GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יפעת שטייר: אי אפשר בלא כלום, אז אני ארשה לעצמי להיות חצופה ולהגיד שהדבר היחיד אולי שחסר לנו זה באמת החיבור בין מה שאנחנו חולמים עליו לבין האופן שבו אנחנו יכולים לתווך אותו, בהיבטים טכנולוגיים, בהיבטים של נראות, של מקום, של באמת להנגיש לתלמידים לא רק בסיורים אלא במציאות וביום יום עולם ומלואו.
<יפעת שטייר: אנחנו מאוד מאוד מאוד גאים בבית הספר ובמה שקורה פה ונשמח לארח ליותר זמן ול - - -
<תמי לוי: הוא הבטיח בדרך.
<יפעת שטייר: יובל רצה?
<יפעת שטייר: ליובל אין קול, אני יכולה לדבר בשמו.
עמרם מצנע: נראה לי שהוא מתכוון לדבר.
<יובל-מורה: אני קצת צרוד, אז קודם כל סליחה מכולם.
<יובל-מורה: זה קצת נראה לי מדהים שאני רואה אותך פה היום, כי לפני שבוע בדיוק העליתי באחת השיחות שלי עם יפעת את השם שלך וציינתי את פועלך בכל הנושא של עיר מוניציפאלית ומערכת החינוך בירוחם.
<יובל-מורה: ואם דיברנו פה על שיעור היסטוריה, אז אני חושב שאתה יכול להיות אחד האישים שיכול להיכנס להיסטוריה של - - -
עמרם מצנע: בגילי אני שייך להיסטוריה כבר.
<יובל-מורה: לא, לא.
<יובל-מורה: שאנשים שצריכים ללמוד עליהם כאישים במדינת ישראל.
<יובל-מורה: מה שאני אומר, ואני אומר את זה פה לכל אורח שמגיע לבין כותלי בית הספר, שפשוט יהיה השגריר שלנו, של קרית שמונה ושל בית הספר בפרט, וגם אם אתה שם לב, או אתם שמים לב, אנחנו נמצאים פה בספרייה של בית הספר, שהיא צריכה השקעה מאוד מאוד מסיבית כדי שאותם תלמידים נפלאים יוכלו להתקדם ולקדם את היכולות שקיימות בכל אחד ואחד מהם.
<יובל-מורה: אנחנו רוצים לחבק אתכם ולהגיד לכם תודה רבה שבאתם לפה.
<יובל-מורה: ושוב, תהיו השגרירים שלנו בכל מקום שאתם הולכים.
עמרם מצנע: תאמרי לי, השידוך עם דרכא, מה הוא עושה לכם בבית הספר?
<יפעת שטייר: השידוך עם דרכא מינף מאוד את בית הספר בהרבה דברים בהתחלה, בעיקר בנקודות של בטיחות - - - כאילו עזר לבית הספר להגיע לאיזה שהיא רמה.
עמרם מצנע: בעיקר פיזית?
<יפעת שטייר: בעיקר פיזית.
<יפעת שטייר: והאג'נדה של דרכא מדברת על להגיע לכל תלמיד ולאפשר לכל תלמיד באמת להגיע לתעודת בגרות איכותית ואקדמית ואנחנו עם הפנים לשם.
<יובל-מורה: עוד משהו לגבי דרכא, אם כבר שאלנו.
<יובל-מורה: אני חושב שדרכא באמת הגיעה לאיזה שהוא מיצוי מסוים, שמשם אנחנו כהורים וגם כתלמידים צריכים לתת להם עוד איזה שהיא דחיפה, להמשיך ולקדם את בית הספר, מה שלאחרונה נראה שהוא טיפה נעצר.
עמרם מצנע: חברתי, חברת הכנסת רות קלדרון ואני נורא מצטערים אבל אנחנו נמצאים בסד זמנים בלתי הגיוני ובטח לא ראוי.
עמרם מצנע: אני הבטחתי גם למנהלת אגף החינוך ואני אומר גם לך, כמנהלת בית הספר, אני אבוא עוד פעם, כי מאוד חשוב לי לדבר עם תלמידי התיכון, בעיקר עם י"א-י"ב, קצת לשמוע, קצת להבין יותר טוב ואנחנו נעשה את זה, אני מבטיח לכם, עוד לפני סיום שנת הלימודים.
עמרם מצנע: אנחנו לא במקרה פה בקרית שמונה.
עמרם מצנע: אני אישית למדתי להכיר את הפריפריה, אמנם הדרומית, כי הייתי חמש שנים בירוחם, והייתי ראש עיריית חיפה ולמדתי להכיר שהמרחק בין חיפה לירוחם הוא לא רק בקילומטרים.
עמרם מצנע: הוועדה, ועדת החינוך, ששנינו חברים בה, שמה לעצמה נושא מרכזי מאוד וזה סגירת פערים בין הפריפריה למרכז.
עמרם מצנע: עוד אין תוצאות אמיתיות, אבל אני בטוח שתהיינה כאלה.
עמרם מצנע: גם שר החינוך וגם שר האוצר מבינים ורוצים ליצור בעצם עדיפות מתקנת על ידי תקצוב דיפרנציאלי, כלומר כדי שתהיה הזדמנות שווה לילד שגדל בכרמל בחיפה או ילד שגדל בירוחם, או ילד שגדל כאן בקרית שמונה, המדינה צריכה לפתוח יותר את הכיסים ולהשקיע לא רק במבנים הפיזיים, אלא כמובן גם במסלולים ותמרוץ מורים ובעוד תחומים רבים מאוד, כדי שכל אחד ואחת מכם יוכלו להגיע לקו הזינוק לחיים מעמדה שממצה ומנצלת את כל הכישורים.
עמרם מצנע: אנחנו לא נולדים שווים, אבל בהחלט כל אחד צריך לקבל הזדמנות שווה כדי למצות את הכישורים, את היכולות, את הפוטנציאל, את הרצון, להגיע הכי רחוק שאפשר.
עמרם מצנע: אז באמת תודה.
עמרם מצנע: תודה גם לך, ראש העיר.
עמרם מצנע: אני אמרתי לראש העיר שאני למדתי מזמן שאם אפשר לחלק את הערים המצליחות בארץ לערים הפחות המצליחות, זה ערים שהבינו שצריך להשקיע בחינוך, וזה לא היה מובן פעם, כי החינוך זה כאילו עניין של משרד החינוך ולא של ראשי ערים.
עמרם מצנע: אבל במקום שיש הבנה שהחינוך הוא באמת הנושא המרכזי והמנוף העיקרי, אז העיר נראית אחרת.
עמרם מצנע: זה משפיע על הילדים, זה משפיע על ההורים, זה משפיע על האווירה, זה משפיע על הערכים, על ההתנדבות וכל הדברים הקשורים בכך.
עמרם מצנע: מערכת החינוך עוברת היום איזה שהוא תהליך, אתם בטח קוראים הרבה, בחינות בגרות ופסיכומטרי.
עמרם מצנע: אני לא יודע אם זה ישפיע עליכם, כי השינויים האלה לוקחים זמן, אבל הם בהחלט מנסים ליצור מציאות אחרת במערכת החינוך שלנו ואני מקווה שהם יצליחו, התהליכים האלה.
עמרם מצנע: ואני מאחל לכם הצלחה.
רות קלדרון: אני רוצה להוסיף שני משפטים.
רות קלדרון: שלום לכולכם ותודה רבה שהתכוננתם אלינו ואתם מארחים אותנו.
רות קלדרון: אני רוצה להגיד לכם משהו על פוליטיקה.
רות קלדרון: אני גדלתי בבית ספר כשהמילה פוליטיקה ופוליטיקאים הייתה מין כזה לא כל כך מילה מחמיאה ונכנסתי לפוליטיקה, אנחנו מפלגה חדשה, 'יש עתיד', בשבילי זה מאוד חדש, וחשוב לי להגיד לכם שזה נורא חשוב שהמקצוע פוליטיקה, על ידי העבודה שלנו, ינקה את שמו ושאתם תדעו שהעבודה שלנו היא לייצג אתכם.
רות קלדרון: כל אחד מאיתנו, מאחוריו כאילו עומדים המון אנשים שאנחנו צריכים לדבר בשמם.
רות קלדרון: אז שתדעו שיש לכם אנשים, יש לכם חברים בכנסת, גם לילדים, גם להורים וגם למורים, אם יש עניינים של האזור ובכלל שמציקים לכם, בשביל זה אנחנו שם בין השאר, בשביל לפקח על הממשלה ובשביל לייצג את הציבור.
רות קלדרון: אז באמת יש עכשיו, אני חושבת, בכנסת רוח טובה, גם של קולגיאליות, חברות ואחווה בין מפלגות שונות, וגם של רצון לעבוד.
רות קלדרון: לא רק האחים, גם ה - - - כן, גם, תדעו לכם, ש'יש עתיד' ו'בית יהודי' בשבילי זה דבר מאוד משמעותי, שעובדים ביחד דתיים וחילוניים ושבתוך 'יש עתיד' יש דתיים וחילוניים, ושזה לא בגלל שהם דתיים ואנחנו חילוניים אז אנחנו נגד.
רות קלדרון: זה לא ככה, זה לא צריך להיות ככה ובאמת יש חברים טובים בתוך כל סיעות הבית.
רות קלדרון: חשוב לי להגיד את זה, כי התיקון של המוסד פוליטיקה, כדי שאנשים טובים כמוכם יבואו יום אחד לפוליטיקה, נעשה ככה לאט לאט.
רות קלדרון: אז אנחנו שם.
רות קלדרון: אנחנו גם נבוא שוב לכאן.
<יפעת שטייר: תודה רבה, ממש תודה על הביקור.
<תמי לוי: תודה על היום הזה שהקדשתם לקרית שמונה, הוא לא ברור מאליו.
<תמי לוי: סיור בבית ספר גומא :
<מירה יניב: קודם כל נגיד ברוכים הבאים ואיזה כיף שבאתם לבקר אותנו, אנחנו תמיד אוהבים אורחים ואנחנו גם מתרגשים.
<מירה יניב: אני מרגישה מאוד אינטימיות כאן וזה מאוד נעים לנו.
<מירה יניב: אנחנו נפתח באמת בסבב היכרות, כדי שכולם יידעו מי נמצא כאן.
<מירה יניב: אני נירה יניב ואני מנהלת בית הספר, חברת קיבוץ יפתח, הייתי כאן מורה הרבה שנים וצמחתי ואני מנהלת זה 11 שנה.
<מירה יניב: לפני כן הייתי מחנכת א'-ב' ו-ה'-ו' וחברה בצוותים וסגנית ו- ו- ו-.
<מירה יניב: נתחיל אולי ככה ואז לילדים יהיה יותר קל שהם יהיו אחרונים.
<מירה יניב: (סבב נוכחות).
<מירה יניב: אז מה שחשבנו לעשות זה קצת להציג לכם את בית הספר, בעזרת מצגת קטנה, אחר כך הכנו סרטון של חמש דקות, שמשקף קצת את הפעילויות, כי אתם לא יכולים לראות הרבה, אז ככה דרך הסרט, כמובן זמן לשאלות, את הילדים, אותי, את החברות שכאן, ואחר כך בשתיים ורבע, שזו השעה האחרונה שלנו במערכת היום, ניכנס לכיתות קצת, נראה בעיניים,לשמוע קצת ילדים.
<מירה יניב: מה שנספיק.
<מירה יניב: אז כמו שאתם רואים, בית ספר הגומא, בית ספר יסודי אזורי, נמצא כאן על שפת הירדן ובהחלט ככה זה בכותרת, כי הירדן הוא משאב בלתי נפרד של בית ספר הגומא.
<מירה יניב: קצת ניכסנו אותו לעצמנו, אנחנו שומרים עליו, לומדים איתו ולידו ועושים שם כל מיני פעילויות ובהחלט זו חוויה מדהימה.
<מירה יניב: יש לנו כאן בבית הספר הגומא 14 כיתות של החינוך הרגיל.
<מירה יניב: אני מציינת כי אנחנו משנה לשנה גדלים.
<מירה יניב: השנה אנחנו פתחנו שלוש כיתות א', בשנה שעברה פתחנו שלוש כיתות א' וכנראה גם בשנה הבאה נפתח שלוש כיתות א', שזה בדרך כלל לא דבר רגיל.
עמרם מצנע: מה מספר התלמידים בכיתות?
<מירה יניב: בין 28 ל-30.
עמרם מצנע: אין מעל 30?
<מירה יניב: יש מעל 30, במחזורים של השתי כיתות, גם 34.
<מירה יניב: אנחנו הרבה מפצלים את הכיתות, כך שהם לא יושבים 34 ילדים כל היום, אבל בהחלט כיתת האם היא - - - בנוסף לכיתות של החינוך הרגיל יש לנו, וזו גאוותנו, ארבע כיתות לחינוך מיוחד, ילדים לקויי למידה רב בעייתיים שבעצם אלה כיתות על אזוריות.
<מירה יניב: מגיעים אלינו כמובן מגליל עליון, מבואות החרמון, צפת, קצרין, רמת הגולן.
<מירה יניב: באמת אזור נרחב, ילדים שהקשיים שלהם הם בראש ובראש לקות למידה, אבל ילדים עם בעיות קשב וריכוז, בעיות רגשיות, קצת בעיות התנהגותיות והכיתות האלה משנה לשנה הולכות ונהיות מורכבות יותר ויותר, כי ילדי השילוב הרגילים נשארים פחות או יותר בכיתה הרגילה ומקבלים את המענה המתאים.
עמרם מצנע: מהניסיון שלך, כמה ילדים מגיעים למעמד או לרמה שהם יכולים לעבור לחינוך הרגיל, אם יש כאלה?
<מירה יניב: אז מה שקורה אצלנו, לנו יש כאן
<מירה יניב: ארבע כיתות לחינוך מיוחד וכשהם עוברים לחטיבת הביניים, לכיתה ז', גם בעמק החולה, שזה בית הספר הקולט שלנו וגם הר וגיא, גם שם יש כיתות לחינוך מיוחד, מאוד מאוד דומות לכיתות שלנו, ואז הם מסיימים כיתה ט' וכשהם עוברים לתיכון בעצם, למגמות, אז רובם הגדול, באמת 95% משתלבים בעיקר בכיתות של מב"ר, בגרות רגילה.
<מירה יניב: הרבה מהם, באמת רובם, מסיימים 12 שנות לימוד עם בגרות חלקית, בגרות מלאה.
<מירה יניב: יש לנו ילדים בכיתות האלה שהם ספורטאים מדהימים, ילדים עם איכויות בתחומים אחרים, שהדבר המרכזי זה לקות למידה מאוד מאוד משמעותית של פער של שנתיים ויותר מבני גילם.
<מירה יניב: אז הם כאן מקבלים את המענה המתאים, את - - -
עמרם מצנע: ממה שאני מבין, אין מעבר כאן ביסודי?
<מירה יניב: היה, זה לא שאין לגמרי, היה, אבל זה מאוד - - - זה לא שכיח, בוא נגיד שזה קורה אחת ל-.
<מירה יניב: כבר קרה שהעברנו ילד מהחינוך המיוחד לחינוך הרגיל, אבל באמת - - - כי הילדים שמגיעים לחינוך המיוחד בהחלט צריכים את החינוך המיוחד, וגם הרבה פעמים קורה שהילדים שמגיעים לחינוך המיוחד, אפשר לדבר על זה שעות, כי זה באמת נושא מרתק, אלה ילדים שהם באמצע שנות היסודי, כלומר ב-ד', ב-ה', ב-ו' אנחנו כבר לא קולטים, ואז זה לא מספיק זמן כדי באמת לחזק אותם ו- ו-, והם ממשיכים.
<מירה יניב: אבל גם הכיתות בהר וגיא וגם בעמק החולה מאוד מתאימות לכיתות שלנו והם עושים שם עבודה מאוד דומה.
עמרם מצנע: ילדים משולבים יש?
<מירה יניב: אנחנו נדבר תיכף על השילוב, שזה גולת הכותרת.
<מירה יניב: 450 תלמידים, 50 בחינוך המיוחד, 400 בחינוך הרגיל, וזה גם משהו מאוד ייחודי שבבית ספר אחד יסודי יש ארבע כיתות, שזה יחסית מסה.
<מירה יניב: ו-50 אנשי צוות.
<מירה יניב: אנחנו בית ספר מאוד הטרוגני, בית ספר יסודי אזורי קיבוצי, אבל באמת מאוד הטרוגני, מכל הבחינות, וגם הצוות שלנו מאוד הטרוגני, צוות מהעיר, מהכפר, מהקיבוץ, צעירות, מבוגרות.
<מירה יניב: בית הספר הזה במועצה האזורית גליל עליון הוא הוותיק ביותר ולכן גם הצוות שלו היה הוותיק ביותר ובשנים האחרונות יש תחלופה יחסית גדולה של הצוות כי רבות יוצאות לפנסיה ונכנסות צעירות, אז אנחנו רואות גם הרבה עירוניות.
<גיורא זלץ: אני רוצה רק הערה אחת לגבי החינוך המיוחד, כי היא מאוד חשובה פה.
<גיורא זלץ: גם בבית ספר יסודי אחר שלנו באיילת השחור, מבוא גליל, גם יש כיתות מיוחדות, שם זה PDD, של אוטיזם ברמות שונות, אבל מה שאני רוצה לומר, כי גם חשוב להבין את זה, אנחנו משקיעים הרבה מאוד שנים בחינוך לילדים עם צרכים מיוחדים, מה שגרם במידה מסוימת שבמדינה יש איזה אמירה שבגליל העליון יש מענה טוב לילדים עם צרכים מיוחדים ויש, אנחנו כבר רואים, משפחות שמגיעות לפה בגלל זה.
<גיורא זלץ: הן מבינות שיש להן צרכים מיוחדים והן מגיעות לפה בגלל מערכת החינוך שיש.
<גיורא זלץ: זה דבר נפלא, אבל יש לו גם את המשמעויות שלו, לכן אני אומר את זה פה.
<גיורא זלץ: היה חשוב לי לומר את זה.
<מירה יניב: נכון.
<מירה יניב: וגם הכיתות שלנו, יצא שמן למרחוק, מה שנקרא, ומגיעים אלינו מרשויות, למשל קרית שמונה, שגם שם יש חינוך מיוחד, זה לא שאין שם כיתות, יש שם כיתות לחינוך מיוחד, אבל הורים מכל מיני סיבות וטעמים בוחרים ונלחמים שהילדים יגיעו לכאן.
<מירה יניב: גם בצפת, גם שם יש כיתות לחינוך מיוחד ולמרות הכול יש לנו קבוצה של ילדים שמגיעה מצפת.
<גיורא זלץ: כשהוא יראה את הכיתות, אז הוא יבין הכי טוב.
<מירה יניב: קצת לדבר על החזון של בית ספר הגומא.
<מירה יניב: אתם תסתובבו ותראו שהדבר המשמעותי ביותר מבחינתנו זה לטפח סביבה אנושית ופיזית שראויה לחנך בה ילדים, שמושתתת על ערכים.
<מירה יניב: הסלוגן שלנו זה להיות אדם, זה הדבר החשוב ביותר, עוד לפני השר החדש, תמיד לאורך כל הדרך להיות אדם זה משהו שמנחה ומוביל אותנו.
<מירה יניב: מענה רגשי, לימודי וחברתי לכל תלמיד, תוך התייחסות לשונות.
<מירה יניב: זה גם כן, השר החדש הביא את רוח בית הספר למשרד ומאוד אהבנו את השירות שהוא עשה לנו.
<מירה יניב: כמובן שאנחנו בית ספר, לומדים, חשוב להעלות הישגים, להצטיין, לתת כל אחד כמה שהוא יכול על מנת להתקדם באמת, וערך חשוב מאוד מבחינתנו זה לשתף את כל קהילת בית הספר, תלמידים, מורים והורים.
<מירה יניב: אנחנו מאוד מאוד מנסים לחבר את ההורים לבית הספר.
<מירה יניב: משתדלים מאוד, לא תמיד זה קל, ההורים באיזה שהוא מקום מאוד סומכים על בית הספר, מרגישים בטוחים, אז מצד אחד זה מאוד טוב ומצד שני - - -
<שרה רוזנצוויג: להבדיל ממה שקורה במקומות אחרים, אנחנו רוצים רוצים רוצים והם - - -
<מירה יניב: כן.
<מירה יניב: בסך הכול באמת יש שיתוף פעולה והורים מפרגנים והורים באים ו - - -
עמרם מצנע: זה די דומה לחינוך בעיירות הפיתוח.
עמרם מצנע: גם שם צריך לרוץ אחרי ההורים.
עמרם מצנע: מסיבות אחרות, אבל - - -
<מירה יניב: גם פה, גם בגלל השינויים בקיבוצים, אל"ף, לפני המון שנים המטפלת הייתה זאת שאחראית על חינוך הילדים, המטפלות בקיבוצים, ואחר כך עם המעבר, עם ההפרטות - - -
עמרם מצנע: גם בית הספר היה בקיבוץ, של הקיבוץ.
<מירה יניב: אבל גם באזורי, אני זוכרת שאני הגעתי ונדהמתי שהמטפלת הייתה קובעת עם המחנכת ומגיעה לשמוע על הילדים מאותו יישוב, מאותו קיבוץ.
<יערה קדוש: מירה, זה לא רחוק, זה עוד מהדור שלי, עד י"ב המטפלת הייתה בקשר עם בית הספר.
<מירה יניב: נכון, אחר כך ההורים קיבלו את התפקיד ההורי הנכון ועם ההפרטות בקיבוצים ההורים גם התפנו לחפש פרנסה והם יותר עסוקים וגם יש איזה שהיא הרגשה באמת של 'הכול בסדר, אפשר להמשיך הלאה'.
<מירה יניב: קצת פרשתי קצת בפניכם מה זה בית ספר הגומא, מתפיסת העיניים שלנו.
<מירה יניב: אז כמובן כמו שאמרתי זה חינוך ערכי, הדבר המשמעותי ביותר כאן לבית הספר זה חינוך לערכים.
<מירה יניב: אנחנו משקיעים בזה המון זמן ואנרגיה ופעילויות ובעצם כמעט כל פעילות נושקת גם לזה וגם לזה וגם לזה, גם לחינוך ערכי וגם וגם וגם, ואתם תראו את זה עוד בסרט שערכנו במיוחד בשבילכם.
<מירה יניב: זה היה מאוד קשה, כי היה לנו ים של תמונות ולא ידענו מה כן ומה לא.
<מירה יניב: שאלת על השילוב.
<מירה יניב: זו באמת גאוות יחידה.
<מירה יניב: בית הספר והילדים גם יספרו, אחד הדברים הכי משמעותיים זה השילוב של החינוך המיוחד עם החינוך הרגיל.
<מירה יניב: כלומר אנחנו כולנו בית ספר אחד, אין את ההפרדה מי זה הם ומי זה אנחנו.
<מירה יניב: אנחנו ממש בית ספר אחד.
<מירה יניב: איך זה בא לידי ביטוי ביום יום?
<מירה יניב: כל הפעילויות הבית ספריות נושקות לכל ה-18 כיתות.
<מירה יניב: כל הילדים שותפים לכל הפעילויות.
<מירה יניב: בנוסף כל כיתה מהחינוך המיוחד מצוותת למחזור מסוים, כלומר אם יש שם כיתה א' חינוך מיוחד, אז היא מצוותת למחזור א' ומה שקורה במחזור א' קורה גם בכיתת החינוך המיוחד.
<מירה יניב: בנוסף לזה צבענו שעתיים במערכת, שעתיים צבועות במערכת, כשכיתת חינוך מיוחד ביחד עם כיתת החינוך הרגיל לומדות.
<מירה יניב: שתי המחנכות יושבות ביחד, מכינות תכנית עבודה, אם זה נושא של מפתח הלב, אם זה חגים, אם זה ספרות, אם זה האחר הוא אני, כל דבר שנראה להם מתאים לעשות ביחד.
<מירה יניב: טיולים, כמובן מטיילים ביחד, טיולים שנתיים בבית הספר הגומא בכיתות ו' זה שלושה ימים, יוצאות שלוש הכיתות, חינוך רגיל וחינוך מיוחד.
<מירה יניב: עכשיו הילדים מ-ו' חזרו מסמינר בחנתון, סמינר יהדות.
<מירה יניב: יצאו שלוש כיתות ו', שתי הכיתות הרגילות והכיתה המיוחדת.
<מירה יניב: כלומר באמת השילוב הוא שילוב אמיתי.
<מירה יניב: לא פשוט, לא קל, כי יש הרבה פערים ולפעמים גם קשיים התנהגותיים וכאלה, אבל זה ממש משהו בִּילְד אִין בתוך בית הספר.
<מירה יניב: גם אי אפשר להבדיל מי פה ומי שם, ומדברים על הקשיים.
<מירה יניב: מדברים למה הילד הזה בחינוך המיוחד ובכיתה הרגילה ולמה הוא לא ב - - -
עמרם מצנע: כשאנחנו מדברים על שילוב, זה לא דווקא השילוב של הכיתות המיוחדות עם הכיתות הרגילות, אלא אלה ילדים עם לקויות כאלה או אחרות שלומדים בכיתה רגילה.
<מירה יניב: אז גם יש את זה אצלנו.
<מירה יניב: זה השילוב הפרטני.
<מירה יניב: התחלתי, אם שמת לב, מהשילוב הגדול ואני ככה יורדת.
<מירה יניב: אז אמרתי, שילוב של כלל בית הספר, שילוב במחזור, שילוב של לימוד ביחד, השעתיים הצבועות, ושילוב פרטני.
<מירה יניב: ילד שהוא חזק באנגלית, היו לנו למשל ילדים דוברי אנגלית - - - השילוב הפרטני לוקח בחשבון גם את היכולת הרגשית של הילד, היכולת לעבור מכיתה לכיתה, וגם את היכולת האינטלקטואלית של הילד, היכולת להתמודד עם החומר שלומדים בכיתה רגילה.
<מירה יניב: ויש לנו, יש לנו שילובים בכיתות הגבוהות, כמעט 80% מהילדים משתלבים, אם זה בספורט, אם זה במוזיקה ואם זה גם בתכנים - - -
עמרם מצנע: אני מחדד, ילדים עם לקויות שלומדים את כל המערכת והם משולבים.
<מירה יניב: יש לנו היום שני ילדים מהספקטרום האוטיסטי בכיתות א' שמשולבים, בהחלט.
<מירה יניב: היה לנו גם ילד שהיום הוא נמצא בכיתת קשר בעמק החולה, שהיה משולב פה.
<מירה יניב: כן, יש את זה.
<מירה יניב: יש לנו ילדה עם דיס אוטונומיה משפחתית, עם תסמונת מאוד מאוד נדירה, משולבת עם סייעת בכיתה.
עמרם מצנע: אני לא יודע עד כמה אתם יודעים, כי יכול להיות שפה זה לא כל כך בא לידי ביטוי, אבל הורים שעומדים על כך שהילד יילך לכיתה משולבת, אלא אם כן הצוות המקצועי אומר ממש ממש לא, אז הם הולכים לכיתות משולבות.
<מירה יניב: היה את זה אצלנו ויש את זה אצלנו, וגם אנחנו באופן כללי מאוד מאוד בעד, אבל צריך תמיד תמיד לשקול לגופו של ילד, מה הוא מרוויח מהשילוב בכיתה רגילה ולפעמים גם מה הוא מפסיד מהשילוב בכיתה הרגילה.
<מירה יניב: אם הוא מרוויח יותר אז כמובן שאין על מה לדבר.
<מירה יניב: זה לא באופן גורף, בהחלט יש ילדים עם לקויות - - -
עמרם מצנע: היום בוועדת דורנר, ששר החינוך קיבל אותה, זה נתון להחלטתו של ההורה ברוב המקרים.
<מירה יניב: אנחנו מודעים לכך שהיום זה הכיוון.
<שרה רוזנצוויג: אני חושבת ששני הילדים שלומדים אצלנו ב-א' שהם מאובחנים כ-PDD הייתה להורים אפשרות.
<שרה רוזנצוויג: הם נסעו לאיילת השחר, הם בחנו את הכיתות שם ובסופו של דבר הם החליטו שהם רוצים בכל זאת לשלב אותם בכיתות רגילות.
<יערה קדוש: יש לנו רצף PDD מ-3 עד 21.
רות קלדרון: לימודי תרבות יהודית, מה זה בחנתון ולמה לא עושים את זה בבית הספר?
<מירה יניב: תיכף אני אסביר.
<מירה יניב: רק אני אגיד על השילוב, כשאני מדגישה יותר את ארבע הכיתות לחינוך מיוחד, שפעם הם היו כאן תת מחלקה בתוך בית ספר הגומא ולכן כל כך זה בנשמתנו.
<מירה יניב: בכיתות הרגילות ילדים משולבים יש.
<מירה יניב: דרך אגב, יש שם גם ילדים שמתאימים, לפחות מומלצים לכיתות חינוך מיוחד והורים שמסרבים, אז הם כמובן נשארים בכיתות הרגילות עם המענה שאנחנו יכולים לתת להם.
<מירה יניב: לימודי תרבות יהודית.
<מירה יניב: אז בית הספר הגומא זה בית ספר שמממש מקדמת דנן המסורת היהודית כאן נוכחת בבית הספר, אם זה בלימודי התנ"ך, קבלת התורה בכיתה ב', אם זה בכיתה ו', שיש לנו נושא מרכז כבר הרבה שנים שהוא נושא בתי הכנסת והתפילות, והשנה התחברנו לתל"י, תגבור לימודי יהדות, מתוך מחשבה שחשוב מאוד שהתלמידים שלנו יכירו את התרבות היהודית, את המורשת היהודית, יידעו איפה הם חיים, מדוע ולמה ואנחנו במסגרת לימודי תל"י יצאנו השנה לסמינר חנתון, שזה היה סמינר מסכם אחרי שהם למדו, כמה זמן?
<ניב: שלושה-ארבעה חודשים.
<מירה יניב: את מה?
<ניב: את נושא היהדות.
<מירה יניב: כן, אחרי שהם למדו בכיתה את הנושאים של בתי הכנסת, תפילות, ביקרו בבתי כנסת, נפגשו.
<מירה יניב: זאת אומרת זה ממש היה נושא, נושא מאוד מאוד משמעותי בכיתות ו' שלנו ואז גם צ'יפרנו אותם או אפשרנו להם לצאת לסמינר שהיה ברמה באמת מאוד מאוד גבוהה ומאוד מוצלחת ומפגש עם אנשים מאוד מעניינים וערך נוסף בלתי רגיל.
<מירה יניב: חזרנו - - -
<קריאה: סמינר זה אחרת מלימוד.
רות קלדרון: לנושא אחר.
רות קלדרון: תל"י זה של הקונסרבטיבים, זה אחד המקומות האחרונים שיש תרבות יהודית חילונית בארץ.
רות קלדרון: לתרבות חילונית יהודית יש מלכתחילה ולא בדיעבד צורת לימוד וערכים שהם לא בתי כנסת ותפילות, כי אנחנו לא אנשים של בתי כנסת ותפילות, אנחנו אנשים של תרבות יהודית בתוך היום יום שלנו ובתוך העבודה שלנו ובתוך הלימוד שלנו ובתוך ה - - - אני פשוט רוצה להגיד, זו פונקציה של תקציבים.
רות קלדרון: לתל"י יש תקציבים להזמין בתי ספר, אבל אם אנחנו מדברים כאן על חינוך ערכי, צריך לדעת שזה יופי של חינוך, תל"י, אבל יש כאן איזה שהיא פשרה על המהות של המקום הזה.
רות קלדרון: זה המקום שממנו יצאה - - - אלה הקיבוצים שבתוכם בהרחבות עכשיו בונים בתי כנסת ואני לא מרגישה שהצד של החינוך ההתיישבותי, יש לו קול חזק מספיק לחנך את הילדים לעמוד מול - - -
<אהרן ולנסי: כי אין לו קול חזק.
רות קלדרון: לעמוד מול חבר'ה שבאים מהעיר ורוצים בית כנסת מופרד גברים-נשים, שהבנות יישבו למעלה.
רות קלדרון: ותל"י זה לא הדרך להתחזק שם.
<יערה קדוש: דווקא בתי הכנסת שמוקמים לאחרונה כן מוקמים בתוך היישובים, מעורבים.
<גיורא זלץ: רות, את מאוד מאוד צודקת, אנחנו כן מנסים היום לעשות כמה תהליכים אצלנו, בדיוק בשביל למצוא את הנקודות האלה של החוזק, של העוצמה, ולהגיד - - -
רות קלדרון: יש לך את מאירה כאן.
<גיורא זלץ: את מאירה אני מכיר טוב.
<גיורא זלץ: אנחנו באמת מנסים להיות שם בשביל להגיד 'חבר'ה, היהדות, עם כל הכבוד, זה לא דת, זו תרבות' - - -
רות קלדרון: לא רק דת, היא גם דת, סבבה.
<גיורא זלץ: זה גם תרבות ויש פה כל מיני - - - אני מאוד שמח שאמרת מה שאמרת.
רות קלדרון: אני לא בטוחה שאנחנו עם חנתון, אבל שזה לא יהיה רק זה.
רות קלדרון: שם לומדים על יהדות?
רות קלדרון: שלושה חודשים?
<מירה יניב: אל"ף, בכלל בית ספר הגומא, הדבר שהוא הכי מתחבר לתל"י זה הפלורליזם, זה באמת מגוון הדעות, המגוון, להכיר באמת מתוך נקודת כוח.
<מירה יניב: אנחנו לא עושים ממש שום החזרה בתשובה או משהו כזה, אנחנו בעצם התחברנו מתוך החשיבה שאנחנו צריכים לחנך את הילדים לתרבות יהודית, זו תרבות ו - - -
רות קלדרון: אבל אם המורים יהיו חזקים לא נצטרך לנסוע לסמינרים.
<אהרן ולנסי: אני יכול להשתתף בדיון?
<מירה יניב: כן, בטח.
<אהרן ולנסי: אני רוצה לענות לך.
<אהרן ולנסי: אי אפשר לעשות דבר באופן מלאכותי.
<אהרן ולנסי: כשאותי גידלו החינוך היהודי החילוני החופשי, היה לו ביטוי תרבותי עמוק מאוד, לכן היה ברור וטבעי שהיו מגדלים אותנו על ערכים מסוימים שנתנו תשובה יהודית מסוימת, שבעיניי היא לא פחותה מהאינוס המלאכותי הזה.
<אהרן ולנסי: מה שקורה לבתי הספר שלנו זה מחולשה, זה לא מעוצמות, זה לא מזה שהמורים לא מסוגלים או לא יכולים, זה סך הכול הרגשה של חולשה.
<אהרן ולנסי: זו חולשה בתנועה הקיבוצית, חולשה בתדמית החופשית והחילונית ולחלל הזה נכנס מה שנכנס וגם בהתאם לזה גם תקציבים הולכים לכיוון הזה.
<אהרן ולנסי: בעוצמה נכונה לא מתחשבים בתקציבים אלא מייצרים תרבות משלנו.
<אהרן ולנסי: במידה מסוימת האזור הזה עדיין באיזה שהיא אינרציה, הוא משדר משהו, אבל לא בעוצמה הנדרשת.
<אהרן ולנסי: נדרש מאיתנו לעשות חשבון בית כיצד אנחנו רוצים לגדל פה ילדים, לא להיסחף לפופוליזם שעושה אותנו לגיטימיים בעיני אלה שאנחנו לא מוכרחים להיות לגיטימיים.
רות קלדרון: ואני רוצה להגיד לכם שהקמנו במשרד החינוך אגף של התחדשות יהודית, שהוא אגף של יהדות חילונית.
רות קלדרון: זה סבבה להכיר את תל"י אחרי שאתה יודע מי ההורים שלך ומי הסבים שלך והסבים של הילדים שלומדים כאן וההורים של הסבים הקימו את התרבות היהודית החילונית, הקימו - - -
<מירה יניב: זה מה שאנחנו עושים, רות.
<מירה יניב: אנחנו חס וחלילה לא זורקים את התינוק עם, אלא זה מה שאנחנו עושים.
<גיורא זלץ: אז בשביל לסגור את המעגל הזה, אם את מכירה בית מדרש שמירה עושה בנאות ירדן, זה זה.
<גיורא זלץ: יש שם בית מדרש - - -
רות קלדרון: ציפיתי לראות את זה מכיתה ד'.
<גיורא זלץ: אז לאט לאט.
רות קלדרון: זאת אומרת ככה צריך להגיע לבר מצווה/בת מצווה, לא על בתי כנסת.
<מירה יניב: גם פה לומדים טקסטים חילוניים לצד טקסטים יהודיים.
רות קלדרון: אין לי האשמה.
<גיורא זלץ: בסדר, את לא צריכה להתנצל, עושים על הכיפק, רק רות נותנת עוד נקודה שהיא מאוד חשובה.
<גיורא זלץ: לא צריכים להתנצל, זה בסדר גמור מה שעושים.
<מירה יניב: אני לא אמשיך להרחיב על הצוותים החברתיים, שזה משהו שדווקא זה שרה אומרת, ובצדק, ילדי כיתות ד' עד ו', החינוך החברתי כאן והמעורבות החברתית, זה אחד הדגלים של בית ספר הגומא וציר מרכזי.
<מירה יניב: כל ילדי ד' עד ו' שלנו שותפים בכמעט 15 צוותים חברתיים שהמוטו שלהם זה תרומה לקהילה, מעורבות חברתית, נתינה לבית הספר.
<מירה יניב: באיזה צוות אתה, ניב?
<ניב: אני בצוות הפסקה פעילה - - -
<מירה יניב: ורוניל'ה?
<ניב: - - - עושים טוב.
<מירה יניב: אני עוצרת אותך, כי בדרך אתה תספר.
<מירה יניב: למידה חוץ כיתתית, אתם תראו את זה בסרט, כמובן אנחנו למידה מתוקשבת, המאה ה-21 בכל הכיתות.
<מירה יניב: שילוב אמנויות בלמידה, הרבה.
<מירה יניב: בבתי הספר הקיבוציים אנחנו משתדלים לשמור בשתי ידיים על האמנות ועל המוזיקה ועל הדרמה ועל מחול ותנועה והערך המוסף שכל כך חשוב לבנות אדם שלם.
<מירה יניב: אנחנו משתדלים, לא פשוט, כי יש לנו את משרד החינוך שמחייב שעתיים ערבית, שזה חשוב, ומחייב כך שעות, שזה חשוב, ומחייב עוד, ואנחנו מנסים ללכת ככה בין ולא לוותר על הדברים החשובים לנו.
<מירה יניב: כמובן אמרנו מעורבות בחיי הקהילה, אם זה תרומות, אם זה היכרות עם הקהילה מסביב.
<מירה יניב: שיתוף ההורים בחיי בית הספר – דיברנו.
<ענת לוי: אני אגיד מילה.
<ענת לוי: לגמישות הפדגוגית, באופן כללי אנחנו לוקחים לפחות 10 שעות.
<מירה יניב: ואנחנו רוצים יותר.
<מירה יניב: הילדים שלנו על קיר טיפוס ואנחנו כמשל ממשיכים לטפס כל הזמן קדימה ולמעלה, האתגרים לפנינו רבים, זה לא שאנחנו חלילה נחים על זרי הדפנה, יש לנו הרבה אתגרים במציאות המורכבת והלא פשוטה ואנחנו כולנו רוצים ומשתדלים לעשות הכי טוב שאפשר.
<מירה יניב: אני אולי לא אראה לכם את כל הסרט, אבל קצת, כי גילת, אחת המורות, עבדה על זה כל כך קשה.
<מירה יניב: (הקרנת סרט).
עמרם מצנע: תאמרי כמה מילים על איך בית הספר מתוקצב.
<מירה יניב: בית הספר מתוקצב - - -
<ענת לוי: אני אגיד באופן כללי, מירה, בתי הספר שלנו הם במבנה שלהם, היסודי, מבנה של לא רק ניהול עצמי, בעלות עצמית.
<ענת לוי: אני חושבת שזה האזור האחרון בארץ שבתי הספר הם לא בבעלות המועצה, הם בבעלות אגודות חקלאיות.
<ענת לוי: יש לנו עכשיו עניין גדול - - -
עמרם מצנע: זה אומרים שהמורים - - -?
<ענת לוי: לא, המורים מועסקים על ידי משרד החינוך, העובדים, הסייעות מועסקים על ידי האגודה החקלאית, לא על ידי המועצה.
<ענת לוי: אז זה עושה לנו עכשיו די הרבה בעיות סביב הניהול העצמי.
<ענת לוי: אנחנו כבר הרי בסופר סופר ניהול עצמי, זאת אומרת, מירה היום מנהלת פדגוגית - - -
עמרם מצנע: אתם בניהול העצמי החדש?
<ענת לוי: כן, אנחנו כבר שם ב-2000, אבל מירה היא לא רק מנהלת פדגוגית, אלא היא מנהלת את הכול, תקציב, ניקיון, שרתים, סייעות, מה שאתה רוצה.
<ענת לוי: היא מקבלת תקציב מהמדינה, מקבלת תקציב מהמועצה, סל, היא מתנהלת עם ועד מנהל שלה, שאני רק מוזמנת אליו, אין לי זכות הצבעה, הכסף ממשרד החינוך מועבר למועצה ועובר כמו צינור חלק, בלי שום תקורה, ישר אליה.
<ענת לוי: אבל משרד החינוך לא רוצה להעביר אותנו לניהול עצמי שלב ב', כי רגע, מה זה החיה הזאת?