GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אוחיון: מישהו צריך גם להסביר את הפער הזה בין האלף שמסיימים לבין אלה שמשתלבים.
שמעון אוחיון: האם האגודה שלך למשל בדקה כמה מהם באמת מעוניינים להמשיך במסלול ההוראה והם רוצים להשתלב בהוראה?
שמעון אוחיון: יתכן מאוד שהם שסיימו ומצאו להם תעסוקה אחרת.
שמעון אוחיון: צריך לנסות למקד ולראות את המספרים כי הפער כאן בין כמות ההכשרה לבין ההשתלבות, הוא מטריד מאוד.
<זיוה מקונן דגן: נכון.
<זיוה מקונן דגן: אני מסכימה.
שמעון אוחיון: לכן צריך לבדוק אותו.
פנינה תמנו: אני אומרת משהו אחר.
פנינה תמנו: במוסדות אקדמיים לא יכול להיות מצב שתכניות מיועדות רק ליוצאי אתיופיה כאשר אנחנו חלק אינטגרלי מהחברה ואלה אנשים שגדלו כאן בארץ.
עמרם מצנע: אני לא חושב שנצליח לקבל תשובה על הנתון הזה.
עמרם מצנע: לכן נבקש ממרכז המחקר של הכנסת שיעשה לנו אינטגרציה של הנתונים.
<זיוה מקונן דגן: אנחנו בהחלט מברכים על כך שזה ייעשה אבל אנחנו יודעים שמורים נכנסו למערכת ותוך שנתיים-שלוש הם נפלטו מהמסגרת הזאת והם עובדים בתכניות למיניהן כמו בתכנית הגישור או בכל מיני תכניות אחרות הבלתי פורמליות.
<זיוה מקונן דגן: אני רוצה להתייחס לנושא אותו העלתה חברת הכנסת רוזין בנושא של הדרת תלמידים.
<זיוה מקונן דגן: הדרת תלמידים קיימת ועדיין קיימת.
<זיוה מקונן דגן: דרך אגב, זה אותו הדבר.
<זיוה מקונן דגן: הדרת מורים קיימת וכך גם לגבי הדרת תלמידים.
<זיוה מקונן דגן: במבחני המיצב מוציאים את התלמידים האתיופים כדי שלא ייבחנו אבל גם כאשר אנחנו רואים את הנתונים של אלה שנבחנו, הפערים עדיין גדולים.
<זיוה מקונן דגן: המצב של התלמידים הוא מאוד מאוד בעייתי.
<זיוה מקונן דגן: בנושא של הדרה.
<זיוה מקונן דגן: יש בתי ספר, 17 בתי ספר, עם מעל חמישים אחוזים תלמידים יוצאי אתיופיה והיינו בסיור בחמש פנימיות של החינוך ההתיישבותי ואותן פנימיות, יש להן כיתות נפרדות של תלמידים יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן דגן: נראה כאילו שיש רק עשרה אחוזי תלמידים בתוך הכפר וזה הטרוגני, אבל כאשר הגענו לשטח מצאנו כיתות שלמות של תלמידים נפרדים למשך חמש-שש שנים.
<זיוה מקונן דגן: זאת ההדרה שקיימת.
<חיים סלם: השאלה כמה שנים הם בארץ.
<זיוה מקונן דגן: אם ילדים נכנסים לפנימייה בכיתה ז' ועד כיתה י"ב הם עדיין נמצאים בכיתת קלט, אנחנו בבעיה.
עמרם מצנע: מנכ"לית ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.
<שושנה בן-דור: אני תמיד מתרגשת באירועים כאלה ואני מבקשת הבנה לכך.
<שושנה בן-דור: כיוון שהארגון שלנו מפעיל גם מסגרות לתגבור לימודי ברמה היסודית וגם תכניות למתן מלגות לסטודנטים בהשכלה הגבוהה, אני חושבת שיש לנו איזושהי נקודת מבט קצת רחבה על אף שהיא נוגעת לאותם התלמידים והסטודנטים אתם אנחנו עובדים.
<שושנה בן-דור: תכנית התגבור ליסודי קיימת מעל עשרים שנים ומתן מלגות לסטודנטים בהשכלה גבוהה מעל לשלושים שנים.
<שושנה בן-דור: אנחנו מכירים חלק גדול מהבוגרות של סמינר הקיבוצים וגם את אלו שלומדות עכשיו ואני רוצה לתת את כל השבחים לתכנית וגם לסטודנטיות ולבוגרות שחלקן נתנו אצלנו שעות התנדבות וראינו את היכולות שלהן.
<שושנה בן-דור: במסגרות הלימודיות שלנו – שהן ביסודי – אנחנו גם מעניקים לפעמים התמחות ויש לנו את האפשרות לכך דרך משרד החינוך.
<שושנה בן-דור: ראינו סטודנטיות מקרב הקהילה שהיו מתמחות אצלנו.
<שושנה בן-דור: חלק גדול מהן עבר לתפקידים במערכת החינוך וחלק נשאר אצלנו.
<שושנה בן-דור: חבל שאין לי את הנתונים המדויקים.
<שושנה בן-דור: היו מכל הרמות – מצטיינות ולא מצטיינות.
<שושנה בן-דור: אחת השאלות שאני חייבת להעלות היא ואני יכולה לחשוב כרגע על שלוש שהיו אצלנו מצטיינות – אגב, גם בוגרות שהיו ביסודי – והן עזבו את תחום ההוראה בבתי הספר ועברו לעבוד בתכניות ייחודיות לתלמידים אתיופים, בין שמדובר במסגרות ייחודיות, בין שמדובר בעצמאות או ב-ספייס.
<שושנה בן-דור: הייתי מאוד רוצה לשאול את השאלה מה קרה שאותן צעירות לא המשיכו במסלול הרגיל אלא נכנסו לתכניות הייחודיות.
<שושנה בן-דור: הן יכלו להיות דוגמה ומופת במסגרות הכלליות.
<שושנה בן-דור: אני רוצה שוב להעלות שאלות וגם לגעת במה שאתה העלית.
<שושנה בן-דור: בארגון שלנו יש בסביבות 2,300 בוגרים מכל השנים.
עמרם מצנע: לאו דווקא במקצועות הוראה אלא בכלל.
<שושנה בן-דור: בכל המקצועות.
<שושנה בן-דור: מתוכם במשך כל השנים 117 למדו חינוך אבל לאו דווקא להוראה.
<שושנה בן-דור: חינוך ותחום נוסף למדו 53.
<שושנה בן-דור: לעומת זאת, בוגרים בלבד, אלה שלמדו הוראה הם 52, חינוך מיוחד למדו 17, חינוך לגיל הרך למדו שבעה.
<שושנה בן-דור: כלומר, אלה עם כוונה יישומית.
<שושנה בן-דור: מבחינת אלו שלומדים עכשיו, לומדים להוראה – וזה כולל גם באורנים, גם בסמינר הקיבוצים וגם במקומות אחרים – 28, חינוך מיוחד לומדים תשעה, חינוך לגיל הרך לומדים תשעה.
<שושנה בן-דור: כלומר, גם מבחינת המוסדות שאנחנו עובדים אתם אבל גם כנראה מבחינת הבחירה, אנחנו רואים יותר ויותר צעירים שנכנסים לתחום של לימוד ההוראה.
<שושנה בן-דור: אני חושבת שמבחינת ההסתכלות לעתיד, צריכים לקחת את זה בחשבון.
<שושנה בן-דור: כפי שאמרתי, יש לא מעט שלמדו חינוך.
<שושנה בן-דור: כלומר, יש מספר מאוד גדול שלמדו חינוך ולא במסלול לתעודת הוראה.
שמעון אוחיון: זה קיים בכל אוכלוסייה.
<שושנה בן-דור: אני חושבת שצריכים קודם כל לעודד אותם לעשות תעודת הוראה וכן לאפשר להשלים את הלימודים בתחום של הוראה על מנת שיהפכו למורים.
<שושנה בן-דור: מבחינת הניסיון בשטח, אני מודה שאין לנו מספיק נתונים כדי לדבר על היקלטות לאורך זמן אבל כן שומעים מחלק של הבוגרים, במיוחד אלה שלמדו חינוך מיוחד, שכמעט כולם נקלטו בהצלחה ונשארו בתחום שלהם כמורות מן המניין.
<שושנה בן-דור: אלה שלמדו תעודת הוראה, יש בעיה של היקלטות לאורך זמן במערכת החינוך כמורות מן המניין.
עמרם מצנע: דוד מהרט.
<דוד מהרט: ראשית, הערה קצרה לגבי העניין של ריכוז תלמידים יוצאי אתיופיה בבתי הספר.
<דוד מהרט: אני רוצה לומר שמספר בתי הספר בהם יש אחוזים מאוד גבוהים של בני הקהילה הולך ומצטמצם.
<דוד מהרט: נסגרו כארבעה בתי ספר ובשנת הלימודים הקרובה ייסגר עוד בית ספר בנתניה.
<דוד מהרט: כתשעה בתי ספר שהיו עם אחוזים גבוהים של יוצאי אתיופיה, אבל המספר עומד להיות ארבעה-חמישה בתי ספר.
<דוד מהרט: לעניין של המורים.
<דוד מהרט: כחלק מהפעילות שלנו במרכז ההיגוי, עד לפני ארבע שנים, התבקשנו לקדם את שילובם של המורים במערכת החינוך.
<דוד מהרט: אני רוצה לומר שהיו לנו כ-160 מורים יוצאי אתיופיה שחיפשו לעבוד בתחום ההוראה.
<דוד מהרט: אני רוצה לחלק את המורים לשתי קבוצות אוכלוסייה.
<דוד מהרט: במשרד החינוך מי שהיה אחראי על המורים העולים היה אומר שיש עולים מורים ויש מורים עולים.
<דוד מהרט: כלומר, יש את בני הקהילה שבאו מאתיופיה כמורים ואני רוצה לומר שגם בעלייה הזאת אני רואה שהמספר הזה הולך ומתחזק, ויש כאלה – כמו יעל – שהם בוגרי מערכת החינוך בארץ וגם את השכלתם בהוראה רכשו כאן.
<דוד מהרט: אני חושב שעל שתי האוכלוסיות האלה צריך להסתכל באופנים שונים ולדעתי אתגר ההשתלבות שלהם הוא שונה.
<דוד מהרט: חבר הכנסת שמעון סולומון הזכיר קודם את הפרויקט שהיה במשרד החינוך.
שמעון סולומון: עבדנו יחד.
<דוד מהרט: מה שאז עשינו היה בעצם ניסיון לומר שהרי אנחנו יודעים גם לגבי הדעות הקדומות בחברה הישראלית ומה לגבי ההורים של התלמידים וכולי, ואז אמרנו שניתן למורים האלה עוד ידע שיעניק להם ערך מוסף למשהו שכל מורה מגיע אתו.
<דוד מהרט: לכן התכנית הייתה שלצד זה שיש להם תעודת הוראה יהיה להם גם ידע נוסף בתחום הטכנולוגי וכשהם יבואו לבית הספר, מנהל בית הספר יראה אותם ויאמר שהמורים האלה מביאים לו עוד משהו.
<דוד מהרט: אני רוצה להגיד לך שיש לנו כאר
<דוד מהרט: בעה אנשים שהתחילו לעבוד בבתי הספר כמגשרים והמנהלים ראו כי טוב והפכו אותם בתוך השנה הראשונה למחנכי כיתה בבית הספר.
<דוד מהרט: יעל ציינה בצדק שבין היתר יש גם את העניין של המקצוע בו המורה מגיע, מהי רמת הדרישה למקצוע המסוים הזה בחסרים שיש למערכת החינוך.
<דוד מהרט: אם באים אנשים עם המקצוע שהמרכיב המרכזי שלו הוא השפה העברית ושפת העברית היא לא שפת האם שלהם והם צריכים להתמודד אולי עם אנשים שהעברית היא שפת האם שלהם, בנוסף לזה כמובן דיברנו על העניין של דעות קדומות וכולי ומחסומים שצריך להפיל אותם.
<דוד מהרט: לדעתי זה אתגר גם של מערכת החינוך, גם של המורים והנכונות שלהם לרכוש עוד ידע והשכלה וגם הפתיחות של החברה הישראלית.
<דוד מהרט: אני חושב שהתרומה של בני הקהילה לחברה הישראלית היא במיוחד ביכולת של החברה הישראלית לקבל ולהיות חברה רב תרבותית פלורליסטית שמסוגלת להכיל גם את השונה ממנה.
<דוד מהרט: לא יכול להיות שילדים שגדלים כאן
<דוד מהרט: בחברה הישראלית – גם ילדים יוצאי אתיופיה וגם כאלה שהם לא יוצאי אתיופיה - לא יפגשו בגני הילדים ובבתי הספר גננות ומורים במערכת החינוך ולא יפגשו מרצים באוניברסיטה אלא יסיימו את כל התהליך שלהם בלי שפגשו אדם שמעבר להיותו מורה, הוא גם הופך אותם לאנשים רב-גוניים ורב-תרבותיים שמשקפים את המציאות בחברה הישראלית.
<דוד מהרט: אני חושב שיש כאן אתגר משותף וכי צריך לעודד שיהיו כמה שיותר מורים יוצאי אתיופיה וכך החברה תרוויח וירוויחו גם בני הקהילה.
פנינה תמנו: ברשותך, שאלה.
פנינה תמנו: כמי שאמון על המגשרים ומכיר את השטח היטב מבפנים, אני רואה את הנתון הזה והוא לא כל כך מסתדר לי.
פנינה תמנו: האם מדובר במורים שמשולבים או לא?
פנינה תמנו: אמרת ש-160 חיפשו והשאלה היא האם אתה יודע כמה מהם התקבלו לעבודה וכמה לא.
פנינה תמנו: מה הנתונים שיש לך?
פנינה תמנו: כמה אתה יודע שהם באמת מורים מן המניין?
<דוד מהרט: אין לי נתונים עדכניים אבל אני רוצה לומר שבמגוון המורים שאני לפחות יודע, בני הקהילה שעובדים, יש מורים בבתי הספר במשרות מלאות ואנחנו מברכים ושמחים על כך.
פנינה תמנו: הם מהווים מיעוט או הרבה?
<דוד מהרט: רגע.
<דוד מהרט: אני אחלק את הקטגוריות.
<דוד מהרט: אני מכיר מורים שהם עובדים בכל מיני פרויקטים.
<דוד מהרט: אני מכיר מורים שעובדים כמורים לעברית באולפנים.
<דוד מהרט: אני מכיר מורים שעובדים כמורים ליהדות באולפנים וכמו שאתם יודעים בעלייה הזאת יש כאלה שצריכים לעבור תהליך של השבה וגיור.
<דוד מהרט: כך שיש מגוון של אנשים שעובדים בכל מיני מקומות.
<דוד מהרט: מהי החלוקה ביניהם, אני מציע – כפי שאדוני היושב ראש הציע – שהנושא הזה ייבדק באופן מדויק ולא נזרוק השערות שונות שאולי לא בדיוק מבוססות על המציאות.
שמעון אוחיון: אדוני היושב ראש, כפי שאתה אמרת, אנחנו אכן צריכים לפנות למרכז המחקר של הכנסת למרות שאני כן מצפה, דוקטור שרה זילברשטרום, שתעבירי לנו קצת נתונים או תעבירי לנו נתונים לגבי ההכשרה הקיימת היום בעניין הזה כדי שנוכל אחר כך לבדוק כמה באמת משתלבים בהוראה.
שמעון אוחיון: אותו הדבר, אני הייתי רוצה לקבל מיפוי של בתי הספר.
שמעון אוחיון: אומרים שבבית ספר מסוים יש תשעים אחוזים תלמידים יוצאי אתיופיה ואני שואל היכן זה מתקיים ומי זאת הרשות המקומית.
שמעון אוחיון: מה ההשתלבות?
שמעון אוחיון: האם היא רק בגני הילדים שם יש בעיה להביא תלמידים משכונה מסוימת לשכונה אחרת?
שמעון אוחיון: או האם מדובר בתלמידי חטיבת ביניים שכן אפשר להזיז אותם, לשלב אותם ולשים אותם בכיתות אינטגרטיביות?
שמעון אוחיון: חסרים לי כאן הנתונים הללו.
שמעון אוחיון: אם לא נקבל את הנתונים, לא נוכל להתייחס בצורה יסודית.
שמעון אוחיון: חבל שיש כל כך הרבה גופים וצריך לברך על כך שבאמת נותנים תשומת לב אבל אין לי תמונה שלמה.
שמעון אוחיון: יש דבר אחד שאני כן רוצה להתריע עליו ולהצטרף לחבריי.
שמעון אוחיון: אוי ואבוי לנו אם גם בסוגיה הזאת של עובדי קבלן תהיה כאן עוד פעם איזושהי חפיפה.
שמעון אוחיון: כל הכבוד לך וכל הכבוד לכם על כך שאתם נותנים לאותו מנהל בית ספר עוד שמונה שעות אבל תנו לו תקן.
שמעון אוחיון: תנו לו תקן.
שמעון אוחיון: אנחנו מנסים להילחם בכל תופעת עובדי הקבלן ואנחנו עכשיו נימצא בזה?
<שרה זילברשטרום: אלה שמונה שעות תקניות לכל דבר ועניין.
<חיים סלם: מדובר בתקן, בחברים מן המניין במסגרת החוק.
שמעון אוחיון: נעזוב את זה.
עמרם מצנע: זה כלל נקוט בכל ניסיון לעשות עדיפות מתקנת.
עמרם מצנע: כאשר הגיעו העליות הגדולות מברית המועצות, נתנו למוסדות האקדמיים ולאוניברסיטאות תקנים לכמה שנים.
עמרם מצנע: לכן הדבר הזה הוא חיובי.
עמרם מצנע: כמובן יש את הבעיה של המעבר.
שמעון אוחיון: בעניין התקן, לא כפי שגם שמענו מישעיהו שאמר שהתקן נשאר או השעות נשארות, השעות התקניות, והמורה עזב ומנהל בית הספר מאמץ את זה לעצמו כאשר זה ניתן לו למטרה מסוימת.
שמעון אוחיון: יש דבר אחד אותו הייתי מבקש ואולי הוא נובע מהניסיון שלי.
שמעון אוחיון: יש תלמידים יוצאי אתיופיה במוסדות להשכלה גבוהה, כולל גם מכללות אקדמיות.
שמעון אוחיון: אני בעצמי נתקלתי באופן אישי בתלמידים שהיו לי במכללה אבל הם אינם הולכים להוראה.
שמעון אוחיון: השאלה היא אם יש אפשרות לקרוא להם, לשכנע אותם, לפתות אותם בתמריצים שונים כדי למשוך כוחות טובים להוראה.
שמעון אוחיון: אנחנו עושים את זה במגזרים אחרים ואנחנו עושים את זה באוכלוסיות אחרות ולכן מדוע לא לעשות את זה לגביהם?
שמעון אוחיון: אי אפשר לומר סמינר הקיבוצים.
שמעון אוחיון: סמינר הקיבוצים מסמן בנקודה התחלתית כבר מההתחלה עם המכינה וכולי.
שמעון אוחיון: כאן מדובר בתלמידים שהצליחו באוניברסיטאות ויש להם נתונים גבוהים.
שמעון אוחיון: בואו ננסה לשכנע אותם לבוא אתנו להוראה.
שמעון אוחיון: יכול להיות, כפי שאמרה שושנה בן-דור, שהאנשים למדו חינוך אבל צריך להגדיל את המאגר.
שמעון אוחיון: חייבים להגדיל את המאגר ממנו נבחר את הטובים שישתלבו בכיתות רגילות וחס וחלילה לא בכיתות ייחודיות כי אנחנו באמת רוצים אינטגרציה שלמה.
שמעון אוחיון: זאת בקשתי.
שמעון סולומון: אני חושב שכדי שתהיה לנו תמונה יותר ברורה, אני מבקש דיון – ואני אעשה זאת באופן רשמי – כדי שנדע על אותם מורים שעובדים במערכת והיכן הם פזורים.
שמעון אוחיון: נבקש נייר ממרכז המחקר.
עמרם מצנע: אנשי מרכז המחקר הגיעו ותכף ישמעו את הסיכום.
עמרם מצנע: אם יש מישהו שרוצה להוסיף משפט אחד או שניים, בבקשה.
<יעל דסטה: משהו חשוב בנוגע למה ששמעון אמר בעניין של זהות.
<יעל דסטה: לדעתי לא צריך להגיע להשכלה הגבוהה כדי להתחבר לזהות שלנו.
<יעל דסטה: זה משהו שצריך להתחיל בגילאי המאוד צעירים ושם כן להטמיע את זה ולשים שם חומרים שמדברים על זהות וכל העניין הקהילתי.
<יעל דסטה: לא להביא את זה רק להשכלה הגבוהה.
שמעון סולומון: אני מסכים אתך אלא אלה שלא עשו את זה בבית הספר, טוב מאוחר מאשר לא בכלל לא.
שמעון סולומון: הטוב ביותר זה בבתי הספר.
<יעל דסטה: כמובן.
<יעל דסטה: אז אנחנו בעצם מטפלים בבעיה עוד מוקדם ולא מביאים אותה להשכלה הגבוהה כאשר שם זה מתגלגל.
<יעל דסטה: דבר נוסף שמאוד חשוב לי הוא פחות לדבר על צמצום פערים ויותר על מצוינות, על איך בעצם מחזקים ואיך מביאים אנשים להיות מצוינים בחברה כדי שהם יהיו תורמים ולא רק נתרמים.
<יעל דסטה: כך בעצם להרחיב את זה, את המעגל.
<יעל דסטה: כל הזמן מדברים על צמצום פערים אבל המצוינות לא באה לידי ביטוי באופן שהוא עקבי וזה מאוד חבל.
<יעל דסטה: כאשר אנשים מצוינים והם מרגישים שהם רצויים והכרחיים, הם תורמים והם מרגישים חלק ממה שקורה כאן.
פנינה תמנו: ברשותך, אני לא חלילה מנסה לגזול מלוח הזמנים של הוועדה את העבודה ואת הנושאים, אבל אולי בגלל שאנחנו כל פעם נדרשים בנושא כזה או אחר שקשור בקהילה להגיע לוועדה, פעם בחודש, פעם בחודשיים, אני רוצה שנעשה כאן טיפול מקיף ודווקא בגלל דבריו של שמעון ואמרתי לו שאני מוכנה להצביע על כך, על הרצינות.
פנינה תמנו: אני חושבת שצריך לעשות סוג של שבוע ימים שבכל יום מקדישים שעה לנושא מסוים אבל עד אז אנחנו גם אומרים למשרד החינוך עם איזה מיפוי הוא צריך להגיע כדי לנסות לקשור את זה ולהוביל לתוצאות אמיתיות ולא דיונים שחוזרים על עצמם בשנים האחרונות בכנסת הזאת.
<שרה מאיר: אני מהאגודה ליהודי אתיופיה.
<שרה מאיר: אני רוצה להמשיך את דבריה של יעל.
<שרה מאיר: אני חושבת שיש תחום אחד ממנו כל ילדי העדה האתיופית מודרים לחלוטין וזה תחום תלמידים מחוננים.
<שרה מאיר: לא יכול להיות שמכל העדה האתיופית אין תלמידים שראויים להיות במסגרות של תלמידים מחוננים, אופק או מרחבים או איך שתקרא לזה.
<שרה מאיר: כאן יש הדרה מוחלטת.
<שרה מאיר: לפני שנתיים חיפשתי בנרות תלמיד אחד.
<שרה מאיר: במשך השנתיים אנחנו מנסים לעשות משהו ואני חושבת שכאן - זה ממשיך את מה שיעל אמרה – אנחנו לא יכולים כל הזמן לדבר רק על השלמת פערים, על ילדים שהם כבר דור שני בארץ, אלא אנחנו חייבים לשבור את תקרת הזכוכית ולעבור גם לצד השני.
<שרה מאיר: אני חושבת שזה נושא שצריך לדון בו.
<שרה מאיר: צריך לחפש את התלמידים האלה.
<דוד מהרט: ברשותך, אני רוצה לתקן.
עמרם מצנע: לפני שבועיים או שלושה שבועות ביקרתי בנוער שוחר מדע באוניברסיטת תל אביב.
<דוד מהרט: אני רוצה לתקן ולהתייחס לדבריה של שרה.
<דוד מהרט: באמת לפני כשש שנים היה נתון שהצביע על כך שבמדינת ישראל על כל ארבעים ילדים, ילד אחד ממוצא אתיופי אבל במחוננים על כל אלף ילדים, 917 תלמידים, ילד אחד ממוצא אתיופי.
<דוד מהרט: אז הייתה באמת פעולה משותפת עם האגף למחוננים ומצטיינים במשרד החינוך.
<דוד מהרט: בין היתר הסתבר שהמחסום היה מבחנים של מכון סאלד לאיתור ילדים מחוננים ואז נוצרו מכונים נוספים כמו מכון קרני ואחרים שבאמת אפשרו כניסה יחסית גדולה.
<דוד מהרט: נכון שצריך לעשות עוד הרבה, אבל היום אי אפשר לומר שמודרים.
<דוד מהרט: המספר הולך וגדל אבל צריך לעשות עוד יותר.
<משה ישעיהו: כן, כבוד היושב ראש, משפט אחד.
<משה ישעיהו: אני איש השטח ולכן אני מדבר רק מהרהורי לבי.
<משה ישעיהו: שלושה דברים שהייתי רוצה וזקוק למענה מיידי.
<משה ישעיהו: כמו שאמרתי, מה אני עושה עם בוגרים שעכשיו הולכים לסיים את לימודיהם.
עמרם מצנע: על זה קיבלת תשובה.
עמרם מצנע: אני מציע לך בסוף הישיבה לדבר עם שרה ממשרד החינוך.
<משה ישעיהו: הוראות ברורות בנושא של תנאי קבלה מקלים.
עמרם מצנע: תיפגשו אחרי הישיבה ותחליפו טלפונים.
<משה ישעיהו: בסדר.
<משה ישעיהו: תודה.
עמרם מצנע: ברשות
עמרם מצנע: כם, אני רוצה לסכם את הדיון ולומר את הדברים הבאים.
עמרם מצנע: ראשית, אני רוצה לפתוח בכך שבהיכרות האישית ארוכת השנים שלי עם הקהילה האתיופית בכל החתכים ובכל המקומות, התרומה של הקהילה האתיופית לחברה הישראלית היא תרומה חשובה, אמיתית וערכית.
עמרם מצנע: התרומה היא לא רק בעניין של להכיר את האחר וללמוד סבלנות וסובלנות אלא באמת כאשר אתה נפגש עם חבריי חברי הכנסת, עם האנשים במקצועות השונות ובתחומים השונים ועם אנשים שמופיעים בפנינו, אתה נפגש עם מצוינות, עם נחישות, עם הצלחות ועם יכולת אמיתית להיות בשורה הראשונה של החברה הישראלית.
עמרם מצנע: זה בעיקר תלוי בנו כיצד אנחנו בחברה הישראלית נוכל לקבל, לטפל, לעודד ולקיים תכניות ייחודיות, תכניות מתערבות, עדיפויות מתקנות.
עמרם מצנע: כך נהוג היה כל השנים וכך צריך להיות גם עכשיו לגבי אוכלוסיות שהן מוחלשות.
עמרם מצנע: לא חלשות אלא מוחלשות.
עמרם מצנע: זה דבר נכון וראוי.
עמרם מצנע: שנית.
עמרם מצנע: זה לא סוד שכאשר אנחנו רואים נתונים של מערכות החינוך במדינת ישראל, הקהילה האתיופית נמצאת במקום הנמוך ביותר מבחינת התוצאות הנמדדות.
עמרם מצנע: זה מחייב אותנו לכפל כפליים של מאמצים, של אנרגיות ושל חשיבה כיצד סוגרים את הפערים האלו במקביל כמובן – ואני מקבל את מה שנאמר כאן – לא רק סגירת פערים, כלומר, לא למצוא את הדרך שהאוכלוסיות המוחלשות יתחברו לנורמה של החברה, אלא באמת גם לעודד את המצוינות ואת ההצלחות וכדומה.
עמרם מצנע: זה חוזר על עצמו.
עמרם מצנע: אתם יודעים שבחברה שלנו יש את האוכלוסייה הערבית, יש את האוכלוסייה החרדית ויש את האוכלוסייה האתיופית, ולכן למרות ריבוי מקרי ההצלחה וההישגים – עדיין סטטיסטית, ואנחנו צריכים להסתכל על זה סטטיסטית כי זה מבטא בסופו של דבר את המקום בו אנחנו נמצאים, אנחנו נמצאים במקום לא טוב.
עמרם מצנע: ועדת החינוך בכנסת ה-19 שמה לעצמה את הנושא כנושא מרכזי.
עמרם מצנע: עשינו כמה דיונים ונעשה דיונים גם בעתיד ונראה איך אפשר ליישם את הרעיון שאת פנינה העלית.
עמרם מצנע: אנחנו לא גוף ביצועי אלא אנחנו גוף שיכול כמובן לבקר, יכול לעודד, יכול לתבוע ויכול לעזור למערכות הביצועיות שאלה משרדי הממשלה השונים או הארגונים השונים כדי שכל אחד כמובן יעשה את חלקו.
עמרם מצנע: אנחנו נמצא את הדרך להמשיך להיות מעורבים באותם מקומות שהם משתנים.
עמרם מצנע: צווארי הבקבוק הרי משתנים לאורך השנים.
עמרם מצנע: ממה שאני התרשמתי, אני מזהה שהבעיה העיקרית, הנקודה בה צריך לשים את האצבע, היא מימוש הפוטנציאל בכניסה למוסדות ההשכלה הגבוהה בכלל ולמוסדות הכשרת מורים בפרט.
עמרם מצנע: על זה בכלל אין ויכוח כי כולנו עוסקים בזה, להנגיש את ההשכלה הגבוהה אבל זאת הנקודה.
עמרם מצנע: כלומר, גן הילדים, בית הספר היסודי, בית הספר התיכון והבאת הילדים בסוף בית הספר, לפני הצבא או אחרי הצבא – כל אחד במסלול שהוא הולך בו – כדי שיהיו בעלי נתונים המאפשרים כניסה לכל התכניות ובתוכן כמובן המסלולים האלה.
פנינה תמנו: סליחה שאני מפריעה, אבל גם אם יש מכסה כזאת, השאלה אם בסוף יש תקרת זכוכית.
עמרם מצנע: אין מכסה.
עמרם מצנע: אין שום מכסה.
פנינה תמנו: נגיד שמתוך אותם אלף מורים.
עמרם מצנע: אני רוצה להגיע למצב בו יהיו כל כך הרבה מורים ואז תהיה בעיה של מקומות תעסוקה.
עמרם מצנע: כרגע זה לא המצב.
עמרם מצנע: אם כן, זאת לפי דעתי, איך שאני מזהה, הנקודה המרכזית.
עמרם מצנע: אני מבקש ממרכז המחקר של הכנסת.
עמרם מצנע: עלו כאן יותר מדי נתונים שלפעמים גם סותרים בשאלה לגבי היקף בני הקהילה האתיופית שיש ברשותם נכון להיום תעודת הוראה.
עמרם מצנע: זאת שאלה ראשונה.
עמרם מצנע: לפי הנתונים שקיבלנו כאן מזיוה, בשנתון הסטטיסטי כתוב שיש קרוב לאלף כאלה אבל אין לנו תשובה איך האלף האלה מתחלקים.
עמרם מצנע: כלומר, כמה מהם מלמדים בפועל, בתקן, וכמה מהם נמצאים בתכניות מתערבות שונות.
עמרם מצנע: כלומר, לקבל תמונת מצב על בני הקהילה האתיופית שהם בעלי תעודות, כלומר, סיימו את ההסמכה ומלמדים וכאלה שאינם מלמדים.
<דוד מהרט: אני חושב שבמערכת החינוך, חוץ ממורים יש גם יועצים חינוכיים ויש גם פסיכולוגים חינוכיים.
<דוד מהרט: הייתה פעולה חד פעמית.
עמרם מצנע: אתה צודק.
עמרם מצנע: אלה שני מקצועות מאוד חשובים.
<דוד מהרט: הייתה איזושהי תכנית שהכניסה כמה יועצים ויועצות.
עמרם מצנע: גם יועצים ופסיכולוגים בני העדה האתיופית שהוכשרו והשאלה היכן הם נמצאים.
עמרם מצנע: אני מבקש מהארגונים השונים שיש להם נתונים – כמובן גם ממשרד החינוך – לשתף פעולה ולתת נתונים.
עמרם מצנע: משה, אם לך יש נתונים או לך, שושנה, שנתת נתונים של הבוגרים שלכם.
עמרם מצנע: לגבי הנושא של אותם 82 מורים בעלי הכשרה להוראה באתיופיה.
עמרם מצנע: אני באמת חושב שאתם צריכים לקחת את הקבוצה ולעשות לה איזושהי הכשרה בסיסית ולראות מי מתוכה באמת יכול להשתלב במערכת החינוך.
עמרם מצנע: זה בהחלט פוטנציאל לא קטן ואני מבין שהוא בעייתי אבל אני בטוח שיש כאלה שעם הכשרה נוספת או השלמה נוספת, יכולים להיות מוכשרים לכך.
עמרם מצנע: התייחסו כאן לנושא שעלה בשנים האחרונות והוא נושא של מוסדות חינוך בהם מרבית התלמידים – נגיד משבעים אחוזים ומעלה – הם יוצאי אתיופיה.
עמרם מצנע: אם אתם זוכרים, בתקופה הקודמת של משרד החינוך הייתה החלטה חותכת וחד משמעית דיכוטומית לסגור את המוסדות האלה.
עמרם מצנע: אחר כך הסתבר שזה לא תמיד נכון וכי צריך לשקול ולבחון היכן זה נכון, היכן זה לא נכון ומהו התהליך שצריך לנקוט בו כדי שהתופעה הזאת תלך ותצטמצם.
עמרם מצנע: לכן זה לא נכון לדבר במונחים החלטיים.
עמרם מצנע: גם אני התרשמתי אפילו בביקור שעשינו בזמנו בנתניה, שם היה בית ספר מסוים אחד שאמרו לא לסגור אותו ובית ספר שני שאמרו כן לסגור אותו.
עמרם מצנע: אני חושב שמשרד החינוך גם פועל כך בשנים האחרונות, לבחון את הדברים האלה בצורה עניינית.
פנינה תמנו: אתה יודע, זה מדרון חלקלק.
פנינה תמנו: ברגע שהרכבת הולכת באמת במסלול קיצוני והיא סוטה ממנו, כדי להחזיר אותה למסלול צריך למשוך חזק לצד השני.
פנינה תמנו: גם משפטית, כאשר אומרים שצריך לבחון ולשקול, אתה משאיר את מרחב הפעולה למנהלי בתי הספר.
עמרם מצנע: הייתה החלטה.
פנינה תמנו: אני זוכרת את ההחלטה.
פנינה תמנו: אחת הבעיות היא שבסופו של דבר מי שלוקח את ההחלטה אלה הם מנהלי בתי הספר, אותו ראש עיר שנמצא באזור ולצערי גם ועדי הורים שהרבה פעמים גם לא רוצים מכל מיני מניעים פוליטיים.
פנינה תמנו: בסוף לא צריך להשאיר את זה באוויר אלא צריכה להיות מדיניות מסודרת דבר שלצערנו לא קיים.
פנינה תמנו: המיפוי הוא לא מיפוי ואין לנו תמונת מצב אמיתית.
פנינה תמנו: אנחנו לא באמת יודעים את רחשי הלב ומה קורה עם הילדים.
פנינה תמנו: אני חושבת שחסרים כאן הרבה מאוד נתונים.
עמרם מצנע: בסדר, אבל אני חוזר ואומר שהייתה תקופה שהייתה החלטה חד משמעית ואחר כך השטח בהחלט הציג תמונה קצת שונה.
עמרם מצנע: מי שרוצה להקשיב לוועדי הורים, למנהלי בתי ספר ולרשויות מקומיות, לא יכול להגיד שזה הכול פוליטי.
עמרם מצנע: בסופו של דבר יש דעות שונות בתחומים האלה.
עמרם מצנע: אני חושב שמשרד החינוך, יש לו מדיניות נכונה היום לעומת ההחלטה הגורפת החד משמעית ולמרות זאת צריך לבדוק.
עמרם מצנע: אם יש לך נתונים או למישהו אחר על בתי ספר שהם עדיין במצב של נחשלות בגלל סיבות אלה ואלה, צריך לטפל בזה אבל לומר באופן חד משמעי ולכפות הכול מלמעלה – אני חושב שזה דבר לא נכון והוא לא נכון בסופו של דבר כדי לקדם את התלמידים, את מוסדות החינוך, את שביעות הרצון של ההורים.
עמרם מצנע: גני ילדים בדרך כלל יושבים בשכונה כי ילדים לא מסיעים לגני ילדים וזה אסור.
עמרם מצנע: לכן אם יש שכונה שמרבית תושביה הם אתיופיים, קורה באמת שגן הילדים בשכונה עצמה הוא על בסיס של ילדים מאתיופיה.
שמעון סולומון: אתה רוצה שאני אומר משהו על יבנה?
שמעון סולומון: אני אשמח להתייחס.
עמרם מצנע: זה סיפור בפני עצמו.
עמרם מצנע: אנחנו נקיים דיונים, ניפגש כאן, משרד החינוך יציג נתונים, נטפל גם בנקודות ספציפיות שעולות מדי פעם מהשטח ונטפל בפניות שמגיעות אלי ומגיעות אליכם.
עמרם מצנע: נטפל בדברים האלה ודרכם נראה את התמונה הכוללת.
עמרם מצנע: אסור במקרים כאלה – זה לפחות הניסיון שלי – לתת מלמעלה איזו הוראה חותכת וחד משמעית כי בסופו של דבר אנחנו פוגעים בשיתוף הפעולה שאנחנו כל כך זקוקים לו עם ההורים, עם הקהילה ועם המקומות האחרים.
עמרם מצנע: נדמה לי שאלה פחות או יותר הדברים שרצינו לומר.
<יהודית גידלי: כמה זמן אתה נותן למרכז המחקר?
עמרם מצנע: מרכז המחקר עובד מהר.
עמרם מצנע: אני לא צריך להקציב לו זמן.
עמרם מצנע: שמעון הפנה את תשומת לבי לבעיה שצצה ביבנה.
עמרם מצנע: אולי תאמר עליה כמה מלים.
שמעון סולומון: באופן כללי אפשר להצביע על הרבה דברים אבל ביום יום יש גם מקומות שבאמת גורמים לנו לצער רב מאוד.
שמעון סולומון: לפני שבועיים או שבוע וחצי ביבנה, בית ספר אחד שנסגר, וטוב שנסגר כי זה היה מסיבות בטיחותיות ובית המשפט קבע שצריך לסגור את בית הספר.
עמרם מצנע: בית ספר חרדי.
שמעון סולומון: בית ספר חרדי.
פנינה תמנו: זה לא היה בית ספר.
פנינה תמנו: היו בו ילדים מגיל שלוש עד גיל תשע ולא עשו חלוקה גילית.
עמרם מצנע: כן אבל בית ספר חרדי.
עמרם מצנע: מוסד פטור.
שמעון סולומון: בית ספר חרדי לא רשמי אלא עם פטור מלא.
שמעון סולומון: אחרי שבית הספר הזה נסגר, כל הילדים האחרים מצאו להם פתרון.
שמעון סולומון: כלומר, החרדים התקבלו למקומות אחרים ונשארו 16 ילדים – שמונה במעון, שלושה בגני ילדים וחמישה בנים ובנות - כאשר יש שני בתי ספר חרדים ממש סמוכים לשכונה, בית ספר לבנות שנקרא בנות יעקב ובנות לאה ובית ספר אחד שהוא חינוך דתי חמד ששם אין בעיה.
פנינה תמנו: היה גם בית ספר סיני.
פנינה תמנו: שלושה בתי ספר לא רצו לקבל את הילדים.
שמעון סולומון: בסיני קיבלו.
שמעון סולומון: זה החינוך הממלכתי-דתי.
שמעון סולומון: ייאמר לזכותם ששם קיבלו את הילדים.
שמעון סולומון: מה שקרה זה שההורים הם חרדים, אחד מההורים הוא דווקא רב של החרדים, רב מן המניין, אבל כשזה הגיע לחינוך, אמרו להם שהם צריכים גיור לחומרה.
שמעון סולומון: לא מדובר על בני הפלאשמורה בתוך השכונה.
<דוד מהרט: הם עוברים גיור ואין אתם בעיה.
<דוד מהרט: הבעיה היא עם ביתה ישראל שמבחינת החרדים ספק אם הם יהודים.
שמעון סולומון: זה אבסורד.
שמעון סולומון: אני פגשתי את ההורים ואתה צריך לראות את הכאב שלהם.
שמעון סולומון: ילדים שאפילו לא יודעים לדבר אמהרית ולא מדברים טיגריניה וכך גם ההורים, פתאום מחזירים אותם מאה שנים אחורנית ואומרים שהם לא שווים.
שמעון סולומון: זה כל כך נורא.
שמעון סולומון: אני פגשתי אותם פעמיים.
עמרם מצנע: אני לא רוצה לתת להם עצה, אבל שיחשבו פעמיים אם הם רוצים לשלוח את הילדים שלהם לקהילה החרדית.
פנינה תמנו: אפרופו פוליטיקה.
פנינה תמנו: בהמשך לדבריו של שמעון.