GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צביקה קן-תור: הזיכרון ההיסטורי די הדחיק שגם בתוך הגטו עצמו היה את אי"ל (הארגון היהודי הלוחם), ואת אצ"י (ארגון צבאי יהודי), אצ"י כמו אצ"ל לצורך העניין, והמפקד שלו, או אחד המפקדים, זה פבל פרנקל.
<צביקה קן-תור: תמונה שלו בדיוק אין לנו כרגע, לא מצאו.
<צביקה קן-תור: כמו שאמרתי לכם, מכאן יוצאים עם שלוש תובנות, אחת מהן זה שבכל מקום שלחמו נגד הנאצים ושותפיהם, לחמו יהודים, אז אני מדבר על אוסטרליה וניו זילנד וברזיל ודרום אפריקה, סין הלאומנית, צ'אנג קה צ'ה, הקמ"ן שלו זה משה כהן, הקרפ"ר של מאו צה טונג זה יעקב רוזנפלד.
<צביקה קן-תור: הגבר הזה, לאוזניכם בלבד, מי שנמצא על הקירות הלכו לעולמם, איתם הכי קל להתווכח, אבל הוא חי והוא בא הנה והוא עומד במקום שאתם עומדים, ואני שואל אותו את השאלה המטומטמת, 'תגיד לי, למה אתה הולך למלחמה?' ומה עונה לי היהודי ההודי הזה?
<צביקה קן-תור: 'רוצחים את האחים שלי באירופה ואתה רוצה שאני אשב כאן?
<צביקה קן-תור: ' אני אומר לעצמי, הלו סליחה, פה אתה פתאום מדבר על האחריות ההדדית.
<צביקה קן-תור: לימים הוא חוזר והוא שולח לי את המדים שלו ואם אתה מסתכל טוב על המדים אתה רואה שזה דרגת לוטננט ג'נרל, רב אלוף.
<צביקה קן-תור: בצפון הודו יש מחוז שנקרא פנג'ב.
<צביקה קן-תור: יש שם מיליוני סיקים, מיליוני הינדים ויהודי אחד, המושל.
<צביקה קן-תור: למה הוא המושל?
<צביקה קן-תור: אם אתם זוכרים, בשנת 71' היה קלאש גדול בין פקיסטן להודו, תפסו בשבי איזה 8,000 פקיסטנים, תפסו את דאקה, הקימו את בנגלדש, מפקד הכוח יעקב יעקב, לוטננט ג'נרל בשם ג'ייקוב.
<צביקה קן-תור: בואו נמשיך הלאה.
<צביקה קן-תור: כשאומרים את המשפט הזה 'רוצחים את האחים שלי באירופה', זה בעצם אולי הקונטרוברסיה לתפיסה הזו של הרוסים שהם הלכו קודם כל כאזרחי ברית המועצות.
<צביקה קן-תור: בארץ ישראל מי שהלך לצבא הבריטי הלך להציל את המשפחה או את האחים באירופה.
<צביקה קן-תור: למעשה אפשר פה לספר, את כל הסיפורים אתם מכירים, אני לא בטוח שאת הסיפור של דב כהן.
<צביקה קן-תור: את כל יתר הסיפורים מכירים.
<צביקה קן-תור: דב כהן, אתה לא מעשן, נכון?
<צביקה קן-תור: יפה, אם היית מעשן כשאתה היית לפני טיסה היית יוצא החוצה מבית הנתיבות בכניסה מצד שמאל אחרי האבן יש פלאג שבהתקפה של המחתרת העברית המאוחדת על בית הנתיבות אז פיקד גונדר שמשון ומי זה גונדר שמשון?
<צביקה קן-תור: הבחור עולה ארצה מפולין, משאיר את המשפחה באירופה.
<צביקה קן-תור: ב-39' הוא מתגייס לצבא הבריטי.
<צביקה קן-תור: כשאני אומר מתגייס לצבא הבריטי, אז לכולנו נדמה שאנחנו התגייסנו מרצון ובאהבה, אבל להזכירנו, היה פה ויכוח חריף מאוד ביישוב האם להתגייס או לא להתגייס.
<צביקה קן-תור: השנה היא 39', הבריטים קורעים את הכרזת בלפור לגזרים, אין יותר עלייה לארץ ישראל, אין התיישבות, אין שום דבר, ובכל זאת אנשים מתגייסים לצבא הבריטי.
<צביקה קן-תור: בן גוריון מקבל או מוציא את המשפט המפורסם שלו אי שם ב-41', 'בואו נתנדב לצבא הבריטי כאילו אין - - -', וכו' וכו'.
<צביקה קן-תור: המשפט הזה זה בעצם הסיפור של דב כהן.
<צביקה קן-תור: דב כהן מתגייס לצבא הבריטי, משרת בפלוגת החפרים 401.
<צביקה קן-תור: למה אני אומר 401?
<צביקה קן-תור: כי רוב פלוגות החפרים שנפלו אחרי זה בשבי ביוון היו 601, 602, 603.
<צביקה קן-תור: 401 זו הייתה פלוגה שרוב רובה היו ערבים, 800 ערבים ו-200 יהודים.
<צביקה קן-תור: הם נשלחים לאירופה, הם מקימים מסילות ברזל וכשהגרמנים נכנסים לתוך צרפת הם נלכדים בתוך ס מלו, הם מפונים ללונדון ובמה שאנחנו קוראים היום פיקוד העורף פינוי וחילוץ, הם עושים במשך שבעה חודשים.
<צביקה קן-תור: כל בוקר הם מגיעים עם הרכבת ללונדון, מפנים את ההריסות.
<צביקה קן-תור: כשרומל מתקרב לכיוון מצרים הם, במסגרת הארמדה שיוצאת מגלזגו ומנסה להיכנס לים התיכון, אבל הים התיכון תפוס כי הצוללות איטלקיות וגרמניות שם.
<צביקה קן-תור: הם עושים את כל הסיבוב דרך קייפטאון, מגיעים לסואץ, בסואץ מוקמת יחידה שלא זכתה ליותר מדי כבוד, אבל התמונה הזאת ודאי מוכרת לכם והמדים האלה אולי, פלוגת הקומנדו המזרח תיכונית 51', פלוגת קומנדו ששליש ממנה חיילים מארץ ישראל והם נלחמים בעיקר בקרן אפריקה, בצפון אפריקה, במשימות נחיתה מהים, אבל בעיקר בקרן אפריקה, הוא נלחם שם.
<צביקה קן-תור: לאחר מכן הוא נלחם במסגרת הצבא הבריטי, הוא חוזר לארץ ישראל, הוא מתגייס לאצ"ל ובפריצה לכלא עכו הוא נורה מאש חיילים בריטים.
<צביקה קן-תור: הסיפור של בן גוריון זה בעצם הסיפור שלו.
<צביקה קן-תור: אני לא אלאה אתכם יותר.
<יהודית גידלי: הצילום הזה איפה?
<יהודית גידלי: זה לא ברלין?
<צביקה קן-תור: כן, הצילום הזה זה ברלין.
<צביקה קן-תור: התמונה הזו שאנחנו מנסים לבוא ולומר שכל המדינות שלחו את ידיהן לעזור במלחמה, אבל היד היחידה שהושטה לעקורים, לפליטים, לשארית הפליטה, הייתה ידם של כ-10,000 לוחמים מארץ ישראל שהיו על אדמת אירופה באותו זמן.
<צביקה קן-תור: כשאני אומר כ-10,000 לוחמים, זה כ-5,000 מהבריגדה היהודית ומפלוגות התובלה ומפלוגות ההנדסה.
<צביקה קן-תור: הם האנשים שמתחילים להניע את התהליך שקוראים לו הבריחה וההעפלה ובעצם לשלש את מספר היהודים בארץ ישראל.
<צביקה קן-תור: הבעיה שלנו בארץ ישראל היא קודם כל דמוגרפית.
<צביקה קן-תור: בארץ ישראל של תקופת המלחמה היא כ-400,000 איש, היא מכפילה את עצמה ב-1.5 לקראת תחילת המלחמה ובסוף המלחמה אנחנו כבר מגיעים למיליון ורבע, וזה בין השאר הפעולה של אותם חיילים יהודים מארץ ישראל.
<צביקה קן-תור: הנקודה האחרונה, אנחנו יודעים לספר שהכול קם בזכות הפלמ"ח וההגנה ואחרי זה אצ"ל ולח"י וכו', אבל בוא נודה לרגע על האמת, זה הכול מחתרות חי"ר שפועלות ברמה של חוליות, מחלקות, ליל הגשרים עבדה פלוגה, אבל פתאום פורצת מלחמת השחרור ואתה צריך להפעיל גדודים ואתה צריך להפעיל חטיבות, ואתה צריך להפעיל שריון ואתה צריך להפעיל מטוסים, מאיפה הידע הזה?
<צביקה קן-תור: זה אותו לוחם יהודי ממלחמת העולם השנייה שמביא את הידע שלו לניצחון.
<צביקה קן-תור: על הקטע הזה ובלבד שווה להרחיב.
<צביקה קן-תור: בואו רק אני אראה לכם עוד סרטון קצר.
<צביקה קן-תור: הרעיון הזה הוא בעצם רעיון של יד לשריון.
<צביקה קן-תור: אני אחראי על הנושא מטעם יד לשריון, אבל מאחר שאנחנו אמורים לאסוף כסף, אז היינו צריכים להקים עמותה נפרדת, זה נקרא עמותה להקמת מוזיאון הלוחם היהודי.
<צביקה קן-תור: כשחיים אומר לי 'אני אני אני', אז חיים הוא יושב ראש עמותת יד לשריון ויושב ראש העמותה להקמת מוזיאון הלוחם היהודי ומנשה הוא חבר גם פה וגם פה.
<צביקה קן-תור: זאת אומרת זה אותו גוף על אדמת עמותת יד לשריון וכו'.
<חיים ארז: קודם לגבי הצוות הישיר, אנחנו נחשפנו לנושא הזה כאשר באמת הגיעה העלייה הגדולה מרוסיה ואז ראינו את הלוחמים עם המדליות והתחלנו ללמוד את הנושא.
<חיים ארז: הרעיון היה בהתחלה לעשות משהו כזה קטן במונחים שנמצאים פה עכשיו ולאט לאט, כשלמדנו את היקף הנושאים, את היקף הלוחמים, את חוסר הידע, הגענו למסקנה שצריך להקים מוזיאון רציני ואז פנינו לראש הממשלה אריק שרון, הוא למעשה החליט שהממשלה צריכה להשתתף בהקמת המוזיאון ב-50% מהעלות.
<חיים ארז: לפני 11 שנה, אז דובר שהמוזיאון יעלה 32 מיליון שקל ובאמת הממשלה הקציבה 16 מיליון שקל לנושא הזה, היתר מתרומות.
<חיים ארז: עברו הרבה מאוד שנים, רוב השנים עברו ללא שעשינו הרבה בגלל הבירוקרטיה.
<חיים ארז: אתם יודעים שהבירוקרטיה עולה לנו הרבה מאוד כסף, הרבה מאוד זמן.
<חיים ארז: לקח לנו בערך 9 שנים עד שקיבלנו אישורים לעלות על הקרקע ולעשות את כל הדברים שיש.
<חיים ארז: אנחנו מעריכים שעלות המוזיאון עכשיו היא 50 מיליון שקל, הבניין הזה שהוקם, הושקעו בו עד עכשיו כ-15-16 מיליון שקל, חלק ממשלה, חלק תרומות שאספנו.
<חיים ארז: אנחנו עכשיו במשא ומתן עם הממשלה להגדיל את חלקה ל-50% החדשים.
<חיים ארז: עבר זמן, רק האינפלציה מגיעה לסכומים שכמעט מכפילים את המחיר.
<חיים ארז: איסוף הכספים עכשיו נעשה עסק מאוד מסובך, הרבה יותר קשה מאשר בעבר, אבל אנחנו מקווים שנצליח.
<חיים ארז: יש כל מיני פעילויות להקים עמותות, גם באנגליה, גם במקומות אחרים ואני מקווה שנצליח לגייס את הכספים הדרושים.
<חיים ארז: אנחנו צריכים לגייס עוד כ-25 מיליון שקל.
<חיים ארז: כשמדברים בדולרים זה פחות, 7-8, אבל סך הכול זה הסכום.
<חיים ארז: אם היה לנו כסף היום אפשר היה לגמור את המוזיאון לדעתי תוך שנה וחצי.
<חיים ארז: סך הכול איסוף המידע מתבצע כל הזמן, החברה שעוסקת בתכנים, למעשה יש לה את המסגרות, חלק גדול מהסבבים שראיתם היום, יש הרבה מאוד שלא ראיתם - - -
שמעון אוחיון: זאת החברה שעוסקת בתכנים?
<חיים ארז: אורפאן, זו התצוגה של התכנים, בתכנים אנחנו עוסקים.
שמעון אוחיון: זאת אומרת בתכנים יש ועדה שלכם שהיא מבצעת?
<חיים ארז: אבל הם עושים את השילוב עם הטכנולוגיה, עם המיצגים.
<חיים ארז: סך הכול זה ישנו, כרגע אנחנו באמת משקיעים מאמץ גדול באיסוף הכספים, כולל גיוס אנשים מקצועיים באנגליה ובמקומות אחרים.
<חיים ארז: סך הכול אני אומר, גם לפני המוזיאון שקיים, כשמגיעים הנה אורחים, גם אורחים מהארץ, גם מרצים מהאוניברסיטה, מסתבר שלא יודעים את הפרטים האלה.
<חיים ארז: כל מי ששומע על מיליון וחצי בכלל לא מעלה על דעתו שיש דבר כזה.
<חיים ארז: לכן אני חושב, ואתם ועדת החינוך של הכנסת, שחשוב מאוד מאוד להביא הנה את התלמידים, אולי בכיתות הגבוהות יותר, מפני שגם מבקרים מישראל וגם מחוץ לארץ שבאים יוצאים מפה בהרגשה של כאילו כתפיים יותר רחבות קצת.
<חיים ארז: כל התדמית שהייתה לכולנו, פתאום מסתבר שהיהודים לא רק השתתפו אלא יש להם חלק מכריע בכל מקום ובכל תחום שבו עסקו.
<חיים ארז: אני חושב שחשוב מאוד להביא הנה את שר החינוך, הזמנו אותו כמובן, כדי באמת לעשות את זה בצורה מסודרת.
<חיים ארז: היום, למזלנו, אנחנו מצליחים להביא הנה הרבה מאוד תלמידים, בעיקר בזכות נחמה שיושבת פה, שעדיין משתמשת בקשר שלה לחינוך כמנהלת בית ספר ומכירה את האנשים, ומנשה שמשקיע בזה הרבה מאוד זמן, אנחנו מצליחים להגיע לפעמים לעשרות אלפי תלמידים בשנה.
<חיים ארז: כמה היו בשנה שעברה, מנשה?
<מנשה ענבר: כ-30,000 תלמידים.
<חיים ארז: היו גם תקופות שהיו גם 70,000.
<מנשה ענבר: אבל אם אתה מחבר את הכול עם של"ח ועם קריית החינוך אתה מגיע ל-65,000.
<חיים ארז: אז לא כולם רואים.
<חיים ארז: לדעתי זו צריכה להיות מערכת מסודרת, כמו שתלמידים הולכים לבקר ב'יד ושם', פה הם צריכים לראות את הצד השני, את ההשלמה של 'יד ושם', את החלק של הגבורה.
<חיים ארז: דרך אגב, כשהתחלנו לדבר על המוזיאון פנינו ל'יד ושם' ואמרנו 'בואו נעשה את זה אצלכם', כדי לממש את הנושא הזה, גם זיכרון וגם גבורה ואז הם אמרו 'יש לנו מספיק, בואו נעשה את זה פה'.
<חיים ארז: הם גם שותפים שלנו לנושא הזה, לא בכסף, לצערי, אבל בייעוץ ובשיתוף פעולה ובכל מיני דברים שאפשר לעשות.
<חיים ארז: אם הייתי חושב מה באמת הבקשה העיקרית שלנו מהוועדה, זה לסייע ולגרום לכך שמשרד החינוך יראה במקום הזה, לא רק במוזיאון הזה, אלא בכל לטרון, סיפור, ביד לשריון ובמוזיאון הזה, ביקור חובה של כיתות מבית ספר תיכון.
<חיים ארז: אני חושב שזה טוב לנו, טוב לחינוך וטוב לעם ישראל.
שמעון אוחיון: רציתי רק לשאול בעניין הזה.
שמעון אוחיון: הרושם שלי היה שזה בעיקר חיבור לצבא, מי ששירת בצבא.
שמעון אוחיון: מה עם אנשים שעשו כמובן גם מעשי גבורה ועשו מלחמות לא רק במסגרת המקובלת הצבאית, למשל אותן ארבע נשים שהיו מבריחות את אבק השריפה - - -
<צביקה קן-תור: רוזה רובוטה.
<קריאה: היא נמצאת שם.
שמעון אוחיון: היא נמצאת שם?
שמעון אוחיון: לא ראיתי.
שמעון אוחיון: הרושם שלי היה צבא-צבא.
<צביקה קן-תור: לא.
<צביקה קן-תור: להיפך.
<צביקה קן-תור: אולי תעזור לי, אנחנו נקראים מוזיאון הלוחם היהודי, בעברית לוחם זה עם מדים ובלי מדים.
<צביקה קן-תור: תרגמנו את זה לאנגלית, באנגלית זה לא הולך לנו ככה, כי לא צריך להגיד לך ש-warrior זה משהו אחד ו-fighter זה משהו אחר ו-combatant זה משהו אחר, לכן קראנו לזה soldier, כי soldier כולל את הדבר הזה ולכן זה נקלט אולי קצת לא טוב.
<צביקה קן-תור: אבל מאחר שאתה גם שומע עברית - - - אנחנו מקדישים המון לנושא הזה של הלוחמה הלא ממוסדת.
שמעון אוחיון: שמחתי לשמוע.
שמעון אוחיון: אני מבין שהתרומה הגדולה באה בעיקר בגלל יהודי ברית המועצות, הבלוקדניקים, למשל.
שמעון אוחיון: כל החבר'ה האלה מתועדים?
<צביקה קן-תור: אל"ף, אני עוד מחכה לבת של אחד הבלוקנדיקים שתמלא סוף סוף את הפרטים של אבא שלה ו - - -
שמעון אוחיון: אחת?
<צביקה קן-תור: אחת מהם.
<צביקה קן-תור: אחת מהם שאומרת 'אני הבת של בלוקדניק', אתה מכיר אותה.
<צביקה קן-תור: אבל הרעיון הוא, יש לנו אתר אינטרנט ובאתר האינטרנט יש לך טופס הצטרפות וכל בן משפחה, שקרוב משפחה שלו או חבר או משהו לחם ממלא דף לוחם ואנחנו פותחים לו דף לוחם והאיסוף שלנו כרגע הוא בעיקר דיגיטלי.
<צביקה קן-תור: יש לנו גם איסוף פיזי, אנחנו הולכים לראיין היום אנשים, אבל הוא בעיקר דיגיטלי.
עמרם מצנע: צביקה, יש בארץ עוד מקומות שעוסקים באותו תחום?
עמרם מצנע: יש בית הגדודים העבריים.
<צביקה קן-תור: בית הגדודים העבריים מתעסק עם מתנדבי היישוב לצבא הבריטי ובלבד.
<צביקה קן-תור: לדוגמה, אדון ויקטור מירקין לא נכנס לשם בהגדרה, או הלוחמים מהצבא הצ'כי, היו למעלה מ-500 יהודים מארץ ישראל שלחמו בצבא הצ'כי.
<צביקה קן-תור: מגיעים מברית המועצות, בעיקר העלייה של שנות ה-90, הקימו מוזיאונים קטנים, אז יש בחדרה ויש בקרית יער ויש בכרמיאל.
<צביקה קן-תור: הם כולם רואים פה בעצם את המוזיאון הלאומי שלהם.
<צביקה קן-תור: הקשר שלנו הטוב ביותר הוא לכל ארגוני הווטרנים.
<צביקה קן-תור: כשאני אומר ארגוני וטרנים זה שני הארגונים הרוסיים, זה הפרטיזנים.
<צביקה קן-תור: אתה יודע מה זה USA180 או ג'רוזלם פוסט?
<צביקה קן-תור: אני לא שמתי לב שבג'רוזלם יש USA והארגון של הווטרנים האמריקאים יושב בירושלים, הוא קורא לעצמו ג'רוזלם פוסט, פוסט זה מוצב, כל אחד עם התרגום שלו, והם יהיו פה בסוף החודש הבא בביקור השנתי שלהם, הם חלק מהסיפור.
<צביקה קן-תור: הם פחות מתועדים כמו שהווטרנים הרוסים.
<צביקה קן-תור: אגב, הבנתי שיש כתב שהולך לצאת נגד זה שלא משמרים את זיכרונם של הפרטיזנים הקומוניסטים.
<צביקה קן-תור: לפחות כאן זה מסופר.
<צביקה קן-תור: אני יכול לומר לכם, ראיינתי לפני חודש בקרית אתא יהודי שאתה שומע את הסיפור שלו, כל מה שאנחנו גדלנו על הפרטיזנים מתהפך לך ב-180 מעלות.
<צביקה קן-תור: הוא היה בסוף מפקד יחידה קטנה של 3,100 לוחמים ביערות או באזור של אוקראינה.
<צביקה קן-תור: הוא נחשב באמת אחד הגיבורים האמיתיים.
<צביקה קן-תור: הוא לא זכה למקום בפנתיאון הלאומי שלנו ובסיפורים עצמם.
<צביקה קן-תור: אני מקווה שבמוזיאון שלנו אנחנו כן נאיר את אותם סיפורים שלא דיברו עליהם, שלא סיפרו אותם.
<צביקה קן-תור: ויש פה סיפורים מדהימים.
<צביקה קן-תור: אני אומר לכם, יום יום אני נתקל פה בדברים שפשוט - - -
עמרם מצנע: לא, אבל נכון מה ששמעון אמר, שעם העלייה הרוסית של שנות ה-90 פתאום נחשפנו לעוצמה הזו.
<צביקה קן-תור: ארקדי אמנם הוא מהעלייה של שנות ה-60, אבל הוא מתחיל להפעיל בצורה יותר מסיבית לקראת שנות ה-90, כתב המון, הוציא הרבה מאוד וללא ספק העלייה של שנות ה-90 - - - גם הטרמינולוגיה שלנו השתנתה.
<צביקה קן-תור: אנחנו לא השתמשנו במילה וטרנים עד 1990.
<צביקה קן-תור: כשאמרנו להם 1 במאי, הם אמרו 'מה 1 במאי?
<צביקה קן-תור: 9 במאי', מה זה 9 במאי?
<צביקה קן-תור: יום הניצחון.
<צביקה קן-תור: איזה ניצחון?
<צביקה קן-תור: זאת אומרת כל מיני מושגים שהם הביאו איתם והכניסו את זה לתרבות הישראלית שאנחנו לא הבנו אותם.
<יהודית גידלי: האירוע השנתי עדיין מתקיים פה?
<יהודית גידלי: היו שנים שהיה פה אירוע במאי.
<צביקה קן-תור: האירוע השנתי הוא ב'יד ושם' ורוחל'ה כל פעם אומרת 'צביקה, תגמור כבר את המוזיאון, תעביר את זה אליך'.
<יהודית גידלי: לא, אני מדברת על הווטרנים.
<צביקה קן-תור: לא, אבל כשהווטרנים צועדים בירושלים הפרטיזנים עושים פה את האירוע השנתי שלהם וזה אירוע שגדל וגדל משנה לשנה והשנה זה יהיה עוד יותר גדול.
<צביקה קן-תור: ביום הניצחון יש פה את האירוע - - -
שמעון אוחיון: הווטרנים בוודאי זה גם מבחינת מינוח וכדי שזה יחדור נישאר כולנו להטמיע את הלוחם היהודי.
שמעון אוחיון: אני רק רציתי לומר משהו, להגיד את זה גם לעמרם, יושב ראש ועדת החינוך שלנו בעניין הזה.
שמעון אוחיון: הייתי במקדוניה, הוקם שם מוזיאון קטן לנושא השואה במקדוניה, שם נספו תוך שבוע 8,000 יהודים, שני טרנספורטים חיסלו אותם.
שמעון אוחיון: היום חיים כ-250 יהודים בקושי, אבל ממשלת מקדוניה, מקדוניה מונה כ-2 מיליון תושבים, נתנה הוראה לכל בתי הספר לבקר במוזיאון הזה.
שמעון אוחיון: המוזיאון הזה הוקם לפני שנתיים, כבר ביקרו בו למעלה מ-40,000.
שמעון אוחיון: במילים אחרות פה, גם שר החינוך וגם סגנו וגם אחרים, מדובר במשהו באמת ברמה לאומית, לכלל העם היהודי, בוודאי שמחבר את הסוגיה הזאת של שואה ותקומה ונותן לזה משמעות.
שמעון אוחיון: אנחנו גדלנו על סיפורים, נו, השואה היא מחרידה והתקומה היא כזאת קטנטנה וכשאתה בא עכשיו ואומר, זה מסר חזק מאוד, מרשים, מרגש, ואנחנו צריכים לעזור לזה ואנחנו צריכים באמת ללמוד מאחרים בדבר כזה, שהוא מאחד ומלכד ומספר את הסיפור של העם היהודי.
שמעון אוחיון: הוא חייב להיות מובנה בתוך מערכת החינוך.
<צביקה קן-תור: אם נגעת בנושא הזה, ותסלחו לי, אני עכשיו פונה אליכם כחברי כנסת, לפני מספר שנים הייתי באחת מוועדות הכנסת עם הווטרנים והווטרנים זועקים מדם ליבם, 'אנא הטמיעו את הנושא', כמו שעכשיו קראת.
<צביקה קן-תור: וקם שר החינוך דאז ואמר, 'עליי, נכנס לבחינות הבגרות'.
<צביקה קן-תור: לפני שלושה חודשים נכנסת אליי המפמ"רית להיסטוריה, כי היא גם חלק מוועדת ההיגוי שלי, והיא אומרת לי 'צביקה, אתה רואה, הבטחנו, שאלה ב - - -
<צביקה קן-תור: רגע, דקה, אתה עוד פעם מתפרץ לתשובה שלי, לא לשאלה.
<צביקה קן-תור: 'הנה, יש שאלה בבחינת הבגרות על נושא הלוחם היהודי'.
<צביקה קן-תור: אני אומר לה, 'תראי, כשאותי בחנו בעברית לימדו אותי לפני כן 12 שנה, כשאותי בחנו באנגלית לימדו אותי 9 שנים, כשבחנו אותי במתמטיקה לימדו אותי 10 שנים, כמה שנים אתם מכינים את הילד לפני שהוא עונה על השאלה הזאת בבחינת הבגרות?'
שמעון אוחיון: שלא ייבחן בבגרות, שיבוא לפה, שיבלה פה.
<צביקה קן-תור: אתה צודק, אבל אני מספר לך כרגע על זה שיש בחינה בבחינת הבגרות על הלוחם היהודי, כמה שעות אתה מקדיש לילד בתקופת לימודיו בנושא הלוחם היהודי?
<יהודית גידלי: שיעור אחד.
<צביקה קן-תור: תגידי את זה בשעות.
<צביקה קן-תור: כמה שעות מקדישים לילד במהלך לימודיו בנושא הלוחם היהודי?
<יהודית גידלי: שעתיים.
שמעון אוחיון: חצי שעה.
<צביקה קן-תור: היא העתיקה את התשובה.
עמרם מצנע: כמה מקדישים למלחמת יום העצמאות?
<צביקה קן-תור: שעתיים.
<צביקה קן-תור: אם המורה חולה או לא הגיעו לזה - - -
<יהודית גידלי: או שהילד במקרה לא היה בשיעור הזה?
<צביקה קן-תור: מה בעצם השאיפה שלנו?
<צביקה קן-תור: אם באותן שעתיים יביאו אותם לפה, אולי משהו ייצרב בהם.
שמעון אוחיון: בוודאי שזה ייצרב.
שמעון אוחיון: אין דבר יותר חזק מלימוד חווייתי.
שמעון אוחיון: תעזוב אותך מבחינת בגרות ובכתב, תן להם פה יום, שעתיים שהם יסיירו ואחרי זה סדנא ודיון וכל מה שקשור לזה, עשית - - -
עמרם מצנע: אחרי שיחזרו מחברון.
שמעון אוחיון: גם חברון.
שמעון אוחיון: עמרם, אני רוצה בשביל העם היהודי כולו, גם חברון וגם כל מקום אחר.
שמעון אוחיון: (במהלך הסיור)
<דבורי: אולי זה נשמע קצת נחמד ופחות מעשי, אבל הציפורים אינן יודעות גבולות והשריון קבע גבולות, זה קשור במורשת המפוארת שלנו.
<דבורי: יש פה את החיבור המאוד מיוחד, אנחנו נמצאים על הציר של השבר הסורי אפריקאי וזה עוד מיזם מאוד מעניין ובעתיד יוקם כאן גם מרכז צפרות.
<דבורי: תכניות חינוכיות בפיתוח, מנשה, אני מרגישה שהבמה פה יותר מדי אצלי, אז בבקשה.
<מנשה ענבר: אני רוצה להראות למצנע, זה מערך שיעור לרמה הפלוגתית, למ"פ.
<מנשה ענבר: במקרה זה הוא עוסק בגדוד 195, מערך השיעור הבא יעסוק בגדוד 79.
עמרם מצנע: אילן סער, כן, הוא סיפר לי.
עמרם מצנע: הוא באמת רצה להיפגש.
<מנשה ענבר: זה בהקשר לסיפור.
<מנשה ענבר: אפשר לתת לו העתק?
<דבורי: כן, לגמרי.
<מנשה ענבר: הוא יורד לרמה של התמונה של מ"מ 3.
<מנשה ענבר: ממש הכי קונקרטי שאפשר.
<מנשה ענבר: ניכנס להיכל הדיונים.
<דבורי: זה מערך שיעור למ"פ שאנחנו פותחים פה.
<דבורי: (דיון)
עמרם מצנע: מנשקה, אני לא בטוח שכל הצעירים פה יודעים, נחמה, רעייתו של משה בריל, מי זה משה בריל.
<מנשה ענבר: הם יודעים.
<מנשה ענבר: האמן לי.
<מנשה ענבר: היא פה שלוש-ארבע פעמים בחודש.
<מנשה ענבר: אני אומר לכם, נחמה, יושבת ראש ועדת החינוך של עמותת יד לשריון ומנהלת בית הספר רמת אביב לאורך הרבה מאוד שנים.
<מנשה ענבר: היא חינכה דורות רבים של תלמידים בארץ, היא גם זוכת פרס החינוך של עיריית תל אביב ויקירת העיר והיא פעילה ביותר במה שקורה ביד לשריון.
<מנשה ענבר: היא אלמנתו של האלוף משה בריל-בר כוכבא, מ"פ בקרב סכר הרואיפה ב-56', במבצע קדש, שריונר, במלחמת ששת הימים מח"ט 45 בעמק דותן, ביום הכיפורים סגן מפקד - - -
עמרם מצנע: לפני זה הקים את חטיבה 188.
<מנשה ענבר: אוקיי, שגם עמרם היה מח"ט שלה.
<מנשה ענבר: במלחמת יום כיפור סגן מפקד אוגדה 210, אחר כך מרכז הלקחים, עבודה מדהימה של הצבא, מפקד גיס 479, מפקד גייסות שריון, אלוף פיקוד הדרום ולצערנו הלך בטרם עת.
<מנשה ענבר: נפטר בן 62.
<חיים ארז: עוד דבר, משה בר כוכבא למעשה הוא היה הגורם המרכזי והעיקרי שהוחלט להקים במקום הזה את יד לשריון.
<חיים ארז: סך הכול לא המדינה ולא צה"ל לא עסקו בהצנחה, לכן החילות בעצמם, חיל השריון והחילות האחרים הקימו את עמותות ההנצחה ואנחנו חשנו מחויבות כלפי חברינו שנפלו ומפקדינו והמשפחות.
<חיים ארז: הוא באמת היה הראשון שהחליט להקים פה גם את קרית החינוך של חיל השריון.
<חיים ארז: בתחילה קרית החינוך הייתה באוהלים, אבל עכשיו קרית החינוך זו קרית חינוך שיכולה לקלוט 250 חיילים בתנאי פנימייה וזה עובד כבר תשע שנים.
<חיים ארז: למעשה מה שהיה לי להגיד אמרתי קודם, אני חושב שהבקשה העיקרית שלנו זה לנסות, כמו שאתה אמרת, מקדוניה, חובה, אני חושב שזו חובה, להביא למקום הזה, יד השריון, באמת אולי סמל לגבורה של עם ישראל במלחמותיו הראשונות, יש את של"ח, שלא ביקרתם, אבל זה גם כן מבצע חינוכי עצום וכמובן מוזיאון הלוחם היהודי - - - הדרך לעשות את זה היא לא פשוטה, אנחנו מנסים את זה כבר הרבה שנים ולא הצלחנו.
<חיים ארז: דרך מערכת החינוך לא הצלחנו לגרום לכך.
<חיים ארז: הייתי מבקש, באמת אם אפשר, לסייע לנו להביא את שר החינוך והאנשים שלו, אני בטוח שזה יסייע להבין את החשיבות של הנושא הזה.
<מנשה ענבר: אני רוצה לומר כמה מילים, גם לאלה שלא שמעו את הכול תוך כדי הביקור.
<מנשה ענבר: כל הפעילות שלנו היא בשביל הערכים, הפעילות היא חינוכית, ערכית, תרבותית, חווייתית והדגש הוא על חווייתית.
<מנשה ענבר: בעיקר בשנים האחרונות כל הפיתוחים שלנו הם פיתוחי חוויה.
<מנשה ענבר: זה יד לשריון שסיירתם בו מעט מאוד, אפשר לבלות ביד לשריון עוד כמה שעות טובות ולא להשתעמם לדקה.
<מנשה ענבר: מה שלא ראינו, לא היינו בפארק העוצבות המשוריינות שבו מונצחות העוצבות ובאתר עצמו מונצחים הלוחמים.
<מנשה ענבר: את מרכז ההדרכה של"ח, שמקבל אליו את כל התלמידים מחטיבות הביניים והחטיבה העליונה, כיתות ראשונות, י', כל השטח יגדל לכיוון הזה ויהיה מסוגל לקלוט פי שניים.
<מנשה ענבר: קרית החינוך, לא היינו בה, תכננו במקור להיות, היא יודעת לקבל אליה 250 לוחמים ולבלות איתם שבוע ימים, עם כל השירותים שהם צריכים.
<מנשה ענבר: הבסיס להיותנו כאן ועיקרי העיסוק שלנו במורשת העם היהודי, שמש בגבעון דום, קרבות יהודה המכבי, קרבות חטיבה 7, חטיבת השריון הראשונה, 79, העלינו את הטנק על המגדל, ומאז הוא המותג שלנו וזו מגילת היסוד שהוטמנה ב-1982 על ידי האלוף בריל, בטקס השקת הקמת האתר.
<מנשה ענבר: השיטה שאנחנו דוגלים בה היא הנצחה פעילה, פחות דמעה ויותר פעילות, שמאפשרת טוב יותר לזכור.
<מנשה ענבר: אנחנו עוסקים הרבה מאוד בהנחלת מורשת, בהנצחה וגבורה ולא מעט לוחמים באים לפה בשביל לספר את סיפור המורשת של היחידה שלהם ובשביל לספר את סיפור הגבורה האישי במידה שהוא ישנו.
<מנשה ענבר: השריון, מעבר לזה שאלה כלי המלחמה שבהם השתתפנו, אנחנו עושים כל מאמץ להאניש אותם ולספר את מה שמאחורי הפלדה, ולספר על הפלדה שבתוך הטנק, על הלוחמים.
<מנשה ענבר: פארק העוצבות המשוריינות, אתם רואים פה חלק מאנדרטאות.
<מנשה ענבר: כל אנדרטה היא עם הסיפור שלה, החל ממערכת מסבירן קולית וכלה בתרשימי קרב ולוחות כאלה ואחרים שמספרים את סיפור העוצבה.
<מנשה ענבר: גם כל מקום מסודר כאמפי קטן שיכול לארח כיתת בית ספר ללא שום בעיות.
<מנשה ענבר: ב-2013 ביקרו פה כ-300,000 איש מכל חתכי האוכלוסייה.
<מנשה ענבר: קרית החינוך אירחה 27,000 לינות, כשחלק מהם אזרחי, תלמידי בתי ספר שבאו במסגרת מסע.
<מנשה ענבר: זו תחנה אחרונה שלהם לפני העלייה לירושלים.
<מנשה ענבר: אנחנו מקיימים פה סיורים מודרכים, אירועים בית ספריים, טקסי זיכרון, ימי עיון וסדנאות מנהיגות.
<מנשה ענבר: ב-2006 בלבנון השנייה אירחנו פה תלמידי שלומי שבאו לפה גם בגלל הלחץ שהיה באזור וגם בשביל לתת להם מנהיגות צעירה.
<מנשה ענבר: עיקר המנהיגות טופחה על ידי חטיבה 421.
<מנשה ענבר: של"ח היו השנה 15,000 תלמידים, 2013.
עמרם מצנע: הם באים לשבוע?
<מנשה ענבר: לפני כ-10 שנים הם היו באים לחמישה ימים ומאז סביב כל האירועים הביטחוניים נכנסו המערכות ללחץ והם באו לשעות.
<מנשה ענבר: לאט לאט חזרו חזרה לאו לילה של גיחה, כלומר יום פעילות, לילה ולפני צהריים וחוזרים הביתה, או יום פעילות בלי לינה.
<מנשה ענבר: אלה המאפיינים של של"ח.
<מנשה ענבר: הלוחם היהודי.
<מנשה ענבר: צביקה הרחיב מאוד לדבר עליו ואני חושב שזאת אחת המקפצות של יד לשריון, נושא לאומי, אחרי שהמוזיאון הזה יוקם, אבל היום כבר יש הרבה מה לתת ואתם בעצמכם הייתם שם למעלה מחצי שעה ואני חושב שיכולתם להיות שם עוד הרבה יותר זמן.
<מנשה ענבר: צפרות עתידה לבנות למרגלות המוזיאון את המרכז לחקר נדידת הציפורים שבו יהיו כיתות לימוד וחדרי מחקר וממצב שבו תלמידים מגיעים בשביל לשמוע הרצאה למצב שאפשר לקיים ממש יום שלם של פעילות.
<מנשה ענבר: אלה מערכות המידע שאנחנו משתמשים בהן.
<מנשה ענבר: את מרכז המידע ראיתם, יש לעמותה אתר אינטרנט מעולה, לדעתי, יש ביטאון ויש שריונט, שעל כולם אחראי ידידי שאול שהוא המעדכן והממריץ בתחומים האלה.
<מנשה ענבר: יש גם אתר אינטרנט של הלוחם היהודי.
<מנשה ענבר: אלה הגורמים שמעורבים בעשייה ביד לשריון.
<מנשה ענבר: במפעלי החינוך הייתי מוסיף גם את ראשי הרשויות, המודל שאיתו אנחנו משתדלים לפעול זה לבוא לראש הרשות ולשכנע אותו שיבוא עם הרשות בצורה מסודרת על פי תכנית שאנחנו בונים ביחד.
<מנשה ענבר: אלה הפרויקטים העתידיים, שכולם פרויקטים חווייתיים.
<מנשה ענבר: ילד בבית ספר בחטיבה עליונה, קשה לו מאוד עם נושא פרונטלי שהוא יותר ארוך מחצי שעה.
<מנשה ענבר: משם והלאה אתה צריך להתחיל להפעיל אותו, אם אתה לא מפעיל אותו אתה מאבד אותו.
<מנשה ענבר: אני חושב שמה שאמר צביקה ואמר חיים בסיכום של ביקור בבית הלוחם היהודי, כתוב פה: כל מה שאנחנו מבקשים ממערכת החינוך הישראלית זה לבוא לפה יותר וללמוד ולהעמיק ידע על המורשת, ההיסטוריה והערכים של האזור, צה"ל והלוחמים היהודיים במלחמת העולם השנייה.
<מנשה ענבר: עד כאן.
<נחמה בר כוכבא-בריל: אני יושבת ראש ועדת החינוך, אני פעילה מתנדבת 20 שנה ברציפות, כמובן בנושא חינוך.
<נחמה בר כוכבא-בריל: כל השנים שלי עסקתי בחינוך, הקמתי בית ספר, עשיתי הרבה מאוד דברים, יש לי פרס מפעל חיים בחינוך ובזה אני עדיין מבינה.
<נחמה בר כוכבא-בריל: אני רק רוצה להוסיף מעט על הדברים שנאמרו, כי חיים ומנשה אמרו בעיקר את הדברים בצורה כללית, רק נקודות בנושא חינוך, כי האתר הזה מוכר כאתר של השריון וככה הוא הוקם ואני רוצה בפתיחת דבריי קודם כל לברך את האלוף עמרם מצנע, שהמקום הזה מספר הרבה מאוד מתרומתו של האלוף מצנע כלוחם ומפקד בשריון, יש לו חלק מאוד נכבד ומרשים במורשת של השריון.
<נחמה בר כוכבא-בריל: מצנע, אני שמחה שאתה היום יושב ראש ועדת החינוך, גם בחינוך עסקת כל השנים ואני חושבת שזה האדם הנכון במקום הנכון ולנו זה חגיגה.
<נחמה בר כוכבא-בריל: היום יש לך גם יום הולדת, אז מזל טוב, הגעת הביתה לחגוג יום הולדת.
שמעון אוחיון: אתה כמו משה רבנו.
<מנשה ענבר: הוא גם זכה בפרס חבר הכנסת המצטיין.
<נחמה בר כוכבא-בריל: זה מה שאני רוצה לציין עכשיו, שהוא זכה בפרס חבר הכנסת המצטיין ואני לא מתפלאת, מפרס, מצנע, לפרס, מהצלחה להצלחה.
<נחמה בר כוכבא-בריל: לא מפתיע אותי, תמשיך ככה, אנחנו גאים שאתה כאן איתנו.
<נחמה בר כוכבא-בריל: אני במיוחד, מכירה אותו כבר הרבה שנים, זו חגיגה להכיר אותו.