GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דדי צוקר: לפחות המילה "שוויון" והמילה "חירות" יהיו חרותים.
<דדי צוקר: זה היה מאוד יפה – הם עשו ניסיון, עמדו לאורך המסדרון ושרו.
עמרם מצנע: דניאל רמתי, בבקשה.
<דניאל רמתי: שלום לכולם.
<דניאל רמתי: אני קצת מתרגש.
<דניאל רמתי: אני מכיר פה חלק מהפנים של הנוכחים.
<דניאל רמתי: אני דני רמתי, אני ראש תחום תקשוב במכללת ליפשיץ.
<דניאל רמתי: אני מתעסק בנושא הזה מאז "מחר 98'" הידוע לנו.
<יהודית גידלי: שעוד לא הגיע.
<דניאל רמתי: כן, הוא עוד לא הגענו.
<דניאל רמתי: אני מכיר פה את כל הנוכחים ואת כל התרומה הענקית שלהם.
<דניאל רמתי: כמובן, את משרד החינוך שכל הזמן רוצה להכניס את העניין.
<דניאל רמתי: אני רוצה להכניס לכם היבט אחר מנושא של הכשרת מורים.
<דניאל רמתי: אני גם מרצה למחשבים במכללה עצמה, גם בנושא של הטמעה.
<דניאל רמתי: כשנכנסנו במכללת ליפשיץ לפני שנתיים בערך לנושא תכנית התקשוב במכללות אז, כמובן, יש תקציב.
<דניאל רמתי: אבל אני יכול להגיד מההיכרות בשטח ומהמכללות שנתנו לזה תקציב ואת המקום שלו, אבל שכחו שהמכללות יכולות להיות הזרוע המבצעת.
<דניאל רמתי: הם המורים החדשים.
<דניאל רמתי: המורים החדשים האלה יזרימו את הדם החדש לתוך בתי-הספר.
<דניאל רמתי: פה אנחנו מדברים על פרויקטים יחידים בבית-ספר מסוים.
<דניאל רמתי: אני הייתי בבתי ספר בחדרי מורים, העברתי גם למורים שקרן "אתנה" נתנה להם את המחשבים הניידים, וחלק מהם שמחו שזה הולך לנכדים.
<דניאל רמתי: זה מכיוון שכולם דיברו כאן על החוליה החסרה של הפדגוגיה כדי לשכנע את המורים להכניס.
<דניאל רמתי: מה אני מציע כפתרונות?
<דניאל רמתי: במכללת ליפשיץ באתי עם הסתכלות שונה.
<דניאל רמתי: אמרתי, אל תמחשבו את המכללה ותשימו את זה בכותרת שיש פה סביבה, תתחילו לציין במחשבים את המדריכים הפדגוגיים, תסתכלו על הסטודנט בעבודה המעשית שלו, ושהוא יהיה הדוגמה בבתי הספר, שהוא יהיה זה שמוכשר; שזה יהיה יעד למטרה.
<דניאל רמתי: במכללות חייב להיות יעד שסטודנט יהיה ממוחשב ברמה כמו שאנחנו מבקשים מסטודנט לתואר ראשון עם כל מיני פרמטרים כדי לקבל את התעודה.
<דניאל רמתי: אני ממשיך את זה לגבי הוועדה.
<דניאל רמתי: הייתה פה ועדת אריאב לפני כמה שנים שהורידה את המחשוב מהמכללות ונתנה לזה שעה אחת פטור – מי שיודע ומכיר את נושא הכשרת המורים במחשוב.
<דניאל רמתי: מה זה אומר?
<דניאל רמתי: המשרד רוצה לעשות את השינוי, והמכללות שזה הדם החדש שלנו נותנות רק שעה.
<דניאל רמתי: אני הייתי מנהל פורום של נושא המחשוב ב"מופת" ונלחמנו כדי לשים את המחשוב בפן הטכני שלו.
<עופר רימון: סליחה שאני עוצר אותך, אבל בעיניי המכללות צריכות להיות דוגמה של בית הספר הכי מתקדם בארץ.
<עופר רימון: לצערי, זה בדרך כלל לא כך.
<עופר רימון: אנחנו צריכים להיות שכל מכללה תעבוד בדגם של Bring your own device, שהסטודנטים יגיעו אליכם עם הדברים האלה, שזה יהיה התנאי.
<עופר רימון: לכן הצעתי לנוח לפתוח חבילות של Bring your own device למכללות, אבל שמכללה תראה איך בית ספר צריך להיות.
<עופר רימון: גם אתם צריכים לקחת אחריות עליכם.
<עופר רימון: אתה צריך לבוא להגיד במכללת ליפשיץ שכל אחד יגיע לטבלט כדי ללמוד.
<דניאל רמתי: אבל אני רוצה שתתייחסו לחבילה לתשע"ה גם תקציבית וגם עם אמירה של המשרד, כי אחרת אנחנו מפספסים את זה.
עמרם מצנע: הנקודה מאוד ברורה.
<דניאל רמתי: רק דוגמה אחת – כמכללה ציידנו את כל הסטודנטים שמגיעים לבית הספר עם מחשב נייד, עם ברקו, עם כבל כיוון שלא רצינו לייאש את התלמידים עם מה שסופר פה על בתי-ספר שהדברים לא עובדים.
<דניאל רמתי: לכן אני מבקש לקחת את המכללות כזרוע, להכניס אותם למחויבות, ולהגיד להם מה מצפים להם.
<דניאל רמתי: זה יעזור לכל הדבר הזה.
עמרם מצנע: זיו בר, מרכז השלטון המקומי.
<זיו בר: שלום.
<זיו בר: ראשית אני רוצה לברך את עופר רימון ואת הצוות שלו, את רוני דיין.
<זיו בר: אנחנו מכירים ומוקירים את העבודה שנעשית.
<זיו בר: אנחנו יושבים פה בוועדות חינוך ובהרבה דיונים אנחנו חושבים איך היינו רוצים שמערכת החינוך תיראה במאה ה-21 בכל מיני גוונים.
<זיו בר: בישיבה הזאת יש הממד הבלתי ידוע שהוא מרכיב יותר דומיננטי מדיונים אחרים – כמו, איך היינו רוצים לראות את המורה, ואיך היינו רוצים לראות תכנים.
<זיו בר: יש פה עיסוק בטכנולוגיה שלא כולנו מכירים ולא יודעים לאן היא תיקח אותנו ולאן היא מתפתחת.
<זיו בר: לכן ההבנה של החשיבות ושיש פה ראש חץ שמוביל את הסיפור הזה - אנחנו מאוד בעד ומאוד תומכים בזה.
<זיו בר: שני אתגרים מאוד גדולים שיש לנו, ואנחנו רוצים לראות איך לשפר הם חשש מהגדלת פערים בין בתי-ספר.
<זיו בר: אנחנו לקראת תכנית חדשה, אבל בעצם התכנית הישנה נעצרה.
<זיו בר: יש יישובים רבים שלא נכנסו לתכנית הראשונה מלכתחילה, וזה כבר פער ראשון.
<זיו בר: זה התחיל בצדק בצפון ובדרום ובמחוז ירושלים, אבל יש רשויות מאוד חלשות גם באזורים אחרים במחוז חיפה ובמחוז מרכז שפשוט לא נמצאים בתכנית, ואז גם נוצר הפער השני.
<זיו בר: כי בעצם עכשיו יש רף כניסה, ומי שזכה בעדיפות בפעם הראשונה, ויש לו המחשבים והידע נמצא עכשיו בפיגור, ויהיה לו קשה להיכנס לתכנית השנייה.
<זיו בר: אנחנו פשוט מסתובבים ברשויות מאוד חלשות גם באזורים אחרים שאין להם המינימום הנדרש הזה, וצריך לחשוב מה עושים עם זה.
<זיו בר: הנקודה השנייה זה השותפות עם הרשות המקומית.
<זיו בר: גם פה נאמר איך עושים כדי שזה יצליח, והרשות המקומית תהיה חלק מהעניין.
<זיו בר: אני מבין את המשרד, ויש הרבה ניסיון איך לעבוד מול בתי-ספר, מול רשויות מקומיות, כולל תסכולים שיש מהסיפור הזה.
<זיו בר: אבל רוב העבודה פה נעשית מול בתי-ספר.
<זיו בר: מחד אנחנו מדברים עם בתי-ספר ואומרים מה הם צריכים כדי להיכנס לתכנית; ומצד שני אנחנו נבוא לרשות המקומית כשהיא תצטרך להשלים את המימון.
<זיו בר: יש מקומות שבהם היא תצטרך להוסיף תשתית כדי להתחיל את המהלך הזה.
<זיו בר: אנחנו באים לרשות מקומית כשהיא צריכה להשלים מימון כשזה כבר באמצע שנת תקציב.
<זיו בר: צריך להבין – רשויות מקומיות זה מצב לא פשוט.
<זיו בר: הם אישרו תקציב, ועכשיו נדרש להוסיף כסף.
<זיו בר: צריך לתת על זה את הדעת.
<זיו בר: בפרויקט אחר עם מלגות לפולין על סך 50 מיליון שקל גם היה רצון לעבוד עם בתי-ספר ומצד שני עם רשות מקומית כי גם שם הרשות המקומית צריכה להשלים את התקציב.
<זיו בר: אנחנו מנסים לחשוב איך עושים את זה ביחד, שהרשות תדע מראש כמה בתי-ספר נכנסים וכמה תקציב היא צריכה לאשר.
<זיו בר: אלה שתי סוגיות שאני רוצה להצביע עליהן שהן מרכיב חשוב כדי שזה יצליח.
עמרם מצנע: מי כאן מהמועצות האזוריות?
<מאיר יפה: אני.
<מאיר יפה: אני מאיר יפה, מנהל מחלקת חינוך מועצה אזורית זבולון.
<מאיר יפה: התבקשתי לייצג את מרכז המועצות האזוריות.
<מאיר יפה: אני אדבר משני הכובעים – גם איש תקשוב עשרות שנים.
<מאיר יפה: קודם כול ברכה גדולה למשרד החינוך.
<מאיר יפה: מהפרספקטיבה שלי כמי שבתחילת שנות ה-90 ניהלתי בית-ספר תיכון בתקופת "מחר 98'", משרד החינוך – ואני לא בא אליו בטענות – מעצם מהותו נכנס לתהליך הזה מאוד מאוחר ובכבדות גדולה עם הרבה פערים; את "מחר 98" התחילו ליישם בשנת 2000.
<מאיר יפה: מאז היו פערים מאוד גדולים.
<מאיר יפה: אני חזרתי למערכת לפני שלוש שנים כמנהל מחלקת חינוך- -
<מאיר יפה: במועצה אזורית זבולון, במחוז חיפה.
<מאיר יפה: בתסכול אדיר ראיתי איך מצד אחד הגדרתם נכון את הדברים עם חזון קדימה, לפחות מבחינת מעטפת ההצטיידות וסביבת הלמידה בהיבט הטכנולוגי; בפועל ראיתי שזה ניתן אך ורק למחוז צפון.
<מאיר יפה: כל הסיפור המקומי מראה איך הדברים מתחברים.
<מאיר יפה: כרשות מקומית בתוך הוואקום הזה לא מוכן לחכות למשרד החינוך.
<מאיר יפה: כמו רבים אחרים בשלטון המקומי השקיעו משאבי עתק לסגור את הפערים בין מה שהשטח משווע לו לבין מה שמשרד החינוך לא נוכח בו, והם שם.
<מאיר יפה: במקרה הזה הצבתי את אותם יעדים לרשות עם ידיעה שהרשות הולכת לשים פה הרבה מאוד תקציבים, והתחלתי לחפש שותפים.
<מאיר יפה: מצאנו את קרן "אתנה", והיום ציידנו כל רשות עם מחשב לכל מורה.
<מאיר יפה: דרך אגב, אנחנו רשות מעורבת שיש בה יישובים יהודים וערבים.
<מאיר יפה: באוגוסט אנחנו מקבלים עם השקעה של קרן "אתנה", עם השקעה גדולה של הרשות שני בתי-ספר ערביים שלנו שמביא אותם ליכולת הכניסה בשלב הבסיסי של התכנית.
<מאיר יפה: זאת דוגמה לחיבור הזה.
<מאיר יפה: קצת מהראייה הכוללת: התכנית יצאה כמעט לבד.
<מאיר יפה: היא אומרת לרשויות המקומיות, תנו את הכסף ותתיישרו לרגולציה הריכוזית שלי שנכנסת לפרטים מאוד גדולים.
<מאיר יפה: גילה, הבנתי ממך שבניגוד לתכנית הראשונה אתם נותנים יותר חירות או חירות מלאה בתחום ההצטיידות לרשויות.
<מאיר יפה: בשלב הספרים הדיגיטליים הכרחתם אותנו דרך המשכ"ל, דרך הזכיינים לרכוש את הציוד, ומצאנו את עצמנו נאלצים לרכוש ציוד בעלויות מאוד גבוהות כשיכולנו לרכוש ציוד הרבה יותר מתקדם ומתאים.
<מאיר יפה: הטענה הזאת, יש לה היבט הרבה יותר כללי.
<מאיר יפה: היא גם מתקשרת למהלך ששי פירון מנסה להביא.
<מאיר יפה: לצערי, מול הרטוריקה שמייצרים המנגנון מתקשה לעמוד.
<מאיר יפה: רבותי, רוצים למידה משמעותית, רוצים להיכנס לעידן הלמידה הדיגיטלית.
<מאיר יפה: מוכרחים לרווח את הרגולציה לתת לרשויות המקומיות הרבה יותר אוטונומיה בהתאמה לצרכים ולנסיבות של בתי-הספר שהם מפעילים.
<עופר רימון: במה?
<עופר רימון: אני לא מצליח להבין.
<מאיר יפה: היום הדבר העיקרי זה כל הסיפור של הליווי והתמיכה הטכנית.
<מאיר יפה: פה אני מקשר לדבריו שאמר דב.
<מאיר יפה: היום ההכרח שבכל בית-ספר יסודי יהיה תקן לבן-אדם עם שלוש כיתות בשכבה - -
<עופר רימון: אתה יודע על איזה עלויות אתה מדבר?
<מאיר יפה: אני יודע.
<מאיר יפה: אבל היום בעידן הענן, אני צריך הרבה פחות אנשי IT, אני צריך הרבה פחות אנשי ברזלים כדי שההשקעה שמשקיעים פה תמומש.
<מאיר יפה: תנו היום תקן לבן-אדם שהתפקיד שלו הוא לשחרר את החסמים כדי שמורה יוכל לייצר פדגוגיה דיגיטלית בכיתה.
<מאיר יפה: זה מה שצריך היום.
<מאיר יפה: בלי שנותנים לדבר הזה מענה יש לנו בעיה.
<מאיר יפה: תשאל, מאיפה הכסף?
<מאיר יפה: בואו נלך כל אחד - -
<עופר רימון: אתה מדבר על תקן משרה מלאה?
<מאיר יפה: מה שנקרא איש מחשבים בבית-ספר.
<עופר רימון: במשרה מלאה?
<מאיר יפה: במשרה מלאה.
<מאיר יפה: 150,000 שקל לבית-ספר.
<מאיר יפה: לא בשמים.
<עופר רימון: 150,000 שקל לבית ספר?
<מאיר יפה: אני אגיד עוד יותר – אמצעי הקצה בלי ההורים, זה לא ילך בהשקעות שאנחנו מדברים.
<עופר רימון: 150,000 שקל לשנה.
<מאיר יפה: 150,000 שקל לשנה לבית-ספר נותן את הבן-אדם הזה.
<עופר רימון: הבנתי.
<מאיר יפה: אפשר אפילו לעשות את זה בפחות.
<מאיר יפה: הנושא האחרון שאני רוצה לנצל את הבמה הזאת לדבר עליו הוא נכון לאירוע של התכנית הזאת המתוקשבת כמו לתכניות אחרות.
<מאיר יפה: בתור איש המועצות האזוריות יש שש מועצות אזוריות מתוך 56 המועצות שיש במדינת ישראל שהן מעורבות – יהודים-ערבים.
<מאיר יפה: המרכיב המאפיין הוא שהחלק היהודי הוא בסביבות 7-6 ומעלה בדירוג הסוציו-אקונומי; היישובים הערביים מדורגים 2-1.
<מאיר יפה: מדובר אולי ב-30-20 יישובים ערביים שמכיוון שמשרד החינוך מגדיר את המקום הסוציו-אקונומי היישובי במועצות אזוריות, לפי ממוצע כללי יישובי היישובים האלה חייבים ב-40%-30% הממוצע של הרשות.
<מאיר יפה: הלכתי כבר לכל הדרגים המנהליים, ואני מחכה לחבר כנסת – עמרם, אתה או מישהו אחר – שיאפשר ליישובים הערביים האלה לקבל 100% מימון מהמדינה.
עמרם מצנע: אבל אתה יודע שגם הערים שנחשבות לערים מבוססות יש בהן שכונות שהמצוקה שלהן היא פי כמה מירוחם.
עמרם מצנע: בשביל זה יש מועצה אזורית חזקה.
<מאיר יפה: אי אפשר להשוות בין שכונה בעיר לבין יישוב אוטונומי בפני עצמו.
<מאיר יפה: זה חיים אחרים.
<מאיר יפה: הדבר הזה מכה בנו גם כאן, ואולי מהכיוון הזה מישהו ירים את הכפפה.
עמרם מצנע: מה שהבנת, שאני לא אעזור בעניין הזה.
<מאיר יפה: למדת משהו כשהיית בחיפה.
עמרם מצנע: למדתי משהו כשהייתי בירוחם.
עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע עוד מישהו שלא דיבר.
עמרם מצנע: דיאנה פניאן, בבקשה.
<דיאנה פניאן: שלום.
<דיאנה פניאן: אני מייצגת את אתר emath.
<דיאנה פניאן: אני יושבת כאן ושומעת, ואני בתחושה שאנחנו מובילים מהפכה בתוך מהפכה.
<דיאנה פניאן: מדובר במחשוב של בתי-ספר ודיגיטציה של ספרי הלימוד; דבר שהתחלנו בו כבר לפני 7-6 שנים.
<דיאנה פניאן: יש לנו אתר לעזרה במתמטיקה ובפיסיקה, וכיום הוא אחד הפורומים הגדולים בארץ לעזרה במתמטיקה.
<דיאנה פניאן: ילדים מהצפון, מהמרכז, מירוחם ומאילת – כולם נכנסים לאתר.
<עופר רימון: כמה?
<דיאנה פניאן: ביום חמישי יש בגרות במתמטיקה, ואנחנו יכולים להגיע לכ-50,000 כניסות ביום.
<עופר רימון: כמה הם משלמים?
<דיאנה פניאן: 99% מהפעילות של האתר שלנו היא חינם.
<דיאנה פניאן: יצאנו עם מוצרים סביב הפורום שגם עוזרים לקראת הכנה לבגרות שמשיגים אותם במחירים מאוד בסיסיים.
<דיאנה פניאן: אחד הדברים שראינו שחסר בבתי-ספר אלה שעות לימוד, שעות תרגול לקראת בגרות.
<דיאנה פניאן: המורים מספיקים ללמד את החומר, וכשמגיע הזמן שצריכים לתרגל את הבעיות אין זמן.
<דיאנה פניאן: ואז תלמידים צריכים לקחת שיעורים פרטיים שזה אלפי שקלים בחודש.
<דיאנה פניאן: הכנו כ-900 סרטונים שאורכם 20-10 דקות - -
<עופר רימון: מה זאת אומרת, חינם?
<עופר רימון: מי מממן את זה?
<דיאנה פניאן: למשל סרטון 807 ל-5 יחידות אנחנו מוכרים במחיר מלא, כ-100 שקל.
<דיאנה פניאן: היום הוא במבצע של 99 שקלים.
<דיאנה פניאן: זה המון השקעה בציוד ובמורים.
<דיאנה פניאן: אבל שאר הדברים הם חינם.
<דיאנה פניאן: אם תלמיד יושב בבית, ויש לו קושי לפתור תרגיל הוא שולח שאלה לפורום, ותוך זמן קצר מקבל את התשובה.
<דיאנה פניאן: יש לנו צוות של מורים ותלמידים שעוזרים חינם לתלמידים.
<דיאנה פניאן: באתר שלנו גם יש חומר אדיר של ספרים דיגיטליים בנושא מתמטיקה.
<דיאנה פניאן: תלמיד שנכנס, אין לו כבר צורך לקנות ספר.
<עופר רימון: אתם יודעים שאנחנו מאפשרים לגופים להיות ספקים מורשים של משרד החינוך?
<עופר רימון: אתם פניתם אלינו?
<דיאנה פניאן: אני לא פניתי אליכם כי יש קושי.
<דיאנה פניאן: אני לא יודעת - -
עמרם מצנע: טוב, אז תדברו.
<דיאנה פניאן: רק רציתי להוסיף שאני יוצאת מפה בתחושה שמשרד החינוך, עם כל הרצון הטוב והכוונות הטובות, הוא בפיגור של כמה צעדים אחרי מה שקורה בשטח.
<דיאנה פניאן: לרוב התלמידים יש מחשוב, והתלמידים יודעים איך להשתמש במחשב, והם עושים את זה בפועל.
<דיאנה פניאן: אנחנו יושבים פה ומדברים שש שנים אחורה.
<דיאנה פניאן: עד שכל התכניות האלה יתקיימו אנחנו כבר שש שנים קדימה.
<דיאנה פניאן: קחו את הדברים האלה בחשבון.
<דיאנה פניאן: זה כמובן כרוך בהרבה מאוד הוצאות.
<נחום נחום: שמי נחום, אני מנכ"ל הקרן לקידום מקצועי של הסתדרות המורים.
<נחום נחום: המחלקה שלי בהסתדרות המורים שמה לעצמה מטרה לקדם את המקצועיות של המורים.
<נחום נחום: בשיתוף פעולה עם אורי בן-ארי, נשיא קרן אתנה, אנחנו עושים את הפרויקט.
<נחום נחום: כמנהל בית-ספר לשעבר אני רוצה לספר שאחד המיזמים החשובים ביותר שקידם את המורים, העלה וזקף את קומתם היה הנושא של מחשב.
<נחום נחום: אני רוצה להעיר למר רמתי מהמכללות שאמר שנותנים את זה לנכדים, שזה לא נכון.
<נחום נחום: ביקרנו בבתי-ספר, ראינו פעילות מדהימה.
<נחום נחום: המורים משתמשים בזה, המורים מחויבים ל-120 שעות כדי לקבל את העניין הזה.
<נחום נחום: אחד הפרויקטים היפים ביותר בכל הארץ זה הפרויקט הזה.
<נחום נחום: אני חייב לומר את זה מביקורים שעשיתי גם בבתי-ספר.
<יעל וייס ריינד: שמי יעל, אני מעמותת "אופק לילדינו".
<יעל וייס ריינד: זאת עמותה של הורים עם עיוורון ועם לקות ראייה.
<יעל וייס ריינד: אמנם הזכירו כאן מאוד בקצרה, אולי בכמה מילים, אבל לא שמעתי הרבה התייחסות לנושא של ילדים עם לקויות ומוגבלויות, ואיך נערכים לטפל בהם.
<יעל וייס ריינד: בדיון קודם פה בוועדה דיברנו על הצורך הגדול של ילדים עם עיוורון ועם לקות ראייה בכל נושא התקשוב – עם צרכים מאוד ייעודיים, עם תוכנות מאוד ייעודיות.
<יעל וייס ריינד: מדברים פה על Bring your own device, אבל אלה מכשירים שעולים 50-40 אלף שקל.
<יעל וייס ריינד: אז לפי מה מתעדפים?
<יעל וייס ריינד: מי מקבל?
<יעל וייס ריינד: מה מקבל?
<יעל וייס ריינד: איך?
<יעל וייס ריינד: תודה.
<גילה בן הר: אני רוצה להתייחס לגבי ילדים עם מוגבלויות וגם לגבי מפמ"רים.
<גילה בן הר: אנחנו עובדים איתם מאוד חזק.
<גילה בן הר: בשבוע שעבר הייתה בחינת בגרות מתוקשבת באנגלית לתלמידים לקויי למידה.
<גילה בן הר: כ-20,000 תלמידים השתתפות, במיוחד תלמידים דיסלקטיים שצריך לקריין להם את השאלה, והם מקליטים את עצמם במחשב.
<גילה בן הר: היה פה מהפך עצום בנושא של לקויות למידה.
<גילה בן הר: המחשב פשוט מציל את אותם ילדים.
<גילה בן הר: הדבר נעשה היום גם בבחינות הבגרות במקרא, בביוטכנולוגיה – יש פה כבר הרבה מאוד בחינות בגרות מתוקשבות.
<גילה בן הר: אני מעריכה שתוך שנתיים-שלוש נראה את רוב בחינות הבגרות מתוקשבות.
<גילה בן הר: אני רוצה להאיר פה חשש שלי, ואני מתייחסת לדבריו של עופר.
<גילה בן הר: מכיוון שאין לנו כמעט נציגות מהמגזר הערבי ודוברי הערבית אני מאוד חוששת עד כמה הרשויות יוכלו להוסיף אם יצטרכו מצ'ינג.
<גילה בן הר: אנחנו כבר מרגישים שהפער גדול, אנחנו מאוד מתייחסים למגזר הערבי כי הכול בעברית ובערבית.
<גילה בן הר: שם חייבים לעשות תכנית לאומית אמיתית איך נכנסים לאותם יישובים ערביים שלא יוכלו לעזור לעצמם.
<גילה בן הר: שנית, בנושא של מוגבלויות יש מקום לחשיבה כי אנחנו רואים היום שסוגי מוגבלויות שונות, מוצרי קצה שונים הם מאוד משמעותיים.
<גילה בן הר: נכנסנו לאוכלוסייה של ילדים אוטיסטיים, ואייפד עזר להם יותר.
<גילה בן הר: אז פה יש מקום לעבודת עומק עם אנשי החינוך המיוחד ולשמוע המלצות כי הורים כן מחכים להמלצות מה יכול להתאים למי.
<גילה בן הר: סוגי המוגבלויות דורשים ציוד קצה.
<דניאל רמתי: אני רק רוצה להתנצל.
<דניאל רמתי: אמרתי אמירה ממש לא לעניין על מישהי ששמחה בגלל הנכדה שלה.
<דניאל רמתי: אני ממש מתנצל.
<אורי בן ארי: אתה לא צריך להתנצל.
<אורי בן ארי: התוצאות מצוינות.
<אורי בן ארי: זה בסדר גמור.
עמרם מצנע: אורי, בבקשה.
<אורי בן ארי: בנושא החינוך המיוחד באמת רואים מקומות, בעיקר בתחום האוטיזם שאייפד עוזר להם מאוד לתקשורת.
<אורי בן ארי: אנחנו לקחנו את השרביט לתת למורים מחשבים.
<אורי בן ארי: זאת ישיבה שלישית שאני נוכח בה.
<אורי בן ארי: אני בא מעולם העסקים, ואני כבר שבע שנים בפעילות הזאת.
<אורי בן ארי: יש לי קצת תסכול; אנחנו יושבים ישיבה ועוד ישיבה, ואנחנו לא כל-כך רואים שהוועדה לוקחת תפקיד בנושא ובטח לא בנושא התקשוב.
<אורי בן ארי: מצד שני גם התכניות – ככל שהן מבורכות – לדעתי השר הקודם נתן יותר תמיכה לנושא הזה, והשר הנוכחי חתך את נושא הענקת המחשבים למורים.
<אורי בן ארי: אני מסתכל בראייה אסטרטגית.
<אורי בן ארי: אנחנו מדברים על 150,000 עובדי הוראה, וראינו במצגת שהתכנית מדברת על אותם 1,000 בתי-ספר שיירשמו עכשיו לתכנית, על אותם 30,000 מורים שבין קרן "אתנה" לבין משרד החינוך קיבלו מחשבים.
<אורי בן ארי: זה אותם 1,000 בתי-ספר.
<אורי בן ארי: צריך לזכור שיש 4,000 בתי-ספר, יש 150,000 מורים שמבקשים מהם Bring your own device.
<אורי בן ארי: ברמה לאומית אנחנו צריכים להתקומם על כך כי המורים האלה הם עובדי מדינה, וצריך לספק להם.
<אורי בן ארי: אני לא רואה את זה קורה.
<אורי בן ארי: מה שמטריד אותי הוא שעופר נקרע בין שתי משימות ענקיות שכל אחת מהם מצריכה מאמצים רבים, והתקציבים מצטמצמים כל הזמן.
<אורי בן ארי: למה מצפים.
<אורי בן ארי: הרי אם מסתכלים בראיה אסטרטגית לומדים מה קורה בעולם.
<אורי בן ארי: לא צריך להיות עיוורים, לא צריך להיות חכמים כדי לראות שאנחנו מובילים את העם הזה לאנלפבתיות דיגיטלית.
<אורי בן ארי: מורה שלא יודע לשלוט בזה ילמד תלמידים אנלפבתים בתחום דיגיטלי.
<אורי בן ארי: פה צריכה לקום הזעקה מהוועדה הזאת או מאיזשהו מקום לסייע לעופר ולצוות המצומצם שלו שעושה עבודת קודש.
<אורי בן ארי: אנחנו צריכים לדאוג להם ליותר תקציבים.
<אורי בן ארי: צריכים להקים ועדה לא בשביל שתהיה עוד ועדה - -
עמרם מצנע: שתהיה עוד ישיבה.
<אורי בן ארי: לא.
<אורי בן ארי: תראה את השולחן העגול הזה.
<אורי בן ארי: חסרים פה עוד אנשים טובים.
<יהודית גידלי: כמו מי?
<אורי בן ארי: אנשים שפעילים בתחום הזה.
<אורי בן ארי: לא כולם נמצאים פה.
<אורי בן ארי: יש הרבה מאוד אנשים שעובדים בתחום החינוך - -
<יהודית גידלי: אני שואלת אותך באופן מעשי כדי לדעת לישיבה הבאה.
<אורי בן ארי: סליחה, לא לפגוע בוועדה שלא הזמנתם.
<אורי בן ארי: רציתי לומר שעופר יוצר תכנית, אבל אנחנו לא היינו שותפים לתכנית הזאת.
<אורי בן ארי: יכול להיות שהידע שלנו לא מספיק לזה.
<אורי בן ארי: אבל אני כבר עד לארבע תכניות בתחום התקשוב, וכל פעם זה על אותם בתי ספר מדגימים, אותם 1,000 בתי-ספר, אותה ירוחם ששש שנים עבדו על הנושא הזה ייכנסו גם לתכנית הזאת.
<אורי בן ארי: אז מה?
<אורי בן ארי: מה עם הבדואים?
<אורי בן ארי: מה עם הערבים?
<אורי בן ארי: מה עם אותם מורים בחיפה שאין להם מחשבים ניידים?
<אורי בן ארי: אני לא מדבר עליך כראש עיר.
<אורי בן ארי: לא נתנו להם מחשבים ניידים.
<אורי בן ארי: איך מורה מסוגל?
<אורי בן ארי: אנחנו כעם מדכאים את המורים שלנו, אנחנו לא מכבדים אותם, ואומרים להם: "bring your own device".
<אורי בן ארי: אני בא מהעולם העסקי – תראו לי עסק אחד בישראל שיגידו לעובדים שלו, תביא מחשב מהבית – אין מצב כזה.
<אורי בן ארי: אבל למורים אנחנו מרשים לעצמנו.
<אורי בן ארי: אז אני רוצה לקרוא לוועדה הזאת קודם כול לדאוג שתהיה תכנית תקשוב לאומית בשיתוף הגופים שפעילים בתחום הזה.
<אורי בן ארי: המשרד נהנה מאוד מהעבודה של כולנו – כולם תורמים לנושא הזה.
<אורי בן ארי: אני יכול לומר לך שלמעלה מ-60 מיליון שקל עברו בפרויקט שלנו.
<אורי בן ארי: אני בטוח שגם פרויקט "סיסמה לכל תלמיד" זה עשרות מיליונים.
<אורי בן ארי: כל הדברים האלה צריכים להתחבר יחד ולא לעבוד במקביל.
<אורי בן ארי: נכון שאנחנו תומכים בפרויקט הזה.
<אורי בן ארי: אנחנו צריכים כולנו לעזור לאגף התקשוב שמאז שאני מכיר אותו הוא לא גדל בגודל הנכון שהוא צריך לגדול.
<אורי בן ארי: אני קורא לוועדה הזאת: תנו לזה כבוד, תנו לזה קידום.
<אורי בן ארי: אנחנו כל הזמן מסתכלים על 2 מיליון תלמידים – אף אחד לא מדבר על המורים.
<אורי בן ארי: איך המורה יכול ללמד בלי מחשב?
<אורי בן ארי: שמענו גם את הביקורת הצינית, אבל גם נשמע מה קורה בשטח, ואנחנו רואים מה קורה בירוחם ובכל 220 היישובים, וזאת הצלחה מדהימה כשאתה נותן למורה מחשב.
עמרם מצנע: מאיר, בבקשה.
<מאיר יפה: אני רוצה לומר נקודה מאוד מעשית.
<מאיר יפה: עופר, נקודה מאוד חזקה שעוברת כאן, ואין לה ביטוי היום בתכנית – כדי להצליח כאן משרד החינוך לא יכול לעשות את המלאכה לבד.
<מאיר יפה: תעשו ועדת היגוי מקצועית שיש בה השלטון המקומי, נציגי המגזר השלישי והעסקי, ויחד להמשיך להוביל, לגבש ולהצמיח את התכנית.
<מאיר יפה: זה ליקוי בתכנית בתהליך הכנתה.
<מאיר יפה: תתקנו.
<מרגלית אסיג: כנציגת המגזר השלישי אני רוצה להוסיף שאנחנו כבר הגענו למעל 100 מיליון שקלים בכל שנות התרומה שלנו, והיא תרומה פילנתרופית מלאה ללא מצ'ינג.
<מרגלית אסיג: אני רוצה להצטרף לדברים ולקדם לישיבות האלה אנשים מהמגזר השלישי שרוצים מאוד לקחת חלק, ולעטוף אותם במקום הנכון ולא לפחד מהתהליך.
<מרגלית אסיג: כי אנחנו הרי היינו ערים לעובדה שהרצון שלהם לתרום הוא לעזור לאותם תקציבים.
<מרגלית אסיג: עופר, כנראה, מנסה להביא פעם אחת האמצעים, פעם להביא את האינטרנט, פעם להביא את הפדגוגיה, ומאותו סל משאבים לעשות הכי טוב שהוא יכול.
<מרגלית אסיג: יש אנשים באמצע הדרך במגזר השלישי שיכולים לעזור.
<מרגלית אסיג: נכון יהיה לשלטון המקומי ולמגזר השלישי לקחת פה עוד חלק.
<זיו בר: יש עוד כוח מאוד גדול שאנחנו לא מזכירים פה – דווקא בני נוער.
<זיו בר: מנהל חברה ונוער מתמחה ועושה המון הכשרות ועבודה עם בני נוער – תנועות נוער, מד"צים.
<זיו בר: אפשר לקחת את אחת התכניות של מנהיגות נוער כדי לתת להם כלים בתקשוב כדי שבסוף הוא יבואו לבתי-ספר כחלק מתכנית ההדרכה.
<זיו בר: זה מעט כסף, הם יעופו על הכיוון הזה, ואתם תקבלו כוח מאוד משמעותי בבתי-הספר במעט משאבים.
<זיו בר: זה רק תשומת לב, הכשרות, ותגדלו פה תנועה של בני-נוער שמתעסקים בתקשוב, ואחר כך משתלבים בזה בצבא.
<זיו בר: תזכו לראות בזה ברכה, לדעתי.
<דיאנה פניאן: מתוך העבודה המעשית עם האתר גילינו שהילדים שקשה להם מאוד להשתמש באתר הם ילדים של שלוש יחידות לימוד שבאים בעיקר מאוכלוסיות חלשות יותר.
<דיאנה פניאן: אם הם יקבלו את הפוש הזה מבחינה טכנולוגית – איך להשתמש במחשב, איך לשלוח שאלה לאתרים שעוזרים – זה יעזור להם מאוד.
<דיאנה פניאן: כלומר הטכנולוגיה של שימוש במחשב יכולה מאוד לעזור להם.
<דב וייס: כבוד היושב-ראש, אני רואה שהתואר שלך הוא "יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט" ולא כתוב שם "ועדת הטכנולוגיה", לא כתוב "ועדת הדיגיטציה" ולא כתוב "ועדת המחשבים" - -
<קריאה: וגם לא "ועדת כספים".
<דב וייס: חשוב לי מאוד שננסה יחד לעזור למשרד החינוך לקדם את התחום שנקרא "אוריינות" – לא דיגיטלית ולא אוריינות טכנולוגית, אלא אוריינות "טכנו-פדגוגית".
<דב וייס: זה נקרא פדגוגיה דיגיטלית.
<דב וייס: זה מקצוע, יש בו מומחים.
<דב וייס: צריך להבין את ההבדל בין זה לזה.
<דב וייס: צריך לקבל את ההחלטות מתוך הבנה וידע.
<דב וייס: דיברו פה על אנלפבתיות ועל אוריינות – זה לא רק אוריינות דיגיטלית, יש פה חינוך ופדגוגיה.
<עופר רימון: רוני הוא מנהל אגף טכנולוגיות ומידע במשרד.
<רוני דיין: חשוב להגיד שהשר והמנכ"לית מקדמים בצורה מאוד רצינית את נושא השותפויות עם כל הגופים של המגזר השלישי והתעשיינים במסגרת שולחנות עגולים.
<רוני דיין: התחלנו בפעולה מאוד נמרצת לשתף את כל הגופים בתהליכים המיוחדים שהמשרד מארגן.
<משה דוד: אני מנכ"ל "לרני" זה חודש.
<משה דוד: אני לא באתי לבקש לא כסף ולא תקציבים אחרים.
<משה דוד: אני גם לא מסתכל על משרד החינוך בתור הזרוע המבצעת.
<משה דוד: לצערי, אתה המייצג היחיד של המחוקק.
<משה דוד: כמחוקק – ורואים את זה בעולם – תפקידכם העיקרי הוא להסיר חסמים, לעודד תחרות, דמוקרטיזציה.
<משה דוד: אנחנו במעוז הדמוקרטיה של המדינה של כל התהליכים.
<משה דוד: כמה שיותר מעורבים פה – ויש פה אנשים מכל המגזרים למיניהם, וזה אפילו מרשים אותי לטובה בתור מי שלא מגיע מהתחום – הייתי מצפה מהכנסת ומהוועדה להסיר עיכובים שקיימים היום; חלקם ביודעין, חלקם לא ביודעין, חלקם עשו בכוונה או לא בכוונה; חלקם היסטוריה של הרבה שנים.
<משה דוד: קודם הזכיר פה דובי – העובדה שיש בתי ספר שרוצים לקנות תכנים מסוימים ולא אחרים או בכלל לא רוצים לקנות ספרים.
<משה דוד: ילדי עשו את כל שנות היסודי בבוסטון, ובמשך שש שנים לא ראו ספר אחד.
<משה דוד: 100% מהתכנים המורה הביא – חלקם הוא לקח מספרים שהיה עותק אחד בבית-ספר, וחלקם לא.
<משה דוד: זאת דמוקרטיזציה לתת לשטח שהיום הרבה יותר מתקדם.
<משה דוד: פה כולם נולדו במאה ה-20, וחלקם הרבה לפני העשור האחרון של המאה ה-20.
<משה דוד: עם הילדים אין בעיה של אוריינות דיגיטלית.
<משה דוד: גם בירוחם אני בטוח שלשיעור זהה, אולי אפילו גבוה יותר מאשר ברמת השרון, יש סמרטפונים.
<משה דוד: הם כבר שם.
<משה דוד: אנחנו צריכים להביא את המורים ואת המערכת אליהם ולא הפוך.
<משה דוד: אז אני קורא להסרת כל חסם וכל מגבלה ולדמוקרטיזציה של התחום עד כמה שאפשר.
<משה דוד: כולנו נמצא את האיזון המתאים בהתאם.
<אורי בן ארי: אני רק רוצה להגיד שלא נסתנוור שהילדים שלנו הם אוריינים דיגיטליים.
<אורי בן ארי: הם יודעים פייסבוק, והם יודעים לקשקש.
<אורי בן ארי: הם לא יודעים להכין מצגות ולא יודעים לעשות את כל - - -
עמרם מצנע: אתה הסברת היטב את עניין המורה.
<אורי בן ארי: - - - אז אני מבקש שלא נסת
<אורי בן ארי: נוור מזה.
עמרם מצנע: אני רוצה, ברשותכם, לסכם את הדיון הזה שהוא אחד מתוך דיונים רבים שאנחנו עושים בכלל ובתחום הזה בפרט.
עמרם מצנע: ראשית אני מברך על השינוי בכיוון.
עמרם מצנע: כשמסתכלים לטווח יותר ארוך אין ספק שהנושא המרכזי החשוב ביותר הוא בעצם התכנים ופחות הברזלים.
עמרם מצנע: הייתה תקופה בתחילת הדרך שהצטיידנו אפילו בצורה היסטרית בהרבה מאוד מכשירים שהשימוש בהם היה די מוגבל, אבל הצטדיינו.
עמרם מצנע: משקצת עוקב אחרי זה – ואני עוקב אחרי זה משנת 93' כשנבחרתי לראש עיריית חיפה – גם כמה מחזורי החלפת ציוד עברנו.
עמרם מצנע: כשחשבנו שהגענו למנוחה ולשלווה בהשקעות באמת גדולות, פתאום הסתבר לנו שאנחנו בכלל מפגרים, והיינו צריכים להחליף.