GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קארין אלהרר: תלמידי החינוך המיוחד הם תלמידים שנמצאים בכיתות קטנות, יש להם צוות גדול יותר יחסית לגודל הכיתה אבל עדיין יש במסגרות החינוך המיוחד תלמידים שאין להם את היכולת המעשית להסתדר בלי מישהו צמוד אליהם.
קארין אלהרר: במשך השנים נתקלנו במקרים מאוד רבים של ילדים שהיכולת הוורבלית שלהם כמעט ולא קיימת, אם לא קיימת בכלל, תלמידים שהנזקקות הפיזית שלהם היא כל כך מורכבת שהם חייבים מישהו לידם.
קארין אלהרר: מהבדיקה המאוד שטחית שעשיתי, כמעט ואין תלמידים שניתנה להם הסייעת האישית הזאת בחינוך המיוחד וזה אחרי פסיקה של בית המשפט.
קארין אלהרר: אני חושבת שבעניין הזה צריך לתת את הדעת.
קארין אלהרר: בית המשפט לעניינים מינהליים בשנת 2009 פסק בצורה מאוד ברורה שילד שיש לו חריגות ניכרת מיתר בני כיתתו, צריך להקצות לו את הסייעת האישית.
קארין אלהרר: אני חושבת שבוודאי צריך לקיים את פסיקת בית המשפט בלי שיהיה צורך לחזור לבתי המשפט בעניין הזה.
קארין אלהרר: דרך אגב, זה צורך של המערכת כולה כי גם למורה בבית הספר יהיה הרבה יותר קל בעניין הזה.
קארין אלהרר: סייעות רפואיות, במיוחד בנושא אלרגיות.
קארין אלהרר: יש עדיין בעיות עם הנושא הזה.
קארין אלהרר: אני יודעת שהשר הקצה – וזה מאוד שימח אותי – סייעות רפואיות גם בימי הקיץ אבל עדיין יש תלמידים שלא מתאימים לקריטריונים המאוד מאוד ברורים שנקבעו והייתי שמחה אם המשרד ייתן את דעתו גם בעניין הזה.
קארין אלהרר: אני רוצה לסיים את דבריי באיזשהו משפט שאומר שסייעת היא לא אביזר טכני אלא סייעת היא עניין הרבה יותר מהותי.
קארין אלהרר: סייעת היא משהו שצריך לחשוב איך היא תעשה את העבודה שלה בצורה הטובה ביותר.
קארין אלהרר: הטיעון שנשמע שסייעת מגבילה את עצמאותו של ילד, הוא טיעון שבעיני לא רק שהוא לא נכון אלא הוא פוגע עוד יותר בילד.
קארין אלהרר: אני לא חושבת שיש הורה במדינת ישראל שהיה רוצה שלילד שלו תהיה סייעת.
קארין אלהרר: אם ההורה מבקש סייעת, כנראה שהילד זקוק לסייעת.
קארין אלהרר: אני מכירה את הטיעונים שאומרים שהורים הם אובר פרוטקטיב וכי ההורים שרוצים שהילד שלהם יהיה בצמר גפן.
<שרונה נמר: שמענו את זה כל הזמן.
<שרונה נמר: אני אישית.
קארין אלהרר: אני חושבת שכן צריך להבין שהסייעת היא האמצעי המהותי ביותר בבית הספר ובגן לילד על מנת להצליח.
קארין אלהרר: זה לא מספיק לומר לילד שהוא משולב ויש לו טיפולים פרה-רפואיים כי כדי שהילד ישתלב בצורה הטובה ביותר, אני לא חושבת שיש מספיק משפטים וסופרלטיבים לתאר את חשיבות הסייעת לשילוב האמיתי והמהותי של הילד.
קארין אלהרר: לא שמים ילד בכיתה ואומרים לו לך תשתלב אלא השילוב הוא תהליך ארוך, הוא משהו שהוא הרבה מעבר לטיפולים פרה-רפואיים ולכיתה עם המורה לחינוך מיוחד.
קארין אלהרר: אני יודעת שבימים אלה ממש אתם עושים עבודת חשיבה.
קארין אלהרר: אל תמעיטו בטענות של ההורים שהן חשובות.
קארין אלהרר: כמובן שהשיקולים המקצועיים הם שיקולים חשובים ולא מבטלים אותם ואפילו לא לרגע אחד, אבל יחד עם זאת אני חושבת שהדיבור עם ההורים, ההידברות עם ההורים, היא הידברות חשובה שלא ניתן להמעיט בחשיבותה.
קארין אלהרר: שוב, הרבה הצלחה לכולנו.
עמרם מצנע: אנחנו נמשיך בהצגה שלכם, בבקשה.
<זיוה כרמי: בהמשך לדבריה של חברת הכנסת קארין אלהרר, אני כן הייתי רוצה לומר שאנחנו כן נותנים סייעת לתלמידים בחינוך המיוחד בבתי ספר לחינוך מיוחד בהם יש תלמיד שתפקודו שונה, נמוך ויש לו קשיים משמעותיים מול יתר תלמידי הכיתה.
<זיוה כרמי: כן ניתן לזה סיוע.
<זיוה כרמי: אני חוזרת לסכם את הנושא.
<זיוה כרמי: אנחנו מקצים לכיתות חינוך מיוחד שאין בהן סייעת אוטומטית, אנחנו משלימים במקומות בהם שעות הסיוע לא נמצאות בהלימה לשעות הלימודים בכיתה, אנחנו מוסיפים שעות סיוע תגבור לכיתות עם לקויות מורכבות ותפקוד נמוך בהן אנחנו חושבים שצריך יותר מסייעת אחת בו זמנית בשל מורכבות התלמידים במקום.
עמרם מצנע: את יכולה לתת לנו מספרים על שלושת יוצאי הדופן האלה?
עמרם מצנע: כלומר, כמה כיתות חינוך מיוחד, כיתות ו', ז' ו-ח', אין להן תקן של סייעת.
<זיוה כרמי: אני יכולה לבדוק ולחזור אליכם.
עמרם מצנע: תבדקי בבקשה.
עמרם מצנע: שוב, מתוך סך הכול כיתות חינוך מיוחד בכיתות ז', ח' ו-ט' שאין להן או שיש להן תקן בשילוב.
עמרם מצנע: בכיתות חינוך מיוחד בבתי הספר.
<זיוה כרמי: אנחנו נבדוק ונחזיר תשובה.
<בשמת בר נדב: בחטיבה העליונה יש תקן?
<בשמת בר נדב: זה רק כיתות ז', ח' ו-ט' שאין תקן?
זהבה גלאון: בחטיבה העליונה אין תקן.
<זיוה כרמי: מערך התקצוב בחטיבה העליונה הוא שונה.
<זיוה כרמי: יחד עם זאת אני אומרת שוב שזה תלוי בסוג הכיתה ובסוג הלקות.
<זיוה כרמי: אני יודעת בוודאות שלגבי כיתות ז'-ח', שם חסר לנו ולכן סל התגבור הולך לנסות לכסות את החלק הזה.
<זיוה כרמי: אתם יכולים לראות כאן שהמשאב הזה די קבוע ולא כל כך משתנה.
<זיוה כרמי: גם התקציב אינו משתנה.
<זיוה כרמי: השינוי הוא שינוי קטן מאוד.
עמרם מצנע: זה גם אומר דרשני.
עמרם מצנע: אם אחוז הילדים גדל ושעות התגבור, שזה בעצם הסל של מנהלת המחוז נשאר בסיסי, המשמעות היא שהפער הולך וגדל.
<בשמת בר נדב: הם גם הפכו לאוטומטיות.
<זיוה כרמי: אנחנו לא מנסים לומר משהו אחר.
<זיוה כרמי: כולנו מכירים את המציאות התקציבית שנכפית עלינו ואנחנו עושים כמיטב יכולתנו על פי סדרי הקדימויות שיש בכל מחוז ומחוז.
זהבה גלאון: זאת החלטה של מחוז או זאת החלטה של מדיניות של המשרד?
עמרם מצנע: מדיניות שהסל הוא סל המחוז.
עמרם מצנע: זה בדיוק מה שאמרנו קודם, שבעצם לקחו סל תגבור שנועד לדברים מסוימים ומשתמשים בו למלא את התקן.
<זיוה כרמי: סל התגבור הוא סל מחוזי.
<זיוה כרמי: העסקת סייעות.
עמרם מצנע: אנחנו סיימנו את הפרק שעוסק בשעות.
עמרם מצנע: בתקנים, בשעות, בתגבורים.
עמרם מצנע: מה קורה בתיכון?
<קריאה: אללה ירחמו.
<זיוה כרמי: לגבי גני הילדים, אני יכולה לומר שגן ילדים מתוקצב כמו כל כיתה.
<זיוה כרמי: גן ילדים נחשב כיתת גן לכל עניין ודבר.
<זיוה כרמי: כשאנחנו מדברים על כיתות ועל משרות, גני הילדים נכנסים בתוך זה.
<זיוה כרמי: אני כן רוצה לומר לגבי נושא התיקנון בחטיבה העליונה.
<זיוה כרמי: מערך התיקנון בחטיבה העליונה שונה לחלוטין.
<זיוה כרמי: התיכונים הם תחת הבעלויות של הרשויות המקומיות ולכן מערך התיקנון שונה ואני לא מתייחסת אליו כאן.
<שרונה נמר: למה?
<שרונה נמר: הבן שלי בתיכון.
<קריאה: הם הפסיקו להיות תלמידים של משרד החינוך?
<שרונה נמר: אני רוצה לדעת מה קורה בתיכון.
<שרונה נמר: הבן שלי משולב בתיכון והוא ישב חודשים בבית כי לא ידעתם לתת לו מה שצריך.
<שרונה נמר: כי הוא הגיע לתיכון ופתאום הוא בריא, פתאום אין לו בעיות, פתאום אין לו קשיים.
<שרונה נמר: עד כיתה ט' הוא קיבל ומכיתה י' היינו צריכים להילחם ולהגיע לתקשורת, לפייסבוק ולסטטוסים מצייצים, לכל מקום כדי שהילד יקבל את כל מה שהוא צריך.
<שרונה נמר: כי הוא הגיע לתיכון?
<שרונה נמר: איך שהוא הגיע לתיכון אמרו לי, זהו, עכשיו הבן שלך לא יקבל כלום.
<שרונה נמר: השתמשו במלים האלה.
עמרם מצנע: את יכולה להאיר את עינינו בכל זאת מה קורה בתיכון?
<זיוה כרמי: יש כיתות שנחשבות כיתות במסלול 06 שאכן מתוקצבות ומקבלות סיוע כמו כל כיתת חינוך מיוחד אחרת.
<קריאה: תסבירי לאנשים כאן מה זה 06.
<זיוה כרמי: כיתות של הלקויות המורכבות שמתוקננות בשעות ובסיוע שניתנות במסגרת החטיבה העליונה.
<זיוה כרמי: יחד עם זאת, יש מסלולים נוספים בחטיבה העליונה כגון מסלול 07 שבעצם מתקנן מספר שעות.
<קריאה: שלוש וחצי שעות לילד.
<זיוה כרמי: שוב אני אומרת שהסל מתנהל באופן קצת אחר בחטיבות העליונות.
<שרונה נמר: אין התנהלות בתיכון.
<שרונה נמר: הן נעלמות בתיכון.
<שרונה נמר: הכול נעלם בתיכון ואין כלום.
<שרונה נמר: אני צריכה להילחם יום יום.
<זיוה כרמי: תנאי העסקתן של הסייעות.
<זיוה כרמי: חשוב לי לומר, לפני שאני מתחילה, שעבודת הסייעות היא באמת חשובה, היא משמעותית מאוד והן עובדות יד ביד יחד עם מחנכת הכיתה שהיא זו שמנהלת את התכניות החינוכיות ומובילה את היעדים החינוכיים של התלמיד.
<זיוה כרמי: אבל על פי הסכם בין משרד החינוך לבין מרכז השלטון המקומי, הרשות המקומית היא האחראית על העסקתן של הסייעות.
<זיוה כרמי: הרשות המקומית היא המעסיק שלהן.
<זיוה כרמי: תנאי ההעסקה של הסייעות והשתתפות משרד החינוך.
<זיוה כרמי: יש שינוי באופן שבו מתקצב משרד החינוך את נושא העסקתן של הסייעות.
<זיוה כרמי: סייעות כיתתיות, מה שהגדרתי קודם כסייעות אוטומטיות, המשרד משתתף במימון מלא.
<זיוה כרמי: שיעור ההשתתפות עומד על מאה אחוזים מעלות שכרה של הסייעת והמשרד משתתף במימון הסייעת במשך 12 חודשים בשנה.
<זיוה כרמי: סייעות תגבור.
<זיוה כרמי: המשרד משתתף במימון הסייעת מהרגע שבו אושרה לאותה שנת לימודים.
<רויטל לן כהן: כי הם מחלימים.
<קריאה: תצייני לפרוטוקול שאלה 12 חודשים.
<זיוה כרמי: שיעור ההשתתפות עומד על שבעים אחוזים מעלות שכרה והשתתפות של הרשות עומדת על שלושים אחוזים.
<קריאה: כשהיא יכולה.
<זיוה כרמי: סייעות שילוב.
<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על השתתפות של המשרד במימון הסייעת מהרגע שבו אושרה.
<זיוה כרמי: האישור הוא לאותה שנת לימודים.
<זיוה כרמי: שיעור ההשתתפות עומד על שבעים אחוזים מעלות השכר ושלושים אחוזים השתתפות הבעלויות.
<קריאה: ל-12 חודשים.
<זיוה כרמי: אני לא מתייחסת לנושא של סייעות רפואיות.
<זיוה כרמי: סייעות רפואיות לא מטופלות על ידי האגף לחינוך מיוחד אלא על ידי משרד הבריאות.
<זיוה כרמי: אני לא רוצה להתייחס לזה.
<קריאה: זה אצל עירית ליבנה.
עמרם מצנע: חברת הכנסת גלאון.
זהבה גלאון: אדוני, ברשותך, אני רוצה שאלת הבהרה ואחר כך אני ארצה להתייחס לכלל הסוגיה שעולה כאן.
זהבה גלאון: אני רוצה לשאול שאלה בנוגע לסייעות השילוב.
זהבה גלאון: לפי מה שאת אומרת, משרד החינוך משלם שבעים אחוזים עלות משכרן ובעצם השלטון המקומי אמור להשלים את אותם שלושים אחוזים.
עמרם מצנע: הוא משלם את מאת האחוזים ומתוך זה הוא מקבל החזר של שבעים אחוזים.
זהבה גלאון: מי מוודא, האם זה בפיקוח שלכם לוודא שאכן אותם שלושים אחוזים משולמים לאותן סייעות?
זהבה גלאון: מי מוודא שהן אכן עובדות 12 חודשים בשנה?
זהבה גלאון: אתם משלמים עבור 12 חודשים בשנה ובפועל הן עובדות עשרה חודשים בשנה.
זהבה גלאון: בטבלה זה נראה ממש בסדר.
זהבה גלאון: כמו שזה נראה על פי המצגת שאתם מציגים, המצב מושלם והחיים נהדרים.
עמרם מצנע: לא, המאה אחוזים יכולים להיות עשרה שקלים.
זהבה גלאון: שאלה נוספת.
זהבה גלאון: אני רוצה לומר מראש שראיתי תלושים של סייעות שאמורות להתנהל על פי האופן שבו אתם מתארים, אני מודה שאין קשר בין התלושים שהסייעות מקבלות בפועל לבין מה שאתם מציינים כאן במצגת אבל אחר כך אני אתייחס לזה.
עמרם מצנע: יש כאן מישהו שהיא סייעת?
<קריאה: יש כאן הרבה סייעות מכל הארץ.
עמרם מצנע: מי רוצה לדבר?
<מלי מלכה כץ: שמי מלי כץ ואני משלבת בפרדס חנה.
<מלי מלכה כץ: אני בוגרת מכללת דוד ילין בירושלים, אני בעלת תעודת הוראה מוסמך בכיר ותואר ראשון בהוראה.
<מלי מלכה כץ: כרגע בפרדס חנה אנחנו 53 משלבות המועסקות כספקיות שירות על ידי המועצה.
<מלי מלכה כץ: 53 משלבות לילדים בעלי צרכים מיוחדים בחינוך הרגיל שמאוד אוהבות את המקצוע המאתגר והמיוחד, מאושרות וגאות לראות בהצלחות הקטנות היום יומיות של הילדים שלנו שאנחנו שם בשבילם, תומכות, מתווכות ומכילות אותם בנפילות ובמעידות הרבות המתסכלות כל כך.
<מלי מלכה כץ: הילדים יקרים וחשובים לנו מאוד.
<מלי מלכה כץ: אנו רוצות להמשיך וללוות אותם ולהיות הדמות אותה ילד ילמד להכיר, לסמוך ולבטוח בה.
<מלי מלכה כץ: כמו כן מקצוע מכבד את בעליו, גם אנחנו זקוקות לפרנסה, גם אנחנו רוצים להתפרנס בכבוד על מנת שנוכל להמשיך וללוות את הילדים שכל כך תלויים בנו ואנחנו בהם.
<מלי מלכה כץ: בחודשים האחרונים, תוך כדי תהליך קליטה למועצה המקומית, גילינו לתדהמתנו כי תנאי ההעסקה שלנו בתהליך זה נפגעו בצורה קשה.
<מלי מלכה כץ: חודשי הקיץ לא ישולמו לנו, ימי החופשה יצומצמו, הוותק לא נצבר, הדרגה שנקבעה היא הנמוכה ביותר ומתח הדרגות עלוב.
<מלי מלכה כץ: המועצה מצדה טוענת כי ידיה כבולות להסכמי שכר קיבוציים וההסתדרות מצדה לא מספקת תשובות בשלב זה.
שמעון אוחיון: היא מקבלת את התקצוב.
<מלי מלכה כץ: כן, אבל לא משלמים לנו.
<מלי מלכה כץ: חברי ועדה יקרים, בעזרת ייעוץ משפטי המלווה אותנו הבנו כי הכול תירוצים, הכול נתון לפרשנות משפטית אבל לא במחוזותינו.
<מלי מלכה כץ: כל אחד מעביר את האחריות לאחר.
<מלי מלכה כץ: אני שואלת אתכם, האם לזה התכוונתם כאשר חוקקתם את חוק ההעסקה הישירה?
<מלי מלכה כץ: מדוע אין פיקוח על הרשויות המקומיות בעניין שלנו?
<מלי מלכה כץ: האם מישהו בחן לעומק את ההסכם הקיבוצי?
<מלי מלכה כץ: איך יתכן כי כל רשות מקומית בארץ נוהגת בנושא זה בצורה שונה?
<מלי מלכה כץ: הגיע הזמן שמישהו ייקח אחריות.
<מלי מלכה כץ: אני קוראת לכם לעשות סדר, לכבד אותנו היום בהחלטה שתביא אותנו למקום מבטחים.
<מלי מלכה כץ: מקצוע השילוב חייב לקבל הכרה מתוך הבנה אמיתית לנחיצותו.
<מלי מלכה כץ: אני מזמינה אתכם להתלוות אלינו יום אחד בחייכם כדי להבין, יום אחד עם משפחה שהילד או הילדה שלה בעלי צרכים מיוחדים, לראות, להרגיש ולהבין את מהות השילוב בו אנו עוסקות, את חשיבותו, את הכוחות הנפשיים שהוא מצריך והסיפוק האדיר הטמון בו.
<מלי מלכה כץ: הגיע הזמן שהרשויות יתייחסו אלינו בכבוד הראוי שיבוא לידי ביטוי בהסכם שכר הוגן, בתנאי העסקה מכבדים למעננו ולמען הילדים וההורים שזקוקים לנו כמו שאנו זקוקות להם.
עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אותך.
עמרם מצנע: את סייעת בשילוב?
<מלי מלכה כץ: כן.
עמרם מצנע: כלומר, יש ילד.
<מלי מלכה כץ: יש ילד בכיתה שהוא ילד בעל צרכים מיוחדים והוא משולב בחינוך הרגיל והוא בכיתה רגילה.
<מלי מלכה כץ: הוא לומד בכיתה רגילה.
עמרם מצנע: ואת מלווה אותו לאורך כל שעות היום.
<מלי מלכה כץ: אני מלווה אותו בשעות היום ובסך הכול בשבוע אלה 24 שעות.
שמעון אוחיון: וביתר הזמן, עם מי את עובדת?
<מלי מלכה כץ: אני לא עובדת.
<מלי מלכה כץ: ביתר הזמן הילד הזה לבד.
<מלי מלכה כץ: הוא מתמודד לבד.
שמעון אוחיון: עכשיו את מעניינת אותי.
שמעון אוחיון: את עצמך, איך את משלימה את המשרה?
<מלי מלכה כץ: אני לא משלימה את המשרה.
<מלי מלכה כץ: זה מה שיש לי, 24 שעות בשבוע.
עמרם מצנע: לא נוכל לרדת לכל הדקויות אבל אנחנו רוצים להבין את העקרונות.
עמרם מצנע: כמה שנים את עובדת?
<מלי מלכה כץ: אני עובדת ארבע שנים.
עמרם מצנע: במשך ארבע השנים האלה, כל שנה עם אותו ילד?
<מלי מלכה כץ: שלוש שנים עבדתי עם ילד אחד והשנה אני עובדת עם ילד אחר מכיוון שהילד אתו עבדתי במשך שלוש שנים, ההורים שלו החליטו להעביר אותו לחינוך המיוחד.
<מלי מלכה כץ: השנה אני עובדת עם ילד אחר.
שמעון אוחיון: יש לך קביעות בעבודה?
<מלי מלכה כץ: לא.
<מלי מלכה כץ: אין לי קביעות בעבודה.
שמעון אוחיון: יש סייעות אחרות שכן יש להן קביעות.
עמרם מצנע: לא, אין סייעות כאלה.
זהבה גלאון: לסייעות אין קביעות.
<קריאה: סייעות כיתתיות מקבלות קביעות.
זהבה גלאון: אני מדברת על המשלבות.
<מלי מלכה כץ: זה לא אותו הדבר.
זהבה גלאון: הסייעות המשלבות מועסקות בהעסקה פרטנית.
שמעון אוחיון: הסייעות האישיות.
שמעון אוחיון: יש פה מכתבים שאנשים באים ומבקשים שישוו אותם לסייעת אחרת ולכן אני רוצה לברר את הדברים הללו.
עמרם מצנע: אני רוצה עוד פעם לבקש.
עמרם מצנע: הנושא הוא באמת נושא מורכב ולא מוסדר בחלקו הגדול ושמענו גם מאנשי משרד החינוך ואני גם מכיר את זה מתפקידיי האחרים.
עמרם מצנע: אנחנו ניתן לעוד סייעות לדבר.
עמרם מצנע: אני רוצה לשאול מה זה המאה אחוזים.
עמרם מצנע: מהנתונים האלה עולות כמה שאלות.
עמרם מצנע: האחת, מה זה המאה אחוזים והמאה אחוזים קשורים בהסכמים הקיבוציים שעשה השלטון המקומי עם הסתדרות הפקידים, שזאת בעצם ההסתדרות המייצגת ולא רק את הסייעות אלא את כל עובדי הרשויות המקומיות.
זהבה גלאון: לסייעות יש הסכמים קיבוציים מחפירים.
עמרם מצנע: אני לא אמרתי שהם לא מחפירים.
<קריאה: ההסתדרות מייצגת את הרשויות.
עמרם מצנע: אתם רוצים עכשיו להתפלפל?
עמרם מצנע: הסייעות הן עובדות הרשויות המקומיות והיקף השכר הוא הסכמים כאלה או אחרים בין משרד החינוך לבין ההסתדרות לבין הרשויות המקומיות.
עמרם מצנע: את יודעת מה זה המאה אחוזים?
<מירי כהן: אני מירי כהן ממינהל כלכלה ותקציבים במשרד החינוך.
<מירי כהן: אנחנו מדברים על משרה של 42.5 שעות.
<מירי כהן: התקצוב שלנו בנושא הסייעת מדבר על משרה מלאה בהיקף של 42.5 שעות כאשר יש לנו עלות ממוצעת ארצית בדירוג מינהלי, דירוג 7 עם 11 שנות ותק.
<מירי כהן: בסדר גודל של חודש שוטף, כולל התנאים הסוציאליים, אנחנו מדברים על 7,500 שקלים.
זהבה גלאון: את מכירה מישהי שפעם קיבלה תלוש כזה?
עמרם מצנע: תני לי, אני יודע מה לשאול אותם.
עמרם מצנע: אם אני אשאיר דברים לא ברורים, תשאלו.
עמרם מצנע: זה המאה אחוזים הממוצע של מי שעובדת 42.5 שעות?
זהבה גלאון: את מכירה מישהי כזאת?
עמרם מצנע: אני אתן לך לשאול.
עמרם מצנע: אתם רוצים שהדיון הזה יתנהל?
עמרם מצנע: בחלק מהדיונים אני אומר לנוכחים שייקחו חמש דקות וידברו ביחד מה שהם רוצים.
זהבה גלאון: אתה מנהל את הדיון כמו שצריך ואנחנו שואלים שאלות הבהרה.
עמרם מצנע: ה-7,000 פלוס שציינת, זה למי שיש לה ותק של 11 שנים, ולרוב הסייעות אין בכלל ותק.
<מירי כהן: אנחנו מדברים על השתתפות המשרד.
עמרם מצנע: אני שואל על המאה אחוזים.
<מירי כהן: מאה אחוזי השתתפות משרד החינוך.
<מירי כהן: אנחנו לא המעסיקים הישירים ואין לנו מושג מי הסייעת ומה הדרגה שלה.
עמרם מצנע: אני עדיין שואל אותך.
עמרם מצנע: ה-7,000 שקלים, הם המאה אחוזים או השבעים אחוזים?
<מירי כהן: אלה המאה אחוזים.
עמרם מצנע: מזה אתם מממנים שבעים אחוזים.
<מירי כהן: בחלק.
<מירי כהן: בחלק מממנים מאה אחוזים ובחלק שבעים אחוזים.
עמרם מצנע: אבל זה המאה אחוזים.
עמרם מצנע: לסייעת שהיא בעלת ותק של 11 שנים.
עמרם מצנע: כלומר, לא כזאת שפוטרה כל שנה.
<מירי כהן: זאת השתתפות משרד החינוך בגין הסייעת שמועסקת באמצעות הרשות.
<מירי כהן: אנחנו לא המעסיקים שלה ולכן אין לנו את המידע לגבי הסייעת, מי היא, מה הדרגה וכולי.
יפעת קריב: אבל אתם בטוחים שהכסף מועבר במלואו?
עמרם מצנע: כך אי אפשר.
עמרם מצנע: זאת אחת השאלות שעולה כאן.
עמרם מצנע: האם אתם עושים פיקוח או בקרה ברשויות המקומיות על כך שאכן בסוף לסייעת מגיעים המאה אחוזים?
<מירי כהן: משרד החינוך לא עושה אכיפה בנושא הזה.
<מירי כהן: בנושא הזה למיטב הבנתי משרד הפנים אמור לעשות את האכיפה.
עמרם מצנע: האם את מכירה את החוק שאומר שכל כספי משרד החינוך שמסומנים שמועברים לרשות המקומית חייבים ללכת לחשבון בנק מסוים שנפתח לצורך זה?
עמרם מצנע: ואת אומרת שלא אתם עושים את הבקרה על זה אלא אתם מצפים שמשרד הפנים יעשה אותה.
<מירי כהן: לא ברמה הפרטנית.
זהבה גלאון: אדוני, אני רוצה לשאול ולהעיר גם יחד.
עמרם מצנע: אני פשוט רוצה שבסוף הדיון יהיו גם דברים אופרטיביים.
זהבה גלאון: כולנו רוצים.
זהבה גלאון: ראשית, אני רוצה לברך אותך על שאתה מנסה להגיע להיבטים האופרטיביים כי לקטר, אנחנו כבר מקטרים הרבה זמן.
זהבה גלאון: אני יודעת שאתה עוסק בנושא הזה זמן רב ואני מתנצלת שאיחרתי.
זהבה גלאון: אני רוצה להעיר כמה הערות.
זהבה גלאון: אני מודה - ואני אומרת את זה בצורה מאוד ברורה – שאין לי טענה לנציגות של משרד החינוך שיושבות כאן.
זהבה גלאון: אני אומרת זאת מראש.
זהבה גלאון: הדברים שנשמעו כאן עכשיו, בדיוק משקפים – ושוב, זה לא אישי אלא זאת מדיניות – את האטימות של משרד החינוך.
זהבה גלאון: אם הנתונים הרשמיים אומרים שזה שכר ל-42.5 שעות, תראו לי סייעת אחת שעובדת יותר מ-24 שעות כשמקסימום היא יכולה להגיע לשלושים שעות.
זהבה גלאון: היה נקלע לכאן אורח מהחלל החיצון, היה אומר שמשרד החינוך מגיע ל-42 שעות עם 11 שנות ותק, אבל מי בכלל מגיעה לנתונים האלה?
זהבה גלאון: אני אומרת שוב, אין לי טענה לדברים שנשמעים כאן.
זהבה גלאון: אני חושבת שזה בדרג הרבה יותר גבוה.
זהבה גלאון: שמענו גם בדיווח הקודם על התקצוב ואנחנו יודעים שזה גם תקצוב, גם תנאי העסקה וזה הכול ביחד.
זהבה גלאון: אנחנו עדים כאן לגלגול אחריות, ואין לי דרך אחרת להגדיר את זה, ממשרד החינוך לשלטון המקומי, מהשלטון המקומי למשרד הפנים.
זהבה גלאון: אתה ישבת בדיון במליאה, אני ראיתי אותך עת שאלתי את השאילתה בסוגיה הזאת את שר הפנים והוא גלגל את זה לשר החינוך.
זהבה גלאון: קראתי לו את התשובה שנתן לי שר החינוך, גלגל את זה לשר הפנים ובתווך ההסכם הקיבוצי המחפיר של ההסתדרות.
זהבה גלאון: הסכם מחפיר ואין דרך אחרת להגדיר אותו, הסכם שתוקע אותן.
זהבה גלאון: גם אם יש רשויות מקומיות שמוכנות לשלם את ההפרש, ההסכם הקיבוצי תוקע אותן.
זהבה גלאון: אני חושבת ואני רוצה להציע.
זהבה גלאון: העלית קודם בסוגיה של התקצוב ואני מודה שאני אף פעם לא מצליחה להבין איך ילד בכיתה ז' צורך עזרה, צורך סייעת, זקוק לסייעת ובכיתה ח', ט' ו-י' הוא החלים והוא בריא.
זהבה גלאון: נאמר כאן קודם – שמעתי אותך אומר או אמרה חברת הכנסת אלהרר – שיש כאן בחינה מחודשת.
זהבה גלאון: אני לא יודעת מה זה אומר בחינה מחודשת.
זהבה גלאון: הדבר הזה מצריך שולחן עגול דחוף.
זהבה גלאון: אדוני, אתה יושב ראש הוועדה ואני פונה אליך לזמן לכאן לוועדה את שר החינוך, את שר הפנים, את יושב ראש ההסתדרות, את שלושתם ביחד, ואחת ולתמיד תפסיקו לגלגל את זה.
זהבה גלאון: הסייעות, הנשמה שלהן יוצאת.
זהבה גלאון: הן לא יכולות לבד.
<קריאה: גם הנשמה של ההורים והילדים יוצאת.
זהבה גלאון: הנשמה של ההורים והילדים יוצאת.
זהבה גלאון: אני רואה את כל האנשים שיושבים כאן בחדר ובאמת כולכם מכירים את הסיפורים והסיפורים הם סיפורים נוגעים ללב.
זהבה גלאון: מישהו צריך לקחת אחריות וזה לא מישהו מהדרגים האלה.
זהבה גלאון: אחת ולתמיד צריך להושיב אותם.
זהבה גלאון: אנחנו מדברים על שלושים אלף סייעות, 3,000 ומשהו בחינוך המיוחד, יש ניסיונות של ארגונים שונים לנסות לסייע לסייעות ולייצג אותן, אבל זה לא צריך להיות באופן פרטני ברשות מקומית כזאת או אחרת כי זה לא עניין שנתון לטוב לבו של ראש רשות כזה או אחר.
זהבה גלאון: יש ראשי רשויות שהם בכל זאת יותר קשובים אבל זה בכלל לא צריך להיות בדרג הזה.
זהבה גלאון: אחת ולתמיד הדבר הזה צריך להיפתר.
זהבה גלאון: אני רוצה לומר עוד משהו.
זהבה גלאון: מקומם אותי אחרי שראיתי את התלושים של הסייעות ואני שואלת איפה הכסף.
עמרם מצנע: זאת לא שאלה אורגינלית.
זהבה גלאון: לא יכולתי להתאפק.
זהבה גלאון: סתם.
זהבה גלאון: אדוני, נניח שאני אלך רק חמש שנים אחורה, בחמש השנים האחרונות משרד החינוך העביר לשלטון המקומי, סכום איקס לפי הנתונים שנמסרו כאן, לטובת סייעות.
זהבה גלאון: הן לא קיבלו את הכסף הזה.
זהבה גלאון: איפה הכסף הזה?
זהבה גלאון: אני חושבת שאנחנו צריכים לדרוג שיחזירו להן את זה רטרואקטיבית.
זהבה גלאון: מישהו מתפרנס על גבן של הסייעות.
זהבה גלאון: מישהו לוקח את הכסף הזה.
זהבה גלאון: מי מרוויח?
<קריאה: תשאלי כמה משרד החינוך מעביר בפועל.
זהבה גלאון: אני יודעת כמה משרד החינוך מעביר בפועל.
יעקב אשר: הוא מתקצב שעות והשעות לא מספיקות.
יעקב אשר: זאת הבעיה.
עמרם מצנע: זאת בעיה אחת.
עמרם מצנע: על זה דיברנו.
זהבה גלאון: אתה הצגת נקודה נכונה, אבל היא עלתה לפני חצי שעה.
זהבה גלאון: משרד החינוך מעביר כסף והוא לא מוודא שהכסף אכן מגיע בסוף לסייעות.
זהבה גלאון: הכסף הזה נמצא היכן שהוא, באיזושהי קופה, או באותה רשות או בשלטון המקומי.
זהבה גלאון: אני חושבת שהכסף הזה צריך להגיע בחזרה לאותן סייעות שמישהו הרוויח על גבן.
זהבה גלאון: את מה גוזלים, את כבשת הרש?
זהבה גלאון: מה לוקחים כאן?
זהבה גלאון: לכן אני חושבת, ובזה אני מסיימת, שהגענו לאיזה רגע כזה שאני מרשה לעצמי לומר את זה באופן הכי ברור – זה עליך.
זהבה גלאון: זה רק אתה כיושב ראש הוועדה שיכול להביא את שלושת הגורמים הרלוונטיים, את יושב ראש ההסתדרות, את שר החינוך ואת שר הפנים.
זהבה גלאון: לא שכל שר יזמן ישיבות אצלו במשרד, אנחנו רוצים את שלושתם כאן אצלך וישבו על המדוכה עד שיצא עשן לבן.
שמעון אוחיון: אהבתי את הרעיון של חברת הכנסת גלאון, לשאול שאלה ולעבור קצת להערה.
זהבה גלאון: את זה לומדים במשך הזמן.
עמרם מצנע: העיקר שבסוף שמים סימן שאלה.
שמעון אוחיון: כולנו נרתמנו לנושא וזה מראה יש כאן מעורבות של חברי כנסת.
שמעון אוחיון: אני מקווה שגם בניהולך הנושא יניב פרי.
שמעון אוחיון: גם אני שאלתי את אותה שאלה, הגשתי את אותה שאילתה ויושב ראש הכנסת נאלץ להכריע מי יענה לי משום שכל אחד התחמק.
שמעון אוחיון: בסופו של דבר כפה על איש משרד החינוך, על סגן שר החינוך, לענות בסוגיה הזאת עת הוקמה ועדה בין-משרדית שתבחן את כל הנושא.
שמעון אוחיון: לכן אני רוצה לדעת אם משהו התקדם.
<רויטל לן כהן: היא הפסיקה לשבת.
שמעון אוחיון: את לא מוסמכת לענות לי.
שמעון אוחיון: חשבתי שמישהו ממשרד החינוך יענה לי.
זהבה גלאון: אתה לא מכיר אותה.
זהבה גלאון: היא מוסמכת לענות.
שמעון אוחיון: אם התשובה היא כזאת, המצב הוא חמור.
שמעון אוחיון: ועדת החינוך צריכה לקבל כאן
שמעון אוחיון: החלטה ללכת לכיוון האופרטיבי שלך, זה שאתה מוביל אותו, לתמוך במה שחברת הכנסת גלאון אמרה, לבוא ולחתוך את העניין הזה.
שמעון אוחיון: אי אפשר לומר למשרד החינוך שהוא אחראי מבחינה מקצועית, שהוא מעביר את הכסף ולא מעניין אותו מה קורה בדרך.
שמעון אוחיון: אני כבר לא יודע, אני כבר מבולבל מכל מיני מכתבים של אנשים שמתלוננים ואומרים שהסייעת בכיתה, זה מוכר לה תשעים אחוזי משרה, בעוד שאצל הסייעת האישית, אצל אחרים שלושים שעות מוכרות כ-76 אחוזי משרה.
שמעון אוחיון: מה קורה כאן בעניין הזה?
שמעון אוחיון: אני לא בדקתי את הנתונים אבל אני שומע את הזעקות של האנשים כאן, חלקם גם הורים שבוכים על מצב הסייעות.
שמעון אוחיון: נאמר כאן - וצריך לבדוק אם אכן זה כך - שהסייעות האישיות לא מקבלות קביעות וכל הזמן יש תחלופה כאשר לעומת זאת הסייעות בגני ילדים כן מקבלות קביעות.
שמעון אוחיון: את הסאגה הזאת אנחנו כוועדת החינוך חייבים להפסיק.
שמעון אוחיון: בעל בית אחד והוא משרד החינוך שצריך לדאוג גם להכשרה.
<קריאה: או מרכז השלטון המקומי.
שמעון אוחיון: זה שהוא עושה את החשבון הכספי, התקציבי, מה שהוא מתקזז ומה שהוא עושה בינו לבין הרשות המקומית, שבעים-שלושים אחוזים, זה לא מעניין את הסייעת.
שמעון אוחיון: ההתחשבנות כפי שיש לנו התחשבנויות אחרות בין משרד החינוך לבין הרשות המקומית, הוציאו את הסייעת מהמשחק הזה.
שמעון אוחיון: אדרבה, שהיא תקבל את ההכשרה המקצועית ואת תנאי ההעסקה כמו צריך.
שמעון אוחיון: אני כבר מבולבל ולא יודע מי כן מקבל עשרה חודשים ולמי כן מורידים 11 ימי חופשה שהוא כן חייב בהם או לא חייב בהם.
שמעון אוחיון: ההבחנות שיש כאן, לגמרי יוצרות אצלי בלבול ואני באמת לא יודע איפה אנחנו נמצאים.
שמעון אוחיון: מתוך המכתבים אני לומד שלזאת מחשבים את ימי החופשה, לזאת מותר לקרוא בזמן החופשה וזה נחשב לה כעבודה והיא מקבלת תוספת והשנייה לא.
שמעון אוחיון: אנחנו מבקשים שיהיה מעסיק אחד מקצועי על כל המשתמע מכך.
<מלי מלכה כץ: מדוע משרד החינוך לא המעסיק הישיר של המשלבות?
<מלי מלכה כץ: הן חלק מהחינוך המיוחד.
<רויטל לן כהן: כי זה לא מעניין אותו.
<קריאה: אם הוא יכיר כתחום פדגוגי, אולי תהיה חשיבה בנושא.
עמרם מצנע: גם אם יכירו בהן פדגוגית, עדיין זה לא אומר שהן יועסקו על ידי משרד החינוך.
עמרם מצנע: כל מורי התיכון מועסקים על ידי הבעלות.
עמרם מצנע: שיטת ההעסקה הזאת היא לגיטימית, אבל הבעיה היא מה קורה בדרך.
<קריאה: היא מאוד בעייתית.
עמרם מצנע: לא אמרתי שהיא לא בעייתית.
עמרם מצנע: חברת הכנסת קריב.
יפעת קריב: גם לי יש שאלה שנהפוך אותה להערה קצרה.
יפעת קריב: לאור המצגת, הנושא הזה מאוד חשוב והדיון הוא דיון שחשוב לנהל אותו כאן.
יפעת קריב: השאלה שלי הייתה ואני חושבת שהיא אחת הנקודות המשמעותיות ביותר ואני רוצה לומר שבעיני היא יותר רחבה רק מנושא הסייעות כי אנחנו נמצאים כאן בהרבה מאוד דיונים שזה חוזר בהם, עד כמה הכסף שמועבר במאה אחוזים מהממשלה לטובת תשלום לשכר לרשויות המקומיות לעובדים, באמת מגיע במאה אחוזים לעובדים.
יפעת קריב: מה קורה עם השכר שאת דיברת עליו שמשרד החינוך מקצה ועד כמה באמת השלטון המקומי נותן לעובדים, במקרה הזה לסייעות, את מה שמגיע להן.
יפעת קריב: זאת נקודה שאנחנו ככנסת חייבים לעצור ולבדוק איפה נעלם כסף בדרך או לא נעלם, לעצור ולהסתכל עליו.
יפעת קריב: בעיני זאת שאלה מאוד מהותית.
יפעת קריב: את אמרת שכבר לפני חמש שנים השאלה הזאת עלתה ואכן זאת שאלה שאנחנו שואלים אותה הרבה מאוד שנים.
יפעת קריב: לנו מאוד חשוב שהסייעות יקבלו את התנאים הטובים ביותר והראויים ביותר במשך 12 חודשים בשנה.
יפעת קריב: לנו חשוב שהן יוכלו לעבוד כמה שיותר שעות כי ברור לנו שאי אפשר להתפרנס משלושים שעות או מ-21 שעות או מספר שעות שגם לא מאפשר לקחת עבודה נוספת.