GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נילי ויצמן: בוא נגיד שבשלוש השנים האחרונות – ובדקנו – אישרנו תכניות לכשישים אנשים מתוכם עשרה חירשים.
<נילי ויצמן: רוב האנשים שפונים אלינו ושאנחנו מאשרים את התכניות שלהם באחוזים בולטים, הם עיוורים.
<נילי ויצמן: אני לא עושה כאן בכלל שום רף של נכויות אבל באמת עיוורון זאת הנכות כמעט הקשה ביותר להשתלבות בשוק העבודה.
<נילי ויצמן: פונים אלינו הרבה מאוד עם מסלולים של פסיכולוגיה.
עמרם מצנע: תתפלאי.
עמרם מצנע: אפילו הלן קלר אמרה בזמנו שלקות השמיעה היא הכי קשה.
<נילי ויצמן: אמרתי שאני לא עושה רף של נכויות.
<נילי ויצמן: ממש לא.
קארין אלהרר: גם אם היא לא עושה את זה, בפועל המוסד לביטוח לאומי עושה את זה.
<נילי ויצמן: לא.
<נילי ויצמן: אנחנו לא עושים את זה.
<נילי ויצמן: זה טיב הפניות אלינו.
קארין אלהרר: יש כאן עניין שמאוד מטריד אותי.
קארין אלהרר: בעצם הקריטריון על פיו יישק דבר הוא הנכות הקשה וזה מעלה אצלי שאלה מאוד רלוונטית.
קארין אלהרר: איך יכול להיות שדווקא אנשים שפוטנציאל השיקום שלהם הוא הגבוה ביותר, הם אלה שאתם לא תשקיעו בהם את האקסטרה ובאמת תכניסו אותם למעגל העבודה?
קארין אלהרר: בעיניים שלי אני רואה שהמוסד לביטוח לאומי משקיע המון כספים, באמת המון המון כספים ואני מאוד שמחה על כך, בשיקומם של אנשים עם מוגבלויות.
קארין אלהרר: אני חושבת שמעבר לעובדה – וזה אולי לשולחן אחר – צריך לעשות צעד קדימה וגם לעזור להם להשתלב במעגל העבודה.
<נילי ויצמן: גם את זה אנחנו עושים.
קארין אלהרר: אתם עושים, המטה לשילוב אנשים עם מוגבלויות במשרד הכלכלה עושה, משרד הרווחה עושה ומשרד הבריאות עושה ואין שולחן עגול אחד ויש קושי עצום במציאת עבודה.
קארין אלהרר: כאמור, זה נושא לדיון אחר.
קארין אלהרר: אם נתמקד בנושא שלנו, בא אדם, מעבר לעובדה שאתם לא עושים הבחנה, אולי למעט מקצוע פסיכולוגיה שברור לכל שצריך תואר שני, וזאת כנראה ההנחיה של המוסד לביטוח לאומי שאותי היא מדאיגה.
קארין אלהרר: אני לא מזלזלת ולרגע לא רוצה לפגוע בזכאות של נכים קשים, בכלל לא, אבל יחד עם זאת אני חושבת שלעצור רק בגלל שהאדם לא מוגדר ברף נכות קשה מספיק, בעיני זה חוטא למטרה.
קארין אלהרר: בואו נזכור שהשיקום הזה הוא לא כדי לתת שיקום אלא השיקום הזה הוא כדי לראות אנשים משולבים בחברה ומשולבים בחברה זה אומר גם משולבים בתעסוקה.
עמרם מצנע: נאמר כאן שתואר ראשון בדרך כלל הוא הפתח הכי משמעותי לתעסוקה.
קארין אלהרר: זה לא מדויק.
<נילי ויצמן: אנחנו מטפלים באנשים שיש להם עשרים אחוזי נכות ומעלה ונותנים לכולם הזדמנות שווה ובאמת עושים תכניות שאנחנו קוראים להן תפירת עילית ואני חושבת שכולנו יכולים להסכים עם זה.
<נילי ויצמן: אבל יש איזה גבול של אחריות המדינה.
<נילי ויצמן: אני יושבת כאן ומייצגת את המוסד לביטוח לאומי שהוא משרד ממשלתי ואני גם מאוד מסכימה עם מה שהמוסד שלי החליט.
<נילי ויצמן: יש איזשהו גבול של אחריות של המדינה עד איפה היא מביאה את האדם.
<נילי ויצמן: אני מסתכלת על חלק מהאנשים כאן ואני מניחה שלרובנו יש תואר שני.
<נילי ויצמן: מה שרוב האנשים עושים זה שהם מגיעים לתואר ראשון ומנסים להשתלב בעולם העבודה ואנחנו עושים מאמצים עילאיים, ואנחנו הגוף הגדול ביותר במדינה, חוץ מהמשרדים האחרים שמנית, שעושה השמה.
<נילי ויצמן: יצאנו עכשיו במכרז ענק של ספקי השמה כי זאת המטרה הסופית שלנו.
<נילי ויצמן: אנשים משתלבים בעולם העבודה, עובדים כמה שנים ואז מנסים בכוחות עצמם ללמוד לתואר שני.
<נילי ויצמן: לא בכל דבר אתה צריך תואר שני ולכן גם אני חושבת שהמדינה חייבת לעצור באיזושהי נקודה.
<אורית זולברג: הנקודה כאן היא לא רק התואר השני.
<אורית זולברג: אנשים שהם שומעים יכולים לעבוד.
<אורית זולברג: שוב, אני לא עושה רף מוגבלויות, אבל אדם שומע, גם אם יש לו מוגבלות אחרת, הוא יכול להיכנס לכיתה ולשמוע את דברי המרצה.
<אורית זולברג: אנשים חירשים וכבדי שמיעה - ולכן אנחנו במכון לא מבקשים את שכר הלימוד אלא אנחנו מבקשים נגישות - גם אם הם עובדים ומשלמים שכר לימוד, לא יכולים לקבל את המידע שמועבר בשיעורים והם חייבים נגישות ונגישות היא דבר מאוד יקר שאדם לא יכול לעמוד בו לבד.
<נילי ויצמן: אני מסכימה אתך.
<אורית זולברג: לכן התואר השני חסום בפני אנשים חירשים וכבדי שמיעה, גם אם הם לא מבקשים שישלמו להם שכר לימוד.
<אורית זולברג: זאת הנקודה העיקרית.
<נילי ויצמן: כמי שמכירה תכניות של חירשים ומלווה אותם, אני מאוד מסכימה אתכם אבל אני חושבת שזה צריך להיות באחריות המוסדות להשכלה גבוהה.
<נילי ויצמן: חבל שלא נמצאים כאן נציגי המועצה להשכלה גבוהה.
<נילי ויצמן: בעיני זאת האחריות שלהם.
<נילי ויצמן: אני חושבת שאנחנו נותנים את התכנית המיטבית ביותר אבל עוצרים שם.
<אורית זולברג: אנחנו לא אומרים מי אלא אומרים שצריך.
עמרם מצנע: מי הכתובת להקלות בפסיכומטרי?
<קריאה: המועצה להשכלה גבוהה.
<מרים איתן: לא.
<מרים איתן: המרכז הארצי לבחינות והערכה.
עמרם מצנע: אני ארחיב את השאלה.
עמרם מצנע: האם יש בכלל מושג כזה של הקלות.
<מרים איתן: יש התאמות הארכת זמן.
עמרם מצנע: הארכת זמן אני מכיר אבל אני שואל על הקלות מסוג אחר.
עמרם מצנע: למשל אם אתה לקות שמיעה ברמה מסוימת ומכולם נדרש פסיכומטרי של 650, נותנים לך 600.
<אורית זולברג: זה לא מוסכם.
<אורית זולברג: אף אחד לא הסכים עם זה.
<אורית זולברג: בתיכון יש מילונית אבל בפסיכומטרי לא מאפשרים להם להכניס מילונית.
<אורית זולברג: הפסיכומטרי לא משקף ולא מותאם.
<אורית זולברג: יושבים כאן, אם הם רוצים לדבר, אנשים שיכולים להעיד שנתקלים בזה.
עמרם מצנע: אתם יודעים היום בחלק לא מבוטל מהמכללות אתה לא נדרש לפסיכומטרי.
<אורית זולברג: אבל בהרבה אתה כן נדרש.
עמרם מצנע: המל"ג הולך להסדיר את זה.
<מרים איתן: שאלת שאלה ויש לנו תשובה לזה.
עמרם מצנע: אנחנו נפתח את זה עכשיו לדיון.
<מרים איתן: שאלת אם יש הקלות.
קארין אלהרר: התאמות.
קארין אלהרר: קוראים לזה התאמות.
<מרים איתן: הוא שאל על הקלות.
עמרם מצנע: אני שאלתי על הקלות.
קארין אלהרר: לא מקלים על אף אחד אלא מתאימים לו את הבחינה.
עמרם מצנע: לא, יש תפיסה שיכולה לומר שאין הקלות.
<מרים איתן: אני מנהלת היחידה לבחינות מותאמות במרכז הארצי.
<מרים איתן: אם תרצו לדבר על התאמות, אני אדבר על התאמות, אבל כרגע אני רק עונה לשאלה של היושב ראש בעניין הקלות.
<מרים איתן: התפקיד של הפסיכומטרי הוא אכן למדוד את כל האנשים, לסלם את האנשים על סולם אחיד ולא לתת הקלות שמשנות את הסולם.
<מרים איתן: אבל הייתה המלצה שלנו לוועד ראשי האוניברסיטאות לדון באופן חריג בנבחנים כבדי שמיעה וכבדי ראייה ואכן יש המלצה.
קארין אלהרר: אבל זה לא נעשה.
<מרים איתן: יש המלצה ויש לנו כאן העתק של מכתב שנכתב על ידי יושב ראש ועד ראשי האוניברסיטאות לשר החינוך בזמנו ובו כתוב שמעמדו של כל נבחן עיוור או כבד שמיעה אשר לא יעמוד בתנאי הקבלה לחוג המבוקש על ידו תעבור אוטומטית להידון מחדש בוועדת החריגים של המוסד.
<מרים איתן: פירוש הדבר שיש כאן המלצה לדון בהם לפי קריטריון אחר.
עמרם מצנע: ההמלצה הזו התקבלה?
<צור קרליץ: כן.
<צור קרליץ: זאת החלטה של ועד ראשי האוניברסיטאות.
עמרם מצנע: זאת המלצה להעביר לוועדת חריגים שהיא דנה.
<מרים איתן: נכון והיא לא אומרת לוועדת החריגים את מי היא תקבל.
<מרים איתן: אם לרפואה צריך 740, היא לא אומרת שיקבלו 720 או 700 או 600.
<מרים איתן: קיימת המלצה כזאת.
<מרים איתן: אני רוצה לומר שגם כאשר רוצים להחיל המלצה כזאת, שזה בעצם צורה של הפליה מתקנת, צריך קודם כל שיהיו נתונים אחידים כי אתה רוצה לדעת בכל זאת למי אתה משווה.
<מרים איתן: זאת אומרת, צריך שיהיה איזשהו ציון שמושווה לאחרים.
<מרים איתן: לכן הפסיכומטרי צריך להמשיך ולהיות אחיד, כמובן מותאם אבל הציון 600 צריך להביע אותו הדבר לגבי כל נבחן ללא הבדל בלקות שלו.
<מרים איתן: ועדת הקבלה צריכה לומר אם הנבחן הזה יש לו לקות כזאת או מאיזושהי סיבה רוצים לעשות הפליה מתקנת ואז יודעים באיזה ציון מדובר.
<מרים איתן: יש המלצה כזאת של ועד ראשי האוניברסיטאות.
עמרם מצנע: יש עוד מישהו מהמוסדות הממשלתיים שרוצה להתייחס?
<עירית שביב שני: אני מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<עירית שביב שני: הנושא של התואר השני עליו דיברו אמור להיות מוסדר בתקנות הנגישות לכשייכנסו לתוקף אחרי שיועברו בוועדה.
<עירית שביב שני: הנושא של ההנגשה בהשכלה הגבוהה צריך להיות דרך התקנות האלה.
<עירית שביב שני: זאת אומרת, בלי הבדל.
עמרם מצנע: שמענו כאן עדכון מנילי שאין שם התקדמות גדולה.
עמרם מצנע: מה את יודעת על ההתקדמות?
<עירית שביב שני: לפי מה שידוע לי, אמורים להיות החודש דיונים בוועדת העבודה והרווחה.
עמרם מצנע: כן, אני יודע באיזו ועדה אבל מה את חשה?
עמרם מצנע: זה נושא שעלה גם בפגישה הקודמת.
עמרם מצנע: מה אתה חשה לגבי קצב הדיונים שם?
<עירית שביב שני: זה תלוי בוועדה.
<עירית שביב שני: אין לי הערכה.
<נילי ויצמן: כצופה בוועדות האלה אני יכולה לומר שזה העלה כל כך הרבה הדים סביב העלויות המאוד גדולות שאנחנו מכירים אותן שהמוסדות יצטרכו להיערך לזה בהנגשה בכל קנה מידה, הנגשה אוניברסלית לכל סוגי הנכויות ולא רק פיזית אלא גם אקדמית עם כל ההנגשות הנדרשות.
<נילי ויצמן: יש מוסדות גדולים שאולי יכולים יותר לעמוד בזה אבל יש מוסדות קטנים.
<נילי ויצמן: זה כל כך הרבה שיקולים תקציביים שזה עניין של זמן רב.
<יעל קקון: רציתי קודם כל לפתוח בברכה לכל האנשים שהגיעו לכאן ותומכים ברעיון הזה שלאנשים חירשים וכבדי שמיעה מגיע להגיע להשכלה הגבוהה וללמוד בה בצורה נוחה ושוויונית.
<יעל קקון: הדברים שרציתי לומר קודם כבר לא רלוונטי אבל מה שרלוונטי לומר עכשיו הם שני דברים.
<יעל קקון: שני מסלולים.
<יעל קקון: הרי הוועדה שיושבת על הזכויות עשויה להימשך יותר משנתיים ושלוש שנים.
<יעל קקון: אנחנו במכון לקידום החירש יודעים שארבעים אחוזים מהסטודנטים החירשים וכבדי השמיעה לא מתקבלים לשנת הלימודים.
<יעל קקון: לכל המספרים שאנשים כאן אמרו – ותסלחו לי על הבוטות – וזרקו מספרים לחלל, אנחנו מתריעים ואומרים כבר בעשרות ועדות בשנתיים האחרונות, כל ארגוני החירשים, שלא נעשה סקר ממצה בקרב אוכלוסיית האנשים החירשים וכבדי השמיעה בישראל.
<יעל קקון: הסקר האחרון, הנתונים שלו הם משנת 1982.
<יעל קקון: מדינת ישראל לא נראית כמו שנת 1982 - ורובנו כאן נשים שנפגשות כמעט פעמיים בחודש ועובדות ביחד לאורך שנים ואני מכירה את הנפשות כאן - ואנחנו יודעות שכאשר באים לרגע בו שואלים מה מספרם המדויק, מה הפרופיל המדויק – אנחנו לא יודעים לומר זאת.
<יעל קקון: זאת אומרת, המספרים שנאמרו מצד אחד מאוד יפים אם רוצים לעשות חישובים מתמטיים וכמה כסף צריך להוציא, אבל יחד עם זאת אנחנו יודעים, המכון לקידום החירש, שארבעים אחוזים מהסטודנטים שרוצים לפנות לא התקבלו ללימודים.
<יעל קקון: שנת הלימודים תשע"ה בפתח ואני רוצה שיותר אנשים יתקבלו למוסד הלימודים.
<יעל קקון: יש לנו כאן רשימה של התאמות שהיינו רוצים להחיל ולהכניס אותם כבר לתוך התכנית לצד המהלכים הגדולים שהמדינה הולכת לעשות עם הפסיכומטרי, ביטולו כן או לא.
<יעל קקון: כרגע אני אומרת שאתם גוזרים בנפשות של אנשים וסליחה על האמירה המאוד מאוד קשה הזאת שאמרתי עכשיו אבל גוזרים ומונעים מאנשים להגיע להשכלה הגבוהה.
<יעל קקון: אסיים במשפט שאמרה אורית.
<יעל קקון: כאשר אדם חירש וכבד שמיעה נכנס לכיתה, הוא לא ישמע מה נאמר, הוא לא ישמע מה נאמר ליד השולחן העגול אם לא היה כאן מתורגמן, מצד שני תמלול ומצד שלישי FM ואקוסטיקה מתאימה.
<יעל קקון: זאת לא שאלה של מה קשה יותר ממה וזה לא רלוונטי אבל אנחנו צריכים לאפשר לאוכלוסייה הזאת למצות את היכולות שלה.
<יעל קקון: נמצאים כאן סטודנטים שיכולים לספר.
<יעל קקון: הם עזבו את יום הלימודים שלהם כי היה להם מאוד חשוב להגיע לכאן ולהשמיע את דבריהם.
<יעל קקון: אני ממליצה שנשמע אותם קודם כל ואת הקשיים שהם חווים ביום יום.
עמרם מצנע: רצית לדבר ראשונה.
<יעל קקון: לא הייתי ראשונה.
עמרם מצנע: נשמע אנשים כבדי שמיעה.
<מילי שטיינברג: אני ממלאת מקום של מנכ"ל עמותת שמע.
<מילי שטיינברג: אני כבדת שמיעה בעצמי.
<מילי שטיינברג: אני אמנם בוגרת תואר ראשון ובוגרת תואר שני אבל אני יכולה לספר על הקשיים.
<מילי שטיינברג: הבעיה שלי נחשבת לקלה-בינונית והיא אפילו לא חמורה.
<מילי שטיינברג: אחת הבחירות שלי היא ללכת למכללה פרטית בתואר השני, בחירה שעלתה הרבה יותר כסף אבל רציתי לשבת בכיתה קטנה כי רציתי לשמוע את המרצה.
<מילי שטיינברג: אני לא רוצה להרחיב כי באמת יש לנו הרבה דברים חשובים לומר לגבי הסטודנטים היום, אבל אני רוצה לתת את זכות הדיבור לשירלי.
<מילי שטיינברג: שירלי היא גם רכזת בעמותה ואני אומר עליה שהיא הצטיינה בצבא והיא מצטיינת היום בלימודים.
<מילי שטיינברג: אין ספק שהיכולות שלה – ואני רואה את זה גם היום בעבודה – הן יכולות מדהימות אבל בפועל שירלי לא יכלה להיכנס לאוניברסיטה טובה למרות שהיכולות הקוגניטיביות שלה הן כנראה מעל הממוצע.
<מילי שטיינברג: אני אתן לשירלי לספר את הסיפור שלה.
<מילי שטיינברג: כמוה יש הרבה מקרים כואבים כאלה באוכלוסייה.
<שירלי פינטו: (דבריה מתורגמים משפת הסימנים על ידי תמי שמע).
<שירלי פינטו: אני סטודנטית שנה שלישית בהצטיינות.
<שירלי פינטו: את הבגרות בכיתה י"ב סיימתי בממוצע של 102 ואחר כך עשיתי את הבחינות שלי.
<שירלי פינטו: בפסיכומטרי קיבלתי 430 והממוצע שלי עכשיו, בשנה השלישית, הוא תשעים.
<שירלי פינטו: אתם רואים את הפער המאוד גדול וזה אומר שהפסיכומטרי בעצמו לא עבד אצלי.
<שירלי פינטו: אני מאוד רציתי להתקבל לאוניברסיטת תל אביב אבל שם דרשו פסיכומטרי של 700.
<שירלי פינטו: אני אפילו לא מצליחה להגיע ל-700 וזה בלתי אפשרי.
<שירלי פינטו: לכן פשוט ויתרתי על החלום שלי ללמוד באוניברסיטה והלכתי ללמוד במכללה שראתה את הפוטנציאל שלי והסכימה לקבל אותי עם הציונים שלי.
<שירלי פינטו: למרות הכול הוכחתי את עצמי והראיתי שאני יכולה.
<שירלי פינטו: אני רוצה לומר שאני לא יחידה וכי יש סטודנטים רבים כמוני שמנסים להוכיח את עצמם כנגד כל הסיכויים.
<שירלי פינטו: אני חושבת שכל מה שנאמר כאן, בשבילי זה משהו שהוא מאוד חשוב ומאוד חזק ואני מאוד מקווה שאתם תקבעו דד-ליין כדי שכל הסטודנטים שהם היום בוגרי תיכון ואמורים לעשות את הפסיכומטרי לא ייתקלו באותו קושי אתו אני התמודדתי.
<שירלי פינטו: אני לא רוצה שאחרים ייפלו במקומות בהם אני נפלתי.
עמרם מצנע: איך הקשיים שלך באנגלית?
<שירלי פינטו: היה לי מאוד מאוד קשה.
<שירלי פינטו: ה-430 שלי, הציון שקיבלתי בעברית היה 135 כי אני טובה בעברית ובמתמטיקה זה היה ככה-ככה.
<שירלי פינטו: באנגלית קיבלתי שישים.
<שירלי פינטו: כשניגשתי לבחינה, ישבתי מול המחשב, אני פשוט לחצתי על מלים שאין לי מושג מה הן.
<שירלי פינטו: לקחתי מורה פרטית, השקעתי וישבתי וכאשר הגעתי לבחינה עצמה, לא ידעתי בכלל מה הן המלים שם.
<שירלי פינטו: היה לי ממש קשה והייתי צריכה להדביק פער ולהשתוות לאדם שומע שזה פשוט בלתי אפשרי.
עמרם מצנע: את בעצם אומרת שהרף של הפסיכומטרי הוא המכשול העיקרי.
<שירלי פינטו: כן.
עמרם מצנע: בגלל האנגלית.
<מילי שטיינברג: כן.
<מילי שטיינברג: בגלל האנגלית.
<מילי שטיינברג: לו הייתה לי אנגלית טובה, סביר להניח שהפסיכומטרי שלי היה לפחות 600 ואז הסיכויים שלי להתקבל לאוניברסיטה היו טובים יותר.
<מילי שטיינברג: עם הציון שקיבלתי בפסיכומטרי, לא התייחסתי והמשכתי הלאה.
קארין אלהרר: שאלה לנציגת הביטוח הלאומי.
קארין אלהרר: אתם מממנים לימודים באופן מלא במכללות?
קארין אלהרר: עם כל הכבוד, יש כאן בעיה קשה.
קארין אלהרר: אם היא הייתה לומדת באוניברסיטה, הם היו מממנים לה מימון מלא.
קארין אלהרר: הלימודים במכללה עולים פי כמה.
<נילי ויצמן: פי שלוש.
עמרם מצנע: היא הלכה למכללה לא מתוקצבת.
<נילי ויצמן: אנחנו מחויבים לשכר לימוד אוניברסיטאי.
<נילי ויצמן: הרף אלנו הוא קצת יותר מזה כי בעבר זה היה גבוה יותר ולא הורדנו.
<נילי ויצמן: אנחנו משלמים עד 13 אלף שקלים לשנה.
עמרם מצנע: זאת אומרת, גם אם היא הולכת למכללה לא מתוקצבת, היא מקבלת את שווה הערך לשכר הלימוד באוניברסיטה.
<נילי ויצמן: 13 אלף שקלים.
<נילי ויצמן: את השאר היא צריכה לממן בעצמה.
<נילי ויצמן: היא מקבלת 13,700 שקלים.
<מילי שטיינברג: הפער אצלנו הוא הרבה יותר גדול.
<מילי שטיינברג: אגב, מה ששולמית כהן אמרה, גם אנחנו ב-שמע מכירים את זה.
<מילי שטיינברג: היום באמת יש התאמות באנגלית ויכול להיות שגם יש שיפור לעומת העבר.
<מילי שטיינברג: אגב, גם אני סיימתי בהצטיינות את האנגלית שלי בכיתה י"ב אבל בכיתה י"ב הפסקתי ללמוד ואז אם אנשים שומעים רואים טלוויזיה ושומעים שירים וכולי באנגלית, זה יופי אבל אני לא.
<מילי שטיינברג: אני שומעת אנגלית אבל אני לא מבינה.
<מילי שטיינברג: כל מי שחווה יחד אתי, בטח מי שיש לו ירידה חמורה יותר בשמיעה, אנחנו כאילו מפסיקים ללמוד אנגלית.
<מילי שטיינברג: נכון שאני יכולה לקרוא וזה מה שחלקנו עושה, אבל עדיין זה מאוד קשה וזה קשה כשאתה לא מחבר את זה לשמיעה כי זה ממש ללמוד שפה בעיקר מקריאה.
<מילי שטיינברג: לכן ההתאמות צריכות להיות בהמשך, זאת אומרת גם בפסיכומטרי וגם אחר כך ביחס ליכולות שלנו לרכוש את השפה.
שמעון אוחיון: מה הם ביקשו ללמוד?
<שירלי פינטו: אני לומדת משפטים.
<שירלי פינטו: אני אתן לך דוגמה קטנה.
<שירלי פינטו: יש לי אח קטן שהוא שומע וכשלמדתי לפסיכומטרי ישבתי וקראתי ולמדתי והייתי מול אחי שהוא קטן ממני בחמש שנים.
<שירלי פינטו: שאלתי אותו סתם אם הוא יודע מה זאת המילה הזאת והוא אמר שבטח הוא יודע.
<שירלי פינטו: הוא ענה על השאלות במקומי וזה בעצם מעיד על הכול.
<שירלי פינטו: הוא ילד שומע.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני סטודנטית שנה שנייה.
<אסתר אברהמיאן נבט: הייתי כאן גם בדיון הקודם ונכנסתי לכאן עם רוח קרב אבל איכשהו מהדברים שאני שומעת כאן, אני לא מרגישה תקווה שמשהו הולך לקראתי ואני גם אספר לך למה.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני עכשיו בתכנית השיקום של הביטוח הלאומי, אני לא עובדת כי אני כבר לא מצליחה לנהל משרד.
<אסתר אברהמיאן נבט: סיפרתי את זה גם בישיבה הקודמת.
עמרם מצנע: אני זוכר אותך.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני לומדת שנה שנייה.
<אסתר אברהמיאן נבט: עברתי את כל המטלות שלי.
<אסתר אברהמיאן נבט: המסלול שלי הוא כזה שבשנה שלישית אני יכולה לעבור לבן גוריון ולעשות את העבודות הסמינריוניות.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני לא יכולה לעשות את זה כי אין לי את הפטור באנגלית ואני עדיין תקועה באנגלית.
<אסתר אברהמיאן נבט: יש חמש קבוצות של אנגלית, עברתי שלוש ועשיתי זאת בקושי אדיר.
<אסתר אברהמיאן נבט: נשארו לי עוד שתי קבוצות ועד שאני לא אעבור את השתיים האלה, אני לא אעבור לבן גוריון וזה כשאני יכולה לעבור שנה מראש.
<אסתר אברהמיאן נבט: המטרה שלי היא לסיים את זה ולעבוד עבודה סוציאלית.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני לא באה לכאן כדי לבקש איזה שהן הקלות שמישהו יעזור לי במשהו אלא אני רוצה ללמוד.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני רוצה לחזור לשוק העבודה.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני רק בת 38 וכל החברים שלי עוד עשר שנים יהיו כמוני.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני לא יכולה להסתדר בשום מקום עבודה ואני חייבת עבודה שתוכל לקבל אותי.
<אסתר אברהמיאן נבט: ניסו דרך הביטוח הלאומי לחפש לי עבודה אבל לא הצלחתי.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני אוכל לעבוד רק אם יהיה לי תואר ראשון ואחר כך הסבה לעבודה סוציאלית שזה תואר שני.
<אסתר אברהמיאן נבט: אם לא יוותרו לי על האנגלית, ובן גוריון לא ויתרה לי על הפסיכומטרי, עשיתי ימים כלילות כדי לעשות את הפסיכומטרי ועברתי אותו ברף שהם ביקשו וגם זה היה בקושי אדיר, ביקשתי הקלות באנגלית והם לא נתנו לי הקלות באנגלית.
<אסתר אברהמיאן נבט: אין לי שום הקלה.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני רוצה להגיד לך משהו מאוד חשוב.
<אסתר אברהמיאן נבט: בכיתה שלי, זאת כיתה של שלושים פלוס, יש המון אנשים עם הפרעות קשב וריכוז.
<אסתר אברהמיאן נבט: כשאנחנו יושבים בכיתה, כשאני מרכיבה את מכשיר השמיעה, האנשים מעבירים כדורים של ריטלין.
<אסתר אברהמיאן נבט: הם לוקחים את הריטלין ויכולים לשבת ארבע-חמש שעות.
<אסתר אברהמיאן נבט: לי אין תרופה ואין לי ניתוח לעשות.
<אסתר אברהמיאן נבט: אין לי שום דבר.
<אסתר אברהמיאן נבט: שום דבר לא יקל עלי.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני חירשת אבל אני רוצה להסתדר.
<אסתר אברהמיאן נבט: יש לי ילד חירש ואני רוצה להנחיל לו מורשת של השכלה.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני לא רוצה ללמד אותו עכשיו שאימא בטלנית ומקבלת מהביטוח הלאומי קצבת נכות.
<אסתר אברהמיאן נבט: דרך אגב, לא מגיע לי כי אני הנכות שלי לא מספיק גבוהה.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני לא מבקשת מהמדינה שום דבר מלבד להכיר בנכות שלי.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני לא בחורה בריאה, אני בנכות ואין מוסד אקדמי שמכיר בנכות הזאת.
<אסתר אברהמיאן נבט: הדבר היחיד שאמרו לי, אחרי שהגשתי בעזרת המכון לקידום החירש, אחרי שביקשתי את ההקלות לפטור, אמרו לי שכל הציונים שלי טובים ולכן אני יכולה לעבור באנגלית.
<אסתר אברהמיאן נבט: לאנשים אין מודעות והם לא יודעים שבשבילי האנגלית היא לא עברית.
<אסתר אברהמיאן נבט: שפת האם שלי היא עברית ואני לא יכולה להצליח באנגלית.
<אסתר אברהמיאן נבט: עכשיו אני תקועה.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני יכולה להמשיך, לעשות את התואר הזה במשך שנתיים במקום שלוש שנים, לעשות הסבה ולצאת לשוק.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני רוצה לתרום כעובדת סוציאלית.
<אסתר אברהמיאן נבט: יותר מזה, אני רואה את אחותי שהיא חירשת והיא בת חמישים בבית ללא עבודה כי היא נשברה.
<אסתר אברהמיאן נבט: באיזשהו מקום אני מרגישה ששוברים אותי.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני לומדת ארבעה ימים בשבוע, אני מקבלת את דמי השיקום מהביטוח הלאומי, ובאמת אין לי מילה, אבל באקדמיה שמים לי רגליים, המון רגליים ואני כל הזמן נלחמת.
עמרם מצנע: אני מבין שהבעיה היא לא אחוז השמיעה שלך.
עמרם מצנע: אני מבין שאת לא חירשת לגמרי.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני שומעת שלושים אחוזים.
עמרם מצנע: זאת אומרת, הסיפור של האנגלית עומד בפני עצמו, בין אם את חירשת בשלושים או בעשרים אחוזים ובין אם את חירשת בשמונים אחוזים.
<אסתר אברהמיאן נבט: כן.
<אסתר אברהמיאן נבט: העניין הוא שכאשר אלה קורסים בעברית, אני נלחמת בשיניים.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני יושבת בשורה הראשונה.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני לא שומעת כמעט חצי ממה שהמרצה אומרת.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני יושבת בשורה הראשונה ארבע שעות ואחרי שעה אני כבר מתמוטטת מעייפות אבל אני נלחמת.
<אסתר אברהמיאן נבט: יש לי עשרה קורסים וזה המון.
<אסתר אברהמיאן נבט: לכל החברים שלי יש חמישה קורסים אבל אני הגדלתי את המערכת כדי להיות זכאית לדמי השיקום.
<אסתר אברהמיאן נבט: את רוב הקורסים אני יושבת ולומדת לבד בבית.
<אסתר אברהמיאן נבט: אמנם אני זכאית למתמללת אבל זה לא כל כך מסתדר לי עם מתמללת.
<אסתר אברהמיאן נבט: יש לי המון קשיים.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני יושבת בכיתה ואני מתעייפת.
<אסתר אברהמיאן נבט: זה נורא מעייף אבל אני נלחמת.
<אסתר אברהמיאן נבט: הקורסים בעברית הם לא הבעיה שלי, אני באמת מתעקשת להצליח ואני מצליחה.
<אסתר אברהמיאן נבט: רף הציונים שלי מאוד גבוה.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני מרגישה שאין מודעות בשום מקום.
עמרם מצנע: דברים שיכולים להיפתר למטה בדרג השטח נפתרים הרבה יותר בקלות מאשר מישהו בא מלמעלה ומנחית.
עמרם מצנע: האם היה לך ניסיון לדבר עם האנשים הבכירים באוניברסיטה?
<אסתר אברהמיאן נבט: דיברתי עם כולם.
<אסתר אברהמיאן נבט: הגעתי לכולם.
<אסתר אברהמיאן נבט: שלחנו מכתבים לנשיא ולדיקן של בן גוריון, לדיקן שלנו, לא ויתרו לי על שום דבר.
<מאיר שרם: זאת מלחמה מול בירוקרטיה.
עמרם מצנע: לכן אני מדבר על המגע האישי.
<קריאה: זה לא ברמת הדיקאן.
שמעון אוחיון: הם יכולים לוותר על זה.
עמרם מצנע: באיזה רמה זה?
<קריאה: אלה דרישות של המועצה להשכלה גבוהה.
שמעון אוחיון: זה לא מדויק אלה דרישות של המועצה להשכלה גבוהה.
שמעון אוחיון: זאת סתם נוקשות.
<אסתר אברהמיאן נבט: לחברים שלי עם קשב ריכוז הם כן מוותרים.
<אסתר אברהמיאן נבט: הם גם נבחנים בכיתות נפרדות ואני לא נבחנת בכיתה נפרדת ואני אמורה להילחם על זה.
<אסתר אברהמיאן נבט: הם מקבלים הרבה יותר הקלות בהקראות וכל מיני דברים כאלה אבל ריבונו של עולם, לי אין קשב וריכוז אלא אני חירשת.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני כמעט חירשת שזה גם המון.
<אסתר אברהמיאן נבט: המודעות לקשב וריכוז היא הרבה יותר גבוהה.
עמרם מצנע: את העלית נקודה אחרת.
עמרם מצנע: איזה התאמות את חושבת שהיו יכולות לאפשר לך כן לעבור את האנגלית?
עמרם מצנע: התאמות, לא הקלות.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני רוצה להיבחן בכיתה נפרדת ואני נלחמת על זה.
עמרם מצנע: מה זאת אומרת בכיתה נפרדת?
<אסתר אברהמיאן נבט: אני נבחנת עם עוד 130 תלמידים.
<אסתר אברהמיאן נבט: הרעש מוציא אותי מריכוז כי אני לא שומעת כל דבר.
<אסתר אברהמיאן נבט: אני אמורה לשבת בכיתה נפרדת.
עמרם מצנע: זה כן בסמכות מלאה של המוסד.
<אסתר אברהמיאן נבט: אבל את העניין הזה של הפטור מאנגלית, זה לא משהו שמוכנים לתת אותו.
<אסתר אברהמיאן נבט: עשיתי פסיכומטרי כנגד כל הסיכויים.
עמרם מצנע: מאוד מרשימה הנחישות שלך.
<אסתר אברהמיאן נבט: המודעות.
<אסתר אברהמיאן נבט: אין להם שום מודעות.
עמרם מצנע: עוד מי מכבדי שמיעה או חירשים שרוצים להתייחס.
<מאיר שרם: אני כבד שמיעה, לקוי שמיעה באופן יחסי קל כי אני חי בסביבה של לקויי שמיעה.
<מאיר שרם: אשתי חירשת.
<מאיר שרם: יש לה תואר שני בעבודה סוציאלית אבל אני רואה את המלחמות או את ההתמודדות ומה שאני שומע בביטוח לאומי או במשרד החינוך זה יפה.
<מאיר שרם: גם המספרים שזורקים כאן, אפשר להגיד שיש עשרה אחוזים לקויי שמיעה ואפשר גם לומר שאם בתיכון יש 10,000 תלמידים, עשרה אחוזים מתוכם לקויי שמיעה.
<מאיר שרם: אני רואה את המאבקים מול ביטוח לאומי ומה שמוביל אותו זה הכסף.
עמרם מצנע: גם הכסף.
<מאיר שרם: אני למשל רואה את המקרה האישי שלי.
<מאיר שרם: אני לומד באוניברסיטה הפתוחה וכל השנים נמנעתי מלימודים בהשכלה גבוהה רק בגלל האנגלית.
<מאיר שרם: ושוב, אנגלית, אנגלית, אנגלית.
<מאיר שרם: זה מקצוע גדול.
<מאיר שרם: אני לא חירש אלא עם לקות שמיעה אבל הקליטה של השפה היא התמודדות וזה נורא.
<מאיר שרם: אני גם עובד וגם לומד באוניברסיטה הפתוחה לתואר ראשון.
<מאיר שרם: אני בן 49.
<מאיר שרם: אני יודע שאם היום אני לא אלמד, מחר אני אמצא את עצמי בלי עבודה כי בעבודה סביבי כולם מתקדמים, גם בתפקידים וגם במשכורות ואילו אני נשאר תקוע באותו תפקיד.
<מאיר שרם: פשוט אין את הכוח להתמודד.
שמעון אוחיון: מה אחוז הלקות המוכר שלך?
<מאיר שרם: חמישים אחוזים.
<קריאה: הוא לא מקבל עכשיו שיקום.
<קריאה: הוא לא מקבל מביטוח לאומי.
<מאיר שרם: ביטוח לאומי לא הסכים לתת לי שיקום.
קארין אלהרר: נשאלת השאלה האם יש התאמות שהיו יכולות לעזור.
קארין אלהרר: כשאומרים התאמות, הכוונה היא לא לוותר על משהו.
קארין אלהרר: נשאלת השאלה האם בכלל יש התאמות שצריך אותן על מנת לצלוח את מכשול האנגלית או שמדובר במשהו שהוא כל כך שורשי שבכלל אין על מה לדבר.
<מאיר שרם: אין על מה לדבר.
<מאיר שרם: חד משמעית.
עמרם מצנע: כך גם אני הבנתי.
<יעל קקון: את מדברת על שפה ושפה היא תקשורת.
<יעל קקון: הסיפור סביב השולחן הוא בדיוק העניין.
<יעל קקון: הירידה בשמיעה פוגעת בשפה.
<אורית זולברג: יש לנו כאן, ואני יכולה להעביר, הצעות לפתרונות.
<אורית זולברג: אנגלית, כמו שנאמר כאן, היא משהו מאוד שורשי שמאוד קשה במסגרת מה שהאוניברסיטאות יכולות לספק שלא כמו בבית הספר התיכון.
<אורית זולברג: הן לא מוכוונות לסטודנטים חירשים וכבדי שמיעה.
<אורית זולברג: אנחנו חושבים שבמקצועות שאין בהם צורך באנגלית לתעסוקה, לתת פטור.
<אורית זולברג: אני יודעת לצטט את גיא פינקלשטיין שאת בטח מכירה אותו, שהוא יושב ראש עמותה ללקויי למידה, והוא בעצמו יש לו תואר שני והוא קיבל פטור מאנגלית.
עמרם מצנע: הוא כן קיבל פטור מאנגלית.
<אורית זולברג: כן.
<אורית זולברג: הוא קיבל פטור מאנגלית.
עמרם מצנע: ממי הוא קיבל את הפטור?
<אורית זולברג: אני חושבת שהוא למד באוניברסיטת תל אביב, אבל זה לא גורף.
<אורית זולברג: לא תמיד זה גורף.
עמרם מצנע: אבל זה אומר שהכלי הזה קיים.
<אורית זולברג: נכון.
<אורית זולברג: זה אומר שזה ניתן אבל בפועל זה לא ניתן לכל אחד.
<אורית זולברג: הוא ידע לעמוד על שלו והשאר לא מקבלים את הפטור.
<אורית זולברג: רציתי להתייחס למקרה של שירלי עם הפסיכומטרי ולומר שהמקרה שלה בכלל לא מגיע לוועדת חריגים.
<אורית זולברג: ועדת חריגים לא מוכנה לדון כאשר יש מאתיים נקודות הפרש בפסיכומטרי והמקרה הזה אפילו לא מגיע אליה.
<אורית זולברג: אם כן, לגבי האנגלית אנחנו מציעים שהיכן שלא צריך אנגלית לתעסוקה, לא לחייב אנגלית.
קארין אלהרר: הפסיכומטרי לא בוטל?
עמרם מצנע: הוא גם לא יבוטל באופן מוחלט.
שמעון אוחיון: הוא לא מבוטל.
שמעון אוחיון: רק פרסמו אבל הכוונה היא שזה ייושם בעוד שלוש-ארבע שנים.
<אורית זולברג: במקצועות שכן חייבים אנגלית, ויש מקצועות שהאנגלית היא חלק אינהרנטי מהם, יילמדו המושגים המקצועיים.