GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עירית ליבנה: אם יש בעיות ספציפיות באזורים שלא מאנטנה ולא על פי הנהלים וצריך לפתור אותם, אנחנו באחריות מלאה נטפל בהם ונפתור, מעבר לסקרים ולכל.
<יעל לוין: אבל כן פנו.
<עירית ליבנה: פניתם אלי, ישר טיפלתי.
<יעל לוין: אבל עדיין הילדים שלנו נחשפים.
<עירית ליבנה: בסדר, רגע.
<עירית ליבנה: אבל קודם כל טענו פה שמתנערים ואני רוצה לומר - - -
<יעל לוין: אבל אין טיפול.
עמרם מצנע: גברתי.
<עירית ליבנה: שנייה.
<עירית ליבנה: קודם כל תחום הבריאות הוא תחום ש...
<עירית ליבנה: בשנים האחרונות, אנחנו מתייחסים, לוקחים ומוצאים את הפתרונות, ואם צריך למצוא פתרון ספציפי או לכיתה ספציפית או לילדים ספציפיים, הנושא הזה ייפתר.
<עירית ליבנה: זה לא התנגשות.
<עירית ליבנה: אנחנו לא נגד אף אחד, להיפך.
<עירית ליבנה: אנחנו אומרים לא, לא לקדמה, אנחנו א ומרים על עיקרון הזהירות המונעת.
<עירית ליבנה: אנחנו עובדים על פי הנהלים ובנוסף לזה יש תכניות חינוכיות ואמרת, ואני אומרת, כמו שהעלינו לסדר היום, קודם כל אנחנו מפעילים עכשיו, דיברתם פה על הטלפונים הסלולאריים, יש תכנית שנקראת דור נייד, שאנחנו לאט לאט מפיצים, של שימוש מושכל בטלפונים סלולאריים, כולל חוזר מנכ"ל, שיש פה גם פנייה להורים, כי כשאתה אומר לילד, סליחה, אל תביאו טלפונים לבית הספר – שומו שמיים.
<עירית ליבנה: ההורים כולם אומרים – אז איך נהיה איתם בקשר?
<עירית ליבנה: שזה איזה שהוא דיבור שצריך להיות אם בהתנהגויות איתנו ועם ההורים, ובמקביל אנחנו לא מתנערים, אנחנו נמצא את הפתרונות.
<עירית ליבנה: חשובה לנו בריאות הילדים, רבותי, ללמוד אפשר תמיד, אתם צודקים, נמצא את הדרך.
<יעל לוין: אבל הזמן הוא פה לרעתנו.
<יעל לוין: הזמן פועל לרעתנו.
<יעל לוין: הילדים שלנו כל יום נפגעים.
עמרם מצנע: זיו, בבקשה.
<זיו בר: זיו, מרכז שלטון מקומי.
<זיו בר: אני רוצה להגיד כנקודת מוצא, אנחנו רוצים להיות אחד מהגופים שמסתכלים לאתגר הזה בעיניים ואומרים איך אנחנו יכולים לשפר ולקחת אחריות.
<זיו בר: אגב, אנחנו מדברים היום על בתי ספר ותלמידים, הנושא הזה שם הוא הכי רלבנטי, אבל הוא גם רלבנטי בכלל למוסדות ציבוריים בכלל, בתי חולים, בתי אבות.
<זיו בר: לדעתי יש שלושה מרכיבים עיקריים פה, כדי להתמודד עם הדבר הזה.
<זיו בר: זה גם עניין של מודעות, תקצוב ומחקר וידע, כשמחקר וידע אנחנו כולנו פה עם המון סימני שאלה.
<זיו בר: זה משהו שאנחנו פחות, אבל גם אולי צריך קריאה לאיזה שהוא, לא יודע מה, משרד המדע והטכנולוגיה.
<זיו בר: את הדבר הזה צריך לפתור, אבל כן לגבי מודעות ותקצוב אני רוצה להתייחס.
<זיו בר: אלף, מודעות, אנחנו נשמח לעשות מה שאנחנו יכולים כמרכז שלטון מקומי.
<זיו בר: בעבר אנחנו גם דרך חוזרי מנכ"ל וגם בפנייה לרשויות מקומיות, דיברנו איתן על תקנה, על קרינה, הפצנו חברות בתחום הזה, שמוסמכות לבצע את הבדיקות האלה.
<זיו בר: זה משהו שאנחנו נשמח להירתם אליו.
<זיו בר: אבל לגבי תקצוב.
<זיו בר: בשנת 2012 יצאו הממצאים של הוועדה ומאז יצאו מספר חוזרי מנכ"ל בעניין הזה, וזה טוב שיש סטנדרט.
<זיו בר: צריך להבין שהסטנדרט הזה הוא גם משתנה, וצריך להבין שיש פער, שמי שמשנה את הסטנדרט, הוא לא מגבה את זה בתקצוב.
<זיו בר: ולרשות מקומית בסוף יש סטנדרט פעם אחת, ברגע שהוא משתנה ואין שיפוי תקציבי, צריך להפוך את המערכת וזה דברים שעולים כסף.
<זיו בר: יש פער בין בתי ספר חדשים, שהיום כבר נערכים לזה, לבין בתי ספר שדווקא רצו את טובת התלמידים והתקינו שם מערכות מתקדמות.
<זיו בר: אולי עם פחות ידע שהיה שם, אבל רצו להביא קידמה לבתי הספר, והיום הסטנדרט משתנה.
<זיו בר: צריך לקחת את כל התשתיות האלה אחורה.
<זיו בר: עכשיו, רשויות שיכולות לעשות את זה – עושות.
<זיו בר: רשויות שיש להן פחות כסף – יותר קשה להן לבצע את זה.
<זיו בר: אז אני רוצה להגיד שלא צריך להתכסות בנושא של תקציב, זה בלתי אפשרי.
<זיו בר: צריך לעשות את זה וזה עולה כסף.
<זיו בר: אני רק רוצה לציין, גם בוועדות שדנו בזה בעבר, זה נושא שעלה אצל דב חנין, וגם דיברו איך נוגעים בתקציב התקציבי, גם מבחינת סקרים, גם מבחינת תיקונים, שהאדון פה אמר שזה עולה 20,000 שקלים.
<זיו בר: זה דברים שעולים המון המון כסף.
<זיו בר: דובר על קרן ייעודית, דובר על לנסות, גם כשהורים דיברו פה, הם דיברו על חברת החשמל, משרד האוצר.
<זיו בר: הדברים האלה עולים המון המון כסף וצריך לקחת את זה גם בחשבון.
<זאב גולדבלט: אני מבקש שבכל זאת אבי יוכל לענות, כי הוא הותקף קודם.
<אלון פרץ: שנייה, עוד משפט.
<אלון פרץ: הוזכר פה הנושא של רגישות יתר לקרינה אלקטרומגנטית, והתופעות שההורים פה מתארים הן באמת טיפוסיות לתופעה הזאת.
<אלון פרץ: אני באופן אישי מאמין בה.
<אלון פרץ: אני בטוח שיש הרבה רופאים בכירים ממני ומנוסים ממני שיחשבו שאני מדבר שטויות, ויש כאלה.
<אלון פרץ: מה שאתם מתארים זאת הלקונה ברפואה, שלא מתעסקת בבריאות סביבה.
<אלון פרץ: אין רופאים שמתעסקים בבריאות סביבה, אבל אני חייב להגיד לכם דבר אחד.
עמרם מצנע: רופאים מתעסקים בבריאות.
<אלון פרץ: כן, אבל לא בבריאות סביבה ובהשלכות הסביבתיות של הבריאות, אין אף אחד שמתעסק בזה, ורופאי ילדים לא תמיד יודעים לתת את המענה.
<אלון פרץ: הם יודעים לתת עוד בדיקה ועוד כדור וזה לא מספיק, כולל נוירולוגים וכדומה.
<אלון פרץ: ואין התמחות ברפואה שמתעסקת בבריאות סביבה.
<אלון פרץ: אבל רגישות יתר לקרינה לא צריכה, גם אם היא קיימת, לעבר 50% מהתלמידים.
<אלון פרץ: יכול להיות שאם היא ממוקמת בכיתה מסוימת אז אולי יש לזה יותר קשר.
<אלון פרץ: אני מציע לכם לבדוק שיכול להיות שגם סיבות אחרות גורמות לכך שילדים האלה יש את התופעות האלה, ולא להיתלות בקרינה כאילו זאת הסיבה היחידה.
<יעל לוין: איזה סיבות?
<יעל לוין: ילדים סובלים מכאבי ראש רק בבית הספר.
<יעל לוין: כשהם בבית הם מרגישים טוב, בבית הספר כואב להם הראש.
עמרם מצנע: חברים, סליחה, הוא אומר לכם את דעתו ותכבדו את דעתו.
<אלון פרץ: בבית הספר יכולות להיות סיבות - - -
עמרם מצנע: כן, יושב ראש ארגון ההורים של ראשון.
<אבי צרף: בוקר טוב לכולם, אני אקרא מהדף כדי שזה יהיה קצר.
<אבי צרף: אני מגיע מעיר שהנושא ממוסד בה ונערכות בדיקות מסודרות בכל בתי הספר, כל תקופה מוגדרת.
<אבי צרף: הדו"חות מוצגים להורים ולמרות זאת אנחנו נתקלים בקשיים ובבעיות בתחום הקרינה.
<אבי צרף: ארונות החשמל מייצרים קרינה כאשר גב ארון החשמל מופנה לכיתה, נוצרת קרינה באותה כיתה.
<אבי צרף: הפתרון הוא פשוט וזול יחסית, התקנת מיסוך.
<אבי צרף: יש לבצע את זה בכל מוסדות החינוך בארץ.
<אבי צרף: ארונות החשמל מייצרים קרינה.
<אבי צרף: התיקון והדבר הזה הוא מאד פשוט, זה יום עבודה, התקנת רשת וקיר גבס, דברים מאד פשוטים לביצוע.
<אבי צרף: אינטרנט אלחוטי - Wi-Fi – העולם מתקדם.
<אבי צרף: הטכנולוגיה מתקדמת.
<אבי צרף: הבת שלי בכיתה י' עכשיו והיא לומדת להגדיר בטלפון ולתכנת משחקים בטלפון.
<אבי צרף: אי אפשר לעצור את הטכנולוגיה.
<אבי צרף: אנחנו גם לא יודעים, עוד כמה שנים יכול להיות שישתילו לנו את זה בראש, זה כבר מגיע למשקפיים.
<אבי צרף: אנחנו ממש לא יודעים איך להתמודד עם זה.
<אבי צרף: בראשון, במקום חדרי מחשבים, נרכשו עגלות עם 40 מחשבים ניידים, כאשר העגלה מגיעה לכיתת האם.
<אבי צרף: בכיתת האם הילדים מקבלים את המחשבים ועובדים איתם במשך השיעור, מחזירים אותם לעגלה, מטעינים ומעבירים את העגלה למקום הייעודי שלה.
<אבי צרף: העגלה עוברת מכיתה לכיתה.
<אבי צרף: זה יותר נוח לתלמידים, יותר נוח לכיתה וכמובן שאין מה לעשות, העולם הטכנולוגי מתקדם ואנחנו חייבים לעבוד עם מחשבים.
<אבי צרף: מחשבים שולחניים לא פחות, הם לא מקרינים פחות, יש להם גם קרינה.
<אבי צרף: יש להם גם קרינה.
<אבי צרף: אפשר להגביל את השימוש בכיתות על ידי מפסק או פטנט טכנולוגי אחר.
<אבי צרף: את ה-Wi-Fi ברור שאפשר למצוא איזה פטנט טכנולוגי לסגור את האנטנות כשלא משתמשים איתן, את הראוטרים, את נקודות הגישה.
<אבי צרף: זה לא משהו מסובך.
<אבי צרף: אפשר לשים מפסק.
<אבי צרף: לא חסר פטנטים, רק צריך לקבוע את הפטנטים, שוועדה שזה המקצוע שלה ידאגו להוציא את זה כתקנה לבתי ספר, כי אנחנו עובדים במקום ממוסד, מסודר, ומנסים לקבל את הדברים מסודר.
<אבי צרף: והעיריות והרשויות יעבדו לפי סדר, אם הן תקבלנה נוהל מסודר וכתוב.
<אבי צרף: הבעיה הגדולה שנתקלו בה היא האנטנות הסלולאריות.
<אבי צרף: לחברות הסלולאריות ניתנה אפשרות להתקין אנטנה קטנה שנקראת נקודת גישה.
<אבי צרף: נקודת גישה אפשר להתקין בכל מקום והחברות הסלולאריות לא צריכות לקבל אישור ולא צריכות לקבל היתר בנייה, לצערנו כמובן, ולכן אין גורם או גוף או רשות שיכול לדרוש את הסרת נקודות הגישה.
<אבי צרף: אני אבקש לקבוע בחקיקה שיש להרחיק אנטנות סלולאריות ממוסדות חינוך, מינימום 300-400-500 מטר, איזה שהוא סף מרחק - - -
<קריאה: מחוץ לעיר.
<אבי צרף: לא מחוץ לעיר, אבל מרחק סביר ממוסדות חינוך.
עמרם מצנע: אתה יודע שככל שאנטנה רחוקה ממכשיר הטלפון שלך, אז אתה מגדיל את היקף הקרינה.
<אבי צרף: ממוסדות חינוך.
<זאב גולדבלט: של הטלפון עצמו.
עמרם מצנע: בסדר, וזה הדבר הכי צמוד אליך למוח.
<אבי צרף: אם הורה נותן לבן שלו טלפון, אנחנו לא יכולים לעצור אותו.
<אבי צרף: שנייה, עוד מילה אחת ברשותכם.
<אבי צרף: בנושא המדובר של האנטנות בנגבה, יש מול בית הספר, על בניין, מרכז מסחרי, מספר אנטנות.
<אבי צרף: העירייה לא הצליחה בכל המשא ומתן שלה, לנסות לפרק את האנטנות במיידית.
<אבי צרף: הם הגיעו להסכמות עם החברה המדוברת, במקרה זה זה חברת HOT, שהם ינתקו מחשמל את האנטנות שקודם כל, לפני מספר שבועות נותקו האנטנות שמקרינות לכיוון בית הספר.
<אבי צרף: שאר האנטנות גם אמורות להתנתק.
<אבי צרף: זה לאחר שהעירייה נתנה להם כסף ומקום חלופי ועוד ועוד ועוד דברים כדי לשכנע אותם לפרק את האנטנות.
עמרם מצנע: אוקיי, אז אני מבין שהבעיה שם היא בפיתרון.
<אבי צרף: בדרך לפיתרון, בתהליך לפיתרון.
<יעקב בן עמי: לא, זה לא נפתר, כי רק אתמול סובבו את האנטנה השלישית לכיוון בית הספר.
עמרם מצנע: כן, סליחה.
<רוני קלר: אני רוצה להתייחס.
<רוני קלר: חבל שגברת ליבנה ממשרד החינוך לא נמצאת פה, היא דיברה על תכניות לימוד שהעלנו.
<רוני קלר: אכן קיימת תכנית לימוד שיזמה סיגל סודצקי.
<רוני קלר: אותה תכנית לימוד שסיגל סודצקי יזמה, ענייה מבחינת התוכן שהיא מלמדת.
<רוני קלר: היא מדברת רק על טלפונים סלולאריים וזהו.
<רוני קלר: כשאני פניתי אליה להבין למה לא מלמדים על איך מתרחקים מטאבלטים או איך מתרחקים נגיד מארונות חשמל, או איך לוקחים את כל נושא הקרינה ולומדים אותו, התשובה שקיבלתי זה שאין תקציב.
<רוני קלר: עכשיו, אצלנו בעמותה יש אנשים, כמו אנדי שול, כמוני, אנחנו מסתובבים בכל הארץ ויש עוד אנשים, אנחנו מוכנים לבוא וללמד.
עמרם מצנע: אני די סקפטי לחנך את הילדים כשהם רואים ארון חשמל לעשות עיקוף.
עמרם מצנע: זה לא חינוך.
<רוני קלר: לא.
<רוני קלר: לחנך את ההורים.
עמרם מצנע: גם לא את ההורים.
עמרם מצנע: מי שצריך לטפל בארונות חשמל, צריך לטפל.
עמרם מצנע: תיכף נדבר על זה.
עמרם מצנע: מישהו רוצה לומר עוד משהו חשוב, כי אנחנו הולכים לסכם.
<ראובן קורמן: ראובן קורמן, עיריית חיפה.
<ראובן קורמן: נקודה שהייתי רוצה לפרוטוקול והיא מעבר לתחום של הדיון הזה.
<ראובן קורמן: בחיפה עולה הנושא של קרינה מקורנים צבאיים או גורמים - - -
עמרם מצנע: אנטנת גלי צה"ל הופסקה כבר לפני הרבה שנים.
<זאב גולדבלט: סליחה, לתוך מוסדות חינוך?
<ראובן קורמן: סטלה מאריס, בית ספר טשרניחובסקי, ילדים שם סובלים מכאבי ראש.
<ראובן קורמן: אנחנו לא יודעים לבדוק את זה ואנחנו לא מכירים את התדרים, זה חסוי.
<ראובן קורמן: אני לא יודע להתמודד עם זה.
<ראובן קורמן: אנחנו לא יודעים להתמודד עם בדיקה של קורנים צבאיים.
עמרם מצנע: כן, משפט.
<נוה גרנות: שני משפטים קצרצים.
<נוה גרנות: אלף כל אנחנו לא אנטי טכנולוגיה ומוכח בעליל שמערכת חוטית מספקת בדיוק מה שמערכת אלחוטית מספקת.
<נוה גרנות: אין שום הגבלה על שום שימוש בשום פרוגראמה, בשום דרך כלשהי.
<נוה גרנות: המערכת היא זהה מלבד הצורה שבה היא פועלת, ויש גם מעבר לשמונה וריאציות.
<נוה גרנות: זאת אומרת יש מינימום שמונה וריאציות לסידור כיתה בצורה נוחה, בצורה יפה, בצורה טובה, שמאפשרת קיום של מערכת חוטית מבלי שילדים ידרכו על כבלים וכו', ושהשגרתיות תושבת.
<נוה גרנות: ודבר שני, אני רוצה להדגיש את העניין של המהימנות - - -
<אבי צרף: מה עושים שיעברו לטאבלטים, סליחה?
<אבי צרף: וזה קרוב מאד.
<נוה גרנות: שנייה, אל תפריע לי בבקשה.
<נוה גרנות: והדבר השני החשוב הוא הקטע של המהימנות של המדידות.
<נוה גרנות: מכיוון שב-Wi-Fi יש זיהום תדרים, המדים הרגילים שאיתם באות חברות מסוימות אינם רגישים מספיק לקלוט את כל זיהום התדרים.
<נוה גרנות: זאת אומרת שכשהם נותנים תוצאה מסוימת זאת לא התוצאה בעליל.
<יעל לוין: והחברות באות מטעם העירייה.
עמרם מצנע: משפט אחד, חברים, אנחנו סיימנו את הדיון.
<אברהם טחובר: אני לא יכול במשפט אחד, אני רק יכול להגיד לך מה אני מבקש מהוועדה לקחת בחשבון.
<אברהם טחובר: אני אברהם טחובר, אני אבא של בת שהיא נפגעת קרינה.
<אברהם טחובר: אני מבקש שתשקלו היטב לא להוסיף ולהאזין לשום גורם כלכלי אינטרסנטי, שעתיד ילדי ישראל ממש אינו מעניינם.
<אברהם טחובר: ליזום הקמת גוף חוץ ממשלתי, שאינו נסמך בעבר ובהווה ובעתיד על תקציבים ו/או משרות של הגופים האינטרסנטים, שיהיה מורכב מפיזיולוגים, מיקרו ביולוגיים ורופאים, לא ממהנדסים ולא מפיזיקאים.
<אברהם טחובר: שיבדוק את המידע הקיים לגבי נזקי וסכנות הקרינה ויגיש לממשלה ולציבור את מסקנות המלצותיו.
<אברהם טחובר: כבוד יושב הראש, אתה אמרת – אין מחקרים מכוונים שמוסמכים על כולם.
<אברהם טחובר: התחלת את הדיון שלנו כך.
<אברהם טחובר: זה השקר הכי גדול שמפיצים חברות הסלולר.
<אברהם טחובר: יש אלפי מחקרים שמוכיחים שהקרינה האלקטרומגנטית, גם ה-Wi-Fi וגם זאת שאינה Wi-Fi, ושמשרד החינוך לצערי הרב מתעלם מהם.
<אברהם טחובר: וכששלחנו לו את המחקרים, הוא לא היה מוכן להגיב עליהם.
<אברהם טחובר: אלה מחקרים שמראים שהקרינה - - -
עמרם מצנע: אדוני, עם כל הכבוד, בכנסת ישראל ישנה מחלקת מחקר עצמאית לחלוטין, לא מושפעת מאף אחד, והיא הגישה לנו מחקר שהביא את המחקרים השונים, המקובלים והקיימים, ומה שאמרתי אלה העובדות שמציגים אותם מחקרים.
עמרם מצנע: זה העובדות, עכשיו כל היתר.
<אברהם טחובר: טוב, אוקיי.
<אברהם טחובר: אני אלמד את הדו"ח הזה של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, ואנחנו גם נעדכן אותם במידע.
<אברהם טחובר: בתי השקיעה אלפי שעות כדי ללמוד את הנושא, ותאמין לי, העברנו לבית המשפט העליון 800 עמודים של - - -
עמרם מצנע: אדוני, אז מי אנחנו?
<אברהם טחובר: לא, בדיוק.
<אברהם טחובר: אבל אני רק רוצה לתקן את השגיאה שאתה התחלת איתה.
<אברהם טחובר: יש אלפי מחקרים - - -
עמרם מצנע: אתה יכול להגיד מה אתה חושב.
<אברהם טחובר: לדעתי זאת שגיאה, כן.
עמרם מצנע: בסדר, זה לגיטימי.
<אברהם טחובר: בסדר, זה מה שאני אומר.
עמרם מצנע: לדעתך זו שגיאה, זה לגיטימי.
עמרם מצנע: הרי בסוף, גם כשעושים דיון על דבר שהוא שנוי במחלוקת, צריך להחליט על איזה שהוא בסיס משותף.
<אברהם טחובר: נכון.
<אברהם טחובר: עוד שני סעיפים.
<אברהם טחובר: שני סעיפים: יש לחייב את משרד הבריאות לבצע סקר מהיר של נפגעי הקרינה, במיוחד בבתי הספר, ולהנחות את הרופאים, עם כל הכבוד, באבחון התופעה ולמנוע טיפול כושל נוסף על הקיים.
<אברהם טחובר: הם נותנים ריטלין, הם נותנים כדורים נגד כאבים, וגורמים לנזקים נוספים.
עמרם מצנע: משפט, בבקשה.
<שלמה מויאל: משפט קצר.
<שלמה מויאל: שמי שלמה מויאל, חבר הנהלה בארגון המורים העל יסודיים.
<שלמה מויאל: ארגון המורים עוקב בדאגה רבה אחרי כל מה שמתרחש.
<שלמה מויאל: מצד אחד כמובן דאגה לילדים ולמורים עצמם, ומצד שני גם לטובת המשרד, פיתוח הטכנולוגיה המתקדמת בארץ.
<שלמה מויאל: יושב כאן נציג משרד החינוך, מינהל וטכנולוגיה.
<שלמה מויאל: לדעתי פתרון ראשון הוא להקים ועדה ולהושיב, כמו האדם המלומד, סליחה שאיני יודע את שמו, שמלמד אלקטרוניקה ואומר דברים אמיתיים, מהלב, ונכונים, כדי למנוע את התופעה של הקרינה ואני מאמין שהוא בקיא בקרינה, ועוד המון דברים נאמרו.
<שלמה מויאל: נקודה נוספת, הרשויות המקומיות.
<שלמה מויאל: מי כמוך יודע, היית ראש עיר גם בחיפה וגם במצפה רמון, שכל המשרדים חייבים לתת יד כדי לטפל בבעיה הזו בבתי הספר, בקרינה.
<שלמה מויאל: גם ... ...
<שלמה מויאל: כאלוף בצה"ל לשעבר, אלוף במילואים, גם בצבא אותם בוגרים, 18, שעוסקים במקומות של קרינה, אחת לשישה חודשים מוציאים אותם החוצה לבדיקות בגוף.
<שלמה מויאל: מדובר פה בבני אדם, ילדים ומורים.
<שלמה מויאל: זה לא העיקר, רק ה-Wi-Fi.
<שלמה מויאל: נכון, Wi-Fi זה המכשיר עצמו, האלחוטי, אבל הילדים האלה, חיי אדם.
<שלמה מויאל: זה חשוב שלדעתי כבר בקיץ הזה תעשה הבדיקה של משרד החינוך או משרד הבריאות, לבדוק את אותם ילדים שנפגעו כבר במיידי, כדי למנוע התרחבות התופעה בעתיד.
<שלמה מויאל: ולכן ארגון המורים ימשיך, כמובן בדאגה רבה, לעקוב מקרוב ויתלווה יחד עם ההורים בנקודה הזאת.
<אלי ללוש: אלי ללוש מעיריית תל אביב, רכז המחשוב של מינהל החינוך.
עמרם מצנע: אתה מכיר את הסיפור של דוד ילין?
<אלי ללוש: מכיר.
<אלי ללוש: אני רוצה לומר שהגופים שאנחנו שולחים לבצע בדיקות אלה גופים בלתי קשורים, לא עובדים אצלנו, אלא עובדים תחת מכרז שיוצא.
<אלי ללוש: מי שזוכה במכרז מבצע את הבדיקות בהתאם לכל הנהלים שקיימים.
עמרם מצנע: מי מכיר פה את המקרים שסופר עליהם, דוד ילין?
<אלי ללוש: הם פנו אל המנהלת וזה בטיפול.
<יעל לוין: אז למה מסרבים לפגוע איתנו?
<אלי ללוש: למה סירבו?
<אלי ללוש: נפגשתם אצל - - -
<יעל לוין: אנחנו מנסים להגיע לראש העיר כבר כמה חודשים טובים.
<אלי ללוש: אנחנו לא מנהלים את ראש העיר.
<קריאה: ראש העיר בונה משרדים.
<יעל לוין: אבל אף אחד לא נפגש איתנו.
עמרם מצנע: חברים, אני רוצה לסכם את הדיון החשוב הזה.
עמרם מצנע: קודם כל תודה רבה לכם על שהגעתם.
עמרם מצנע: אני שוב פעם מצטער על האיחור בבוקר.
עמרם מצנע: אין ספק שאנחנו ניצבים בעידן אחר מהעדין שלפחות חלק מאיתנו, בעלי הקרחות או שיערות השיבה, גדלו בו; והמודרניזציה והטכנולוגיה מקיפה אותנו מכל הצדדים, מהרגע שאנחנו קמים בבוקר עד הרגע שהולכים לישון, וגם כשאנחנו ישנים.
עמרם מצנע: יש בהחלט צדק בכך שאנחנו מתייחסים לבתי הספר בצורה שונה ומחויבים לקחת אחריות אחרת מאשר האחריות שיש לכל הורה ולכל מי שעוסק בדברים שונים, לגבי הילדים והמבוגרים בשטח הציבורי, בבית, ברחוב, במקומות אחרים.
עמרם מצנע: בית ספר, כפי שנאמר פה על ידי חלק מהדוברים, הוא מקום שילדים חייבים להגיע אליו, חייבים לשהות בו, ואנחנו תפקידנו, אני מתכוון כרגע לממשלה וכמובן לנו בכנסת, יש את האחריות לוודא שהמקומות האלה הם בטוחים ולא לוקחים סיכונים מיותרים, ולא יוצרים מציאות שאחר כך תכה לנו בפנים עם תופעות שונות ומשונות.
עמרם מצנע: הנושא הזה של האנטנות הסלולאריות, הטלפונים האלחוטיים, מלווה אותנו לא מעט ואני עצמי התעסקתי בזה הרבה מאד גם בתפקידי כראש עיר, גם כשהייתי חבר כנסת בכנסת ה-17, אם אני לא טועה, בניסיונות של חקיקה שונים ומשונים, ואני לא רוצה שהדיון הזה יעלה גרה ויעסוק בדברים שיש ועדות אחרות, מכובדות שעוסקות במרחב הציבורי כולו, בנושא באמת של מי נותן היתרי בנייה, מי לא נותן היתרי בנייה, מי אחראי לבדוק במרחב הציבורי ומי לא אחראי.
עמרם מצנע: אני כן רוצה להתייחס באמת למערכת החינוך במוסדות החינוך.
עמרם מצנע: עלו פה כמה נושאים.
עמרם מצנע: נושא יחסית חדש זה באמת נושא ארונות החשמל ומערכת החשמל בבתי הספר.
עמרם מצנע: הנושא הזה יחסית חדש לנושאים האחרים.
עמרם מצנע: גם נושא ה- Wi-Fiבעוצמתו, כפי שהוא תואר כאן וכפי שהוא עולה, הוא גם כן נושא יחסית חדש.
עמרם מצנע: נושא האנטנות והסלולארי הוא כבר נושא די ותיק ומכוסה בלא מעט חוקים.
עמרם מצנע: בנושא הבטיחות בבתי ספר, אני רוצה לחזור על דברים שאמרתי כבר בכמה דיונים: אחריות על בטיחות בתי הספר זה הרשויות המקומיות, השלטון המקומי.
עמרם מצנע: זה לא מונע ולא מייתר את משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, כדי לסייע לשלטון המקומי גם בתקציבים, אם זה משרד החינוך או משרד הגנת הסביבה; ובנהלים, שזה שני המשרדים ומשרד הבריאות, אבל אחריות בסופו של דבר על מרצפת שבורה בבתי ספר, או מדרגה שבורה, הלו זה אין ויכוח, על בטיחות זה הרשויות המקומיות, ואת האחריות הזו אי אפשר לחלק.
עמרם מצנע: ואני אומר את זה, זיו, אתה יודע, לא פעם ראשונה ובטח לא פעם שנייה, את זה אתם חייבים לקחת בחשבון ולהפעיל את מלוא אחריות
עמרם מצנע: כם כלפי מטה, את סמכות
עמרם מצנע: כם ואחריותכם, וכמובן לבוא אל משרדי הממשלה השונים ולתבוע את השתתפותם, כפי שאני פרטתי.
עמרם מצנע: לגבי נושא מערכת החשמל, ממה שעלה פה בדיון ואני חושב שלא היו חילוקי דעות, שקודם כל צריך להגביר את המודעות, לעשות את הבדיקות המתאימות, ואני מבין שגם לא בכספים גדולים, גם לא של בדיקות.
עמרם מצנע: שמענו פה על 300 שקלים לגן ילדים ו-600 או 700 שקלים לבתי ספר.
עמרם מצנע: זה לרשות מקומית, גם גדולה, זה לא מספרים שהרשות נופלת מהכסא.
עמרם מצנע: וגם אותן פעולות נדרשות כדי לסכך, להקטין את הקרינה מארונות החשמל, או למנוע נוכחות של ילדים או מורים, במרחק הזה של מטר, מטר וחצי, שניים, מארונות חשמל, באם הם לא טופלו.
עמרם מצנע: אני חושב שנוהלי משרד החינוך לא מספיק מפורטים בנושא הזה של ארונות החשמל, ואני מבקש לקחת את זה בחשבון.
עמרם מצנע: תרשמו לכם, כדי להעמיק ולתת נהלים גם לגבי בנייה חדשה וגם לגבי מוסדות קיימים – מה צריך לעשות עם אותם חוזרים שמוציאה חברת החשמל, או אתם בעצמכם.
<קריאה: הנחיות לתכנון.
עמרם מצנע: הנחיות תכנון למבנים חדשים, אבל הנחיות לטיפול במבנים ישנים, שאני מבין שזה לא מי יודע מה בשמיים.
עמרם מצנע: צריך לעשות את זה, בהתאם, עוד פעם לתקנים של 4 מיליגאוס נקודתי.
עמרם מצנע: נדמה לי שהטיפול פה הוא לא מסובך ולא משמעותי.
עמרם מצנע: אני חושב שלסכם את הנקודה הזו, צריך איזה שהוא צוות בין משרדי שמשרד החינוך יוביל אותו עם משרד איכות הסביבה ועם משרד הבריאות, שיגדיר באמת את התקנים, את הביקורות שצריך לעשות, את הבדיקות, דרך הטיפול במוסדות הקיימים וכמובן הוראות לתכנון לגבי המוסדות החדשים.
<זיו בר: יושב הראש, סליחה שאני קוטע אותך, אבל נשמח להיות חלק מחשיבה, או באיזו שהיא - - -
עמרם מצנע: כן, וודאי, השלטון המקומי.
<זיו בר: כי בצוות הקודם לא היינו.
עמרם מצנע: כן, כן, בהחלט, בצוות הבין משרדי הזה.
עמרם מצנע: אני רושם לעצמי את מה שאמר כאן נציג חברת החשמל: ייתן לנו תשובה, אחרי שהוא יבדוק אפשרות לפרסם באינטרנט את התוצאות של הבדיקות שהם עושים במרחב הציבורי והשימוש וההקצאות הכספיות שהם עושים על מנת לטפל בליקויים.
עמרם מצנע: אנחנו רוצים מהם ת שובה לגבי עדיפות עליונה להחלפת מוני החשמל במונים מודרניים, שקורנים פחות, במערכת החינוך.
<רוני קלר: צריך לבדוק את זה טכנית, אם זה נכון.
עמרם מצנע: צריך לבדוק את זה אם טכנית זה נכון.
עמרם מצנע: אני מניח שנקבל על זה תשובה.
עמרם מצנע: וכמובן, כל נושא תחנות הטרנספורמציה שנמצאות בקרבה למוסדות חינוך.
עמרם מצנע: חברת החשמל מתחייבת, התחייבה כאן, וזה חובתה דרך אגב, גם בלי שתתחייב כאן, לבדוק את כל תחנות הטרנספורמציה שבקרבת מוסדות החינוך.
עמרם מצנע: נראה שיש גם מוסדות חינוך שקיימים תחנות טרנספורמציה כאלה בתוכם, שהם עונים ועומדים בתקנים כפי שנקבעו וככל שאני יודע, יש לזה תקנים.
עמרם מצנע: נושא ה- Wi-Fi: תראו, אני לא חושב שאנחנו נמצאים במצב שבו אנחנו יכולים להורות באופן טוטלי וגורף על שימוש ב- Wi-Fiבמערכת החינוך, ואני מקבל את העיקרון בחוזר המנכ"ל, שמדבר על כך שאלף, בכל מקום שמתקינים מערכות חדשות, מתקינים מערכות הנסמכות על חוטים וקווים ולא על Wi-Fi; וב', בכל אותם נהלים שמשרד החינוך הוציא לגבי נושא האכיפה ל- Wi-Fiוהאכיפה.
עמרם מצנע: הבעיה זה האכיפה, לא חוזר המנכ"ל, אלא האכיפה שלו.
עמרם מצנע: אנחנו התרגלנו לנוחיות שימוש ב- Wi-Fi, טאבלטים, מחשבים ניידים, מחשבים קבועים, טלפונים סלולאריים מתקדמים, ואנחנו כולנו משתמשים בזה באופן גורף ושוטף.
עמרם מצנע: יכול להיות שמשרד החינוך יצטרך לבדוק את זה באיזו שהיא תקופה קדימה פעם נוספת.
עמרם מצנע: נדמה לי שבנקודת הזמן הזו, להוציא הוראה גורפת על הפסקת השימוש ב- Wi-Fi יהיה לא נכון.
עמרם מצנע: גם אינני בטוח שהוא מסתמך על איזה שהם שיקולים מקצועיים מוכחים, אבל צריך את העניינים האלה לבדוק.
עמרם מצנע: אני מאד התרשמתי מהדוגמא של שני בתי הספר, אני לא יודע אם קיימים עוד בתי ספר כאלה בארץ, שיש בהן את הבעיה במלוא חריפותה - - -
עמרם מצנע: אמרתי שאני לא יודע.
עמרם מצנע: במלוא חריפותה, כפי שהציגו את זה כאן בבית ספר נגבה ובבית ספר דוד ילין.
עמרם מצנע: אני מבקש ממשרד החינוך וממשרד הבריאות, אני מציע לכם ומבקש מכם לעשות בדיקה נקודתית בשני המקרים המסוימים האלה.
עמרם מצנע: יכול להיות שיש מקרים נוספים, אבל צריך לקחת שניים-שלושה מקרים, לבדוק אותם לעומק ולנסות להסיק משם מסקנות – מה עושים.
עמרם מצנע: אי אפשר לעבור לסדר היום על התופעות שאנחנו שמענו פה מההורים.
עמרם מצנע: אני לא יודע אם זה נכון או לא נכון.
עמרם מצנע: אני קורא, דרך אגב, באותו מסמך של מחלקת המחקר והמידע של הכנסת, שמשרד הבריאות מאמץ את עמדת ארגון הבריאות העולמי, ולדבריו לתופעה של מחלת ה-EHS, כפי שאני מבין זה נקרא, לתופעה אין קריטריונים אבחנתיים ולא נמצא בסיס מדעי לכך שסימפטומים נגרמים כתוצאה מחשיפה לקרינה אלקטרו מגנטית.
<רוני קלר: תלוי איזה - - -
עמרם מצנע: אני קורא: רגישות לקרינה אלקטרומגנטית אינה נחשבת אבחנה רפואית, ולא ברור כי התופעה מייצגת בעיה רפואית בודדת.
עמרם מצנע: בהתאם לכך ההמלצה לרופאים, כפי שממליץ משרד הבריאות, היא לטפל בסימפטומים ולהעריך את הסביבה הביתית וסביבת העבודה ובית הספר, מבחינת מזהמים אפשריים, לרבות זיהומי רעש, אוויר, תאורה, פקטורים ארגונומיים וכדומה.
עמרם מצנע: אני קורא ממה שמשרד הבריאות הישראלי קבע לגבי התחום הזה.
עמרם מצנע: יחד עם זאת, עם כל הזהירות המונעת, אני מבקש, ואנחנו כמובן נבקש תשובה מהשרים הנוגעים בדבר, לקחת את שני בתי הספר האלה, שהוצגו כאן בצורה מאד חריפה, ולבדוק לעומק.
עמרם מצנע: תיקחו את זה כ-Case Study ותבדקו לעומק, ונשמח לשמוע כמובן אם יש מסקנות אופרטיביות מתוך הדברים האלה.
עמרם מצנע: אלה הם הדברים.
עמרם מצנע: אנחנו נקיים דיון מעקב תוך שלושה חודשים מהיום, כדי לעקוב אלף, אחרי ההמלצות שנאמרו כאן, ב' – אחרי דברים נוספים שיעלו, וכמובן הנושאים שכבר חזרתי עליהם, לא צריך לחזור עליהם פעם נוספת.
עמרם מצנע: עוד פעם, אני מודה לכם.
עמרם מצנע: עיקרון הזהירות המונעת שמוביל היום את משרדי הממשלה, משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה, משרד החינוך – מחייב אותנו להיות מאד קשובים למציאות שמתהווה בשטח, ולנסות ולהתמודד איתה.
עמרם מצנע: מה השוני בינם לבין הגנים הרגילים?
<נסים מלכה: מה ששונה, קודם כל הם לומדים משבע בבוקר עד שעה חמש, יש סיוע יותר, יש סייעת - - -
רות קלדרון: הם משלמים בשביל זה כמו שמשלמים בקיבוץ?
<נסים מלכה: משלמים, אבל פחות מאשר בקיבוץ.
<שולה בן מטות: הרבה פחות.
<נסים מלכה: הרבה פחות, וגם הם לומדים בחופשות, אין חופשות.
<נסים מלכה: גם אם חס ושלום, זה לא קרה לנו, שעובדי עירייה הכריזו על שביתה, זה לא נוגע להם, הם עובדים וממשיכים ללמוד כרגיל.
<נסים מלכה: התשלום, אם בקיבוץ משלמים 1,200-1,300 שקל לחודש, אצלנו 900 שקל, ואז זה גם אטרקטיבי יותר.
<נסים מלכה: מקבלים יותר, לא צריכים לנסוע, זה ליד הבית, וכך יש שישה גנים כאלה שעובדים.
<נסים מלכה: התוצאה של זה, שאין לנו היום אפילו ילד אחד שלומד בחוץ.
<שולה בן מטות: ואני יכולה להגיד לך משהו, היות שאנחנו עוסקים כרגע ברישום, אז בבית הספר שלי הגיעו שמונה ילדים מהקיבוץ להירשם בקרית שמונה.
<נסים מלכה: אתה מתחיל לראות את המגמה ההפוכה.
עמרם מצנע: בית ספר יסודי?
<שולה בן מטות: בית ספר יסודי מצודות.
<שולה בן מטות: זאת אומרת יש תנועה הפוכה עכשיו ברישום.
<נסים מלכה: בשנתיים האחרונות כבר יש מגמה הפוכה, גם לתיכון ולחטיבה מגיעים מבחוץ, מהקיבוצים והמושבים לקרית שמונה.
<נסים מלכה: זאת אומרת זה יצר מצב של אמון במערכת, אנשים מצביעים ברגליים, המערכת טובה.
<נסים מלכה: כשאני התחלתי את הקדנציה היינו מבחינת הישגים בבגרות 45%, אנחנו נמצאים היום בסביבות ה-65%-67% עירוני, אבל אם אני מפצל את זה לבתי ספר, אז אם בבית ספר דנציגר תיכון, שהתחלנו במשהו כמו 50% זכאי בגרות, היום יש 72%, בבתי הספר האולפנית והישיבתית, שזה הממלכתי דתי, שם זה כמעט 100%.
עמרם מצנע: ממלכתי יש תיכון אחד?
<נסים מלכה: יש תיכון כללי ממלכתי אחד גדול.
עמרם מצנע: שהוא היום תחת דרכא?
<נסים מלכה: כן, היום הוא תחת דרכא.
<נסים מלכה: גם הם וגם הדתי.
עמרם מצנע: גם הממלכתי דתי?
<נסים מלכה: גם הממלכתי דתי תחת דרכא היום.
<נסים מלכה: זה בשנתיים האחרונות.