GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: לילד שלך תהיה.
עמרם מצנע: צא החוצה.
משה גפני: אני אין לי מה להיות פה.
עמרם מצנע: אז למה באת?
משה גפני: להגיד לו את מה שאני חושב עליו.
עמרם מצנע: תסלח לי, זה לא המקום.
משה גפני: הוא נגד החרדים.
משה גפני: אה, המוכר שאינו רשמי - - -
עמרם מצנע: תסגור את הדלת אחריך.
משה גפני: נגד החרדים.
עמרם מצנע: בושה וחרפה.
<קריאה: הוא השיג את מה שהוא רצה, טלוויזיה.
עמרם מצנע: רבותי.
רות קלדרון: בואו נשאר ממוקדים בנושא שלנו.
רות קלדרון: אני חושבת שהפסקה הזאת העידה על חשיבות החינוך באופן כללי, בכל המגזרים.
רות קלדרון: אני רציתי להוסיף שלוש נקודות שאני חושבת שיכולות אפילו להוסיף לתכנית הנפלאה הזאת.
רות קלדרון: אחד זה זהות יהודית ציונית.
רות קלדרון: באמת השאלה הזאת של תפילה היא שאלה לגבי ילדים שמתפללים.
רות קלדרון: אני באה מגוף שאיננו מתפלל, אבל יש לנו צרכים יהודיים תרבותיים של שבת וחג ותשעה באב, והקיץ יכול להיות הזדמנות לעשות את זה בשמחה ובטוב ובעניין, כמו שעושים בתנועות הנוער.
רות קלדרון: דבר אחד.
רות קלדרון: דבר שני, שמירת טבע.
רות קלדרון: אני ראיתי שם רמז, אבל בטח אתם חשבתם על זה יותר, החברה להגנת הטבע וכו'.
רות קלדרון: ודבר שלישי, הסיבה שתנועות הנוער כל כך מצליחות בצורה מופלאה, היא שלא מבוגרים מנהלים את הילדים אלא ילדים בוגרים מנהלים את הילדים.
רות קלדרון: כמה שיותר אפשר יהיה להכניס ילדים מהכיתות הבוגרות גם לעבודה וגם להרגיש ששם יש בקיץ משהו חופשי יותר בבית הספר, ונעים יותר בבית הספר, ואני חותמת ואומרת שבזה באמת אנחנו לומדים מהחינוך הדתי שתמיד למד גם בקיץ, ומהחינוך הקיבוצי, שגם בו יש עיסוק לילדים כל השנה, פרט ליום כיפור.
רות קלדרון: ואני מאד מקווה שחינוך ערבי, חינוך מיוחד, חינוך דתי, יצטרף אלינו במהלך הזה.
יפעת קריב: האמת שאני יוצאת לקרב עם ועדה אחת, לכן אני חייבת לרוץ.
יפעת קריב: רק חשוב לי מאד לומר שאני מרגישה שיש פה בשורה אמיתית, באמת, גם אדוני השר, גם המנכ"לית, גם אנשי השלטון המקומי.
יפעת קריב: יש פה חיבור מאד חשוב בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי, ובסופו של דבר זה משפיע על ההורים, משפיע על הרשות המקומית, משפיע על הילדים ועל העתיד שלהם, ואני חושבת שזו בשורה אמיתית.
יפעת קריב: אני ממש נרגשת ואומרת אני מצטערת שאין לי ילד בכיתה א' או ב' - - -
עמרם מצנע: לא מאוחר.
יפעת קריב: לא, לא, זה יגיע בעתיד.
יפעת קריב: כי אני יודעת מה החרדות של כל הורה לקראת הקיץ והתעסוקה הזאת לתלמידים בתוך המבנים, כמו שאת ציינת, ובתוך המסגרת החינוכית נותנת כל כך הרבה ביטחון להורים העובדים והיוצאים מהבית, שאתה לא יודע אף פעם.
יפעת קריב: כאילו, אני יכולה להגיד לכם כל יום שאני משאירה את הילדים שלי באיזו שהיא קייטנה או באיזה שהוא צהרון שאינני יודעת איזה הוא, אני בסוג של חרדות על מה קורה בדיוק, מה מתנהל שם.
יפעת קריב: להכניס את זה לתוך בתי הספר זה בעיני בשורה משמעותית חשובה.
יפעת קריב: גם התכנון העתידי, כאילו לאורך השנים, זה בעיני משהו שישנה את פני החברה הישראלית, בקיצור החופש הגדול, שלדעת כולנו יותר מדי ימים, יותר מדי חופשים.
<גדעון פישר: יותר מדי גדול.
יפעת קריב: יותר מדי גדול וזה פשוט שינוי של כל התפיסה של ההתנהלות של החברה.
יפעת קריב: זה ישפיע גם על התעסוקה, גם ישפיע על החינוך בכלל.
יפעת קריב: ואני רוצה להגיד פה עוד מילה אחת, שאני חושבת שזה מאד משתלב, ואולי כן יש מקום להוסיף, לתכנית שלכם של ה-24/7 ושל החינוך הבלתי פורמאלי.
יפעת קריב: בכלל, מתוך הכרה שלי בתוך הרשות המקומית, יהיה גם הרבה יותר תעסוקה לבוגרים אחר הצהריים.
יפעת קריב: זאת אומרת שכל הקיץ אנחנו נתייחס אל בני הנוער ואל הילדים בצורה אחרת לגמרי.
יפעת קריב: ויש מקום לשים את זה בתוך המצגת, כי זה בא ואומר יש התייחסות אחרת, מובילים פה שינוי וזה שינוי אמיתי שישפיע על כולם בקיץ.
יפעת קריב: וחלק מהדיונים שנקיים עכשיו לקראת הקיץ, בעיני זה יפחית – דיברתם פה על השעמום – יפחית את השימוש באלכוהול, יפחית את הוונדליזם, יפחית את השוטטות, יפחית את הדאגה של ההורים, וזה השינוי שאליו אנחנו הולכים.
יפעת קריב: אני מברכת אתכם ממש.
עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע את מנהלי מחלקות החינוך.
עמרם מצנע: אריה מימון מאשדוד, אתה לקוח את השרביט?
<אריה מימון: שלום.
<אריה מימון: אלף אני רוצה באמת לברך על המהלך.
<אריה מימון: כולנו תמימי דעים שהמהלך הזה מבורך.
<אריה מימון: אני לא חושב שישנו גורם אחד שיאמר שלהאריך את ימי הלמידה, תוך שילוב של ערכים ופעילות העשרתית, יכול להיות פסול באיזה שהוא אופן, וצריך לברך את השר ואת גורמי המשרד, את המנכ"לית, את כולם על המהלך המבורך הזה שנעשה.
<אריה מימון: בוודאי שבשם ההורים ובשם הרשויות, שזה מועיל לנו מאד.
<אריה מימון: יחד עם זאת, אני חושב שצריך להפנות את תשומת הלב וזה כנראה תוך כדי הליכה, לכמה נקודות שכדאי לשים אליהן את הלב.
<אריה מימון: אלף, הנקודה המרכזית בענייניו היא העניין התקציבי, שאמנם באמת ישנו סבסוד גדול, אבל עדיין צריך לזכור שחלק מהתקציבים של סייעות, של הסעות, של שמירה, מסובסדים על ידי רשויות, וככל שהרשות היא גדולה, כך הסבסוד גדל, כי כמות האנשים שעובדת, כמות השירותים הניתנים בתחום הזה הוא גדול.
<אריה מימון: ב', גם המדינה מעבירה כספים, הם מועברים בעיקר עבור כוח אדם, וכל השירותים הנלווים של הניקיון, של החשמל, של המים, כל הדברים שהם באמת הוצאה שאיננה נמוכה בשום צורה ובשום דרך, צריך לשים אליהם את הלב וצריך לדאוג שהמדינה תדע לראות את הצרכים שלנו, שגם אם מדובר ברשויות גדולות, עדיין מדובר בהוצאה עצומה, שאותה אנחנו מסבסדים בכמה כיוונים.
<אריה מימון: וגם כדי לעשות דברים טובים צריך כסף.
<אריה מימון: אתם מבינים.
<אריה מימון: האוצר פה סבסד, לרשויות אין אוצר שיסבסד את הפערים האלה שנוצרים.
<אריה מימון: הנקודה השנייה היא באמת אותה נקודה שהועלתה פה קודם על ידי אחד מחברי הכנסת והיא חשובה.
<אריה מימון: בעיר אשדוד כדוגמא, אבל גם בערים גדולות אחרות, ישנן שכונות עצומות שבנויות מאוכלוסיות מאתגרות ומאוכלוסיות מצוקה.
<אריה מימון: אין הבדל בין ירוחם במקרה הזה, שהיא מהווה חצי שכונה באשדוד אולי, אבל באשדוד ברובע שבו יש קבוצה של מצוקה, צריך לדעת איך לסבסד את התלמידים האלה.
<אריה מימון: ואלה התלמידים שאנחנו רוצים שהם יגיעו.
<אריה מימון: לא נוכל לחייב אותם, אבל הורים שאינם מודעים ואינם יכולים לשלם 300 שקלים, נצטרך למצוא להם מקור תקציבי שמוסיף על הנטל הזה.
<אריה מימון: אנחנו כרשות בוודאי, כרשויות גדולות, נעשה מאמץ להביא אותם, לנו מאד חשוב שהם דווקא אלה שיהיו שם בראש ובראשונה.
<אריה מימון: אני חושב שדווקא המחשבה הזו שבה הם שלושה שבועות ביולי ועוד שלושה שבועות של קייטנות היא מחשבה מופלאה ומצוינת, אבל כאן צריך לתת את הדעת בתוך הערים האלה, בחלקים שבהם יש מצוקה, לתת את האפשרות.
<אריה מימון: נקודה אחרונה היא באמת העניין הטכני שאותו אנחנו נפתור, אבל חשוב לשים אותו על השולחן.
<אריה מימון: היא לא מצוקה, היא משהו לפתור אותו.
<אריה מימון: אנחנו צריכים להכין בכל שנה מאות מוסדות חינוך לשנה החדשה, כולל שיפוצים, צביעה וכך הלאה.
<אריה מימון: כשהכיתות האלה מאוכלסות בתלמידים אז הבלאי גדל, אבל אין לנו מספיק זמן גם לטפל בכל המכלול הזה.
<אריה מימון: אנחנו נעשה את זה כמובן, אבל חשוב לשים על השולחן ולחשוב כיצד אולי מייצרים משמרות, או אופנים שבהם חצי בית ספר משופץ, חצי אחר בשימוש, כדי שנוכל לתת מענה להכנת השנה.
<אריה מימון: אנחנו צריכים להכין את השנה, בסופו של דבר 1 בספטמבר מגיע, ואיתו אנחנו צריכים להגיע מוכנים.
<אריה מימון: אז באמת תודה רבה על היוזמה.
<אריה מימון: אני אשמח להתייחסות לנקודות האלה.
עמרם מצנע: יש עוד מישהו מראשי מחלקות?
<חביב נאמן: שלום, אני מעיריית תל אביב.
<חביב נאמן: שמי חביב נאמן.
<חביב נאמן: אני כמובן מצטרף ליזמה הזו ואני חושב שזה דבר ששנים רבות חיכינו לו ואנחנו מברכים את שר החינוך וכמובן את המנכ"לית, על כל היוזמה הזו.
<חביב נאמן: אין ספק שזו בשורה.
<חביב נאמן: יחד עם זאת, אני מצטרף לחברי מאשדוד.
<חביב נאמן: הנושא הזה של התקצוב הדיפרנציאלי, בעיקר על עיר כמו תל אביב, שיש בה שכונות שאני חושב שצריך לתת להן מענה קצת שונה, עיריית תל אביב כמובן נותנת ומנסה לתת את הפתרון, אבל שכונות כמו שכונת התקווה, שפירא, אלה מקומות שבהם קשה מאד להורים לשלם את ה-450 שקלים.
<חביב נאמן: אנחנו מנסים לתת מענה, אני הבנתי שיש פה, ואשמח לקבל קצת יותר פרטים, על אפשרות של פנייה למשרד כדי לנסות לבדוק את האפשרות של עזרה בעניין.
<חביב נאמן: הנקודה הנוספת שאני מבקש להעיר, והבנתי שזה גם מתקיים, שזה לא יהיה איזה משהו חד פעמי, שבאים, עושים את כל העבודה הזאת והרשויות עושות עבודה מאד מאד קשה ומפרכת כדי להגיע באמת לניצול של כל הרעיון הזה בצורה המיטבית, אבל שתהיה לזה המשכיות, ולא יהיה משהו שאנחנו עושים שנה, שנתיים, ולאחר כמה שנים נעצר.
רות קלדרון: שיישאר אותו שר.
עמרם מצנע: השר, ביקשת להגיב רק על הנקודה הזאת של התקצוב הדיפרנציאלי.
מוחמד ברכה: יש לי עוד הערה בעניין הזה.
עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת ברכה.
מוחמד ברכה: שאני אגיד כל מה שרוצה, או רק על העניין?
שי פירון: רק על ההערה על התקצוב.
עמרם מצנע: אני אתן לך פעמיים לדבר.
מוחמד ברכה: לא, אני לא רוצה פעמיים.
מוחמד ברכה: אני אגיד כל מה שיש לי, זה כמה דקות.
מוחמד ברכה: שתיים שלוש דקות.
מוחמד ברכה: ראשית, אני מברך גם כחבר כנסת מהשורה וגם כיושב ראש הוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול בכנסת.
מוחמד ברכה: כל שנה אנחנו תוהים איך לעבור את החופש הגדול במינימום של נזקים ובמינימום של בעיות בעניין של אפשרות של הידרדרות או זליגה של תלמידים לכיוונים בלתי רצויים כאלה, של אלכוהול וסמים, ולדעתי זו החלטה או תכנית בכיוון הנכון.
מוחמד ברכה: אני מברך גם על עצם אימוץ העיקרון של אוטונומיה, ובעניין של הביצוע אני חושב שזה דבר חשוב ביותר.
מוחמד ברכה: יכול להיות שבאיזה שהוא מקום יש מקום להוסיף או למצוא דרך, כל עוד שהמוכר הבלתי רשמי לא רשמי, לא ציבורי, אני חושב שאסור לאפלות את התלמידים בתחום הזה, לא חושב אם המגזר החרדי או המגזר הערבי, זה בכל זאת בתי ספר שמהווים תפקיד מאד חשוב, ועד כמה וכמה במגזר הערבי, שממלאים את תכניות הליבה במלואן, ובתי הספר הם בהישגים משמעותיים.
מוחמד ברכה: יושב ראש הוועדה יכול להעיד מניסיונו כראש עיר בחיפה.
מוחמד ברכה: ולכן אני מבקש מהשר, מהמנכ"לית וממשרד החינוך, גם כן לבחון שלא תיווצר מראית עין של אפליה או של הדרה של תלמידים מסוימים במערכת החינוך.
מוחמד ברכה: הדבר השלישי הוא להבטיח תנאים תשתיתיים.
מוחמד ברכה: זאת אומרת, אני זוכר שלפני כמה שנים ניסו ליישם יום חינוך ארוך באחד מבתי הספר הערביים בכפר כנא, וזה היה חסר משמעות.
מוחמד ברכה: התלמידים ישבו עד שלוש-ארבע ולא הייתה תשתית בתוך בית הספר כדי לקלוט את התלמידים.
מוחמד ברכה: זה הפך לסיוט.
מוחמד ברכה: אני לא רוצה שהחופש הגדול יהפוך לסיוט נוסף, כאילו שזה מן מסגרת נוספת של לאסוף את התלמידים בתוך מסגרת ולסגור אותם.
מוחמד ברכה: ולכן מאד חשוב התקצוב של התכנית של תלמידים, של מורים וכו' וכו', וגם של תשתיות לביצוע התכנית הזאת.
מוחמד ברכה: בעניין התוכן, אני לא הייתי כל כך נוטה למה שאמרה חברתי, חבר הכנסת קלדרון, בנושא של הציוני והחינוך הציוני.
מוחמד ברכה: מה שחסר דווקא זה חינוך לדמוקרטיה.
רות קלדרון: זה לא סותר, יהודי ודמוקרטי.
מוחמד ברכה: תקשיבי, תקשיבי.
מוחמד ברכה: לא, באמת תקשיבי למה שאני רוצה לומר.
שי פירון: איך הגעת לזה?
שי פירון: איך?
שי פירון: באיזה אומנות.
מוחמד ברכה: אם תקשיב אתה תדע איך הגעתי לזה.
רות קלדרון: חינוך ממלכתי של בית יהודי - - -
מוחמד ברכה: בחינוך הפורמאלי מתמקדים בנושאים בספרי הלימוד הרגילים והמסורתיים.
מוחמד ברכה: יש פה הזדמנות לנסות ולצקת תכנים חדשים, בהתאם לעובדה או בהתחשב בעובדה שיש מגמות של הדרה, של אי הכרה אחד את השני, של גזענות.
מוחמד ברכה: לכן, אם יש ממשות ויש חשיבות - - -
רות קלדרון: כתוב פה האחר הוא אני, על ההתחלה.
רות קלדרון: בבוקר.
מוחמד ברכה: לכן יש ממשות דווקא לתת התייחסות לעניין הזה.
מוחמד ברכה: הדבר האחרון הוא הנושא הדיפרנציאלי.
מוחמד ברכה: אני שמעתי מה שאמרתם בעניין הזה, ואני מציע שמשרד החינוך יהיה מעורב גם ביישום הדיפרנציאלי.
מוחמד ברכה: לא להשאיר את זה לפוליטיקה המקומית.
מוחמד ברכה: אני מאד מפחד על השכונות הערביות בלוד, ברמלה, ביפו, בעכו, לא בחיפה, בחיפה אני לא פוחד, באמת, אבל אני פוחד שזה ייקלע לתוך הפוליטיקה המקומית.
מוחמד ברכה: לכן חשוב מאד שיהיה מעקב על היישום במשרד החינוך.
עמרם מצנע: יש פה מהסתדרות המורים?
<שרה ישראלי: בוקר טוב, שמי שרה, אני מייצגת את המנהלים היסודיים בהסתדרות המורים.
<שרה ישראלי: אמנם לא ציינת אותנו כשותפים, לא נעלב, אבל אני חושבת שהיינו - - -
עמרם מצנע: לדעתי זה צוין.
<שרה ישראלי: לא, לא, אני מדברת ליושב ראש ועדת החינוך, אמרת שהשותפים הם שניים עיקריים.
עמרם מצנע: אני לא ציינתי?
<שרה ישראלי: בסדר, לא נורא.
<שרה ישראלי: לא נראה את זה ממקום של אגו.
<שרה ישראלי: אני חייבת לציין שאנחנו שותפים.
<שרה ישראלי: אני רוצה בבקשה להעיר כמה הערות.
עמרם מצנע: דרך אגב, את השותפות נראה כמה מנהלי בתי ספר - - -
<שרה ישראלי: לא, בדיוק זה העניין ועל זה אני רוצה לדבר, שמשרד החינוך מכבד את האוטונומיה של עובדי ההוראה באשר הם לבחור, ומכאן צמחה שותפות אמיתית, ובדיוק על זה אני ר וצה לדבר ורוצה להציג שני דברים מנקודת מבט של המנהלים.
<שרה ישראלי: קודם כל אני חושבת שהחזירו את האמון לבתי הספר, בעצם הבחירה בבתי הספר.
<שרה ישראלי: אנחנו חוטפים כל הזמן, חדשות לבקרים ביקורת.
<שרה ישראלי: זה הדבר החיובי שבעיני הוא מאד משמעותי.
<שרה ישראלי: שני דברים שבעיני צריך לבדוק אותם וציינו קודמי, אי אפשר לשפץ בית ספר כשיש ילדים, קחו את זה בחשבון.
<שרה ישראלי: והדבר השני, אני חוששת מאותן רשויות מקומיות חלשות, אשר אולי יבלעו את התקציבים באיזה שהוא אופן.
<שרה ישראלי: איזה מנגנון יש למשרד שמנהלים לא יצטרכו להיאבק עם ראשי הרשויות.
עמרם מצנע: עורכת דין עינב גוטרמן.
<עינב גוטרמן: בוקר טוב לכולם.
<עינב גוטרמן: קודם כל באמת בפתח הדברים הרבה מאד ברכות לשר החינוך.
<עינב גוטרמן: שמי עורכת דין עינב גוטרמן מ-'כולנו משפחה'.
<עינב גוטרמן: אז באמת הרבה מאד ברכות.
שי פירון: כולנו, זה כאילו כולנו?
שי פירון: כאילו אנחנו משפחה.
<עינב גוטרמן: בדיוק, נכון מאד.
<עינב גוטרמן: מדובר בקבוצה של הורים פעילים שבאמת פועלת במישורים שונים כדי להבטיח חיזוק מעמד המשפחה בישראל, כגון תחום של הגיל הרך, תחום של איזון בין משפחה לעבודה.
<עינב גוטרמן: זה באמת היבט שהייתי רוצה להעיר, אבל לפני זה באמת לברך, כי יש פה באמת בשורה אמיתית, בהנחה שבאמת התכנית הזאת תצא לפועל כמסגרת חינוכית, שפועלת מתוך המערך של צוות בתי הספר, זה באמת דבר מאד מאד משמעותי שיכול לקרות.
<עינב גוטרמן: העניין הוא, ופה אני מתחברת לדבריו של יושב ראש ארגון ההורים הארצי, שמדבר על כמות החופשים.
<עינב גוטרמן: זו נקודה שבאמת אני מעלה כשאלה, כי כשמדברים על בעיה של חוסר התאמה בין מספר ימי החופשה של ילדים לבין מספר ימי החופשה של הוריהם העובדים, אז כשבוחנים את זה טוב-טוב, מבינים שהבעיה היא דווקא לא בסוף.
<עינב גוטרמן: למרות שזה נראה כמו חופש מאד גדול, דווקא לא בחופש הגדול, בסוף השנה, אלא במהלך השנה.
<עינב גוטרמן: במה הדברים אמורים?
<עינב גוטרמן: כשבוחנים ומשווים מבחינת מספר השבועות בהשוואה למדינות אחרות בעולם, אז מגלים שדווקא החופש הגדול בישראל הוא יחסית בסדר, זאת אומרת הוא במקום שישי מהסוף.
<עינב גוטרמן: אני חייבת לציין שהנתונים הם באדיבות מלי אלקובי מנכ"לית חברת דינמיקס, שנתנה לנו את הנתונים האלה.
<עינב גוטרמן: ולכן, החופשה הגדול בישראל, בעוד שבממוצע מספר החופשים בעולם עומד על 9.7 שבועות, בישראל זה 8 שבועות.
<עינב גוטרמן: זאת אומרת אנחנו לא כל כך רחוקים מהממוצע בעולם.
<עינב גוטרמן: עכשיו, הבעיה היא שאחרי הקיצור של החופש הגדול, אנחנו מגיעים למצב שהחופש הגדול בישראל יהיה החופש הגדול הכי קצר, וגם ילדים זקוקים, במסגרות הנכונות, אבל זקוקים לכמות ראויה וסבירה של חופש.
<עינב גוטרמן: איפה הבעיה באמת מבחינת חופשים?
<עינב גוטרמן: הבעיה היא דווקא במהלך השנה, שבשעה שבממוצע מספר ימי החופשה ב - - -
עמרם מצנע: כן, אבל עינב, אנחנו לא עוסקים עכשיו בזה.
<עינב גוטרמן: לא, אבל השאלה שלי היא, כשאני שואלת, זאת אומרת כשמבינים, שבודקים את הנתונים, שמבינים שהבעיה של החופשים בחוסר ההתאמה היא דווקא במהלך השנה, השאלה אם הולך להיות איזה שהוא פתרון בהמשך לבעיה של - - -
עמרם מצנע: שאלת, השר יענה לך.
שי פירון: אני רק רוצה לומר משפט אחד, כי זה עולה בכל המקומות וחשוב לי להגיד משהו.
שי פירון: אני אומר את זה דווקא מחוויה של ניהול בעבר.
שי פירון: אי אפשר שכל שאלת היקף החופשות בישראל יהיה עסק של אנשי החינוך.
שי פירון: אולי הפתרון הוא ביותר ימי חופשה להורים?
<עינב גוטרמן: בדיוק.
שי פירון: אז יש משרד כלכלה.
שי פירון: כלומר, לבוא ולומר שתכנון ימי הלימודים בשנה זאת בעיה של שר החינוך וכל הסיפור עכשיו זה כמה המורים יעבדו עוד שעות או פחות שעות, בעיני זה לא רציני.
שי פירון: זאת החלטה מדינית, ממשלתית של מדיניות, שנוגעת גם למשרד הכלכלה, גם למשרד האוצר.
שי פירון: היא נוגעת לסנכרון בין מה שקורה בישראל לבין מה שקורה בעולם, וזה לא במנדט של משרד החינוך.
משולם נהרי: ומה עם הסתדרות המורים?
שי פירון: אמרתי, המורים והמנהלים, אי אפשר להפיל עליהם את הכל.
משולם נהרי: לא, הסתדרות המורים.
שי פירון: אמרתי: אי אפשר לדרוש מהמורים, ברור, אי אפשר לדרוש מהמורים לפתור את כל הבעיות.
שי פירון: לכן אני אומר, אני יודע לתרום את חלקי, זה באחריותי.
שי פירון: חלקי הוא בהידברות עם ארגוני המורים, בהידברות עם השלטון המקומי, בהידברות עם ארגוני המורים ובהידברות עם המערכות המקומיות, לייצר מערכת שתקטין את ימי החופשה הגדולה.
שי פירון: זה בסמכותו של שר החינוך.
שי פירון: את זה אני יודע לעשות, את זה עשית,את זה ראית.
שי פירון: יש פה שאלות שאני לא מזלזל בהן לרגע אחד.
שי פירון: אני רק רוצה שלא נתבלבל: זה לא על הגב של המורים בישראל וזה לא על הגב של המנהלים, ואי אפשר שכל פעם אני רוצה כל פעם כאילו לתבוע את ארגונם של המורים והמנהלים.
שי פירון: אי אפשר שכל פעם שכשתעלה שאלה על התאמה בין ימי העבודה לימי החופשה, אז יתבעו את המורים.
<עינב גוטרמן: אבל - - -
עמרם מצנע: עינב, לא, לא, אי אפשר להמשיך.
עמרם מצנע: זה לא הנושא של הדיון.
<עינב גוטרמן: לא, זה הנושא.
<עינב גוטרמן: שנייה אחת.
<עינב גוטרמן: אז אני רק רוצה להשלים ולשאול את השר, כשמדברים על פתרונות באמת רחבים לאורך טווח, אז לדוגמא יום לימודים ארוך, לפי חוק יום לימודים ארוך, השאלה אם זה באמת, כי זה משהו שכשמדברים על כל צמצום הפערים וחזרה של עובדים למעגל העבודה, השאלה אם ניתנת הדעה להמשך.
עמרם מצנע: השאלה נשאלה, אוקיי.
<עינב גוטרמן: כי זה משהו שיכול בהחלט להועיל ברמה היומיומית ולא רק בחופש הגדול.
עמרם מצנע: ארגון ההורים בירושלים.
<ישראל אליסף: קודם כל אני רוצה להצטרף לכל המברכים, מיושב ראש של ארגון ההורים הארצי.
<ישראל אליסף: דווקא לגבי הנושא האחרון שעלה עכשיו, הייתי רוצה להגיד עוד משפט אחד, למרות שאני מבין שהפתרון זה לא המורים, אבל מכיוון שהנושא הזה עולה ועולה כל הזמן, אז יש פה פער וחוסר הלימה בין מה שקורה עד גיל 3 במשרד הכלכלה, התמ"ת עד עכשיו, לבין מה שקורה מגיל 3 במשרד החינוך.
<ישראל אליסף: וזה באמת, אתה צודק כבוד השר, שמדובר על החלטה מדינית, ממשלתית, אבל הגיע הזמן להציף את זה.
<ישראל אליסף: זה חוסר היגיון מוחלט שעד גיל 3 מעודדים את כל האימהות – תצאו לעבודה, תצאו לעבודה.
<ישראל אליסף: הנה, קחו כסף, משתתפים אתכן במעונות, ובגיל 3 צ'יק, הכל נגמר, תחזרו לבית.
שי פירון: אני מוכן, אני אומר בכנות, כיוון שאני מכבד אותך ואני מקווה שאתה מכבד אותי, ואני מאד רוצה שהדיון המקצועי יהיה על בתי הספר בקיץ, אני אשמח לבוא בהמשך לדיון בסוגיה של ימי החופשה וזו גם סוגיה שאנחנו עסוקים בה עכשיו.
שי פירון: אני ממש מציע, יש פה בשורה, בואו נתמקד בסוגיה הזאת.
<ישראל אליסף: רגע, עוד משהו אחד קטן, וזה לגבי הנושא הדיפרנציאלי.
<ישראל אליסף: בירושלים מזה כמה שנים כבר, מתארגן חודש 11 בגנים, והדיפרנציאליות שלו לא מתבטאת בין אזור לאזור, אלא בין הורה להורה.
<ישראל אליסף: אני מבין שזה הרבה יותר מסובך, אבל ככל שזה עולה פה, זה נראה הרבה יותר הגיוני.
<ישראל אליסף: כי לצורך העניין יש שכונות חזקות, שיש שם אנשים שאין להם מה לאכול, ויש לצורך העניין גם שכונות חלשות, שיושבים שם אנשים עשירים, ואם המערכת בירושלים, מערכת החינוך בירושלים, ואני עובד איתם יום יום, אני מכיר אותם טוב, לא פשוט להם, בטוח שלא פשוט להם לעשות את זה דיפרנציאלי ולכל הורה ולבדוק כל אחד את רמת ההכנסה שלו ואז לתת לו בהתאם את הפתרון, אני בטוח שזה לא פשוט.
<ישראל אליסף: אז אני אומר, אם הם מסוגלים – למה לא לבחון את זה ברמה ארצית.
שי פירון: הם לא מסוגלים, אז זה מתגלגל לפתחנו.
עמרם מצנע: זה מאד בעייתי.
<ישראל אליסף: מה?
שי פירון: הם לא מסוגלים וזה מתגלגל לפתחי.
<ישראל אליסף: מי לא מסוגל?
שי פירון: עיריית ירושלים.
<ישראל אליסף: אבל ככה זה עובד - - -
שי פירון: אז אני עכשיו בבעיות עם זה.
שי פירון: הם לא מסוגלים, זה לא נכון.
עמרם מצנע: אוקיי, צר לי.
<ישראל אליסף: ואין איך לפתור את זה?
עמרם מצנע: עורכת דין טל גרנות, אלו"ט.
<טל גרנות: אני רוצה גם להצטרף לברכות שנאמרו לפני.
<טל גרנות: מה שאנחנו מוטרדים ממנו, זה שלא הייתה כל התייחסות לתלמידים עם הצרכים המיוחדים, שמשולבים במסגרות החינוך הרגילות, מבחינת כמה וכמה נושאים.
<טל גרנות: ראשית הסייעות של התלמידים המשולבים.
שי פירון: אמרנו.
שי פירון: אמרנו סייעות, היה שקף, 7 ילדים בקבוצה, הכל היה במצגת.
שי פירון: היית במצגת?
<טל גרנות: פעילויות משלבות - --
שי פירון: ילדי חינוך מיוחד משולבים, אמרנו.
שי פירון: הסייעות ממשיכות, הסעות ממשיכות, אמרו את הדברים בפועל.
<טל גרנות: גם הסייעות הרפואיות?
שי פירון: הסייעות הרפואיות כבר המשיכו השנה.
<טל גרנות: זה לא עוגן בחוזר מנכ"ל.
שי פירון: אבל עשינו את זה.
<טל גרנות: רציתי לוודא שהדברים חלים גם השנה.
שמעון אוחיון: טוב, אם כבר גם כן, גם אם נאמר, אני לא פתור מלומר זאת ולשבח באמת את השר ואת המנכ"לית במיוחד, ותרשה לי אדוני השר, לשבח את המנכ"לית גם על הגישה החברתית-מעשית שלה, שאני עוקב בעניין הזה, עם שילוב של גישה פדגוגית.
שמעון אוחיון: שני הדברים האלה באים לידי ביטוי במפעל היפה הזה, ומי יודע?
שמעון אוחיון: אם נמשיך כך – לא נצטרך לצמצם את בחינות הבגרות, אדוני השר.
שמעון אוחיון: חשוב מאד, יש כאן באמת התייחסות דיפרנציאלית, ואני רוצה לשבח אותך במיוחד בעניין הזה, על שיתוף כל המוסדות.
שמעון אוחיון: אני כל הזמן שאלתי איפה הסתדרות המורים, איפה הסתדרות המורים, איפה ארגוני המורים, כי זה מאד מאד חשוב, ואני מוחה על כל ניסיון להתקפה על הציבור הזה או על ביקורת על הציבור הזה, שעושה את מלאכתו נאמנה בעניין הזה ומגיעות לו הוקרה והערכה על כל מה שהוא עושה, ביחס לתגמול שהמדינה הזאת נותנת לו.
שמעון אוחיון: אז בנקודה הזאת אני באמת משבח את השר, שהוא הביא את כולם לשולחן הזה, ומגיש לנו כאן תכנית יפיפייה, יציאה לדרך.
שמעון אוחיון: אני גם משבח אותך על זה שאתה חושב גם על לימודי העברית, על שפתנו, שפת הלאום.
שמעון אוחיון: שמתי לב כמובן שבאזורים מסוימים גם העניין הזה של השפה האנגלית, כדי שאחרים ישתלבו.
שמעון אוחיון: אבל בעיקר בעיקר על זה שהבאת את כולם לשולחן אחד, גייסת תקציב נוסף ממשרד האוצר, ואתה צועד בכיוון הדיפרנציאלי, לפחות בהתייחסות.
שמעון אוחיון: מאד הייתי רוצה לדעת, לא הבנתי בדיוק מדוע אתם דוחים רק לשנת תשע"ו את ילדי הגן, גן חובה.
שמעון אוחיון: אני חשבתי שכולנו מתמודדים עם הבעיה הזאת של תעסוקה ובעיקר היא מאפיינת את ההורים שיש להם ילדים בגיל הזה, שקשה מאד למצוא להם מסגרת.
רות קלדרון: תראה את שלושת רבעי הכוס המלאה.
שמעון אוחיון: נכון, אני בנקודה הזאת בא ואומר – אולי היה מקום לשקול את האפשרות להקדים, עם כל הבעיות הכרוכות, גם תקציביות, להקדים את כיתות גן החובה, את ילדי גן החובה, משום שאנחנו יודעים ששם יש לנו בעיה קריטית.
שמעון אוחיון: ואני רוצה לסיים בדבר אחד, ואני אומר את זה למוחמד ברכה.
שמעון אוחיון: אני מבקש ממך ואני מוחה על כך שבכל תוכנית כזאת, אתה תמיד מצליח לשלב את הסוגיה הזאת של דמוקרטיה וגזענות.
שמעון אוחיון: לא הבנתי מה הקשר.
שמעון אוחיון: פה מדובר בתכנית יפיפייה, היא לא נעשתה - - -
מוחמד ברכה: מנהג מאד - - -
שמעון אוחיון: לא, לא, אני באמת מצטער, לא הבנתי מה - - -
מוחמד ברכה: מנהג מגונה מאד לדבר על דמוקרטיה.
שמעון אוחיון: לא, אני חושב שהיה צריך לברך.
שמעון אוחיון: פה יש פתיחות לכל, גישה ממלכתית - - -
משולם נהרי: לא לכל.
שמעון אוחיון: גישה ממלכתית.
שמעון אוחיון: שמעתי את השר, משולם, מזמין אותך להצטרף ואני בטוח שהמעיין התורני יכול להצטרף בעניין הזה בקלות הרבה יותר מאשר המגזרים של גפני, וצריך לשלב זאת וצריך לעשות צעד אחרי צעד בעניין הזה, ולהשתלב - - -
משולם נהרי: להזמין זה טוב.
משולם נהרי: אתה יכול להזמין, אבל אתה לא חייב להעניש עכשיו.
שמעון אוחיון: לא, אני מקווה שלא מדובר בהענשה.
משולם נהרי: בהדרה.
שמעון אוחיון: לא, חס וחלילה.
שמעון אוחיון: אני עדיין מאמין - - -
משולם נהרי: זה לא חס וחלילה.
משולם נהרי: אתה רואה בזה גשמי ברכה, מה?
שמעון אוחיון: תראה, אני חושב שאם כולם מצטרפים והוא מוכן לשבת איתך, גם השר, אני לא רוצה לדבר במקומו, כדאי גם לשלב גם את ילדי החינוך של המעיין התורני גם במסגרת של הקייטנות והפעילות הבית ספרית הזאת.
שמעון אוחיון: ולסיום, תודה באמת.
עמרם מצנע: לקצר בבקשה, כי אנחנו צריכים לסיים.
<יערה ישורון: אני מקצרת.
<יערה ישורון: שמי יערה ישורון, יושבת ראש ארגון הורים עובדים לשינוי.
<יערה ישורון: ייצגתי את ארגון ההורים הארצי בוועדת חופשות שהתקיימה עכשיו.
<יערה ישורון: קודם כל אני באמת רוצה לברך על התכנית, זה צריך להיות פה על השולחן.
<יערה ישורון: זה תכנית מדהימה, היא פורצת דרך, היא נהדרת באמת, ואני מצטרפת לחברת הכנסת קלדרון, על מה שהיא אמרה להפוך את בית הספר למקום של כיף, זה דבר שהוא מדהים וחשוב.
<יערה ישורון: אני רוצה גם להצטרף לדבריו של גדעון פישר, יושב ראש ארגון ההורים הארצי, שהביע את הצורך של ההורים לסנכרן עד כמה שניתן, בין חופשות הילדים לבין חופשות ההורים, אבל כמובן שלפי דברי השר זה נכון, זה לא מוטל רק לפתחו של משרד החינוך, ממש לא.
<יערה ישורון: גם לפתחו של משרד הכלכלה, ובכלל מדובר בבעיה לאומית שצריך לפתור אותה.
<יערה ישורון: בתכנית הזאת יש שתי נקודות שצריך לשים אליהן לב.
<יערה ישורון: הנקודה הראשונה היא שזה תלוי ברצון הרשות, ואנחנו צריכים לקחת בחשבון שיהיו רשויות שלא יקיימו את זה, מסיבותיהן אלו ואחרות.
<יערה ישורון: כמו כן אנחנו ראינו את המספר 60 ילדים לתכנית, כשבשנה ראשונה רק ילדי א'-ב', אז יש סיכוי שכיתות א'-ב' לא ישלימו, לא יגיעו ל-60 האלה, מסיבות אלו ואחרות.
עמרם מצנע: זה נכון, כי יש הרבה מאד בתי ספר שכמות הילדים בכיתות א'-ב' היא אפילו פחות מ-60.
<יערה ישורון: לצערי אצלנו זה קרוב ל-40, אבל אני מפרגנת שיש כיתות שבהן זה פחות, ולכן יש בעיה עם הסיפור הזה.
<יערה ישורון: רשויות רבות לא יפתחו את זה בגלל הסיפור של ה-60 ילדים.
<מיכל כהן: אנחנו נותנים לזה פיתרון, תיכף אנחנו נענה.
<יערה ישורון: מעולה.
<יערה ישורון: ודבר שני, תחולת התכנית מדברת על הגילאים של השנה כמובן א'-ב', ואחרי זה אנחנו מדברים רק על גן חובה עד כיתה ה', וכאן יש לנו שתי בעיות.
<יערה ישורון: הבעיה הראשונה ששוב פעם אנחנו מדירים את גילאי 3-4 למעשה מחוק חינוך חובה, למרות שזה ברור שזה לא נכנס בתוך חוק החינוך, אבל הבעיה המהותית היא עם ילדים שלא יכולים להישאר לבד בבית, לגילאי 3-4 אין פתרון.
<יערה ישורון: ואנחנו מדברים על בעיה חינוכית לילדים היותר גדולים, ששוב נשארים חסרי תעסוקה, חסרי מסגרת, חסרי כל.
<יערה ישורון: ולכן אני מציעה להתייחס גם לתאריך פתיחת השנה, להתייחס אליו ולקחת בחשבון שהתכנית הזאת היא נהדרת, אבל היא לא כוללת את כולם.
<יערה ישורון: וכשאנחנו מדברים על החופש הגדול ומתי הוא ייגמר.
<יערה ישורון: אז זה שהחופש הגדול קוצר בשנים האחרונות, זו הייתה הקלה מאד גדולה להרבה מאד משפחות וגם להרבה מאד ילדים, שמאד מאד שמחו לחזור למסגרת.
<אריה מימון: צריך רק לומר שברוב הגנים בערים הגדולות יש - - -
עמרם מצנע: יש להם קייטנות.
<אריה מימון: זה קיים.
עמרם מצנע: כן, אביבית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כן, תודה רבה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני עורכת דין אביבית ברקאי-אהרונוף מארגון בזכות.