GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן כבל: באופן אישי, במידה רבה אני רואה שליחות בהצעת החוק הזו שהנחנו, בשינויים כאלה ואחרים שכנראה בכל מקרה אני אנסה להוביל אותם כי אני רוצה להזכיר לכולנו שזאת הצעת חוק שהיא המלצת חוק, אבל במידה רבה, חגית, אני רואה בה צוואה – ואני אומר זאת לא כקלישאה ולא כמלים גדולות ונבובות אלא באמת לעשות את הכול כי בוודאי ובוודאי, הכוונה הכנה שהכותרת של החוק זה "הכל חינוך", זה באמת כל דבר, אבל אני אומר, כל דבר, תחילתו בחינוך, כי סופו מי ישורנו.
איתן כבל: אם לא הכל חינוך, אז סופו, אף אחד לא יודע לאן זה באמת יכול ללכת.
עמרם מצנע: ורד ליבנה, מנכ"לית "הכל חינוך".
איתן כבל: אמרתי חגית.
איתן כבל: אני מתנצל, ורד.
<ורד ליבנה: מכיוון שהתחלנו בסרט, החלטתי שנסגור קצת בתמונות שאולי יספרו את הסיפור של דב, שחבר הכנסת פריג' הגדיר כל כך טוב, אומנם אמר, וחזר ואמר, אבל עשה ועשה כל כך הרבה.
<ורד ליבנה: הסיפור של "הכל חינוך".
<ורד ליבנה: בכנס היסוד עלו השאלות, בעצם למה?
<ורד ליבנה: אז בגלל הפערים, בגלל ההישגים שהלכו והידרדרו, וכמו שחבר הכנסת אוחיון הזכיר, המעמד הנמוך של מקצוע ההוראה בפועל וביחס, התכנסה חבורה סביב הרעיון של דוביק, שאפשר לעשות מעשה מלמעלה, השפעה על מדיניות, כפי שנעם ציין, לא במקום שתמיד נוח אבל במקום שיש לו את סיכויי ההשפעה הגדולים ביותר.
<ורד ליבנה: חזון, אחריות המדינה לחינוך ולצמצום פערים, שבאה לידי ביטוי בחיזוק החינוך הציבורי.
<ורד ליבנה: לשם כך באמת נוסחה הצעת חוק שחבר הכנסת כבל הזכיר וחבר הכנסת מצנע מוביל היום את הצעת החוק יחד עם חבר הכנסת כבל ועם 30 מחברי הבית כמעט מכל הסיעות, למעט הסיעות החרדיות.
<ורד ליבנה: אני לא אלאה אתכם, אני רק רוצה להזכיר שבאמת מדובר בהצעת חוק חזונית שאמורה להניח תשתית למערכת חינוך טובה יותר, ואני רוצה להזכיר לכם – בדרך כלל, פרויקטים בחינוך עוסקים במה שעל פני השטח; כשמדברים על מדיניות מדברים על מלמעלה.
<ורד ליבנה: הצעת החוק הזו עוסקת במקום שלא מרבים לעסוק בו, ביסודות, במבנה, במקום שבדרך כלל לא רואים, הוא מקבל פחות קרדיט.
<ורד ליבנה: חלק נוסף שדוביק נרתם לו בכל נימי נפשו, גם בחינוך – כמו ב"קו משווה", כמו במקומות אחרים – זה המאבק באפליה וההבטחה של שוויון הזדמנויות, באמצעות המוקד שממשיך לפעול ולקבל מאות פניות מדי שנה של אנשים שנפגעים בפועל – ילדים שלא מתקבלים לבתי-ספר בגלל צבע עור, בגלל מצב סוציו-אקונומי וסיבות אחרות – כאן ביקור של חבר הכנסת מצנע אצלנו.
<ורד ליבנה: דוביק, אחד הדברים הכי מיוחדים שיכול היה להביא לשולחן זה האופטימיות הבלתי נדלית, אבל אופטימיות שקשורה עם רגליים אל הקרקע, לא כזו שמרחפת, מין "רוחנית" כזו, אבל אופטימיות נצחית במפגש בסלון האינסופי – אם לגולדה היה מטבח, לדוביק היה סלון שכל פעם קרא אליו אנשים, וזה היה צו גיוס.
<ורד ליבנה: וכאן, אם תצליחו לראות, באמת כל מי שקוראים לו בכירי המשק: מהמבוגרים, מהאבות המייסדים ועד הצעירים שמובילים את ההיי טק של כולם.
<ורד ליבנה: עוד ערב אצל דוביק, כשאפשר לראות פוליטיקאים מכל קצות הקשת, אנשי אקדמיה, אנשי תעשייה, אנשי חינוך, מורים, אנשים שבאו כדי להבטיח שבמדינת ישראל יהיה חינוך ראוי לכל ילד.
<ורד ליבנה: והייתי חייבת גם להכניס את התמונה הזו כי אתם יודעים שדוביק חיבק את כולם, אבל הייתה לו העדפה לכולנו.
<ורד ליבנה: ועוד תמונה שמצאתי בהיסטוריה שלנו – דוביק יושב, צר לי שהשר פירון נחתך קצת בפינה, אבל בעיקרון, בין שני שרים; ותראו איזה תמונה מצאתי מהאירוע הגדול האחרון בסלון שלו, האם הוא רואה את הנולד?
<ורד ליבנה: טוב שחבר הכנסת רובי ריבלין כבר לא אתנו.
עמרם מצנע: הוא אתנו, רק לא פה.
<ורד ליבנה: לא, לא אתנו כאן בחדר, חס וחלילה, לא התכוונתי ויכול להיות שזה באמת יהיה חבר הכנסת רובי ריבלין, אבל כשראיתי את התמונה הזאת – שני מועמדים לנשיאות אתנו כאן בתמונה – חשבתי שמן הראוי.
עמרם מצנע: מאחר שכולם התחבקו עם דוביק, אז כל תמונה שתביאי בעתיד על איזשהם חיבורים, יתאים.
<ורד ליבנה: בדיוק.
<ורד ליבנה: וכל כך הרבה אנשים סיפרו שהוא הביא אותם לכנסת ולפוליטיקה, אז אולי גם לנשיאות.
<ורד ליבנה: המפגש האחרון שרציתי להראות לכם זה המפגש האחרון שדוביק היה בכנסת במאי שנה שעברה, התכנסה כאן השדולה בראשותו של חבר הכנסת כבל ולצדו חבר הכנסת מצנע, לקדם את חוק אחריות המדינה לחינוך, בנוכחות של 150 אנשים.
<ורד ליבנה: החדר הזה היה מלא מפה לפה, באמת מחזה שלא רואים כל יום בכנסת, ודוביק התקשה מאוד לדבר – הוא היה לאחר אחד האשפוזים.
<ורד ליבנה: המיקרופון, כמו שאתם יכולים לראות פה, לא נורא קרוב, והוא ניסה פעם אחר פעם וזה היה קשה, אבל כמו שאתם יודעים, הוא לא ויתר, ובקול חנוק הוא פשוט אמר את דבריו, והשקט שהיה כאן באולם היה באמת משהו שעמד באוויר.
<ורד ליבנה: ובסוף דבריו, חבר הכנסת רובי ריבלין שישב, אמר: זה לא מקובל אבל אנחנו כן נרים ידיים ונמחא כפיים, ובמשך שלוש דקות – חבר'ה, אני הסתכלתי על השעון – שלוש דקות תמימות, 150 אנשים ישבו פה בחדר ומחאו כפיים והסתכלו על דוביק עם תחושה, לא רק של הערצה כי דוביק – אני לא יודעת אם הערצה היא המילה, אבל השראה היא בטח המילה – ולא נותר אלא להגיד שדוביק רק בגופו לא כאן.
<ורד ליבנה: רוחו, צוואתו, כולה אתנו, גם בכנסת כפי שהבטיחו חברי הכנסת.
<ורד ליבנה: ותרשו לי רק עוד מילה אחת אישית קטנה.
<ורד ליבנה: אני מכירה הרבה אנשים שיש להם ידידים, ובעידן הפייסבוק גם אלפי חברים, אבל אנחנו יודעים כמה הם וירטואליים.
<ורד ליבנה: אחד הדברים המדהימים בדוביק זה כמות האנשים האדירה שיכולה לקרוא לו חבר באופן אמיתי, ולא נותר לי אלא להגיד: חבר, אתה מאוד מאוד חסר.
עמרם מצנע: תודה, תודה רבה לוורד.
עמרם מצנע: יש מישהו מהמכובדים והאורחים שמכבדים אותנו כאן שרוצה לומר משהו, להוסיף משהו?
מסעוד גנאים: האמת, אני לא הכרתי את דב לאוטמן אישית, אבל כחבר כנסת חבר ועדת חינוך בקדנציה שעברה אני הכרתי אותו.
מסעוד גנאים: השתתפתי בכינוסים של השדולה, "הכל חינוך", כולם, ותמכתי בהצעת החוק שלו על אחריות המדינה למערכת חינוך איכותית ושוויונית, למרות שאני כחבר כנסת ערבי – לא כל תוכניות הלימוד, במיוחד מדעי הרוח, אם זה היסטוריה או אזרחות, חושב שהן מבטאות את הייחוד התרבותי שלי.
מסעוד גנאים: אבל למרות זה, אני חושב שזאת הצעת חוק חכמה וראויה, ואנחנו צריכים אותה.
מסעוד גנאים: משפט אחרון.
מסעוד גנאים: אני חושב שתרומתו של דב לאוטמן זה בפילוסופיה ובראייה החכמה שלו בכל העניין של מה הכלי ומה המטרה בין ההון לבין החינוך.
מסעוד גנאים: באמת בדרך שלו, הוא קבע שהחינוך הוא מטרה משום שהוא בסוף מנוף השינוי והקידמה, והכסף וההון הם כדי לשרת את המטרה הזו, ולא להפך.
מסעוד גנאים: אני חושב שזו תרומתו הגדולה.
עמרם מצנע: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.
עמרם מצנע: כמה מילות לסיכום.
עמרם מצנע: אחד, אני רוצה פשוט לעדכן בנושא הסטטוס של החוק שכל כך הרבה דובר עליו כאן.
עמרם מצנע: החוק הזה נמצא על השולחן, הוא חוק שצריך לעשות הרבה מאוד הכנה כדי להכניס אותו לתוך המסלול של החקיקה מאחר שהוא לא חוק הצהרתי בלבד.
עמרם מצנע: הוא חוק שיש בו הרבה מאוד נושאים שמחייבים שינויים די גדולים.
עמרם מצנע: אחת הדוגמאות זה הצורך לקבוע סל לתלמיד, מהו הסל הבסיסי שבעצם המדינה צריכה להיות מחויבת כלפי כל תלמיד ותלמידה במדינת ישראל.
עמרם מצנע: תתפלאו, עד היום לא נקבע הסל ותוכנו.
עמרם מצנע: החשיבות בקביעת הסל ותוכנו, והמשמעות כמובן התקציבית שלו, היא בכך שכאשר קובעים סל כזה, אפשר ממנו לצאת לתקציב דיפרנציאלי, שאומר: זהו הסל הבסיסי לכולם, ועכשיו מכאן אפשר לומר שביישובים כאלו זהו הסל, ביישובים אחרים זה סל פלוס, וכדומה.
עמרם מצנע: נקודה שנייה מאוד מרכזית זה באמת החינוך הממלכתי, ואני מוסיף, החינוך הציבורי, כי כפי שאתם יודעים, אחד אולי – איך קראו לזה פעם - מאבי אבות הטומאה זה העובדה שהחינוך במדינת ישראל מפוצל מאוד מאוד – החינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי, הממלכתי-דתי עצמו כבר מתפצל לפיצולי משנה, החרדי, או במונחים שאנחנו מכירים במערכת החינוך, החינוך המוכר והבלתי רשמי, מוסדות הפטור – וזו אחת הבעיות הקשות ביותר, איזה מכנה משותף אתה רוצה לתת לכלל ילדי ישראל באשר הם, ואיך אתה מגיע למצב הזה במציאות שבה החינוך כל כך מפוצל.
עמרם מצנע: אז נתתי לכם שתי דוגמאות, אפשר להביא כמובן דוגמאות נוספות שהחוק עוסק בהן, ולכן לפני שאתה מתחיל ומכניס אותו למסלול עצמו בקריאה ראשונה, קריאה שנייה, קריאה שלישית, צריך לעשות לא מעט התאמות, והיום מערכת החינוך, גם משרד החינוך וגם אנחנו בוועדה, פועלים כמובן כדי שהחוק הזה יהיה כשיר להיכנס לתוך המסלול ושלא ימרטו את נוצותיו תוך כדי התהליך, ויישאר כפי שקורה לפעמים חוק שיש לו כותרת יפה אבל מרטו ממנו את כל הנוצות והשאירו אותו – יש לנו דוגמה לחוק כזה שמתגלגל עכשיו, חוק השוויון בנטל.
עמרם מצנע: אז רציתי ככה לעדכן.
<קריאה: נשאר הנטל, השוויון הלך.
עמרם מצנע: אני רוצה לסיכום לומר שיכולנו לשבת פה שעות ארוכות ובטוח להביא לפה חברים רבים נוספים מכל זוויות ותחומי הפעילות של דוביק.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שכמעט כל העקרונות והדברים שעלו כאן בסיפורים ובדברים שאנשים אמרו, מלווים אותנו גם היום בוועדת החינוך ובמשרד החינוך, בראשותו של שי פירון, ואין לי ספק שימשיכו ללוות אותנו, לא רק כי זו צוואתו של דוביק אלא כי אלה באמת הדברים הנכונים שיובילו אותנו לא רק למערכת חינוך אחרת אלא לחברה ישראלית אחרת.
עמרם מצנע: ולכן אנחנו מחויבים – אני אומר לך, נעם, למשפחה – אנחנו מחויבים לעשות הכול כדי שהתהליך שדוביק התחיל בו יימשך, ואני בטוח שנצליח לחבר דברים שונים כדי שתהיה לנו חברה יותר טובה, שמאמינה בעצמה, שבה ילד בירוחם וילד בחיפה מקבלים הזדמנויות שוות, והיום זה לא המצב; שבה באמת קושרים את הקשר היותר הדוק בתוך החברה שלנו בין ערבים ליהודים, בינינו היהודים לבין עצמנו, ואם נעשה את כל הדברים האלה אז נימצא ראויים להיקרא החברים של דוביק.
עמרם מצנע: אז תודה רבה, ולהשתמע.
עמרם מצנע: שלום לחברי הכנסת, למירב מיכאלי שיזמה את הדיון, לשמעון אוחיון ולאיתן כבל.
עמרם מצנע: הדיון שאנחנו עורכים הוא בנושא המכינה הקדם צבאית אלישע צופית, היושב בשטח של מאחז בלתי חוקי.
עמרם מצנע: המסגרת היא מסגרת של דיון מהיר, ולכן הוא יסתיים בשעה 12:00.
עמרם מצנע: אני מבקש לתמצת, לקצר, כדי שבאמת נוכל למצות את העניין.
עמרם מצנע: מירב, אני מעביר לך את רשות הדיבור.
מרב מיכאלי: תודה רבה אדוני יושב הראש.
מרב מיכאלי: בוקר טוב לכולם.
מרב מיכאלי: קודם כל תודה על קיום הדיון, מר מצנע.
מרב מיכאלי: אני רוצה לפתוח ולהגיד שאין לנו חלילה שום טענה כלפי המכינה, כלפי הפעולות המבורכות שמתקיימות בכלל במכינות הקדם צבאיות, שבאמת מכינות נוער לצה"ל, חלקן אפילו מכינות נוער חילוני לצה"ל על הצד הטוב ביותר, ככה שזה ממש ממש לא הדיון.
מרב מיכאלי: הדיון איננו האם צריך מכינות קדם צבאיות, האם המכינות הקדם הצבאיות טובות.
מרב מיכאלי: המכינות הקדם צבאיות לצורך הדיון הזה, נהדרות ואנחנו מחזקות את ידיכם בפעולות המצוינות שאתם עושים.
מרב מיכאלי: הדיון הוא על כך שהמכינה הספציפית הזאת, כמו גם אחרות ואחרים שתוכלו למצוא בנייר שחולק לכם וודאי, נמצאת במאחז לא חוקי.
מרב מיכאלי: ומזה 16 שנה, ממשלת ישראל ביודעין, עוברת על החוק ומעבירה כספים דרך משרד הביטחון ומשרד החינוך, למקום שהוא לא חוקי, אלף לפי חוקי מדינת ישראל עצמה וב' לפי התחייבויות בינלאומיות שמדינת ישראל נתנה.
מרב מיכאלי: עכשיו, אם המדינה עוברת ככה ביודעין על החוק, לא בקריצה ולא בעצימת עין, אלא ביודעין עוברת מפורשות על החוק, איזו עמדה יש למדינה אחר כך לבוא לאזרח, לאזרחית הפשוטה שעוברת על החוק ולהעניש אותה?
מרב מיכאלי: יותר מזה.
מרב מיכאלי: משום שמי שמחונך במקום הזה הם באמת אנשים שאחר כך אמורים ללכת לעבוד בגופים שהם שומרי החוק, שהם אוכפי החוק שלא לומר, עד לפני שנתיים זו הייתה גם המשטרה לפרק זמן, ואכן המשטרה הוציאה באמת את המכינה שלה מתוך המאחז הלא חוקי הזה, מתוך הבנה שזה מופרך וזה לא יתכן שהגוף שאמור לתפוס את הגנבים, הוא לא זה שיכול להיות בעצמו שותף לדבר עבירה.
מרב מיכאלי: אבל גם הצבא, ברגע שהצבא בעצמו נותן יד, משרד הביטחון נותן יד להכשרת חיילים עתידיים, במקום שהוא לא חוקי, איזה מן מסר זה מעביר לחיילים עתידיים של מדינת ישראל?
מרב מיכאלי: אני מאד מאד מקווה שאנחנו נשמע פה ממשרד הביטחון וממשרד החינוך, שבאמת נפלה פשוט שגגה ותקלה מאד גדולה, שתיפסק לאלתר ולא תחזור על עצמה.
עמרם מצנע: הצטרפו אלינו שני חברי כנסת, יוני שטבון ואוריק סטרוק.
אורית סטרוק: אדוני יושב הראש, אם אפשר, בגלל שיש לי הצבעה שלי בוועדה אחרת, אני רק רוצה שני משפטים קצרים, ברשותך.
מרב מיכאלי: אורית, את פיספסת את זה שאני פתחתי ואמרתי שאין לנו שום טענות כלפי המכינה כמובן, ומעשיה.
<קריאה: לי נראה שהיא באה רגועה, אז זה בסדר.
מרב מיכאלי: לא, אורית תמיד נראית רגועה.
אורית סטרוק: אני רגועה.
אורית סטרוק: אני פשוט רוצה להגיד שעסקנו בנושאים דומים בקדצניות קודמות, ומכיוון שלנושא הזה יש פנים שונות, אז אם המשטרה תמסור נתונים, או הצבא, אז הייתי למשל מבקשת שגם ימסרו נתונים כמה שוטרים גרים ביישובים בלתי חוקיים בנגב, שוטרים, אוקיי?
אורית סטרוק: ואם כבר, אז שיוויון לכל.
אורית סטרוק: כי מה שבינתיים ראינו, זה שיש אכיפה נמרצת על אנשי חוק שגרים ביישובים שהסדרתם טרם הושלמה, ואני בטוחה שאנחנו נשמע בהמשך הדיון, ואני לא צריכה פה לפרוש את הנתונים, כי אחרים יפרשו מן הסתם, אבל בסך הכל מדובר במקום שהוא בהסדרה, והסדרתו טרם הושלמה.
אורית סטרוק: ואי אפשר לבוא ולומר שאנשי חוק לא יכולים לחיות במקום שהסדרתו טרם הושלמה, ושהמדינה מסדירה אותו באופן רשמי.
אורית סטרוק: כל הפקידים של המינהל האזרחי עובדים יום וליל כדי להסדיר את המקום הזה, וזאת ההוראה וזאת ההנחיה ואנחנו יודעים שמעת לעת מקומות כאלה מוסדרים והסדרתם מושלמת, רק שזה עוד לא הגיע.
אורית סטרוק: ומנגד יש לנו עשרות.
אורית סטרוק: אני אומרת לך באחריות, כי אני מכירה את הנתונים, כי עסקתי בזה בעבר.
אורית סטרוק: עשרות שוטרים, אוכפי חוק, אנשי חוק, שמתגוררים במקומות בלתי חוקיים, שאף אחד אף פעם לא אמר שהוא הולך להפוך אותם לחוקיים.
אורית סטרוק: ולכן - - -
מרב מיכאלי: אדוני יושב הראש, אני מצטערת, אבל יש פה הסטה של הדיון.
מרב מיכאלי: הדיון הוא לא איפה גרים אנשי החוק.
מרב מיכאלי: הדיון הוא בכך שאנחנו, סליחה, אבל זה לא הדיון.
עמרם מצנע: מרב, תאמיני לי, זה יהיה הרבה יותר קצר אם תתני לאורית לומר את מה שיש לה.
אורית סטרוק: אני רק אומרת שאסור שתהיה איפה ואיפה ואני אומרת עוד דבר.
אורית סטרוק: אם כבר אנחנו מגיעים לעניין הזה, אז אני אומר לך עוד דבר, אדוני יושב הראש.
אורית סטרוק: ישנם הרבה יישובים בהסדרה, שמתגוררים בהם או נמצאים בהם לא רק מכינות קדם צבאיות או קדם משטרתיות וכן הלאה וכן הלאה, אלא מתגורים בהן מ"פים ומ"גדים בקבע ובמילואים, ואנשים שדואגים יום יום ולילה לילה, ושבוע שבוע ובלי לחזור הביתה, כמו שאתה יודע מתפקידך הצבאיים, שאנחנו נוכל לשבת כאן בבטחה, הם יושבים שם.
אורית סטרוק: ורק לפני שנים ספורות כולנו הזדעזענו וממש נרעדנו, כל המדינה נרעדה מהדמות המופתית, דמות מופתית, של אלירז פרץ, השם יקום דמו, שהוא גר במקום כזה שהוא מקום בהסדרה, שאתה יודע מה, אני אגיד לך, עד היום הזה המקום הזה לא הוסדר.
אורית סטרוק: כי המינהל האזרחי אין לו מספיק תקנים והוא גורר רגלים, והממשלה קצת מפחדת, אבל היא אומרת לבג"ץ – המקום הזה הוא בהסדרה.
עמרם מצנע: אורית, תודה, בסדר.
אורית סטרוק: אתה יודע, יש שם מאחז סמוך.
אורית סטרוק: מאחז, אני אומרת בכוונה את המילה, בסדר, בהסדרה, שקוראים לו המקום שבו, איך הם קוראים לזה?
אורית סטרוק: המקום שבו הנשים ישנות באלכסון.
אורית סטרוק: למה הן ישנות באלכסון?
אורית סטרוק: כי כמעט אף פעם הבעל לא בבית, הן תופסות את כל המיטה.
אורית סטרוק: אז מה אנחנו רוצים לומר?
עמרם מצנע: בסדר, הנקודה הובנה.
עמרם מצנע: את אומרת שאם גנב גונב במקום מסוים, אז מותר גם במקומות אחרים.
עמרם מצנע: זה בעצם הרציונל.
אורית סטרוק: לא, לא, אדוני יושב הראש.
יוני שטבון: לא, יש אחריות של המדינה כלפי כל תושביה.
אורית סטרוק: אני אומרת אם יש מציאות - - -
עמרם מצנע: לא, לא, אני רציתי להבין מה הבנתי.
יוני שטבון: לא, אבל יושב הראש, זה לא יפה מה שאתה עושה.
עמרם מצנע: זה מה שהבנתי.
אורית סטרוק: יוני, תן לי רק להשלים ואני אלך.
אורית סטרוק: אדוני יושב הראש, אם יש מציאות והיא כתובה לא רק בדו"ח השופט אדמונד לוי, היא כתובה גם בדו"ח הגברת טליה ששון, עורכת הדין ששון, גם שם כתובה המציאות הזאת - - -
אורית סטרוק: שבמסגרתה המדינה באה.
אורית סטרוק: המדינה באה עם הכלים הרשמיים שלה ובנתה את המקומות האלה - - -
עמרם מצנע: אז זו הטענה.
אורית סטרוק: היא בנתה והיא מודיעה, והיא כבר מודיעה - - -
מרב מיכאלי: אחרי 16 שנה היא מודיעה שעכשיו - - -
אורית סטרוק: ואני מסכימה איתך מירב עד כדי כך, שגם שופטי בג"ץ מסכימים איתך, כי שופטי בג"ץ לפני חודשיים נתנו פסק דין חלקי, בעתירה שמתייחסת למספר יישובים כאלה שהם בהסדרה, ואמרו לממשלה, ממשלה יקרה, את מודיעה לנו פעם אחר פעם שהמקומות האלה הם בהסדרה, אנא – סיימי את הסדרתם, כי אנחנו לא מוכנים לקבל הודעה אחת.
אורית סטרוק: אז זאת השאלה.
אורית סטרוק: השאלה היא מתי יבצעו את ההסדרה - - -
עמרם מצנע: אוקיי אורית, תודה, תודה, תודה.
עמרם מצנע: רגע, לפני שלא נלמד את הנתונים לא נוכל להתקדם אלא נדבר בסיסמאות.
מרב מיכאלי: אבל רק הבהרה בכל זאת, כי הדיון הוא לא על איפה גרים אנשים במקומות לא מוסדרים בכל הכבוד, כי לא ניכנס להשוואה בין המקומות הלא מוסדרים בנגב ובשטחים, אבל להגיד שהדיון הוא לא על זה.
מרב מיכאלי: הדיון הוא על זה שהמדינה, הממשלה – מעבירה כספים לתפעול של מוסדות, במקרה הזה מוסד חינוכי במקום לא חוקי.
מרב מיכאלי: זה שונה לגמרי ממגורון.
עמרם מצנע: משרד הביטחון, מי מדבר?
<עמיקם סבירסקי: אתה רוצה לגעת בפן הסטטוטורי קודם?
שמעון אוחיון: כן, בוודאי.
עמרם מצנע: אני רוצה לקבל תשובה קודם כל על המצב באמת הסטטוטורי.
<עמיקם סבירסקי: אז אני אפתח ואני אתן אחר כך לחברי.
<עמיקם סבירסקי: שמי עמיקם סבירסקי, ראש האגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון, שמטפל בעיסוקים האלה וגם במשק המכינות הקדם צבאיות, שבו אנחנו עוסקים, עם משרד החינוך.
<עמיקם סבירסקי: אני פותח ואומר שאני שמח על הפתיחה שלך, חברת הכנסת ואני מקווה שזה לא רק שלך, אלא של כל חברי הכנסת האחרים, שמכירים ויודעים מה הן המכינות הקדם צבאיות ומה התרומה שלהן לצה"ל בכלל ולחברה הישראלית.
<עמיקם סבירסקי: יש לנו היום 48 מכינות קדם צבאיות פרושות מדן ועד אילת, כ-3,030 בנים ובנות, שמשרתות את המשק הזה של המכינות.
<עמיקם סבירסקי: אני חושב שצה"ל מרוויח בגדול.
<עמיקם סבירסקי: לגבי המכינה הזאת, מכינת אלישע, אכן בשנת 1999 היא נדדה מבקעת הירדן ועברה למקום הזה, שהיא נמצאת בו היום, באזור היישוב חלמיש, על אדמות מדינה, בתחום השיפוט של היישוב חלמיש, במועצה האזורית מטה בנימין.
<עמיקם סבירסקי: המכינה נמצאת על בסיס חוזה של ההסתדרות הציונית, בצו אלוף שניתן אז, ב-22 ביוני 1992, באותו הזמן, בשני תהליכים.
<עמיקם סבירסקי: בתקופתו של שר הביטחון אהוד ברק ניתן אישור לקדם תב"ע, תב"ע זה תכנית בניית ערים למכינה, היא נקראת 203/5.
<עמיקם סבירסקי: לצערנו זה לא קרה אז.
<עמיקם סבירסקי: לאחרונה, בסוף חודש נובמבר, ב-14 בנובמבר, הנושא הועלה לשר הביטחון הנוכחי, רב אלוף במילואים בוגי יעלון שדן בעניין, ולמעשה הנחה את המינהל האזרחי, לקדם בדיקת קו כחול זה נקרא, למכינה בחלמיש.
<עמיקם סבירסקי: הסיכום היה ב-4 בדצמבר 2013.
<עמיקם סבירסקי: כלומר, אנחנו נמצאים היום במצב הסטטוטורי שאכן המכינה נמצאת באדמות מדינה, בתחום שיפוט של היישוב חלמיש, ללא תב"ע מאושרת.
<עמיקם סבירסקי: הפעילות שלנו כרגע, של המינהל האזרחי, ותיכף ניתן למינהל האזרחי גם להסביר מה כבר קרה בשבועות האחרונים, כדי להסדיר את המקום, את המכינה.
<עמיקם סבירסקי: אנחנו מתכוונים עכשיו להיכנס למוד פעולה מהיר, כדי לאשר את התב"ע לנקודה הזאת, ובסטטוטוריקה שאני אמרתי.
<עמיקם סבירסקי: אני מבקש ממך להשלים.
<אביעד כספי: טוב, עמיקם נגע ברוב.
<אביעד כספי: שמי אביעד כספי מהמינהל האזרחי.
<אביעד כספי: נגע עמיקם ברוב הדברים המקרקעינים והסטטוטוריים.
<אביעד כספי: אני אוסיף רק עוד קצת.
<אביעד כספי: בנוגע לאישור שר הביטחון, שאכן יצא בסוף שנה שעברה, אז המינהל האזרחי ביצע בדיקת צוות קו כחול.
<אביעד כספי: צוות קו כחול זה צוות שהוקם על מנת לטייב את הגבולות של אדמות המדינה, ואכן המפה העדכנית נחתמה לפני חודש.
<אביעד כספי: ב-12 בינואר 2014 נחתמה מפה שכזאת, שקובעת את הגבולות המדויקים יותר של אדמות - - -
עמרם מצנע: לפני חודש?
<אביעד כספי: לפני חודש.
<אביעד כספי: מבחינת סטאטוס תכנוני: בעבר הוגשה תכנית למינהל האזרחי, אך היא לא הגיעה להפקדה ולתוקף.
מרב מיכאלי: היא סורבה פעמיים של ידי שר הביטחון.
<אביעד כספי: היא נעצרה פעמיים, בפעם האחרונה בשנת 2006 ומאז היא לא קודמה.
<אביעד כספי: אם יתקבלו בקשות נוספות, כמובן שנטפל בהן.
מרב מיכאלי: אז למה לא פונתה ה - - -
עמרם מצנע: רגע, רגע, מרב, יש לי בקשה אליך, אני מנהל את הדיון.
<אביעד כספי: ציין עמיקם ונכון, תחום היישוב חלמיש טומן בחובו גם את צופית, את המכינה, ובאמת יש חוזה של איסטצי, שנחתם באוגוסט 2003, חוזה הרשאה לתכנון, שעל סמך החוזה הזה הועבר המקום למכינה.
עמרם מצנע: אני מבין, עמיקם, שבעצם אתם אומרים בפה מלא שלא היישוב, אלא המכללה, לא המכללה, אני עוד עם הדיון הקודם.
עמרם מצנע: המכינה הקדם צבאית איננה חוקית מבחינת מיקומה בשטח, נכון להיום.
<עמיקם סבירסקי: בהיבט הרחב של המשפט.
עמרם מצנע: בהיבט החוקי של העניין.
<עמיקם סבירסקי: אז המכינה היא בהחלט לא חוקית במובנים האלה.
עמרם מצנע: וכאן אני רוצה לשאול שאלה, איך עולה על הדעת שמשרד הביטחון מתקצב את המכינה בתקציבו, שהוא חלקו בא ממשרד החינוך אני מבין, את המכינה הקדם צבאית הזו?
עמרם מצנע: היא היחידה אני מבין, שנמצאת בסטאטוס הזה.
עמרם מצנע: יש כמה מכינות הרי ביהודה ושומרון.
<עמיקם סבירסקי: אני לא מכיר מקום נוסף.
עמרם מצנע: יש את עילי הידועה.
<עמיקם סבירסקי: לא, אני לא מכיר מקום נוסף שעומד בסטאטוס הזה.
<עמיקם סבירסקי: גם עד שהנושא עלה לדיונים בחודשים האחרונים, גם הסיטואציה הזאת לא הייתה ברורה, כי אנחנו לא כל יום הולכים וחוקרים את המכינה נמצאת ב - - -
מרב מיכאלי: אבל זה 16 שנה ופעמיים סורבה התכנית.
מרב מיכאלי: זה לא צריך כל יום ללכת לבדוק.
מרב מיכאלי: זה איך להגיד, כבר הונח לפתחכם כמה וכמה פעמים.
<עמיקם סבירסקי: אני לא יודע על מה את מדברת כמה וכמה פעמים.
<עמיקם סבירסקי: אני מתעסק בזה בפעם הזאת.
<עמיקם סבירסקי: אני אמנם בתפקידי רק שמונה חודשים, וזה בסדר, אבל - - -
מרב מיכאלי: תתחדש.
<עמיקם סבירסקי: אבל אני לא מכיר את זה בהקשר הזה.
<עמיקם סבירסקי: ולכן אנחנו מאיצים את הפעילות.
<עמיקם סבירסקי: ברגע שהבנו שיש בעיה, וכמדינה צריכים לטפל בבעיה, אז הכנסנו את זה באמת למוד פעולה מאד מהיר.
<עמיקם סבירסקי: שני דיונים אצל שר הביטחון כדי להסביר לו את המציאות שנוצרה.
<עמיקם סבירסקי: דרך אגב, הוא היה בחלק מהמקרים גם מפקד יהודה ושומרון ולובש מדים, והכיר את הסיטואציה.
<עמיקם סבירסקי: ולנסות באמת לעשות פה פעולה, כדי להכשיר את המקום הזה.
<עמיקם סבירסקי: המכינה הזאת היא מכינה לתפארת, באמת לתפארת, ואנחנו מתכוונים לעשות את זה במהירות רבה ולהסדיר את המקום.
עמרם מצנע: מישהו עוד?
עמרם מצנע: משרד החינוך, יש משהו שאפשר לשמוע מכם?
<אירית ברוק: כן, אפשר להגיד.
<אירית ברוק: שמי אירית ברוק, מנהלת המחלקה לתנועות נוער, קהילה והגשמה במינהל חברה ונוער במשרד החינוך, שהמכינות בתחום אחריותנו.
<אירית ברוק: אחד להגיד שהמכינות בכלל מפעל יוצא מן הכלל והמכינה הזאת בתוכן במיוחד, אוסף של תלמידים מכל הארץ שנאספים, ועם שילוב אינטגרטיבי ביניהם.
<אירית ברוק: חברה, תלמידים מהפריפריה.
עמרם מצנע: בסדר, נאמר.
<אירית ברוק: קבוצה של תלמידים סקרנים, מעניינים, מתעניינים - - -
מרב מיכאלי: נהדרים.
<אירית ברוק: נהדרים.
<אירית ברוק: לצורך תקצוב - - -
עמרם מצנע: לא, אני רוצה רגע ברשותך.
עמרם מצנע: תראו, גם בי אף אחד לא יכול לחשוד שיש לי אפילו מילה רעה קטנה על המכינות הקדם צבאיות.
עמרם מצנע: אני תומך בהן, אני חושב שזה מפעל יוצא מן הכלל, ולכן אתם, כל מי שמדבר עכשיו, מנוע מלספר את שבחן של המכינות.
עמרם מצנע: הדבר הזה ברור.
<יוסי אלדר: מצנע, אתה יצרת אותן.
עמרם מצנע: אני לא יצרתי אותן, אבל אני הייתי על ערש הקמתה של המכינה הקדם צבאית הראשונה, ואני גאה על כך, ולכן בואו נשים את זה בצד.
עמרם מצנע: יש לי שאלה אליך, שאני לא יודע אם את יכולה לענות.
עמרם מצנע: אם יש מישהו ממשרד החינוך שכן יכול.
עמרם מצנע: התקציב של המכינות הקדם צבאיות, הוא הרי בנוי, זאת אומרת ההשתתפות של המדינה לגופים בעלי יישות עצמאית, אבל ההשתפפות של המדינה באה משני מקורות, אחד ממשרד החינוך והשני ממשרד הביטחון.
עמרם מצנע: בפועל, התקציב שלכם מועבר למשרד החינוך והוא המפעיל, או אתם גם כן מתקצבים באופן ישיר?
<אירית ברוק: אז אני אסביר.
<אירית ברוק: תקציב המכינות ניתן באופן הבא, בכמה שלבים.
<אירית ברוק: השלב הראשון הוא החלטה על מכינה בהקמה, שהיא שנתיים ללא תקצוב.
<אירית ברוק: זה שלב שמשרד הביטחון אמון עליו.
עמרם מצנע: לא, אירית - - -
<אירית ברוק: זה השלב הראשון, והשלב השני, זה במידה והמכינה עומדת בקריטריונים - - -
עמרם מצנע: אבל איך מתבצע התהליך החשבי?
<אירית ברוק: במידה והמכינה עומדת בקריטריונים של משרד החינוך, היא נכנסת להליך תקצוב, כשהליך החשבים מתבצע דרכנו.
<אירית ברוק: משרד הביטחון מעביר למשרד החינוך מחצית מהסכום וועדות התקצוב, ההקצבה אצלנו - - -
עמרם מצנע: זאת אומרת בפועל אתם מקצים את הכסף למכינה.
עמרם מצנע: אתם מודעים לזה שאתם מעבירים כסף למוסד שיושב באופן בלתי חוקי?
<אירית ברוק: אז פה אני אעביר ליועצת המשפטית שלנו לומר מילה.
<אירית ברוק: רק דבר אחד שאני רוצה כן לומר, במהלך הזימון לישיבות פה, נאמרו דברים לגבי התכנית החינוכית, לגבי מרצים שהם לא ראוים - - -
מרב מיכאלי: לא, לא, לא, אנחנו מדברות על מימון המכינה במקום לא חוקי.
<אירית ברוק: בכל זאת חשוב לי לומר שהתכנית - - -
עמרם מצנע: רגע, אבל עזבו את ההתבטאות.
עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר מחברי הכנסת, יוכל לדבר מה שהוא רוצה.
<אירית ברוק: בכל מקרה, התכנית החינוכית היא - - -
עמרם מצנע: אירית, זה לא הנושא, בואו נתקדם כי זמננו קצר.
מרב מיכאלי: השאלה היא מאד ברורה, השאלה היא שאלת התקצוב.
עמרם מצנע: יועצת משפטית, בבקשה.
<שנית הראל פנחסי: שנית הראל מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.
<שנית הראל פנחסי: לפני שאנחנו מתקצבים מכינות, אנחנו עורכים הליך של הכרה.
<שנית הראל פנחסי: במסגרת ההליך הזה, לפני שהמכינה מתוקצבת לראשונה, אנחנו מקבלים גם את חוות דעת משרד הביטחון.
<שנית הראל פנחסי: עכשיו, גם בעניין הזה קיבלנו חוות דעת חיובית ממשרד הביטחון.
<שנית הראל פנחסי: אנחנו יותר מתמקדים בהיבטים שהם היבטים שלנו, זאת אומרת תכנית לימודים, היבטים פדגוגיים.
<שנית הראל פנחסי: אנחנו מבקשים גם אישור תברואתי, אנחנו מבקשים אישור ביטחותי, מבחינת בטיחות של מוסדות חינוך.
<שנית הראל פנחסי: בענינים של ההסדרה הקרקעית, כיוון שזה באמת פחות התחום שמשרד החינוך אמון עליו ומיומן בו, אנחנו יותר מסתמכים בעניין הזה על המלצה שאנחנו מקבלים ממשרד הביטחון.
<שנית הראל פנחסי: לכן בעניין הזה באמת לא היינו מודעים, כנראה גם משרד הביטחון באופן חד משמעי, לסוגיה הזאת.
עמרם מצנע: עכשיו אחרי שאתם יודעים, מה בכוונתם לעשות?
<שנית הראל פנחסי: אני מניחה שנצטרך לבדוק, קודם כל לעשות מיפוי של כלל המקומות, לראות אם יש מקום נוסף כזה, ואז נערוך את ההתייעצות הדרושה, זאת אומרת יחד עם משרד המשפטים, יחד עם משרד הביטחון, לראות איך אנחנו מתקדמים.
<שנית הראל פנחסי: אני מבינה שנאמר שהנושא הזה בהסדרה.
<שנית הראל פנחסי: זאת אומרת זה גם לא משהו שהוא לחלוטין מחוץ לאיזה שהוא הליך מסודר.
<שנית הראל פנחסי: חלק מהמשוכות כבר עברו.
<שנית הראל פנחסי: זאת אומרת יש שם אדמות מדינה מוכרזת, זה בתוך תחום שיפוט של יישוב קיים.
<שנית הראל פנחסי: מרבית המשוכות - - -
מרב מיכאלי: זה הכל דברים בתיאוריה - - -
עמרם מצנע: מרב, מרב, מרב.
<שנית הראל פנחסי: לא, בסדר, אני אומרת שמתוך ארבע המשוכות התכנוניות שצריך - - -
עמרם מצנע: ברור, אוקיי, תודה.
עמרם מצנע: יש פה מישהו ממשרד המשפטים?
<קרן דהרי-בן נון: כן, קרן דהרי.
<קרן דהרי-בן נון: בהיבט של התקצוב בעצם, במאחזים בלתי מורשים, יש הנחיה של היועץ המשפטי לממשלה משנת 2003, שעוסקת בעיקר בתחום הבנייה.