חשוב ואני חושב שהמטרה הזאת, לכשעצמה, היא מטרה חשובה.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, פה יש משהו.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו תוהים לפעמים, במשרד החינוך אומרים אנחנו לא רוצים לנסות, לפעמים הניסויים עולים הרבה כסף, יש בהם סיכונים.
ג'מאל זחאלקה: פה יש תכנית שלא רק עברה פיילוט אלא עברה החלה כל כך רחבה, הניסיון בה רב והיא התפתחה, והמקומות החדשים שיקבלו אותה, יקבלו אותה בשלה ולא רק בצעדים הראשונים.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, כל הטעויות שנעשו בה נלמדו, הופקו לקחים, ועכשיו אם אנחנו מרחיבים אותה לתל אביב או לבאר שבע או למקומות אחרים, אנחנו נראה תוצאות אפילו יותר טובות.
<אמנון בארי סוליציאנו: בוקר טוב אדוני, חברי הכנסת.
<אמנון בארי סוליציאנו: אני רוצה ראשית להציג את ד"ר ת'אבת אבו ראס, עמיתי לניהול קרן אברהם, שנכנס לתפקיד לא מזמן.
<אמנון בארי סוליציאנו: איתי ביחד כאן גם הזאר חוסיין, שהיא רכזת התכנית יא סאלם בקרן אברהם, ואורית בנדס יעקב, שהיא החוקרת הראשית שחקרה, העריכה את התכנית במשך 4 השנים האחרונות, מטעם מכון סאלד.
<אמנון בארי סוליציאנו: קרן אברהם יצאה בעצם לפני 10 שנים באיזה מין סוג של ניסוי ארוך ועמוק, שהמטרה שלו הייתה לבדוק דבר ראשון האם ניתן ללמד ערבית מדוברת בישראל באופן אפקטיבי, או ערבית בכלל באופן אפקטיבי, על רקע העובדה שבוגרי מערכת החינוך העברית בישראל, גם אלה שיש להם חובה ללמוד ערבית, לא דוברים את השפה.
<אמנון בארי סוליציאנו: המטרה השנייה הייתה לבדוק האם ניתן לחבב את המקצוע הזה, להפוך אותו למקצוע שתלמידים רוצים ללמוד אותו; והמטרה השלישית ולא פחות חשובה הייתה, לבדוק האם עצם לימוד השפה והתרבות הערבית, יש בה כדי לשנות בצורה חיובית עמדות של התלמידים כלפי דוברי השפה הערבית, הילידים - כלומר, האזרחים הערבים בישראל.
<אמנון בארי סוליציאנו: הרקע ללימוד ערבית בישראל הוא חלק ממטרות חוק חינוך ממלכתי.
<אמנון בארי סוליציאנו: חובת הלימוד חלה כיום בכיתות ז' עד י'.
<אמנון בארי סוליציאנו: כמו שאנחנו רואים חוזר מנכ"ל מחייב את הלימוד הזה.
<אמנון בארי סוליציאנו: לאחרונה משרד החינוך הודיע על כך שבכיתה י' יפסיקו ללמד, החובה הזאת תפסיק לחול על כיתה י'.
<אמנון בארי סוליציאנו: ממה שאנחנו יודעים ומנטרים בשטח, אכיפת החובה, חובת הלימוד, היא חלקית, כלומר לא בכל בתי הספר – בחטיבות הביניים בישראל ובכיתות י' בתיכונים – אכן מיישמים את החובה הזאת.
<אמנון בארי סוליציאנו: וכמו שאמרתי, לאורך השנים מערכת החינוך העברית מתקשה לייצר תלמידים שהם דוברים את השפה בצורה אפקטיבית, ולהוציא בוגרים דוברי ערבית.
<אמנון בארי סוליציאנו: אני מבקש מהזאר לומר את מרכיבי התכנית.
<הזאר חוסיין: בעצם כל השיעורים של התכנית הם שיעורים שנלמדים בשפה הערבית, עם מורה ערבייה, שבעצם כך היא גם מדברת את השפה - - -
עמרם מצנע: הכל שם מורות, או שיש גם איזה מורה אחד?
<הזאר חוסיין: יש לי שישה מורים.
עמרם מצנע: אוקיי, מורות ומורים.
<הזאר חוסיין: מתוך כ-100 מורים.
<הזאר חוסיין: הרוב זה מורות.
<ציפי רוזיליו: סליחה, בירושלים 50% זה מורים.
עמרם מצנע: אז מורות ומורים.
באסל גטאס: צריך לשמור על זכויות המיעוט.
<הזאר חוסיין: להבדיל מלימוד השפה הספרותית, במיוחד בחתך שבו הערבית גם נלמדת על ידי מורה יהודיה, בעצם הם לומדים על השפה הערבית ולא לומדים לדבר ערבית.
<הזאר חוסיין: הם לומדים איך לבטא, איך להגיד, אבל לא שומעים את השפה, גם ממישהו ששפת האם שלו היא ערבית.
<הזאר חוסיין: חומרי הלמידה – במיוחד עבור התכנית הופקה ערכת יא סאלם, שמכילה ספר, חוברת, דיסק, כלי עזר ומשחקים.
<הזאר חוסיין: פותחו במיוחד עבור התכנית פעילויות העשרה בתרבות ערבית, שכוללות - - -
באסל גטאס: סליחה, רק הבהרה – זה הכל משרד החינוך, נכון?
באסל גטאס: התכנית עצמה היא של משרד החינוך?
<אמנון בארי סוליציאנו: התכנית פותחה על ידי קרן אברהם ומיושמת בשיתוף עם משרד החינוך.
באסל גטאס: של מי המימון?
<אמנון בארי סוליציאנו: רוב מימון שעות ההוראה הוא על ידי משרד החינוך.
עמרם מצנע: כן, זה לא המקרה היחידי שמשרד החינוך מאמץ תכנית שגוף כזה או אחר מציע.
עמרם מצנע: משרד החינוך מממן ובעצם נותן לזה את ההכשר.
<אמנון בארי סוליציאנו: המפקח על הוראת הערבית במשרד החינוך, הקודם, פרופסור שלמה אלון, היה חלק אינטגראלי מפיתוח התכנית ופיתוח מבחני הערכה לתכנית.
<אמנון בארי סוליציאנו: המשרד היה חלק מהעניין.
<הזאר חוסיין: פעילויות ההעשרה גם עברו את אישור הפיקוח והן כוללות בין היתר גם הצגות דו-לשוניות, סדנאות מוסיקה וגם מופעי מספרי סיפורים.
<הזאר חוסיין: בכל בית ספר שמלמדים את תכנית יא סאלם יש קיר ערבית, פינת עברית, שכך בעצם השפה או הערבית נמצאת לא רק בכיתות, אלא במרחב הבית ספרי של כלל התלמידים.
<הזאר חוסיין: לא קל להיות מורה בבית ספר, במיוחד מורה ערבי בבית ספר עברי.
<הזאר חוסיין: ברוב המקרים זה מורה ערבי יחיד.
<הזאר חוסיין: המורים מקבלים ליווי צמוד לאורך כל הדרך, הכשרה ותמיכה, וגם פותרים איתם בעיות, משברים ומלווים אותם לאורך כל הדרך.
<הזאר חוסיין: המצב בשטח כיום: התכנית נלמדת בכ-200 בתי ספר ברחבי הארץ.
<הזאר חוסיין: כמו שהוזכר, היא נלמדת במחוז צפון וחיפה כתכנית חובה, ונלמדת גם בערים נוספות – תל אביב, באר שבע, דימונה, מיתר וירושלים.
<הזאר חוסיין: משולבים בתכנית כ-100 מורים ערבים – מורים ומורות ערבים - והם הופכים להיות כחלק בלתי נפרד מהצוות החינוכי והם משתלבים מאד בעשייה החינוכית בבית הספר, עד כדי שהם גם משולבים בתפקידים נוספים, מלבד ללמד את מקצוע הערבית.
חנא סוייד: כמה תלמידים?
<אמנון בארי סוליציאנו: 23,000.
מסעוד גנאים: זה לא קשור לתכנית החומש של משרד החינוך להעסקת המורות הערביות במערכת החינוך העברית.
<אמנון בארי סוליציאנו: תכנית החומש נולדה, אני חושב, גם על רקע הלקחים של התפיסה החיובית - - -
מסעוד גנאים: נכון, אבל זה לא קשור.
מסעוד גנאים: הכוונה, משום המספר, 100 מורים.
באסל גטאס: 100 הם לא מתוך ה-500 שדיברו עליהם כל הזמן?
מסעוד גנאים: לא, לא, לא.
<אמנון בארי סוליציאנו: סליחה, אני רק אגיד שחובת הלימוד במחוז הצפוני הייתה יוזמה בעצם - - -
עמרם מצנע: זה לא התכנית.
עמרם מצנע: התכנית קשורה יותר במורים במקצועות השונים, לאו דווקא - - -
<הזאר חוסיין: תכנית החומש היא בחטיבת הביניים.
<הזאר חוסיין: פה אנחנו מדברים על בתי ספר יסודיים, כיתות ה' ו-ו'.
<אמנון בארי סוליציאנו: אני רק אומר, במחוז הצפון, ביזמת מנהלת המחוז, ד"ר אורנה שמחון, היא החילה בעצם על כל המחוז כחובת לימוד, זה לא פרוגרטיבה של מנהלי בתי הספר, יש חובת לימוד בכל המחוז.
<הזאר חוסיין: ובמחוז מרכז פועלת תכנית בעלת עקרונות דומים, בבית מכון מרחבים, שפועלת במחוז – תעלו ניחקי.
ג'מאל זחאלקה: בכמה בתי ספר?
<הזאר חוסיין: כ-200 בתי ספר.
ג'מאל זחאלקה: לא, לא, השנייה.
<אמנון בארי סוליציאנו: נדמה לי שמדובר ב-30-35 בתי ספר במחוז המרכז, אבל אני לא סגור.
<אמנון בארי סוליציאנו: 30.
<ציפי רוזיליו: אני רוצה להגיד שבירושלים התכנית נלמדת רק ב-10 בתי ספר, מתוך 76 בתי ספר יסודיים, שנקבל פרופורציה על ירושלים.
<הזאר חוסיין: אורית תציג כאן את ממצאי מחקר ההערכה על תכנית יא סאלם, בבקשה, ואנחנו פה מציגים ממש מעט מאד מהממצאים.
<הזאר חוסיין: למי שמעוניין יש פה את ממצאי מחקר ההערכה, ובנוסף גם פרסום על התכנית יא סאלם.
<הזאר חוסיין: בבקשה, אורית.
<אורית בנדס יעקב: כפי שנאמר, המחקר הזה נערך במהלך כמה שנים.
<אורית בנדס יעקב: המטרות של המחקר היו לראות איך השתלבה התכנית, איך השתלבו המורות בתוך בית הספר, האם התכנית השיגה את ההישגים הלימודיים, שאליהם היא כיוונה לגבי תלמידי כיתות ו'; האם היו שינויי עמדות בעקבות ההשתתפות בתכנית בקרב התלמידים, והאם התכנית עזרה להצלחה בלימודי ערבית ספרותית בחטיבת הביניים.
<אורית בנדס יעקב: כפי שאתם רואים כאן, השתתפו 75 מנהלים, 19 מורות, קרוב ל-1,000 תלמידים – מחציתם תלמידי בתי הספר היסודיים, מחציתם קבוצת מדגם, מחציתם קבוצת השוואה ו-500 תלמידי חטיבות ביניים, שוב – מחציתם תלמידים ומחציתם קבוצת השוואה.
<אורית בנדס יעקב: באמת מברק קצר מאד של הממצאים: כן הייתה הצלחה גבוהה בהקניה של כישורי שפה מדוברת, בהתחלת ניצני קריאה וכתיבה בכיתה ו'.
<אורית בנדס יעקב: במבחן בעל פה יותר מ-60% מהתלמידים הציגו ציונים בינוניים או גבוהים.
<אורית בנדס יעקב: בנוסף לזה הייתה לתכנית השפעה חיובית מובהקת על ההישגים בערבית ספרותית.
<אורית בנדס יעקב: הציונים שלהם היו גבוהים יותר בכל מיומנויות השפה, בדברים שקשורים להבנת הנקרא, לדקדוק, לתחביר, לכתיבה, להבעה בעל פה ועוד.
<אורית בנדס יעקב: אני כן אומר שקרוב לשליש מהבוגרים העריכו שהתכנית תרמה להישגים שלהם במידה רבה או רבה מאד, בערבית ספרותית בחטיבת הביניים.
באסל גטאס: יעני בתכנית אחרת, הספרותית שלומדים מחוץ ליא סאלם.
<אורית בנדס יעקב: כן, כן.
<אורית בנדס יעקב: לא מחוץ אלא בחטיבת הביניים, תכנית ההמשך, שהיא תכנית כרגע חובה לפחות בבתי הספר.
<אמנון בארי סוליציאנו: המדוברת עזרה להם גם בספרותית.
באסל גטאס: הם למדו את זה במקביל או לאחר מכן?
<אורית בנדס יעקב: לא, לאחר מכן.
<אמנון בארי סוליציאנו: לא, בהמשך.
<אמנון בארי סוליציאנו: ה'-ו' את התכנית הזאת, ומכיתה ז' ואילך את התכנית הספרותית.
<אורית בנדס יעקב: מבחינת השינוי בעמדות של התלמידים, באמת ראינו שתכנית יא סאלם הצליחה לבלום בצורה משמעותית את ההשפעה שיש בחברה הישראלית, של עמדות אנטי ישראליות שנוכחות שם.
<אורית בנדס יעקב: לגבי קבוצת ההשוואה, הייתה התדרדרות מובהקת בעמדות.
<אורית בנדס יעקב: לגבי קבוצת המדגם, כלומר הילדים שעשו את התכנית הזאת, שהשתתפו בה – או שלא היה שינוי, או שהיו תגובות חיוביות.
<אורית בנדס יעקב: הדברים האלה נבדקו גם בסוף כיתה ז', וגם שם חלק מהדברים אכן נשמרו.
<אורית בנדס יעקב: היבט מעניין הוא ההיבט של המורות הערביות שנכנסו לבית הספר.
<אורית בנדס יעקב: קודם כל לגבי המנהלים – 91% מהמנהלים, כמעט כל המנהלים, מרוצים במידה רבה או רבה מאד מהתכנית, ממליצים לכלול אותה בתכנית המחייבת.
<אורית בנדס יעקב: זה לאחר שנה או לאחר שנתיים בתכנית, וגם היו מנהלים יותר ותיקים שם.
<אורית בנדס יעקב: שני שלישים מהמנהלים אמרו בעקבות ההשתתפות של בית ספרם בתכנית, שהם מוכנים להכניס תכניות נוספות של דו קיום של בית הספר.
עמרם מצנע: השליש שלא אמר, או שאמר לא - - -
<אורית בנדס יעקב: לא, הוא לא אמר בכלל לא.
<אורית בנדס יעקב: הוא אמר בין מעט, בינוני, ומעטים שבכלל לא.
עמרם מצנע: היו תגובות שליליות?
<אורית בנדס יעקב: כמעט שלא.
<אורית בנדס יעקב: אתה רואה, 91% רוצים.
מסעוד גנאים: מהתגובות השליליות – הכוונה מהמנהלים, מהמורים לא?
עמרם מצנע: מהמנהלים.
מסעוד גנאים: אבל מהציבור, מההורים, מהתלמידים – לא נתקלו?
<אורית בנדס יעקב: כן.
<אורית בנדס יעקב: בוא נגיד ככה, אי אפשר להגיד שהייתה קבלה גורפת, מוחלטת.
<אורית בנדס יעקב: זה אף פעם לא קורה.
ג'מאל זחאלקה: באף מקצוע זה לא קורה.
עמרם מצנע: אני מבין שאין איזה משהו בולט.
<אורית בנדס יעקב: נכון.
<אורית בנדס יעקב: מה שמעניין, רציתי לומר שהמורות כן מצטרפות, רוב המורות מצטרפות מסיבות אידיאולוגיות לתכנית הזאת.
<אורית בנדס יעקב: אחד מהדברים שהן אמרו זה – "הייתי רוצה שהיהודים יכירו את הערבי האותנטי"; "הייתי רוצה לחלל שינוי בתוך בתי הספר"; "הייתי רוצה ל - - -
מסעוד גנאים: לא חבר הכנסת.
עמרם מצנע: אתה יודע, אני רציתי להגיד את זה אבל אמרתי – אני לא אגיד.
<אמנון בארי סוליציאנו: אנחנו מיד נשמע גם מורות.
<אמנון בארי סוליציאנו: יש כאן שתי מורות.
עמרם מצנע: כן, אני יודע.
<אורית בנדס יעקב: "הייתי רוצה לשבור סטיגמות בנוגע ליחס לערבים".
<אורית בנדס יעקב: 84% מהמורות הערביות אמרו – "בעקבות התכנית אני מבינה טוב יותר את החברה היהודית ומעוניינת להכירה במידה רבה ורבה מאד".
<אורית בנדס יעקב: ציטוט אחד מדברי התלמידים, ציטוט חופשי.
<אורית בנדס יעקב: בתוך תכנית ההערכה היה הרבה מקום לדיבורים באופן חופשי על התכנית.
<אורית בנדס יעקב: הציטוט שאהבתי היה: "למדתי שערבים ויהודים יכולים לחיות יחד, וכולנו בני אדם שווים".
<אורית בנדס יעקב: אין ספק שהתכנית חוללה שינוי משמעותי.
<אורית בנדס יעקב: מכאן והלאה זה בידיים שלכם.
<אמנון בארי סוליציאנו: אולי אני רק אומר משהו על המיסוד או מה אנחנו מצפים, ובזה נסיים את המצגת.
<אמנון בארי סוליציאנו: בעצם מה שאנחנו מצפים זה הרחבה של התכנית לחובה בכל כיתות ה' ו-ו'; קביעת תקנה תקציבית שתבטיח את הקצאת השעות.
<אמנון בארי סוליציאנו: כרגע המצב הוא שלמרות שאנחנו כמעט עשור מלמדים את התכנית הזאת, כל שנה יש מאבק מחודש, וצריכים להתחיל בעצם מהתחלה להילחם על התקציבים.
<אמנון בארי סוליציאנו: בהמשך אנחנו חושבים שצריכים לבחון את ההרחבה לשלוש שעות שבועיות.
<אמנון בארי סוליציאנו: השקף האחרון שלנו מדבר על עלויות מוערכות של התכנית הזאת.
<אמנון בארי סוליציאנו: אם היא תיושם בכל בתי הספר הממלכתיים, אנחנו מדברים על קרוב ל-40 מיליון שקלים בשנה.
<אמנון בארי סוליציאנו: אם בכלל מערכת החינוך, שכוללת גם את הממ"דים ואת הממלכתיים הדתיים, אנחנו מדברים על 57 מיליון שקלים.
<אמנון בארי סוליציאנו: זו העלות בעצם שאנחנו מעריכים.
נסים זאב: למען המגזר החרדי לא מבקשים?
<יהודית גידלי: המוכר שאינו רשמי אתם מוותרים מראש?
<אמנון בארי סוליציאנו: כרגע אנחנו לא מוותרים.
<אמנון בארי סוליציאנו: אנחנו כרגע מאריכים.
<אמנון בארי סוליציאנו: זה קל מאד להאריך כי יש הרבה בניין, יש עלות של שעת הוראה של שעה שבועית, אז אפשר לעשות את המכפלות.
עמרם מצנע: יש בתי ספר ממלכתיים דתיים שאתם נמצאים עם התכנית?
<אמנון בארי סוליציאנו: כן, בהחלט.
<אמנון בארי סוליציאנו: אנחנו בהחלט מלמדים גם בממ"ד, ונדבר על זה אולי בהמשך.
<אמנון בארי סוליציאנו: זה פחות פשוט, אבל זה בהחלט קורה.
באסל גטאס: לא ענית לו.
נסים זאב: על המגזר החרדי לא מבקשים?
<אמנון בארי סוליציאנו: אנחנו כרגע לא - - -
מסעוד גנאים: איך אתם תכניסו קרן אברהם אם משרד החינוך לך לא מכניסים?
<אמנון בארי סוליציאנו: התכנית לא נלמדת ב - - -
מסעוד גנאים: וטוב שכך.
<אמנון בארי סוליציאנו: אבל נשמח.
עמרם מצנע: כן, בבקשה, בואו נתקדם.
עמרם מצנע: אני מבין שמנהלת בית ספר - - -
נסים זאב: לא, אחרי המבצע יהיה גם סאלם.
נסים זאב: סאלם עליכום.
<אמנון בארי סוליציאנו: נמצאות איתנו כאן מרים נילי, מנהלת בית הספר לשפות בפסגת זאב וגם המורות סוהילה דראושה מנופי ארבל בגינוסר, ומלמדת גם בבית ספר רעות בטבריה, וגם מייסלון מג'לי, שמלמדת בעפולה, בבית ספר גאולים ובבית ספר כרמל בנצרת עילית.
עמרם מצנע: בבקשה, מרים.
<מרים נילי: בוקר טוב.
<מרים נילי: אצלי בבית הספר התכנית פועלת כמה שנים.
עמרם מצנע: איזה משפט או שניים על בית הספר.
<מרים נילי: כן.
<מרים נילי: בית הספר נמצא בפסגת זאב, ירושלים.
<מרים נילי: בית ספר שמתמקד בשפות ותרבויות.
<מרים נילי: לומדים אצלנו גם סינית, גם ספרדית, ערבית, צרפתית, כמובן אנגלית, עברית, זה ברור.
<מרים נילי: אנחנו חושפים את התלמידים לעושר של תרבויות.
<מרים נילי: חשוב לנו שהם יכירו את התרבויות, לא רק את השפה.
<מרים נילי: לא רק ללכת לקרוא עיתון, אלא באמת להכיר את השפה, להיות מסוגלים לתקשר כמה משפטים רציפים, להבין את התרבות.
<מרים נילי: חשוב לנו לחשוף אותם לתרבות, כי אנחנו חושבים שברגע שהם חשופים לתרבות, הם יכולים להבין יותר ולקבל את האחר.
<מרים נילי: לימודי הערבית בפסגת זאב, שזו שכונת תפר, זה דבר שהיה מאד קשה בהתחלה.
<מרים נילי: הילדים התנכרו מאד לתרבות והיה קשה להכניס מורה מהמגזר הערבי לבית הספר, עם הלבוש המתאים.
<מרים נילי: לילדים בהתחלה היה קצת קשה לקבל את זה.
<מרים נילי: לאט לאט נוצר קשר מאד טוב.
<מרים נילי: המורה סיפרה להם על החגים שלה, סיפרה להם על הבית שלה, סיפרה להם על הדברים הקרובים אליה, והקשר נוצר, וגם ראיתי תפנית ביחס של התלמידים לתרבות הערבית ובכלל לערבים.
<מרים נילי: אצלנו בפסגת זאב, כמו שאמרתי, יש חיכוכים מתמידים עם האוכלוסייה הערבית והילדים מקבלים את זה מהבית ובאים משם עם מטען מאד שלילי, והדבר הזה עושה תפנית גם בבתים שלהם, אני מרגישה את זה.
<מרים נילי: הבוגרים שלנו אחר כך ממשיכים בחטיבות ובוחרים את המגמה הערבית.
עמרם מצנע: כמה שנים התכנית כבר בבית הספר?
<מרים נילי: שמונה שנים עם הפסקות בדרך, שמורים עזבו, כי היה קושי לשלב אותם בתוך בית הספר, אבל השנה זה מצליח מאד.
<מרים נילי: כי גם הכיתות שלומדות שם הן כבר יותר מכילות ויותר מכירות ויותר מתחברות, ולכן אני חושבת שזו הצלחה גדולה וכדאי באמת להחיל את זה.
<מרים נילי: השנה גם חשבתי להעביר את זה לכיתה ד', אבל מחוסר תקציב רק התחלנו קצת, אבל זה חשוב מאד להתחיל וחשובה לנו גם התרבות שהם נותנים – הצגות.
<מרים נילי: הילדים מתחברים למוסיקה, לתרבות של האוכלוסייה הערבית.
<מרים נילי: אנחנו גם מבקרים לפעמים במקומות מתאימים, שאפשר להכיל ולהכיר בית ספר אחר, והקשר הזה יוצר קשר מאד חיובי.
עמרם מצנע: נשמע את המורות.
<סוהילה דראושה: בוקר טוב לכולם.
<סוהילה דראושה: שמי סוהילה דראושה, אני עובדת בשני בתי ספר – בית ספר אחד יסודי משולב עם חטיבה – נופי ארבל, בקיבוץ גינוסר; ובית הספר השני – בית ספר רעות בטבריה.
<סוהילה דראושה: מזה ארבע שנים אני מלמדת ערבית מדוברת בכיתות ה'-ו', בשני בתי הספר האלה.
<סוהילה דראושה: התכנית מאד חשובה לי.
<סוהילה דראושה: אני מאד מאמינה בתכנית הזאת.
עמרם מצנע: מאיפה את בארץ?
<סוהילה דראושה: אני מכפר עראבה בצפון.
<סוהילה דראושה: אני חושבת שזו תכנית מאד חשובה.
<סוהילה דראושה: אנשים מקרן אברהם כן ראו לנכון שלמידה אמיתית ומשמעותית תתרחש כשסוכני השפה בעצם הם אלה שמעבירים את השפה.
<סוהילה דראושה: אנחנו לא רק מעבירות שפה, כמו שאמרו, אני גם מעבירה תרבות, אני מעבירה את המנהגים, את הערכים שלי, את החגים, שאין להם מושג מה אנחנו עושים בחגים שלנו, וזה מאד חשוב.
<סוהילה דראושה: עוד אני רוצה להגיד שיש תמיכה מהצוות, יש תמיכה מהמנהלים.
<סוהילה דראושה: הילדים מקבלים אותנו מאד יפה.
<סוהילה דראושה: ההשתלבות שלנו - כן היה פחד והיו חששות בהתחלה, כן היה, אבל עם הזמן מתחילים להכיר את המורה הערבייה שמעבירה בצורה הכי נכונה, וכל החומות בעצם יורדות.
מסעוד גנאים: סוהילה, רק שאלה: נתקלת בקשיים בגלל הלבוש שלך למשל?
<סוהילה דראושה: זהו, שאני רוצה לשתף אתכם שהלבוש הזה הוא בערך לפני פחות מחודש, עוד שבוע זה יהיה חודש.
<סוהילה דראושה: אז עם החיג'אב אני פחות מחודש, כן.
<סוהילה דראושה: אז אני עברתי את הקבלה בכל מובן המילה.
<סוהילה דראושה: הם רואים בי את המורה הערבייה במלוא מובן המילה – עם הלבוש, עם החיג'אב.
<סוהילה דראושה: הקבלה גם כמורה ערבייה, הקבלה היא גם של הלבוש הזה, וזה פשוט מדהים, מקסים איך שהם מקבלים, איך שהם רואים בי את האדם קודם כל.
<סוהילה דראושה: אני מאד מתרגשת, כי זה באמת, זה דברים אמיתיים.
<סוהילה דראושה: הילדים אמיתיים.
<סוהילה דראושה: אנחנו רואים בהם את הילדים שלנו, את הקבלה שלנו.
באסל גטאס: מה אחוז המשרה שלך?
<סוהילה דראושה: משרה מלאה, אבל זה בשני בתי ספר.
<סוהילה דראושה: זה מזכיר לי, מה שאמרת קודם, אני מאד מברכת על זה.
<סוהילה דראושה: אולי משרד החינוך כן יאמץ ללמד ערבית בכיתות ד' כבר.
<סוהילה דראושה: אם יש ילד ערבי שיכול ללמוד את שלוש השפות החל מכיתה ב', הרי אנחנו מתחילים ללמוד עברית בכיתה ב', בבתי ספר שלנו.
<סוהילה דראושה: אז אין סיבה שילד יהודי לא יכול ללמוד את השפות מגיל יותר צעיר, כיתה ד', למה לא? זה מאד חשוב להגיד.
<סוהילה דראושה: עוד רציתי להגיד, שללא ספק ללא התמיכה של מנהלת מחוז הצפון, ד"ר אורנה שמחון, לא היינו מגיעים לפה.
<סוהילה דראושה: הקליטה וההשתלבות היפה של המורות עוזרות גם להכניס מורות בתחומים אחרים, לא רק בשפה הערבית.
עמרם מצנע: איך מתייחסים אליך במגזר הערבי, כמי שהלכה ללמד אצל יהודי?
<סוהילה דראושה: מאד יפה.
<סוהילה דראושה: הם רואים בזה משהו מאד חיובי.
<סוהילה דראושה: אמרתי קודם, שהם רואים בי כמו שגרירה שמעבירה את כל מה שהם רוצים להעביר לצד האחר.
<סוהילה דראושה: ואני תמיד אומרת, אם הצד האחר רוצה לקבל אותך – קודם כל הוא צריך להכיר אותך.
<סוהילה דראושה: אם אתה באמת מכיר אותו והוא מכיר אותך – אז מגיעה הקבלה בעצם, לפי דעתי.
<סוהילה דראושה: מאד חשוב להעביר את התמונה הנכונה.
<סוהילה דראושה: תודה רבה.
נסים זאב: המזל שלנו שבוקו חארם לא הגיע למדינת ישראל עדיין.
עמרם מצנע: כן, מייסלון מג'לי, בבקשה.
<קריאה: יש את תג מחיר.
<מייסלון מג'לי: בוקר טוב לכולם, אני מייסלון מג'לי מנצרת.
<מייסלון מג'לי: שנה שביעית בתכנית יא סאלם, שנה עשירית במערכת.
<מייסלון מג'לי: עבדתי בהתחלה במגזר הערבי, היום אני במגזר היהודי ולא מוכנה לוותר, לחזור כאילו למגזר הערבי, כי אני רואה מה שאני עושה.
<מייסלון מג'לי: התרומה שאני נותנת לעם שלי, לערביי ישראל ולערבים בכלל בבתי הספר היהודיים, היא מסר מאד מאד עמוק.
<מייסלון מג'לי: נכון, אנחנו שגרירות, אין מה לעשות.
<מייסלון מג'לי: אני בשביל התלמידים, כשאני עומדת מול התלמידים, מול המורות, מול ההורים, מול המערכת כולה – אני כל הערבים.
<מייסלון מג'לי: כל דבר שקורה בארץ זה נכנס לכיתה, גם אם אני ארצה או לא ארצה; ולמזלי זה המקום.
<מייסלון מג'לי: אני מאד גאה שהילדים מכירים את השפה מהמקור הראשון, שזה אנחנו.
<מייסלון מג'לי: זה הכי חשוב בתכנית שהמורות הן ערביות ולא מורות יהודיות, שהן המקור של התרבות.
<מייסלון מג'לי: אנחנו מעבירות תרבות, שפה.
<מייסלון מג'לי: כל מה שנאמר פה זה ממש יפה, אבל אני מזמינה את כולכן - - -
נסים זאב: חוץ משפה, מה אתן מלמדות עוד?
<מייסלון מג'לי: אני אגיד לך מה אנחנו מלמדות ואני מזמינה אותך לשיעור אצלי.
נסים זאב: אני אבוא בכייף.
<מייסלון מג'לי: באמת.
<מייסלון מג'לי: אני מזמינה את כולם לראות מקרוב.
נסים זאב: אני בקושי לכנסת יכול להגיע.
נסים זאב: לא ברצינות אני שואל עכשיו, חוץ מהשפה – מה אתם מלמדים?
<מייסלון מג'לי: אנחנו מלמדים שפה מדוברת.
<מייסלון מג'לי: בסוף כיתה ה' כל תלמיד יכול להגיד לפחות 15 משפטים על עצמו או בכלל, בשטף בערבית.
<מייסלון מג'לי: אנחנו חושפים אותם לכל העניין של התרבות, החגים – כל חג לפי הזמן שלו, מתי הוא מתרחש, מתי מועד החג.
<מייסלון מג'לי: אנחנו גם עושים את הקשר בין הדתות, בין העדות, כי יש את הקשר הזה ואנחנו לא מכחישים את זה.
<מייסלון מג'לי: אני אפילו מדגישה את זה.
<מייסלון מג'לי: שירים, סיפורים וכל דבר אחר.
<מייסלון מג'לי: למשל, עכשיו אני מסכמת את השנה עם כיתות ו'.
<מייסלון מג'לי: כל תלמיד או קבוצת תלמידים מכינים מצגת, עם אפקט הקול שלהם מדברים בערבית.
<מייסלון מג'לי: אם זה נושא על המשפחה או חברות - שני חברים מספרים על החברות שלהם, או תלמיד שמציג את המשפחה שלו, או תלמיד אחר שמציג את העיר שלו.
<מייסלון מג'לי: הכל בערבית וזה נשאר אצלו.
<מייסלון מג'לי: גם אם בהמשך הוא שוכח את הערבית, הוא יכול להפעיל את המצגת עוד פעם ולשמוע את עצמו.
<מייסלון מג'לי: התכנית מאד מוצלחת.
נסים זאב: איך את מתמודדת עם הבעיה המדינית, הפוליטית, החברתית – שקיימת במדינת ישראל?
<מייסלון מג'לי: זה המקום שלנו, זה המבחן שלנו.
<מייסלון מג'לי: אנחנו עובדים עם ילדים.
<מייסלון מג'לי: מה שאני רוצה שהילדים שלי, הבת שלי והילדים שלי, התלמידים שלי – יחיו במצב הרבה יותר טוב מאשר שאנחנו נמצאים פה עכשיו.
<מייסלון מג'לי: אני מחנכת לשכנות טובה, לשכנות יותר טובה.
<מייסלון מג'לי: כל הזמן, וסליחה שאני אומרת, אנחנו בכנסת, אבל כל הזמן הסכסוך הערבי-ישראלי והשפה, אנחנו מדברים ממקום אחר.
<מייסלון מג'לי: הגיע הזמן עכשיו שהדיאלוג ישתנה.
<מייסלון מג'לי: שתהיה שפה אחרת.
<מייסלון מג'לי: שאני אבין אותך ואתה תבין אותי, ומפה אני מלמדת את הילדים.
<מייסלון מג'לי: כן קשור המקרה, המקרה שהיה לפני שבוע בעפולה – הבחורה הצעירה שנרצחה בצורה ממש אכזרית, הם באים ושואלים מה דעתך על זה.
<מייסלון מג'לי: ואני אעמוד ואני אגיד שאני נגד אלימות משני הצדדים, שאני מחנכת לשלום, שאני רוצה שיהיה שלום.
<מייסלון מג'לי: אני אגיד לך את האמת, יש לי תקווה שהתלמיד שלי, אחד מהתלמידים שלי יחתום את הסכם השלום.
<מייסלון מג'לי: לא הדור הזה, אבל זה קיים.
<מייסלון מג'לי: זה לא קל.
<מייסלון מג'לי: בהתחלה כן היו קשיים, יש התנגדויות מההורים, יש התנגדויות מהתלמידים, אבל זה המקום שלנו, זה הגדולה שלנו ללמוד להכיל ולשנות את הדעה שלו ולקחת אותו למקום הנכון.
עמרם מצנע: עוד שאלות, חבר הכנסת נסים זאב?
נסים זאב: אני אגיד לך, אני עכשיו מבין למה - - -
חנא סוייד: תעבירו אותו יא סאלם, מה?
נסים זאב: אני אומר לך, אני עכשיו מבין למה המפלגה של מרצ גדלה בצורה כל כך גדולה.
נסים זאב: זה בזכות המורות האלה.
<מייסלון מג'לי: אני רוצה להוסיף משהו.
<מייסלון מג'לי: החוויה המוצלחת שלי בבית ספר עם הצוות, עם התלמידים, פתחה דלת לעוד מורים ערבים שייקלטו בבית הספר, למקצועות אחרים.
<מייסלון מג'לי: יש לנו עוד מורה ערבי שמלמד מדעים בבית הספר.
<מייסלון מג'לי: גם בית הספר מאד מכיל.
<מייסלון מג'לי: המנהלות מציעות לנו עוד תפקידים.
<מייסלון מג'לי: הוצע לי לחנך כיתה, הוצע לי ריכוז חברתי בבית הספר, והם ממש מאמצים אותנו וקולטים אותנו כחלק מהצוות.
<מייסלון מג'לי: הדרך היא ארוכה, אבל את האמת, יש ...
<מייסלון מג'לי: משני הצדדים, שאנחנו צריכים לעבוד על זה בשני הצדדים.
עמרם מצנע: אותי מרגשים הדברים שאת אומרת, וכמובן גם של חברתך.
עמרם מצנע: משרד החינוך, מי מדבר בשם משרד החינוך?
<סיגלת שושן: שלום, שמי סיגלית שושן, אני מפמ"ר ערבית במגזר היהודי.
<סיגלת שושן: אני מפמ"ר ערבית ואסלאם מזה כשלוש שנים במשרד.
<סיגלת שושן: לפני כן הייתי כ-22 שנים מורה לערבית בבתי הספר.
<סיגלת שושן: הוראת הערבית במדינת ישראל, בשל היותה שפה רשמית ואחת ממטרות החינוך, כפי שהוגדרו בחוק החינוך הממלכתי, המטרה שלה זה להכיר את התרבות, השפה, המורשת וההיסטוריה של העם הערבי.
<סיגלת שושן: במדינת ישראל הוראת הערבית היא חובה משנת תשנ"ז-1997, בכיתות ז' עד ט' בהיקף של 3 שעות, כשהמשרד מקצה שעה, מתוך השלוש שעות, לעידוד המקצוע.
<סיגלת שושן: זאת אומרת הוא מממן שעה אחת כשעה צבועה, להוראת המקצוע בבתי הספר העבריים במדינת ישראל.
<סיגלת שושן: בכיתות י' עד י"ב' הוראת הערבית היא בחירה, כמו כל מקצועות הבחירה.
<סיגלת שושן: בשנה שעברה ניגשו כ-10,000 תלמידים לבחינת הבגרות ברמות השונות של יחידה, שלוש יחידות וחמש יחידות לימוד.
באסל גטאס: 10,000 במגזר היהודי?
<סיגלת שושן: במגזר היהודי, כן.
<סיגלת שושן: זה אחד ממקצועות הבחירה בשפות הגדול ביותר, חוץ מאנגלית כמובן.
עמרם מצנע: לא, אנגלית זה לא בחירה.
<סיגלת שושן: אנגלית זה לא בחירה, ברור, זה לא במקום.
נסים זאב: בנוסף לאנגלית, זה לא במקום.
<סיגלת שושן: לא, לא, ברור, ברור.
<סיגלת שושן: אנגלית זה לא בחירה, אנגלית זה חובה.
<סיגלת שושן: ממקצועות הבחירה זה המקצוע הגדול ביותר.
<סיגלת שושן: מבחינת בתי הספר היסודיים, זה היה חטיבת ביניים וחטיבה עליונה.
<סיגלת שושן: בבתי הספר היסודיים יש שתי תכניות שפועלות בארץ – תכנית של יוזמות קרן אברהם, שלשמה התכנסנו פה היום; והתכנית השנייה היא של מכון מרחבים, שפועלת רק במחוז מרכז עם כ-30 בתי ספר.
<סיגלת שושן: מספר התלמידים שלומדים ערבית בבתי הספר היסודיים הוא כ-29,000-30,000 תלמידים, פלוס מינוס.
<סיגלת שושן: מכון מרחבים מתחיל את הוראת הערבית בכיתות ד'-ה'-ו'.
<סיגלת שושן: ביוזמות קרן אברהם - כיתות ה'-ו' – שנתיים.
<סיגלת שושן: בגדול אנחנו יכולים לומר שהוראת הערבית היא הוראה - ואני רוצה לדבר פה על הקטע של חטיבות הביניים – שנלמדת במרבית בתי הספר הממלכתיים במדינת ישראל.
<סיגלת שושן: יש הוראה גם בבתי הספר הממלכתיים דתיים, אבל ההיקף שם הוא לא כל כך גדול.
<סיגלת שושן: אנחנו מרחיבים - - -
באסל גטאס: אבל בחטיבות ביניים כבר מלמדים ערבית ספרותית.
<סיגלת שושן: אז לא.
<סיגלת שושן: אני רוצה לתקן פה איזו שהיא סוגיה מסוימת.
<סיגלת שושן: תכנית לימודים חדשה בהוראת הערבית יצאה בשנת 2009.