GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלי דוידסון: אנחנו רואים בזה הישג מאוד מאוד חשוב ונכון.
עמרם מצנע: תעדכנו אותנו כמה גנים וכמה בתי ספר ירוקים יש בנקודת הזמן הזו בארץ?
<יפית בר-און: יש לנו בערך 350 מוסדות חינוך.
<יפית בר-און: גנים ובתי ספר מתוך הרבה מאוד.
<יפית בר-און: אני חייבת לציין שכשאנחנו סופרים את ה- 350 זה 350 מוסדות שמקבלים הדרכה ממדריכים של משרד החינוך.
<יפית בר-און: הרבה מאוד בתי ספר עוסקים בתחום עם החומרים שיצאו על ידי משרד החינוך ושל המשרד הגנת הסביבה ושהם לא מקבלים הדרכה.
<יפית בר-און: אלו בתי ספר שקיבלו בעבר הדרכה וכבר יכולים להעביר לבד.
<יפית בר-און: בכל שנה אנחנו נוגעים 350 נוספים ויש כאלה שכמובן, מרביתם, מטמיעים את התכנית ומפעילים אותה בצורה עצמאית בתוך בית הספר.
עמרם מצנע: זה אמור להיות משהו ייחודי.
עמרם מצנע: אני מניח שכוונת ארוכת הטווח היא שכל מוסדות החינוך יהיו כאלה.
<עינב לוק: אני חושבת שלגבי התכניות עצמן נבקש לפרט בהמשך בשיתוף.
עמרם מצנע: לצערי לא יהיה לנו זמן לפרט, למרות שזה יהיה נחמד.
עמרם מצנע: משרד החקלאות הרב דובדבני בבקשה.
עמרם מצנע: ספר לנו איך אתה מייצג את משרד החקלאות, ואתה לא עובד משרד החקלאות.
<אורן דובדבני: שלום.
<אורן דובדבני: אני לא עובד במשרד החקלאות, אני מומחה לכשרות תעשייתית.
<אורן דובדבני: אני עובד עם הרבה חברות בינלאומיות וגם כמה חברות בארץ.
<אורן דובדבני: אני אתן ברשותכם סקירה קצרה ומזה אגיע לעיקר.
<אורן דובדבני: אבקש לדבר על הפער שקצת מטרד אותו, על הפער שיש בין שני ביטויים.
<אורן דובדבני: בין הביטוי 'צער בעלי-חיים' שלדעתי הוא הביטוי הנכון והוא הדבר ששם את הדברים בפרופורציה, לבין ביטוי שלדעתי הוא שגוי, 'זכויות בעלי-חיים'.
<אורן דובדבני: הביטוי 'זכויות בעלי חיים' הוא ביטוי חדש, מושג שהתחיל ב-1892.
<אורן דובדבני: משנות ה- 70 מדברים על משהו קצת יותר רדיקאלי, על שחרור בעלי- חיים.
<אורן דובדבני: היחס לחמלה ולבעלי-חיים אומנם מוזכר בספרות העתיקה, אבל בעצם האזכור הכי קדום בעולם שדיבר על היחס לבעלי-חיים, זאת תורת ישראל.
<אורן דובדבני: אנחנו יכולים למנות את איסורים: 'אבר מן החי', את האיסור להעביד בהמה בשבת, את מצוות השחיטה שמיד אתייחס אליה.
<אורן דובדבני: אני יודע זה אור אדום לכמה אנשים, איסור לשחוט אותו ואת בנו ביום אחד, את מצוות שילוח הקו, את האיסור לחרוש בשור וחמור יחדיו, את החובה לא לחסום שור בדישו, את איסור סירוס בעלי-חיים, לא העמיס על בהמה יותר מדי, לא להעביד אותה קשה מדי או לשחוט את העגל לפי שמונה ימים, מצוות כיסוי הדם וכדומה.
<אורן דובדבני: גם בספרות התלמודית, בספרות הפסיקה אנחנו מוצאים התייחסות כמו למשל החובה להאכיל את בעלי-החיים לפני שהאדם אוכל, תקנות שונות שנוגעות לצער בעלי-חיים בזמן השחיטה, איסור צייד לשם ספורט.
<אורן דובדבני: יש מחלוקת גדולה סביב פיטום אווזים, סביב מרוצי סוסים, האם הדבר הזה מותר בכלל.
<אורן דובדבני: היתר לחלוב בהמה בשבת כדי להקהל את צערה, לטפל בבעלי-חיים חולים בשבת.
<אורן דובדבני: לפני שנבין מהי הגישה והעמדה מכל מה שציינתי, אני חושב שצריך לבוא ולומר שהעולם ההלכתי בדרך כלל לא מדבר על זכויות, הוא מדבר על חובות.
<אורן דובדבני: כלומר אם אני אקח את הזכות לחיים בכבוד, אז בעולם ההלכתי קוראים לזה "ואהבת לרעך כמוך", צדקה ושוויון יתרגמו למצוות צדקה ואיסור לקחת שוחד וכדומה.
<אורן דובדבני: כמו בכל מיני מצבים אנחנו צריכים לאזן בין ערכים שונים.
<אורן דובדבני: איזון היא לדעתי הנקודה הראשונה שחייבים לדעת אחרי כל מה שצוין פה על עולם עשיר במצוות, הלכות ותקנות שנוגעות לבעלי-חיים.
<אורן דובדבני: הרי בשורה התחתונה ובסופו של יום, העמדה איננה כזאת שלבעלי-חיים יש זכויות, אלא לנו כבני אדם יש חובה מוסרית להיות בעלי חמלה ובעלי רחמים כלפי בעלי-חיים.
<אורן דובדבני: ולנו כבני אדם, בין היתר יש גם חובה מוסרית לדאוג שהעולם הרעב יהיה עולם שבע.
<אורן דובדבני: בין הדברים האלה אנחנו צריכים לאזן.
<אורן דובדבני: בגמרא יש מעשה שמובא על רבי יהודה הנשיא שראה עגל מובא לשחיטה ואמר לו "לכך נוצרת" הוא נענש על זה.
<אורן דובדבני: אני חושב שאת הדברים צריך להבין, הביקורת בגמרא היא לא שלא שוחטים עגלים, אלא על העמדה המוסרית בנושא זה.
<אורן דובדבני: במילים אחרות, אני חושב שהעמדה ההלכתית, העמדה התורנית היא עמדה שמבקשת ליצור איזון בין ערכים ובעיקר השקפה מורכבת ולא השקפה פשטנית.
<אורן דובדבני: זאת אומרת, מצד אחד גם מבחינה מוסרית וגם מעשית פרקטית.
<אורן דובדבני: לדעתי, זה רעיון נפסד ליצור השוואה בין בני אדם לבעלי-חיים.
<אורן דובדבני: אני חושב זה יכול להוביל את החברה למקומות שאנחנו לא רוצים להיות שם.
<אורן דובדבני: כבני אדם אנחנו מחויבים לרגש של חמלה, לרגש של רחמים, רגש החמלה ורגש הרחמים הללו הם המבדילים אותנו מבעלי החיים.
<אורן דובדבני: לסיום העניין, לדעתי אפשר לאתר את השורשים של הגישה הזאת בגישה הכללית של היהודית למה שנקרא 'קדושת החיים'.
<אורן דובדבני: שלוש נקודות אחרונות בקיצור.
<אורן דובדבני: אני אבקש להתייחס בקצרה לשתי שאלות.
<אורן דובדבני: שאלת הפרדת הסמכויות שנדונה קודמת.
<אורן דובדבני: לדעתי, מנקודת המבט של שלי כפיקוח כשרותי, היא - - -
עמרם מצנע: אתה מדבר על הסמכויות בין משרד החקלאות?
<אורן דובדבני: אם כך אני אעבור לעניין הבא, דבר שמנגחים בו הרבה והוא השחיטה היהודית,
עמרם מצנע: גם כאן יש לי בקשה, לא עכשיו ולא פה.
עמרם מצנע: זה חשוב, אבל לא עכשיו.
<אורן דובדבני: שורה של סיכום.
<אורן דובדבני: לדעתי העמדה הנכונה, גם מבחינה מוסרית וגם מבחינה פרקטית היא עמדה של מורכבות, היא עמדה של איזונים, היא עמדה של דווקא להכיל את כל הצדדים ולא להסתכל על הדברים מאף צד בצורה חד-ממדית.
עמרם מצנע: בבקשה הילדים.
<גלי דוידסון: יש פה כ- 100 ילדים שהגיעו לכאן מכל רחבי הארץ, מדימונה, מאשדוד, מתל אביב ומעוד מקומות.
<גלי דוידסון: בעצם הם נציגים של תלמידים שמשתתפים "ברוח החיה שבחבורה", של המשרד להגנת הסביבה ומשרד החינוך.
<גלי דוידסון: הם מאוד מתרגשים להיות כאן ביום הזה.
<יואב דולב: אני מכיתה ו', בית ספר טבע, תל אביב.
<יואב דולב: אני רוצה לספר לכם מה אנחנו עושים בבית הספר למען בעלי-חיים.
<יואב דולב: יש לנו בבית הספר הרבה מאוד תלמידים שאוהבים בעלי-חיים ומוכנים לעזור להם ולכן הקמנו מספר קבוצות בתכנית "הרוח החיה שבחבורה" שתעזורנה לבעלי-חיים.
<יואב דולב: הקבוצה הראשונה היא קבוצת הטיפוחיים שהיא קבוצה של תלמידים שאחראים ומטפלים בחיות הנמצאות ברחבי בית הספר, הקבוצה השנייה היא קבוצה של 80 תלמידים מכיתות ג' ועד ו'.
<יואב דולב: קבוצה שמתנדבת בגן הזואולוגי הסמוך לבית ספר ועוזרת לחיות שם ומתנדבת באגודת צער בעלי-חיים שנמצאת בסמוך לבית הספר.
<יואב דולב: אנחנו מוצאים את הכלבים של האגודה בחוץ ודואגים למצוא להם בית חם שיאמץ אותם.
<יואב דולב: יש כאן בקהל ילדה שיושבת מאחורי שדאגה שימצאו לשני כבלים משפחה מאמצת, אני יודע שזה לא נשמע כל כך הרבה, אבל עדיין כל אחד הוא עולם ומלאו.
עמרם מצנע: את לומדת יחד עם יואב באותו בית ספר?
עמרם מצנע: <קריאה:> כן.
עמרם מצנע: באותה כיתה.
<יואב דולב: יש לנו קבוצה שאחראית להדריך בגן הזואולוגי.
<יואב דולב: הקבוצה הזאת הדריכה תלמידים מבתי ספר אחרים, גני ילדים, קשישים ואפילו קבוצה מיוחדת של נכי צה"ל.
<יואב דולב: יש לנו גם ילדים שהקימו לבד אגודות למען בעלי-חיים שפעילות גם היום.
<יואב דולב: אני שייך למנהיגות הבית ספרית שהחליטה לשפר את תנאי החזקתם של תרנגולות מטילות.
<יואב דולב: כבר היו לנו תלמידים שהשתתפו בוועדות החינוך שעסקו בנושא הזה בשיתוף עם אבי פנקס ראש עמותת חיות משק.
<יואב דולב: הוא יושב מולי.
<יואב דולב: אם אוכל אני אבקש להוסיף עוד דבר אחד, אני חושב שילדים מאוד יכולים לעזור לבעלי-חיים.
<יואב דולב: המעורבות שלנו כילדים בכנסת חשובה לא רק כי אנחנו נחוקק כאן חוקים בעתיד, אלא עכשיו בהווה אנחנו רוצים שתבינו שבעל-חיים חשובים לנו וכשאתם תצביעו בפעם הבאה בנושא תרנגולות מטילות או דבר אחר שקשור לרווחת בעלי-חיים, תחשבו עלינו, על הילדים שיושבים כאן בקהל ותזכרו שאתם המודל שלנו לחמלה ולמוסר.
<יואב דולב: תודה רבה.
<יואב דולב: אני אשמח לענות לכם על שאלות אם יש לכם.
עמרם מצנע: יואב, יש לי שאלה אליך.
עמרם מצנע: יש לכם פינת חי בבית הספר?
עמרם מצנע: מי מטפל בהן בחופשות?
<יואב דולב: אנחנו נוהגים לקרוא לזה פינת שרקנים, בפינה הזאת יש מספר שרקנים שהתלמידים מבית הספר מטפלים בהם, בחופש אנחנו מוסרים אותם לגני חיות שיטפלו בהן, ואחרי החופש הגדול אנחנו מחזירים אותן הביתה.
<יואב דולב: יש גם ילדים שלוקחים אותן הביתה ומטפלים בהן לבד.
<עלאי מויאל: שלום.
<עלאי מויאל: אני מבית הספר יהלום, אשדוד.
<עלאי מויאל: אני ב"רוח החיה שבחבורה" – זאת קבוצת ילדים שעושה דברים לטובת בעלי-חיים, עוזרים להם.
<עלאי מויאל: אם אנחנו נחנך את הדור הזה אז בעתיד גם העולם ישתנה לטובת בעלי -החיים.
<עלאי מויאל: אנחנו עושים דברים למען בעלי חיים כמו פינות האכלה לציפורים.
<עלאי מויאל: בחצר בית הספר יש לנו קערה, שמים בתוכה לחם ומזון כדי שבעלי-החיים יאכלו, הם אוכלים.
<עלאי מויאל: גם כשאנחנו לא בבית הספר הם באים ואוכלים מהאוכל שאנחנו משאירים.
<עלאי מויאל: גם לחתולים אנחנו עוזרים.
<עלאי מויאל: מחוץ לבית הספר, ליד בית האבות מגיעים כל החתולים, זה מקום שנותנים להם מאכלי חלב, לחם ומים ומאכילים.
<עלאי מויאל: אנחנו מדריכים בשיעורי מדעים כיתות א' עד ג' בנושא בעלי חיים.
<עלאי מויאל: אנחנו מעבירים להם הדרכה כדי שהם יעזרו לבעלי חיים, שומעים אותם מספרים איך הם נהנו מהעזרה ומהחיות.
<עלאי מויאל: אנחנו מעבירים להם כעת כדי שהם בעתיד ידאגו לבעלי החיים ולא יהיה צער בעלי-חיים.
<עלאי מויאל: מחובותינו להגן על בעלי-החיים, גם הם יצור חי שחייבים לעזור לו.
<עלאי מויאל: אנחנו כבית ספר דתי מחובתנו על פי ההלכה לעזור לבעלי-חיים ולא להתאכזר או להתעלל בבעלי-חיים.
<אליאהב קנטו: תלמיד כיתה ה', בית הספר אחווה דימונה.
<אליאהב קנטו: אנחנו רק התחלנו את הזכויות של בעלי-החיים.
<אליאהב קנטו: אנחנו מתכננים כמה רעיונות, כבית ספר טבעוני אנחנו לא יכולים להתעלל בעלי-חיים, לשחוט וכל זה בגלל שזה לא בחוק שלנו.
<אליאהב קנטו: יש לנו מנהיג ולפי המסורת שלנו אי אפשר לאכול בעלי-חיים בגלל שהם חיים כמו בני אדם ויש להם רגשות בדיוק כמונו.
<אליאהב קנטו: אנחנו בבית הספר שלנו רוצים ללמד את התלמידים בכיתות הנמוכות איך לטפל בבעל-חיים ומה לעשות אם אנחנו מוצאים בעל-חיים פצוע או חולה.
<אליאהב קנטו: יש לנו רעיונות.
<אליאהב קנטו: אנחנו רוצים להכין מגנטים עם כל המספרים החשובים שאפשר להתקשר אם נמצא חיות.
<אהוד פלג: תודה אדוני.
<אהוד פלג: אני יושב ראש ועדת זכויות בעלי-חיים בלשכת עורכי הדין.
<אהוד פלג: לפני כמה שנים נסעה חבורת צעירים לאורך הטיילת בתל אביב וירתה ברובה אוויר על עוברים ושבים.
<אהוד פלג: כששאלו אותם במשטרה מדוע עשו את זה, הם הסבירו שזו הייתה התפתחות.
<אהוד פלג: בתחילה הם ירו על פחיות ברובה אוויר מתוך שעמום ולאחר מכן הם ירו בחתולים בשביל הבידור, ובסוף הם ירו באנשים בשביל הקטע.
<אהוד פלג: זאת ההתפתחות שמולה אנחנו צריכים להתמודד.
<אהוד פלג: ההתפתחות צריכה להיות באמת בראש ובראשונה חינוכית, אבל מבלי לפטור את הדרגים האחרים.
<אהוד פלג: אדמונד ברג אמר 'שכל שדרוש לרוע כדי לנצח הוא, אנשים טובים שיושבים בחיבוק ידיים'.
<אהוד פלג: לכן כאשר אנחנו בוחנים מה צריך להיעשות במסגרת החינוך לחמלה, צריך לכלול גם גישה של אפס סובלנות להתאכזרות.
<אהוד פלג: משום שאחד לא יבוא בלי השני.
<אהוד פלג: הדבר הזה אמור גם לגבי המדיניות של הרשויות, המשטרה, הממשלה, בתי משפט וגם לגבי הגישה של הציבור לתופעתה האכזריות.
<אהוד פלג: ברומניה אחרי צאוצ'סקו, העמידו לדין את האינטלקטואלים על כך שהם ישבו בחיבוק ידיים ולא מחו על הרודנות שהייתה ועל שלילת זכויות האדם שהייתה שם.
<אהוד פלג: אנחנו צריכים לעודד את המעורבות הפעילה של הציבור בכל פעם שרואים התאכזרות, ולא משנה איפה.
<אהוד פלג: כאן צריך לזכור שיש דברים שלא ניתנים לחלוקה.
<אהוד פלג: אומרים על אהבת אם שהיא לא מתחלקת בין הילדים שלה, אלא מכופלת עם כל ילד חדש נוסף.
<אהוד פלג: הדברים הנוספים חוץ מאהבה הם: אמת, הגינות וחמלה.
<אהוד פלג: אין כזה דבר לגלות חמלה כלפי עם אחד ולא כלפי עם אחר, כלפי קבוצת אוכלוסייה אחת ולא כלפי קבוצת אוכלוסייה אחרת, כלפי אדם אחד ולא כלפי אדם אחר, כלפי אדם ולא כלפי חיה.
<אהוד פלג: חמלה לא ניתנת לחלוקה.
<אהוד פלג: לכן צריך תמיד להקשיב לקול המצפון, כמו שאומר הפתגם, כי רק כשהוא צודק אתה שומע אותו.
<אהוד פלג: צריך לשאול את כל המתעללים והמתאכזרים, אם בעבר זה פיטום האווזים, אם זה ב"אדום אדום" ואם זה במקומות אחרים שנחשפו לאחרונה בגילויים מחרידים של התאכזרות, את זה גם צריך לשאול את רשויות האכיפה, האם אתם מקשיבים לקול מצפונכם?
<אהוד פלג: והאם אתם אוכפים ומגלים אפס סובלנות להתאכזרות?
<אהוד פלג: או מגלים יד רפה מידי?
<אהוד פלג: כאן צריך לזכור שכל מי שמתאכזר לרחמנים התחיל בכך שהוא ריחם על אכזרים.
<אהוד פלג: לכן אנחנו חייבים לשנות את התרבות ומדובר בתרבות.
<אהוד פלג: בתרבות שמתחילה, כאמור, במערכת החינוך.
<אהוד פלג: יאנוש קורצ'ק אמר שלתקן את העולם פירושו לתקן את החינוך.
<אהוד פלג: בית הספר ביאליק בטורונטו הזמין ממני בעבר בתפקידי הקודם, תכניות חינוכיות ואז ראיתי את הלוגו של בית הספר שעליו היה כתוב "זה בית היוצר לנשמת האומה" – בתי הספר יקבעו איזו נשמת אומה תהייה לנו.
<אהוד פלג: אני מקווה שבתוך הנשמה תשכון בכבוד גם החמלה.
<לילי הלפרין: תודה.
<לילי הלפרין: אני דווקא הולכת לא לשמח.
<לילי הלפרין: אני רואה כאן את הילדים הנהדרים שמדברים על חמלה לבעלי חיים.
<לילי הלפרין: אני רוצה לספר קצת מהחוויות שלי עם בני נוער שאינם חומלים על בעלי חיים ואיך הם מתרצים את זה.
<לילי הלפרין: אני חושבת שההכרות עם הסיבות שלהם תיתן לנו את הדרך הנכונה לפעול ולתקן.
<לילי הלפרין: מהניסיון שלי, רק עבודה משמעתית עם המתעללים, מהסיבות שאציין עכשיו, אינה יוצרת שינוי אלא מדחיקה את המתעללים לפינות אחרות שאנחנו רק לא רואים איך הם עושים את זה.
<לילי הלפרין: המתעללים מתחלקים לכמה, חלק כי הם תופסים את בעלי החיים כאובייקטים שאפשר להתאכזר אליהם ברמה זו או אחרת.
<לילי הלפרין: אחרים מסתכלים עליהם ולא יודעים אם צריך לדווח או לא.
<לילי הלפרין: חלק, אני גם שומעת את הצוחקים ואת הבידור אחרי אירוע בין אם ראו בטלוויזיה או שמעו מחברים וכדומה.
<לילי הלפרין: הסיבות האלה, כשמנסים להיכנס קצת יותר לעומק, אם זו הזנחה מכוונת או התעללות ממש, הן רשת גדולה של סיבות.
<לילי הלפרין: הראשונה, הרבה מדווחים לי על ריגוש והנאה.
<לילי הלפרין: אני מקווה שאני לא פוגעת במישהו מהצעירים כאן.
<לילי הלפרין: אבל הרבה מהצעירים אומרים שזה מן כיף כזה לקחת פנס לייזר, לעשות חושך ולתת לכלב או החתול להסתובב סביב זה – צחוקים או סיפוק סקרנות.
<לילי הלפרין: הרבה אומרים שהם משתמשים בזה כי זה מעניין אותם לראות מתעללים, כי הם רוצים לראות וללמוד את תגובות בעלי החיים.
<לילי הלפרין: הרבה מאוד מדברים על אמונות טפלות שבאות דווקא מהמשפחה, או ייחוס תכונות שליליות לבעלי חיים.
<לילי הלפרין: השבוע למשל שמעתי מישהי שאמרה לי שחתול שחור לא יכנס לבית יולדת, או בכלל הוא מביא מזל רע.
<לילי הלפרין: דברים שדיברו עליהם בעבר, ואני מדברת על ערים גדולות ולא על איזה מקום שכוח אל.
<לילי הלפרין: חתול שחור לא יכנס, הוא מביא מזל רע וכדומה וכאילו יש גם לגיטימציה לפגוע בו.
<לילי הלפרין: טענה אחרת שגם מצטטים משפחות, זה העברת מחלות.
<לילי הלפרין: צעירים אומרים לי שהם לא יכניסו, לא יתקרבו לבעלי חיים כי יש סכנה למחלה.
<לילי הלפרין: גם הבורות הגדולה שהם מציגים בעניין זכויות בעלי-חיים, חלקם זר ומנוכר וחלקם דוחים, ולפעמים טוענים שזו פרובוקציה ושאין חוק לזכויות בעלי-חיים.
<לילי הלפרין: המרצה בא ומרצה על כך ואולי קצת לאיים.
<לילי הלפרין: להם לא נראה הגיוני לדבר על זכויות בעלי-חיים.
<לילי הלפרין: להפך, אחד אף אמר לי 'זכותי לעשות מה שאני רוצה, אם את כבר מדברת על זכויות, זכותי לעשות בחתול שלי מה שאני רוצה כי זו זכות הפרטיות או הזכות שלי'.
<לילי הלפרין: אני מגלה כל פעם מחדש שהניסיון לטפל בעניין עם החרפת הענישה או איומים, אכיפת "חוק צער בעלי חיים" לפי הדין במתעללים, האשמות, אזהרות, דין פלילי גם הטפות מוסר, לגבי הקבוצה הזאת שבאה עם הנימוקים האלה, אין שינוי וזה לא עוזר.
<לילי הלפרין: כמו שציינתי הם יעבירו את ההתעללות למקומות אחרים.
<לילי הלפרין: בשבוע שעבר שמעתי סיפור, למשל לקחו עגלת סופר באיזו עיר, הפכו אותה הכניסו לתוכה גור חתולים, בכול יום באו לראות מה קורה עם הגור שלא יכול לצאת מאותה עגלת סופר הפוכה.
<לילי הלפרין: לדעתי חייבים להעביר את החשיבות של הנושא, עדיין אני לא נכנסת לחשיבות הגדולה שציינתי לגבי הסיבות האחרות, אבל הדמות הבוגרת, הדמות ההורית או המחנכת, חשוב להוריד קודם כל את כל התפיסות השליליות לגבי בעלי החיים במובן שציינתי כמו: אמונות טפלות, מחלות וכדומה.
<לילי הלפרין: לפעמים אני נכנסת לאיזה ויכוח עם המשפחה כמו למשל, בחורה שבאה ושאומרת שהם לא מכניסים בעלי חיים, דברתי על לחץ דם אצל קשישים שיורד כתוצאה מאימוץ כלב, אמרו לי 'אצלנו במשפחה לא מכניסים'.
<לילי הלפרין: אני לא רוצה להכניס את זה למשפחה במיוחד עם מתבגרים שממילא יש להם בעיות עם הוריהם על עניין הזכויות האלה'.
<לילי הלפרין: צריך לעשות את זה מאוד בעדינות.
<לילי הלפרין: אציין נקודה אחת שכן מועילה מאוד.
<לילי הלפרין: דווקא מהמקורות היהודיים עוזרים לי הכי הרבה.
<לילי הלפרין: עשיתי עבודה גדולה מאוד על זה ואחר כך ידעתי שספר שלם יצא על זה.
<לילי הלפרין: אני עשיתי עבודה של שנים, הסיפור על יהודה הנשיא, או הסיפור על החמלה שמגלה דוד המלך בזמנו בשחרור הדרגתי של החלשים שיאכלו קודם את העשבים הרכים ואחר כך הוא משחרר את בעלי החיים הכבדים, או סיפורים כבדים שהמקורות מלאים בהם.
<לילי הלפרין: זה דבר שמאוד מועיל, ראיתי שהחמלה כאן כן יכולה להצליח.
עמרם מצנע: עומרי פז ולאחר מכן דוקטור סיגל סלונים.
<עמרי פז: אני מנהל "עתיד טבעוני" ופרויקט Vegan Friendly.
<עמרי פז: אבקש לעלות שתי נקודות.
<עמרי פז: הנקודה הראשונה היא שיש כאן איזו הרגשה שמדברים על צער בעלי-חיים זה משום מה הופך להיות תמיד צער בעלי כלבים, צער בעלי חתולים.
<עמרי פז: אנחנו שוכחים שלמרות שאנחנו מאוד אוהבים כלבים וחתולים, יש עוד המון בעלי חיים שנמצאים איתנו, עגלים, פרות, תרנגולות, חזירים, דגים, ומשום מה בעלי החיים האלה נשכחים לחלוטין.
<עמרי פז: יש כמה מאות אלפי כלבים וחתולים, אבל רק בישראל יש 330 מיליון בעלי חיים במשקים התעשייתיים שנהרגים כל שנה - - -
<עמרי פז: 330 מיליון בעלי חיים כל שנה נהרגים בשביל הסטייק שלנו, בשביל ההמבורגר, בשביל הביצים, בשביל החלב.
<עמרי פז: כשאנחנו מדברים על לעשות טוב לבעלי-חיים, בעלי-חיים לא צריכים שבני האדם ילטפו אותם, הם לא צריכים שנחבק אותם, הם צריכים שנעזוב אותם, הם צריכים שלא נשים אותם בכלובים, שלא נשים אותם בצלחת שלנו.
<עמרי פז: זו נקודה ראשונה.
עמרם מצנע: חיכיתי שמישהו יעלה את זה בצורה הזאת.
עמרם מצנע: אנחנו לוקחים דברים לקיצוניות.
עמרם מצנע: אני מבין שיש ארגונים שנאבקים על כך שאנחנו נפסיק להשתמש במאכלים מן החי.
עמרם מצנע: אבל להפוך את זה ללב העניין כאשר אנחנו רוצים לחנך, ועוסקים פה בחינוך בני נוער לחמלה בבעלי-חיים באשר הם בבעלי חיים, זה חלק אחד ועיקרי בדברים שאנחנו רוצים להתעסק.
עמרם מצנע: המאבק של מי שרוצה להיאבק בעובדה שבעולם כולו ובמדינת ישראל ניזונים רוב בני האדם מן החי, היא עובדה, לגיטימי להיאבק בזה, אבל לפעמים חוצים את הגבולות ואת הקווים.
עמרם מצנע: לדעתי ונדמה לי שאם רוצים באמת לחנך את בני הנוער, לחנך את עצמנו לחמלה ולטיפול בבעלי חיים, צריך לזכור שלא תמיד צריכים ללכת לקיצוניות הזאת, כי אחר כך אנחנו רק מפסידים מזה.
עמרם מצנע: את זה רציתי להעיר.
עמרם מצנע: כעת תסיים.
<עמרי פז: קודם כל, אני לא נולדתי טבעוני, ה-DNA שלי לא טבעוני, עד לפני שנתיים אכלתי בשר, ביצים, חלב, דגים, אכלתי הכול.
<עמרי פז: כשנחשפתי למה שקורה בתעשיות, הדבר הראשון, מאוד כעסתי, כעסתי על כך שאני לא ידעתי מה קורה.
<עמרי פז: הגעתי אחר זה לאגודת אנונימוס והרצתי מטעמם בבתי ספר כי רציתי שגם הילדים ידעו מה באמת קורה ושכל אחד יקבל את ההחלטה שלו.
<עמרי פז: אם אתה אומר שטבעונות זה משהו קיצוני - - -
עמרם מצנע: אני לא אמרתי שטבעונות - - - -
<עמרי פז: לפני מאתיים שנה לתת זכויות לעבדים גם נחשב משהו קיצוני, ולפני מאה שנה לומר שנשים שוות כמו גברים גם זה נשמע משהו קיצוני.
<עמרי פז: שתי הצעות.
<עמרי פז: אני חושב שמאוד חשוב שהילדים ידעו מה קורה.
<עמרי פז: אני ניסיתי להגיע לבתי ספר ולהרצות, יש אטימות מוחלטת.
<עמרי פז: הפחד הכי גדול של המורים שיקבלו טלפונים מההורים שיגידו 'אני לא מאמין, הילד שלי רוצה לאכול פירות וירקות, הילד שלי רוצה להיות אקולוגי ולשמור על הבריאות שלו'.
<עמרי פז: אני חושב שחובה שלפחות פעם בשנה, בכל בית ספר, שתהייה איזו הרצאה שתדבר על מוסר, על חמלה לבעלי חיים ולא רק על כלבים וחתולים, כי אותם לכולנו יש.
עמרם מצנע: אני חושב שטוב עושה משרד החינוך שהוא שם גם גבולות למי נכנס למערכת החינוך ועל מה מדברים במערכת החינוך, עם כל הכבוד.
עמרם מצנע: חברים אתם רואים שאני אומר את מה שאני חושב, ואני יודע שאספוג ביקורת.
עמרם מצנע: בבקשה דוקטור סיגל סלונים.
<סיגל סלונים: ביום זכויות בעלי חיים בכנסת, כשאנחנו מדברים על חמלה לבעלי חיים חשוב מאוד שנבין ונכיר את הסבל הרב שנגרם לבעלי חיים בארץ ובעולם.
<סיגל סלונים: סבל רב אכן נגרם להם גם ברגע זה גם היום, במקומות שונים ובענפים שונים.
<סיגל סלונים: בעצם אני רוצה לשאול אתכם כמה מתוך הסבל שנגרם היום לבעלי חיים אכן נגרם כתוצאה מאכזריות, כתוצאה מהתאכזרות סדיסטית כפי שהדוברת הקודמת דיברה עליה?
<סיגל סלונים: כמה מתוך הסבל היום בארץ של בעלי חיים נגרם כתוצאה מאכזריות סדיסטית שכזאת?
<סיגל סלונים: – התשובה לכך, אחוז מאוד מאוד מזערי.
<סיגל סלונים: מרבית הסבל של בעלי חיים נגרם מהרצון של החברה הישראלית/העולמית/המודרנית לצרוך אותם ולאוכל מהתוצרים שלהם.
<סיגל סלונים: הצריכה הזאת היא צריכה שבהרבה פעמים היא צריכת מותרות, היא צריכת יתר, היא צריכה מאוד בזבזנית.
<סיגל סלונים: חינוך הילדים לחמלה כלפי בעלי חיים, חשוב מאוד והוא חייב, לדעתי, לכלול גם חינוך לתזונה שלוקחת בחשבון את בעלי החיים וגם בחינוך של הציבור כולו ושל ההורים בנושאים אלה.
<סיגל סלונים: בתחום חיות המעבדה, גם שם סבלן זעק לשמיים והגיע גם לבית הזה, נחקקו חוקים ותקנות בתחום הזה שלוקחים בחשבון שלושה קריטריונים להפחתה בסבלן של חיות הניסוי.
<סיגל סלונים: המרה, צמצום ועידון.
<סיגל סלונים: אני אבקש להציע להעתיק את הקריטריונים האלה מתחום חיות המעבדה ולאמץ אותו גם לחיות המשק.
<סיגל סלונים: הייתי רוצה שגם הטיפול בחיות המשק אכן יהיה מיטב יותר, וגם צמצום משמעותי של צריכת המוצרים מן החי.
<סיגל סלונים: לדעתי זה יכול לשפר באופן משמעותי את נושא הסבל שנגרם לחיות האלה.
<אורלי נעמה אלקריב: שלום.
<אורלי נעמה אלקריב: אני מנהלת מרכז עירוני "על אנשים ובעלי חיים" בראשון לציון.
<אורלי נעמה אלקריב: למיטב ידעתי זה המרכז העירוני הראשון והיחיד בארץ שפועל תחת חסות עירייה שמממנת מבנה ונותנת תקציב לפעילות בכל מערכת החינוך בראשון לציון, החל בגני ילדים וכלה בבתי הספר התיכוניים.
<אורלי נעמה אלקריב: השנה למשל, אני והמדריכים שלי מגיעים ל- 7,000 תלמידים ברחבי העיר.
<אורלי נעמה אלקריב: אני פועלת בתחום הזה כבר 12 שנה.
<אורלי נעמה אלקריב: מניסיון אוכל לומר כמי שמגיעה לבתי ספר ואחרי שנתיים-שלוש שאני פועלת בתוך בית הספר, הרבה פעמים אני יוצאת אחרי השיעור הראשון מתוך שניים, ואני אומרת למחנכת או למחנך 'אין צורך לחזור לכיתה'.
<אורלי נעמה אלקריב: הילדים הטמיעו והבינו ואתה רואה שהם יודעים על מה מדובר בנושא של החמלה, הבנה וזיקה לכל זכויות בעלי החיים ומקומם בחברת הילדים והמבוגרים כאחד, זהו, הם שם.
<אורלי נעמה אלקריב: נושא של חינוך והסברה הוא כל כך חשוב.
<אורלי נעמה אלקריב: אני רואה את זה בפועל הלכה למעשה מדי יום ביומו.
<אורלי נעמה אלקריב: כשאני מגיעה לגן ילדים של ילדים בני שלוש-ארבע ומקריאה להם סיפור על חתולה חסרת בית, או על כלב שעבר התעללות ובסוף הילד שמתעלל מבקש סליחה מהכלב ואומר לו 'אני לא ידעתי שגם לבעלי חיים יש רגשות'.
<אורלי נעמה אלקריב: אתה רואה את הפנים של הילדים, הם מרותקים, וכשהכלב אומר בשפה כלבית 'סלחתי לך' הם קמים הקטנים האלה ומוחאים כפיים.
<אורלי נעמה אלקריב: עניין של חינוך, הסברה ועקביות של שנה ועוד שנה ועוד שנה עושה את זה, לא צריך יותר מזה.
עמרם מצנע: אין ספק שהעבודה עם ילדים קטנים ואחר כך שהם כשמתקדמים בגיל, היא נושאת פרי.
<דוד לירן: תודה.
<דוד לירן: ברשותך מבחינת הבניית הדברים אולי כדאי לאפשר ליהושע דרורי תחילה, אצלו אני מקיים את הפרויקט.
<דרורי יהושוע: דוד עד היום הוא תלמיד שלי, אבל הוא גם מורה שלי.
<דרורי יהושוע: לכן הוא מבקש שאומר מספר דברים.
<דרורי יהושוע: אני מנהל תחום ההתנדבות של בית הספר שלום הרטמן.
<דרורי יהושוע: ראשית אני אבקש להתחיל מסיפור אישי, אני מסכים מאוד לדברים שאמרת, אבל בזכות תלמיד שלי שקוראים לו דוד לירן, מאז פרשת ויצו בשנה שעברה אני צמחוני וטבעוני.
<דרורי יהושוע: לפעמים צריך שהתלמיד יבוא לאט לאט למורה ויסובב לו את המראה ויגיד לו 'המורה, כך וכך צריך לעשות'.
<דרורי יהושוע: בזכות התלמיד הזה אני היום בעמדה הזאת ובזכות התלמיד הזה דוד, אנחנו מובילים פרויקט מאוד מאוד חשוב בבית הספר מכון שלום הרטמן שקשור למעורבות התלמידים סביב שנת 'מחויבות אישית' או 'מעורבות חברתית' של כיתות י', גם בתחום של צער בעלי חיים.
<דרורי יהושוע: ברשותכם, שתי המלצות בעניין זה.
<דרורי יהושוע: האחת בבחינת הפסוק "סור מרע ועשה טוב" לפעמים צריך להפוך את הדברים, עשה טוב, ובסופו של דבר אנשים יסורו מרע.
<דרורי יהושוע: אני מאמין בזה בחלק מהמקרים.
<דרורי יהושוע: שנית, כהמלצה למשרד החינוך, אולי מהמקום הזה אבקש להקצות חונכים של פר"ח (פרויקט חונכות), לתת ואוצ'רים של פר"ח כדי שיהיו 30-40 בתי ספר בתחום של מעורבות חברתית ויזמות של כיתות י' שמתנדבות בנושא, שגם בוגר מהאוניברסיטה ילווה את הפרויקט, אולי בוגר של בית הספר עצמו כמו שאנחנו נוהגים אצלנו, שיוביל את הנושא בתוך בית הספר.
<דרורי יהושוע: דוד יכול לספר לכם בעצמו על הדבר.
<דוד לירן: תודה רבה.
<דוד לירן: אני אבקש לשתף אתכם בפרויקט שהתחלנו השנה בבית הספר במסגרתו אני מוביל ארבעה תלמידים בהתנדבות בעמותת צער בעלי חיים בירושלים.
<דוד לירן: במסגרת ההתנדבות אנחנו הולכים למכלאות עמותת צער בעלי-חיים בעטרות ופעולים שם יחד עם הצוות בכל התחומים למען בעלי-החיים.
<דוד לירן: שנית, במסגרת מצגת שאנחנו מפתחים ויוצאים להציג בבתי הספר היסודיים במטרה לעורר את המודעות לנושא של בעלי חיים בבתי הספר היסודיים, כמו שנאמר כאן לחשוף ילדים כבר מגיל צעיר.
<דוד לירן: קשה לתאר למי שלא היה, וקל לחזק את מי ששותף.
<דוד לירן: במקומות האלה של המכלאות יש את העומס ואת הקושי הבלתי נתפס של אותו צוות מתחזק ומתפעל שמנסה לשמור על קיומם של בעלי חיים במסגרת הכל כך קשה של מכלאות, והכול בשעות מצומצמות.
<דוד לירן: את התרומה של ארבע שעות שבועיות, שלי ושל עוד ארבעה תלמידי כיתה י' של בית הספר הגדירה אותה מנהלת העמותה בצורה הטובה ביותר, מנהלת המכלאה הגדירה את זה 'כקריטית'.
<דוד לירן: היא אמרה לי באלו המילים 'אתם מרימים את המקום, אתם מצילים אותנו'.
<דוד לירן: הסיבה היא מאוד פשוטה, הצוות מאוד מצומצם וכל מתנדב מורגש.
<דוד לירן: רבותיי, אנחנו מרווחים כאן מטרה כפולה, בהיבט הראשון, מעצם העובדה שילדים ובני נוער מגיעים ומתנדבים למען בעלי חיים, אנחנו משיגים את המודעות.
<דוד לירן: בהיבט השני, רווחת בעלי החיים משתפרת פלאים כשחמישה אנשים באים בסך הכול לארבע שעות, אבל עושים דברים יוצאים מן מהכלל.
<דוד לירן: יושבים כאן חלק מהתלמידים שאני מדריך והם יכולים להעיד.
<דוד לירן: אני רוצה להצטרף לדבריו של מר דרורי יהושע ובאמת לתמוך בו בעניין, מי ייתן ונזכה לראות יותר ויותר השרשה של התנדבות למען בעלי חיים בקרב בני הנוער – זו הדרך, זו השיטה וזה הכלי היעיל, הטוב והמוכח ביותר לחברה שתתנהל כולה בצורה טובה יותר.
<עומר דלנגה: שלום, אני לומד בביה"ס תיכון שלום הרטמן, ירושלים.
<עומר דלנגה: אני אחד מארבעת התלמידים שנמצאים בקבוצה של מעורבות חברתית של צער בעלי חיים אותה מדריך דוד.
<עומר דלנגה: למעלה מחודש אנחנו הולכים מדי שבוע, מתנדבים במכלאות העמותה לצער בעלי-חיים.
<עומר דלנגה: אני חייב לומר שזו חוויה מדהימה, לראות מספר קטן של אנשים שמגיע בבוקר, הם משקיעים שם עבודה קשה מאוד לרווחת בעלי החיים.
<עומר דלנגה: מדהים לראות שיש אנשים כאלה.