GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עופר רימון: מה עושה עכשיו התלמיד הכי גבוה בכיתה?
<אורי בן ארי: נסענו על עגלה וסוס, והיה בסדר.
<אורי בן ארי: גם לא היה לנו טלפון בבית ולא הייתה טלוויזיה.
<אורי בן ארי: כולנו למדנו מאנציקלופדיה "מכלל" או "תרבות".
<אורי בן ארי: אבל הדברים משתנים וצריך להתחבר לטכנולוגיה.
<אורי בן ארי: לכן אני גם מברך על התכנית הזאת, אבל עדיין יש לנו מה לעשות.
<אורי בן ארי: צריך לזכור שהמהפכה הטכנולוגית גרמה לכמה דברים: קודם כול התוכן זמין לכולם.
<אורי בן ארי: התוכן הפדגוגי לא השתנה כשלומדים על גוף האדם או על דברים אחרים.
<אורי בן ארי: אבל צורת הלמידה השתנתה.
<אורי בן ארי: צריך לזכור ולהפריד בין חינוך לבין למידה.
<אורי בן ארי: אבל מכל מה שקרה הוא שהמורה איבד את מקומות כמקור הידע.
<אורי בן ארי: התלמיד לא חייב את המורה כדי להשיג את הידע, אלא חייב אותו כמנטור.
<אורי בן ארי: כל המחקרים שקיימים מראים שמקצועות נעלמים, אבל מקצוע המורה לא ייעלם.
<אורי בן ארי: מה שגם חשוב לזכור שהטכנולוגיה מאפשרת היום ליצור פרסונליזציה גם למורה עצמו.
<אורי בן ארי: זאת אומרת המורים יתחילו ליצור תכנים בעצמם, וצריך לתת להם את הכלים כי הם יתחילו לייצר תכנות.
<אורי בן ארי: יותר מזה, מתחילים ליצור תכנות או מערכי שיעור לתלמידים ספציפיים.
<אורי בן ארי: זה מאוד בולט בחינוך מיוחד.
<אורי בן ארי: אפשר לראות שמכינים שם תכנה מיוחדת לתלמיד מול המורה שגם הבית מעורב בזה.
<אורי בן ארי: זה העתיד.
<אורי בן ארי: אבל צריך לזכור שמאחורי כל זה עומדות המורות או המורים; יש שיעור גבוה מאוד של מורות, כ-90%, ולכן אני מדבר בנקבה.
<אורי בן ארי: לכן גם קראנו לקרן שלנו "אתנה" על שם אלת החוכמה במיתולוגיה היוונית.
<אורי בן ארי: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו היום פה איך אנחנו נערכים לכך, והאם לכל מורה יש גם הכלים לכך.
<אורי בן ארי: כי כל התוכנית דיברה על תלמידים, וזה העתיד שלנו.
<אורי בן ארי: אבל צריך לזכור את המורים כל הזמן.
<אורי בן ארי: אנחנו חגגנו שש שנים לתכנית שלנו בירוחם בנובמבר.
<אורי בן ארי: ובכל זאת אספר לכם סיפור רביעי קצר: ירוחם זה סמל ודוגמה כי שם נתנו את המחשבים הראשונים שלנו.
<אורי בן ארי: יש פה תמונה שבמקלט נתנו את המחשבים.
<אורי בן ארי: רואים במצגת את יונה קנינו המנהלת בנובמבר 2007.
<אורי בן ארי: עקבנו אחר התוצאות שש שנים כי גם המשרד נכנס בנעלינו אחרי שלוש שנים והמשיך לתת - -
עמרם מצנע: והסיסמה.
<אורי בן ארי: תכף נדבר גם על הסיסמה.
<אורי בן ארי: לסיסמה יש תפקיד מאוד חשוב.
<אורי בן ארי: העובדה היא שאחרי שש שנים קרו שם תוצאות מדהימות.
<אורי בן ארי: אף אחד לא מייחס את זה רק למחשבים או רק לסיסמה או רק לאיזושהי תופעה.
<אורי בן ארי: אבל שימו לתופעה – ב-2006 שיעור הזכאות לבגרות היה 43%, ב-2012 הוא היה 79.8%.
<אורי בן ארי: שימו לב מה קרה בשיעור העומדים בירוחם בדרישות הסף לאוניברסיטה: ב-2007 – 79%, ב-2012 – 89%.
<אורי בן ארי: זה דבר מדהים שאנחנו חוקרים אותו היום כדי לראות מה הביא לדבר הזה כי ירוחם היא מבודדת.
<אורי בן ארי: אבל מעל הכול, אני יכול להגיד כי עשינו מחקרים גם אחרי שישה חודשים וגם אחרי שלוש שנים, שהמורות נהפכו להיות גורו של המחשבים של הילדים שלהם בבית, שזה הכי ריגש אותנו.
<אורי בן ארי: ההפרעות בכיתות פחתו ב-35%, והיה שימוש מדהים בתוכנות.
<אורי בן ארי: אין ספק שתכניות של "סיסמה לכל תלמיד", תכניות של מט"ח - כל התכניות שמשתמשים בהן – עזרו לנושא הזה, אבל יותר מכול המורות התעצמו, והן היום לביאות לכל דבר בתחום הזה, וצריך לראות את זה כמודל.
<אורי בן ארי: אתם יכולים לראות, לפי המצגת, עוד תופעה: מול הממוצע של מחוז דרום ומול הממוצע הארצי ירוחם מובילה.
<אורי בן ארי: גם בשיעור הניגשים לבגרות במקצועות המדעים בירוחם יש עליה, וגם בשיעור התקשוב בתהליכי למידה לעומת הממוצע הארצי זה עלה בירוחם.
<אורי בן ארי: זה case study שצריך ללמוד אותו וצריך ללמוד ממנו, וצריך לראות איך ממשיכים לתת למורים כמנוע צמיחה של החינוך מחשבים.
<אורי בן ארי: לא ראיתי את זה בתוכנית, אבל אנחנו בטוח נשתף פעולה.
<אורי בן ארי: המשרד לא מסוגל לעשות את זה לבד - -
<אורי בן ארי: - - המגזר השלישי לא מסוגל לעשות את זה לבד - -
<אורי בן ארי: - - המגזר המוניציפלי והמגזר העסקי – לא מסוגלים.
<אורי בן ארי: רק בצורה משותפת אנחנו יכולים לעשות את זה.
<אורי בן ארי: אני שחקן כדורסל, ואני משתמש במילה TEAM שפירושה "צוות".
<אורי בן ארי: אבל ראשי התיבות שלה הם "together everyone achieve more".
<אורי בן ארי: חשוב שנזכור את זה כי רק כעבודת צוות אפשר לעבוד.
<אורי בן ארי: האתגר של התקשוב בחינוך - -
<עופר רימון: במיוחד אחרי אתמול, הניצחון של "מכבי".
<אורי בן ארי: כן.
<אורי בן ארי: גאווה לאומית.
<אורי בן ארי: אבל אנחנו לא מדברים רק על 2 מיליון תלמידים, אלא אנחנו מדברים גם על 150,000 עובדי הוראה.
<אורי בן ארי: מעורבים פה גם המגזר השלישי, גם הראשון וגם השני.
<אורי בן ארי: יש לנו גם עניין של תקשוב, אבל גם עניין של פדגוגיה.
<אורי בן ארי: כל זה מתרכז למעלה אצל אדם אחד או בשני אגפים במשרד החינוך.
<אורי בן ארי: צריכים לתת את כל התמיכה לנושא הזה.
<אורי בן ארי: ההזדמנות לנצח יחד זה מפגש של כל שלושת המגזרים.
<אורי בן ארי: מנהל אחד שמוביל את המערכת בתקשוב במערכת החינוך.
<אורי בן ארי: אפשר לשלב ידיים, אפשר לקדם.
<אורי בן ארי: אנחנו כאן לסייע לכם.
<אורי בן ארי: נעשה הכול כדי שלכל מורה בישראל יהיה מחשב נייד.
<אורי בן ארי: אני רוצה להודות לכם.
<אורי בן ארי: זאת משימה לאומית, ואנחנו כאן כדי לעזור לכם.
<אורי בן ארי: תודה.
עמרם מצנע: עדי דומב מגוגל, בבקשה.
<עדי דומב: שלום רב.
<עדי דומב: אני עדי דומב מגוגל.
<עדי דומב: תודה על ההזמנה ועל ההזדמנות להיות בפאנל הזה.
<עדי דומב: בגוגל אנחנו כבר למעלה משלוש שנים מבצעים את הפעילות בתחום החינוך.
<עדי דומב: אני אנצל את הבמה בחמש הדקות הקרובות, ואספר מה היו המניעים לפעילות שלנו, מה הפעילות ומהם המספרים עד היום.
<עדי דומב: חשוב לי לציין שבדרך מאוד יפה מה שקרה עם "גוגל" בתחום החינוך התחיל מהשטח.
<עדי דומב: כשאני התחלתי לפני למעלה משלוש שנים והכנסתי את גוגל כדי לראות איך היא יכולה להשפיע, גילינו עוד ועוד בתי ספר, אנשי חינוך ומורים – מערכות שלמות בתוך מערכת החינוך הגדולה בישראל שעושות שימוש מאוד מתקדם בכלי גוגל, בכל היכולות שיש לטכנולוגיה לתת.
<עדי דומב: בחלק מהמקרים אנחנו נעזרים הרבה מאוד בשטח.
<עדי דומב: יש לנו גם הרבה מאוד חיבורים גם לפעילויות שעושים ב"גוגל" ברחבי העולם.
<עדי דומב: הפעילות שבתי-הספר עושים פה ומורים עושים פה בכלים של "גוגל" ובטכנולוגיה של חינוך זה אור לגויים.
<עדי דומב: למה התחלנו?
<עדי דומב: זה שקף שמלווה אותי שלוש שנים, ואני שמח שאני לא צריך לשנות את המצגת הזאת.
<עדי דומב: מלכתחילה זיהינו פערים מאוד גדולים ופערים שהולכים וגדלים בין מה שקורה בבתי-הספר לבין מה שקורה מחוץ לבית-הספר.
<עדי דומב: עופר הזכיר את הטכנולוגיה ואת הכניסה שלהם או אי הכניסה לכיתות.
<עדי דומב: אני רואה את זה בדמות הסמרטפונים, ואני מאוד מתחבר להערה שבעוד כמה שנים מהיום הסמרטפון יהיה המכשיר המרכזי מכיוון שהוא זמין, הוא אתנו כל הזמן, הוא נוח לשימוש, וכן – כי המסך שלו גדל, והטבלט מצטמצם, ולמחשב לוקח זמן לעלות.
<עדי דומב: בבתי-הספר זה קצת פחות, ולפני כמה שנים לא היה בכלל.
<עדי דומב: הפערים גדלים, ואנחנו גם רואים פערים בין מורים לבין תלמידים.
<עדי דומב: פתאום המורה לא מרגיש את הפינה הנוחה שלו כי התלמידים סביבו נמצאים עם כל הטכנולוגיה ומדברים טכנולוגיה, והמורה נשאר קצת בחוץ, ואז הוא אולי אוסר על שימושים כאלה ואחרים.
<עדי דומב: אני יודע שלמידה משמעותית היא כותרת שרצה הרבה.
<עדי דומב: אבל מה שיותר חשוב לי לדבר זה איך אנחנו מלמדים תלמידים ללמוד ואיזה כלים אנחנו נותנים בידיהם.
<עדי דומב: אנחנו מסתכלים על למידה עצמאית שתלמיד לומד בזכות עצמו עם הכלים שיש לו ומתמודד עם כל מיני קשיים.
<עדי דומב: אנחנו רואים למידה אינטראקטיבית שבה משתמשים בכל מיני כלים, פיתוחים וטכנולוגיות כדי שאחרי שהוא יעזוב את ספסל הלימודים הוא יצטרך להראות כשהוא הולך למקום העבודה או כשהוא חי את חייו שהוא מבין באיזה כלים אפשר להשתמש.
<עדי דומב: כשאנחנו מגייסים עובדים ל"גוגל" אנחנו רוצים לראות שהם יודעים מה יש ל"גוגל" להציע וכן הלאה.
<עדי דומב: וכמובן, למידה שיתופית שהיא לא רק כותרת, אלא מכיוון שאנחנו באמת עושים את זה באופן יומיומי אצלנו.
<עדי דומב: אנחנו עובדים עם קולגות ברחבי העולם עם מסמכים משותפים, אבל המסמך זה רק הכלי בסוף.
<עדי דומב: פעם לימדו אותי קודם כול לשבת בישיבה ולהקשיב ולפתוח את האוזניים לפני שאתה רץ ומספר.
<עדי דומב: כל זה הם נדבכים של למידה שיתופית.
<עדי דומב: קודם אורי דיבר איך טכנולוגיה נכנסת ואטלס שהופך להיות "Google earth" ואנציקלופדיה, ואני במצב ביניים כי אצלי הייתה גם "בריטניקה לנוער" וגם אנציקלופדיה עברית ומצד שני גם נכנסתי למחשב שהוא היה חיה בעיקר למשחקים, אבל זה גם התחיל להתהוות.
<עדי דומב: הייתה כיתת מחשבים שהיא אותה כיתה גם היום.
<עדי דומב: בתפקיד הקודם שלי במט"ח לפני כמה שנים הייתי בפרויקט "נחשון".
<עדי דומב: לי היו 40 בתי-ספר, ולמט"ח היו כמה מאות, כמובן כחלק מהפרויקט הזה.
<עדי דומב: ליווינו 40 בתי-ספר.
<עדי דומב: ראינו שהכיתה שהייתה לפני 30-20 שה נמצאת גם היום, וזה הפיל הלבן בבית-הספר שלא יודעים מה לעשות אתו – לפעמים נכנסים אליה ולפעמים לא, זה לא חלק מהשגרה.
<עדי דומב: המטרה שלנו זה להכניס את זה כחלק אינהרנטי מהלימודים.
<עדי דומב: כשאנחנו מסתכלים קצת על התוכנית בסוף יש כל מיני נקודות שאפשר לפגוש במערכת.
<עדי דומב: יש כאן הרבה שחקנים סביב השולחן.
<עדי דומב: עם חלקם יש לנו שיתופי פעולה יותר עמוקים, ועם חלקם פחות.
<עדי דומב: כמובן, משרד החינוך הוא השותף המרכזי, וזה אולי הדבר הראשון שהיה חשוב לי להנחיל כשנכנסתי לתפקיד ב"גוגל" – לא להיות לוויין, אלא להיות חלק אינהרנטי מהמערכת.
<עדי דומב: כדי שזה יקרה מבחינתי צריך לחבור למשרד החינוך ולשתף פעולה.
<עדי דומב: כל מה ש"גוגל" עושה בתחום החינוך היא עושה ללא שכר – הכול חינם.
<עדי דומב: זה מה שיפה בדרך ש"גוגל" עובד ברחבי העולם – לכל סניף יש האפשרות לבחור איך הוא רוצה להתחבר למדינה שבה הוא נמצא.
<עדי דומב: בישראל ברור שחינוך נמצא על סדר היום כל היום, והסניף בישראל חרת על הדגל את החיבור לחינוך.
<עדי דומב: להבדיל מסניפים אחרים של "גוגל" בעולם ששמים את מרב יהבם על תלמידים, אנחנו שמים דגש על מורים.
<עדי דומב: אנחנו מסתכלים על מורים כקהל היעד המרכזי של התכנית.
<עדי דומב: תכף אני אספר על זה - -
עמרם מצנע: חמש דקות כבר נגמרו.
<עדי דומב: אני ארוץ קדימה.
<עדי דומב: אני רק אספר על צורת שיתופי הפעולה שלנו חוץ ממשרד החינוך.
<עדי דומב: שחקנים שלא נמצאים פה היום, והם מאוד חשובים: עמותת "תפוח" מקבלת היום את פרס ראש הממשלה בהיבט החינוכי על פרויקט מקסים של חיבור לפריפריה – להשתמש בבנות שירות אזרחי, בעיקר מהמגזר הערבי, כשגרירות בבתי-הספר כדי להנחיל טכנולוגיה.
<עדי דומב: מצד אחד "גוגל" נותנת פלטפורמות כמו "google search" ו"Google earth" וכלים שיתופיים כאלה ואחרים.
<עדי דומב: אבל הכלים האלה יישבו כאבן שאין לה הופכין אם לא יידעו להשתמש בהם בצורה נכונה בכיתות.
<עדי דומב: כל התכנית שלנו מדברת על הכשרת מורים כדי לתת את אותן פלטפורמות, ומצד שני איך אנחנו מעבירים את השרביט למורים.
<עדי דומב: אנחנו נוגעים בחמישה עולמות: 30,000 מורים הוכשרו, חלקם בהדרכות ישירות וחלקם בפעילויות כמו עמותת "תפוח".
<עדי דומב: הרבה מאוד עבודה צריך לעשות במכללות להכשרת מורים.
<עדי דומב: שם נסללת הדרך עבור המורה העתידי.
<עדי דומב: אנחנו מופתעים לגלות, לצערי, שהרבה מורים שנכנסים למערכת הם בחתך הגילאים הנכון של החשיפה לטכנולוגיה, ועדיין הם לא נושאים את הטכנולוגיה בלבם.
<עדי דומב: זה חבל כי זה חלק מהתכנית שהם צריכים לעבור.
<עדי דומב: תודה.
עמרם מצנע: דב וייס, "עת הדעת".
<דב וייס: אני רציתי להזהיר כאן משתי אשליות וגם להעיר הערה על Bring your own device.
<דב וייס: כמו שראינו, משרד החינוך משקיע הרבה בקידום תכנים על-ידי ספרים דיגיטליים.
<דב וייס: כמובן, אני מברך על זה, ובכלל – כל מה שעשה עופר בשנים שאני לפחות מלווה אותו זה פשוט לקפוץ מ-0 ל-1, וזאת קפיצה אין-סופית ועצומה.
<דב וייס: אז באמת שאפו.
<דב וייס: אבל צריך להסתכל גם על המחקר ולהבין שיש כאן אשליה מאוד מסוכנת.
<דב וייס: משרד החינוך הגדיר שלוש רמות של ספרים דיגיטליים, כידוע לכם: ספר רמה א' – סריקה של ספר ל-PDF; ספר רמה ב' – סריקה של הספר והוספת לינקים; וספר רמה ג' שזאת סביבה אינטראקטיבית ועשירה שמחוברת למערכת ניהול.
<דב וייס: משרד החינוך גם הגדיר שהמטרה שלו היא בסופו של להגיע לספר רמה ג'.
<דב וייס: צריך להבין שמה שקורה כרגע במדינת ישראל זה שהרוב המוחץ זה ספרים דיגיטליים רמה א' ורמה ב'.
<דב וייס: כאן יש אשליה מאוד בעייתית כי הספרים האלה לא יקדמו למידה משמעותית.
<דב וייס: יתרה מזאת, מי שקורא את המחקרים של פרופ' יורם עשת שחקר בשש השנים האחרונות מה האפקט של קריאה בספרים דיגיטליים מגלה שכשאתה לוקח ספר שיועד לדפוס, ואתה מציג אותו במדיום דיגיטלי נוצר מצב של קריאה דיסהרמונית.
<דב וייס: ולהפך: אם אתה לוקח אתר של YNET, מדפיס אותו ומנסה לקרוא אותו במדיום שלא יועד לו גם אז נוצרת קריאה דיסהרמונית.
<דב וייס: פרופ' עשת מראה שקריאה דיסה
<דב וייס: רמונית יכולה להוריד את ההבנה של התלמידים עד כדי 50%.
<דב וייס: זאת אומרת יש פה בעיה שצריך לתת עליה את הדעת.
<דב וייס: למעשה, מרשל מק'לום כבר אמר לנו שתמיד כשאנחנו מסתכלים על חידושים אנחנו מסתכלים במראה האחורית כשאנחנו נוסעים באוטו.
<דב וייס: כידוע לכם, כשהטלוויזיה הומצאה הקרינו בה בשנים הראשונות הצגות או סתם "head
עמרם מצנע: מגי אסיג, "סיסמה לכל תלמיד", בבקשה.
<מרגלית אסיג: אני רוצה להצטרף לברכות.
<מרגלית אסיג: למרות השיח אם יימצא תקציב או לא יימצא תקציב, האמירה שיש תקציב לטובת הנושא היא אמירה חשובה.
<מרגלית אסיג: אני אתייחס לברכות בהמשך לסוף דבריו של דב שהקשיים ככל שיהיו וישנם, הם רבים; ולא מנית את קצה החוט כי התייחסת לרובד הפדגוגי שהוא הרובד העליון מתחת לרובד התשתית והיישומים ועוד כל כך הרבה רבדים.
<מרגלית אסיג: אם נערום את הקשיים אני מניח שלא נצא לדרך, וזה בבחינת "נעשה ונשמע".
עמרם מצנע: נקרא להם "אתגרים" מבחינת מטרה, יעד.
<מרגלית אסיג: הם אתגרים של עם, ואני באה בגישה של "נעשה ונשמע".
<מרגלית אסיג: "סיסמה לכל תלמיד" הוא מיזם פילנתרופי שעובד כבר שבע שנים, והתחיל בירוחם, והיום אנחנו נמצאים ב-200 בתי-ספר ב-40 יישובים.
<מרגלית אסיג: "נעשה ונשמע" מייצר למעלה מ-30 מיליון דפים נצפים בחודש של ילדים שמלמדים אותם הרבה מאוד דברים ברמת החינוך.
<מרגלית אסיג: חינוך דיגיטלי מתחיל מניהול דיגיטלי, סביבה בטוחה, אינטרנט בטוח, התנהלות בית-ספרית והחלק החברתי.
<מרגלית אסיג: מעל הרובד הזה הפדגוגי – ואם זה נכון עם LMS ואם זה פחות נכון עם LMS לחלק גדול מהיושבים פה זה הרבה מאוד פעמים סינית שהמנעד הזה מפחיד אותם, ואז אומרים, אולי לא נתחיל.
<מרגלית אסיג: צריך להגיד כל הכבוד על העזה שעושים את זה למרות סדר העדיפויות.
<מרגלית אסיג: דרך-אגב, יושב-ראש הוועדה, מורה טוב הוא מורה שהכלים הטכנולוגיים יכולים לעזור לו להתקדם להיות מורה טוב; כשהוא מסיר את הטכנופוביה, והוא מדבר בשפה שהילדים שלנו נולדים לתוכה.
<מרגלית אסיג: אני אתייחס לסיפור על הנכדה של אורי בן ארי, אבל יש כבר מציאות שאי אפשר להתכחש לה, והיא כבר כאן וישנה, ואנחנו צריכים להתאים את עצמנו.
<מרגלית אסיג: ב"סיסמה לכל תלמיד" אנחנו מחלקים סיסמה לכל תלמיד, אבל מעצימים את המורה שיהיו לו הכלים להניח את מה שהוא יודע ומה שהוא מביא אתו בין אם הוא מביא את זה ממה שהוא רשם במחברת שלו ובין מה שכל היוצרים והספרים הדיגיטליים למיניהם – מט"ח, "בריינפופ" ו-"Time to know" – ולא חשוב כמה השקיעו בזה בסוף המורה מחליט מה הוא רוצה ללמד כי הוא מכיר את התלמידים, והוא בוחר לעשות את זה בכלים טכנולוגיים.
<מרגלית אסיג: לכן התכנית היא ברוכה ונכונה.
<מרגלית אסיג: לזה אני מביאה את החשש שלי.
<מרגלית אסיג: החשש שלי הוא מאותו מקום שאנחנו הגענו ממנו.
<מרגלית אסיג: אנחנו יצאנו למיזם הזה מתוך אמירה חברתית, ומתוך צמצום הפער החברתי חשבנו שצמצום הפער הטכנולוגי יכול להאיץ את קצב צמצום הפער החברתי.
<מרגלית אסיג: החשש שהתכנית שבאה היום לפתחם של כל מי שיכול ורוצה יכולה להרע לפריפריה החברתית, ובתוכה למגזרים השונים.
<מרגלית אסיג: בתכנית שהצגת כרגע אנחנו מחייבים במסגרת השותפות והשותפים שהרשויות ייקחו חלק.
<מרגלית אסיג: לא תמיד אנחנו כמי שנמצא בפריפריה הגיאוגרפית יודעים אם יש לרשויות את החלק.
<מרגלית אסיג: ואז מה שיקרה שהעניים יישארו, ולאלה שיש לתת את המצ'ינג ייתנו, ואז הפער שאנחנו כבר מנסים שנים לצמצם יגדל.
<מרגלית אסיג: בתכנית הקודמת, עופר, אוטומטית נתתם את כל הסכום והלכתם לפריפריה הגיאוגרפית.
<מרגלית אסיג: אז אם יש לי חשש זה באמת החשש הזה, שאולי אזורי הפריפריה לא ימצאו את התקציבים, ובטח לא באמצע שנה שהיא תקציבית ולא לימודית.
<מרגלית אסיג: פה אולי צריך לעשות חשיבה איך עוזרים להם להגיע ולא לוותר.
<מרגלית אסיג: התחלתם תהליך מדהים, וחבל שתהיה רגרסיה.
עמרם מצנע: רק אל תחששי שהגיעה סופה של הפילנתרופיה.
<מרגלית אסיג: לא, לא, אנחנו שם, אנחנו ממשיכים, וזה הדבר השני שאני אומרת.
<מרגלית אסיג: התבקשנו לראות איך אנחנו מתחברים לתכנית הזאת, ומאז הקול הקורא סרקנו את כל 200 בתי-הספר שלנו, ואנחנו איתם.
<מרגלית אסיג: תוך כדי זה עודדנו למלא את הדוחות ואת כל החומרים שהתבקשו למלא - -
<עופר רימון: הם יכולים להיות פוטנציאל מעולה ל-Bring your own device כי הם נמצאים כבר בשלב די מתקדם של הטמעת תקשוב.
<מרגלית אסיג: כן, אנחנו גם חושבים איך נוכל להביא אמצעים כמשלים לאזורים שבהם שמתם קריטריונים.
<מרגלית אסיג: מאחר שהגמישות התקציבית שלנו יותר קטנה - -
עמרם מצנע: השאלה שתישאל, עופר, היא האם להיכנס גם לבתי-ספר שהסיסמה היא חלק בלתי נפרד מהם, וכבר נמצאים ברמה מאוד גבוהה?
עמרם מצנע: אולי עדיף מקומות בארץ שעדיין מפגרים מאוד?
<עופר רימון: אנחנו עובדים עם "סיסמה לכל תלמיד" בגישה שאם יש מדריכים של מגי אז אנחנו לוקחים את הכוחות שלנו אחורה במקומות אחרים כדי לא לייצר כפילות.
<עופר רימון: הם קידמו מאוד יפה בתי-ספר.
<עופר רימון: להיות ב-Bring your own device צריך בשלות של בית-ספר.
<עופר רימון: כי בית-ספר שלא יודע מה זה תקשוב לא הייתי זורק לו היום כל-כך הרבה ציוד לתוך בית-הספר כי הוא לא יידע איך לאכול את זה.
<עופר רימון: אז אני כן חושב דווקא שבתי-ספר – ולאו דווקא "סיסמה לכל תלמיד" - -
עמרם מצנע: זה לא רק, זה כל אותם גורמים מעורבים שכבר קידמו אחוז מסוים מבתי-הספר.
עמרם מצנע: אנחנו יודעים שעדיין יש הרבה בתי-ספר שנמצאים מאוד רחוק מאיזשהו מינימום בכלל.
<מרגלית אסיג: הדבר האחרון שאני רוצה לציין בחלק של השותפות – בין אם "גוגל" ייתן כלים של "גוגל" ובין אם "מייקרוסופט" ייתן את הלינק של "מייקרוסופט", חלק מהחשיבות של השותפות של היושבים הוא שאנחנו נשכיל למצוא את כל מה שצריך מאחורי הקלעים כדי להביא לבתי-הספר בצורה מונגשת בקלות, ופחות להערים עליהם קשיים טכנולוגיים ולמצוא את הפתרונות שלנו, איך הם מקבלים בצורה הכי מונגשת ובקלות את היכולת לקבל את הכלים הטכנולוגיים.
<מרגלית אסיג: אני שמחה להגיד פה ש"גוגל" גילה את העוצמה לייצר את הפלטפורמה.
<מרגלית אסיג: יש לזה יתרון כי אז ילד לא צריך 400 סיסמאות ו-500 אזורים; ב"סיסמה לכל תלמיד" אפשר להיכנס עם סיסמה אחת גם למט"ח, גם ל"עת הדעת", גם ל"גוגל", גם ל"מייקרוסופט" – הכול באותו אתר.
<מרגלית אסיג: המשהו הזה מייצר בשותפות את המילה "למידה שיתופית" גם לנו כמי ששותף לתהליך שמשרד החינוך מוביל.
<מרגלית אסיג: צריך להעצים את זה ולמצוא את השותפויות האלה.
<מרגלית אסיג: זה מה שייתן את הכוח גם לעופר לחלק את המשאבים נכון כי סכום השלם גדול על חלקיו.
<מרגלית אסיג: תודה על ההזדמנות.
<עופר רימון: תודה לך, מגי.
עמרם מצנע: דדי צוקר, בבקשה.
עמרם מצנע: אתה יכול לשבת פה על אחד הכיסאות של חברי הכנסת.
עמרם מצנע: יש לך זכות.
<דדי צוקר: לפני שאנחנו מפרכסים את עצמנו אני רוצה לציין את ההסתכלות על העולם.
<דדי צוקר: אנחנו מדברים פה על הכנסת – אין אפילו קריטריון אחד שאנחנו לא בשליש התחתון של ה-OECD בכל מה שקשור לתקשוב.
<דדי צוקר: יש פה אנשי מחקר טובים ממני.
<דדי צוקר: מחשב פר-בית-ספר, פר-תלמיד, שימושים במתמטיקה, שימושים במדעים – אנחנו בשליש התחתון של ה-OECD בכל המשתנים, למעט משתנה אחד: הפער בין הגבוהים לבין הנמוכים.
<דדי צוקר: אנחנו במקום ראשון או במקום שני בזה.
<דדי צוקר: זאת אומרת יש במדינת ישראל תופעה של אנאלפבתיות דיגיטלית.
<דדי צוקר: מי שלא יודה בה ולא יסתכל במציאות לעולם לא יפתור את זה.
<דדי צוקר: יש אנאלפבתיות דיגיטלית.
<דדי צוקר: אנחנו מובילים ב-OECD בפער בין הגבוהים לבין הנמוכים.
<דדי צוקר: אז זה בהסתכלות הכללית לפני שאנחנו מרוצים מעצמנו כל-כך.
<דדי צוקר: הכנסת צריכה לדעת את זה.
<דדי צוקר: במשרד החינוך נעשה השנה שינוי כיוון ניכר של המשרד.
<דדי צוקר: צריך להודות – בשנה הראשונה של הכהונה הנוכחית של הממשלה הזאת הייתה נסיגה גדולה ממה שהיה בתקופת השר הקודם.
<דדי צוקר: מה שנעשה עכשיו הוא שינוי מאוד משמעותי חוץ מהכספים ודברים שהם מאוד משמעותיים.
<דדי צוקר: ה-Bring your own device הוא מהפכה מחשבתית עמוקה, מבורכת, חשובה – אי אפשר בלעדיה.
<דדי צוקר: אבל אותו משרד עצמו שנותן את המשאבים המשמעותיים, באותה שעה הוא מגיע לכל בתי-הספר שרוצים להיות עכשיו בדרגה הגבוהה, ואומר, עכשיו יש לכם עוד אלטרנטיבה – ספריית השאלה.
<דדי צוקר: עזבו את הדיגיטציה, בואו נישאר בנייר.
<דדי צוקר: אותו משרד עצמו.
<דדי צוקר: הוא מעודד שימוש בספרים הישנים, בטכנולוגיות הישנות, והוא רוצה את זה.
<דדי צוקר: הוא שם המון כסף על זה.
<דדי צוקר: זה אותו משרד עצמו.
<דדי צוקר: אנחנו יושבים פה עם האגף המתקדם, זה שהוא לרוחנו.
<דדי צוקר: אבל לכו למזכירות הפדגוגית, למפמ"רים – כמה מהם מודעים בכלל לעובדה שבית-ספר מדבר לתלמידים בשפה זרה?
<גילה בן הר: כולם.
<דדי צוקר: כולם מודעים?
<גילה בן הר: כולם מודעים.
<דדי צוקר: לזה שבית-הספר מדבר בשפה זרה?
<גילה בן הר: לא.
<גילה בן הר: לנושא של תקשוב.
<גילה בן הר: לא לפגוע במפמ"רים.
<גילה בן הר: בחינות מתוקשבות, בחינות בגרות - -
<מאיר יפה: - - - הוא יאפשר להשתמש בתקציב השאלת ספרים גם לספרים דיגיטליים.
<דדי צוקר: אני יודע מה הם מעודדים, אני רואה קצת בתי-ספר.
<מאיר יפה: זאת חדשה טרייה מאתמול.
<דדי צוקר: תנו לי רגע לדבר על המשרד.
<דדי צוקר: גילה, אני באמת לא חושב שביקורת היא הוצאת שם רע.
<דדי צוקר: בואו נהיה מבוגרים בעניין הזה.
<דדי צוקר: מי שרוצה שינוי ולהגיע לרמה הממוצעת של ה-OECD צריך תכנית לאומית עם משאבים אחרים, עם השקעה אחרת לגמרי בהכשרת מורים והכשרת הלבבות של הרשויות המקומיות.
<דדי צוקר: בלי זה יהיו פה שיפורים מאוד מרשימים במה שהם הביאו לפה היום.
<דדי צוקר: אבל לאומית אנחנו לא מסוגלים להתקדם.
<דדי צוקר: גילה, אני אומר בחברות – המשרד לא יכול באותה שעה לבוא ולומר "ספרים דיגיטליים", אבל לא לחייב את כל המו"לים להעמיד את כל התכנים לרשות כל הפלטפורמות.
<דדי צוקר: אני רואה את "עת הדעת" מהנהן כי הוא אוכל אותה גם באותה צורה.
<דדי צוקר: מבחנים לא מתוקשבים?
<דדי צוקר: לכו עכשיו למדינות ה-OECD – חלק גדול מהמבחנים הם מתוקשבים.
<דדי צוקר: אנחנו נעשה בארץ מבחנים מתוקשבים רק בגלל ה-OECD, לא בגלל החלטה פנימית של המשרד.
<דדי צוקר: נקודה שלישית זה אנחנו.
<דדי צוקר: אנחנו סקטור פרטי.
<דדי צוקר: המון כסף פרטי של אנשים שאתם מכירים נשפך פה.
<דדי צוקר: אנחנו רואים את עצמנו כמי ששוכבים על הגדר.
<דדי צוקר: לא צדקה – בארץ נפסיד המון כסף, ואני מקווה שבחוץ נרוויח.
<דדי צוקר: אבל אנחנו מוציאים פה המון כסף, ומאוד קשה לחדור לבתי-ספר.
<דדי צוקר: זאת עבודה מאוד קשה.
<דדי צוקר: בסוף זאת הכרעה של ראש הרשות המקומית.
<דדי צוקר: חינוך דיגיטלי הוא יותר יקר מחינוך רגיל.
<דדי צוקר: זה קשה ומסובך.
<דדי צוקר: החדירה לבתי-ספר היא מאוד קשה.
<דדי צוקר: יש החרדות המוטמעים, יש מורים עם התנגדויות מאוד עזות וצריך לעזור להם להתקדם לזה.
<דדי צוקר: אבל זה קשה.
<דדי צוקר: אני אסיים במשהו שאתה אמרת, אדוני היושב-ראש, ואני רוצה לחלוק עליו.
<דדי צוקר: דיברת על השינוי מלמטה שעולה כלפי מעלה.
<דדי צוקר: זה לא הכרחי שהשינוי יבוא מלמטה, והוא ישנה את המערכת.
<דדי צוקר: זה לא נכון, כי יש עוד אופציה; יש אופציה אחת מלמטה למעלה, ויש אופציה נוספת של הפיגור, של הבינוניות.
<דדי צוקר: זאת אופציה רצינית שלחלק גדול מהמוסדות נוח עם זה.
<דדי צוקר: הם לא אנשים רעים.
<דדי צוקר: אין להם כסף, חסר להם כסף, המדינה לא תומכת מספיק – אבל זאת אופציה שחלק גדול מהמערכת בוחר בה.
<דדי צוקר: המחקרים מצביעים על עוד דבר: שהלמידה הדיגיטלית יותר מעניינת לתלמידים.
<דדי צוקר: כולם אומרים את זה, זה יותר מעניין להם.
<דדי צוקר: אבל הם אומרים עוד דבר – שההשתלבות של בוגרים בלימוד דיגיטלי בשוק היא יותר מהירה ברמות שכר גבוהות יותר.
<דדי צוקר: זאת גם מסקנה.
<דדי צוקר: אסור לראות את התכנית הזאת כעומדת בפני עצמה – ואני לא רוצה לחסוך ממנה תשבחות כי זה שינוי כיוון מאוד משמעותי אם הוא יימשך – אבל בתמונת המקרו בינתיים ישראל בחרה בתכנית חלקית של המשרד.
<דדי צוקר: אתה יודע כמה עולה להביא שכבת גיל אחת שכולה תהיה דיגיטלית עם הכשרת כל המורים?
<דדי צוקר: זה 300 מיליון שקל לשכבה.
<דדי צוקר: בחמש שנים זה 1.5 מיליארד שקל.
<דדי צוקר: זה כל המחיר.
<דדי צוקר: כלומר זאת לא שאלה של כסף.
<דדי צוקר: זאת שאלה של תעוזה, זאת שאלה של מדיניות, זאת שאלה של אמונה בדבר הזה - -
<אורי בן ארי: זאת שאלה של סדר עדיפויות, זה הכול.
<דדי צוקר: רק שאלה של סדר עדיפויות.
עמרם מצנע: אפילו בחדר הזה כל דיון בנושא חשוב הוא תמיד חשוב מאוד בדיון, אבל אחר-כך עוברים לנושא הבא, והוא גם חשוב מאוד.
עמרם מצנע: זה הכול סדרי עדיפויות.
<דדי צוקר: אדוני היושב-ראש, הסכומים בתוך המשרד שנקבתי בהם שכוללים הכשרת מורים כבדה הם לא הבעיה.
<דדי צוקר: לא הסכומים הם הבעיה.
<דדי צוקר: אני מכיר את הסכומים, אני מכיר את המשרד, ואני יודע איזה דיונים היו שם.
<דדי צוקר: הבעיה היא שאם המשרד ירצה שיעשה את זה.
<דדי צוקר: הוא לא יחלק מחשבים רק למורים, אלא יבין שיש 1.5 מיליון תלמידים שלומדים בשפה זרה כי שפת האם שלהם היא השפה הדיגיטלית.
עמרם מצנע: ולא אמרת עדיין כלום על הדיגיטציה.
<דדי צוקר: כי אני רוצה לצאת מפה בשלום.
<דדי צוקר: אני אומר את זה באמת.
<דדי צוקר: בסופו של דבר ספר שנכתב בדפוס במקור לעשות ממנו דיגיטציה זה מצוין, אבל זאת הבינוניות.
<דדי צוקר: זה לא שאנחנו לא עושים, אנחנו מתפרנסים מזה.
<דדי צוקר: שלא תבין, אני לא מדבר על מישהו אחר עכשיו.
<דדי צוקר: דוגמה לדבר אחד שאנחנו עושים, וזה מתחבר לדברים של דובי ולדברים של גילה במידה מסוימת.
<דדי צוקר: בשנה הבאה בבת-ים יש מקצוע אחד שיילמד רק לפי תכנים שמורים הכינו.
<דדי צוקר: אנחנו עובדים שם עם קבוצת מורים; היא לקחה את תכנית הלימודים, ויבואו מהמשרד ויגידו, קיבלתם אישור או לא קיבלתם אישור.
<דדי צוקר: אנחנו לא עושים ספרי לימוד, אנחנו לא צריכים אישור.
<יהודית גידלי: מה המקצוע?
<דדי צוקר: היסטוריה.
<דדי צוקר: היסטוריה בכיתה ז' תילמד רק מתכנים של המורים.
<דדי צוקר: תראו את השיעורים שם.
<דדי צוקר: השיעור מתחיל בכך שקבוצת הוואטסאפ של הכיתה מקבלת בערב לינק לוידיאו שהם צריכים לראות למחרת.
<דדי צוקר: אחרי זה לומדים היסטוריה עם מגוון של תכני וידיאו.
<דדי צוקר: תיכנסו לאתר historyteachers.com, ותראו איך מלמדים היסטוריה.
<דדי צוקר: זה אחד הפריטים.
<נחום נחום: נציג של מי אתה?
<דדי צוקר: אני נציג של חברת LEARNI.
<דדי צוקר: אנחנו עושים למידה באמצעות טבלטים בתוך מערכת החינוך.
<דדי צוקר: History teachers היא קבוצת מורים בריטית שהחליטה שהיא מלמדת היסטוריה אחרת.
<דדי צוקר: הם לקחו שירים של ליידי גאגא, אבבא ומדונה, והם מלבישים עליהם את התכנים.
<דדי צוקר: אני אספר לכם סיפור, ואני אצטרך לשיר.
<דדי צוקר: מורה אחת מלמדת אותם על המהפכה הצרפתית.
<דדי צוקר: הם לקחו שיר של ליידי גאגא ולקחו את הסיסמה של "egalite, fraternite", וכל הכיתה עומדת במסדרון, המורה באה וכולם שרים לה את השיר של ליידי גאגא עם המילים של "שוויון, חירות ואחווה" של המהפכה הצרפתית.
<דדי צוקר: זה שיר אינטליגנטי מאוד עם טקסט מאוד אינטליגנטי.
<דדי צוקר: אבל זה הגירוי ללמוד על המהפכה הצרפתית באותו שיעור.
<עופר רימון: בטוח שאת זה הם לא ישכחו.
<דדי צוקר: הם לא ישכחו את הסיסמה.