GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב אשר: דבר אחד, שיהפכו את זה לפטרונות ולהסתה.
יעקב אשר: זה יגרום לכך שהחומות – בדרך כלל בונים חומות כאשר רוצים להתגונן מפני משהו, לא בונים חומה סתם – הדברים האלה יגרמו להקמת חומות גבוהות יותר ויותר.
יעקב אשר: אם יש פה אנשים אמיצים, ואני חושב שהיום, פרופ' טרכטנברג, אתה במעמד לא רק של מל"ג, אלא אתה מעמד-על במדינת ישראל, ומאחר ואני לא מוצא הרבה אנשים בתפקידי-על שגם יש להם טיפה אומץ ציבורי אז יכול להיות שהיה צריך שאנשים כמותך יאמרו, ואולי זה גם צריך לבוא מהכנסת, ואנחנו אומרים את זה כל הזמן: רבותי, זה עושה רק ההיפך, כל האווירה הזאת, כל הניצול הפוליטי הזה עושה רק ההיפך.
יעקב אשר: זאת בעיה מספר אחת.
יעקב אשר: אני מקווה מאוד שלא ימשיך העניין הזה, שבעוד 10 שנים לא נשב כאן ותיתן לנו נתונים על 10 השנים שחלפו ונראה רק ירידה בהיקף הסטודנטים החרדים.
יעקב אשר: בסופו של דבר הציבור רוצה לחיות בקרב הציבור שלו.
יעקב אשר: הוא רוצה לעשות דברים נוספים אבל להמשיך הלאה את הזהות של עצמו.
יעקב אשר: זה נקודה אחת.
יעקב אשר: הנקודה השנייה, והיא כן קשורה לתפקידך ולתפקיד שלכם, עם כל התודה על הדברים שנעשים, עודף רגולציה והתעקשויות על דברים, שייתכן שחלקם מוצדקים במידה מסוימת, יגרום לכך שבסופו של דבר נפספס את המטרה, אם זאת המטרה שלנו.
יעקב אשר: אם המטרה שלנו רק להגיד: ניסינו ולא הצליח, ואם ההישג שלנו יהיה רק שני בוגרים מתוך 40, בסדר.
יעקב אשר: אני רוצה להסתכל דווקא על אותם מקומות שכן הצליחו וללמוד מהם למה הם מצליחים ואחרים מצליחים פחות.
יעקב אשר: לכן המסקנה שלי, אני לא רוצה להיכנס להגדרות הסטטוטוריות של מוסד פלטפורמה, מתוקצב, לא מתוקצב, אני באמת לא בקי גדול בדברים האלה.
יעקב אשר: אבל אני יודע דבר אחד, לציבור החרדי יש פלטפורמה של עצמו ולכן הוא צריך שיהיו דברים מותאמים אליו, וברגע שזה מותאם אליו וברגע שזה עובד נכון זה לא פריבילגיה, רבותי, אפשר לוותר על זה.
יעקב אשר: הנה, אמרת נכון, לא גילית את אמריקה, אדוני יושב-ראש הוועדה.
יעקב אשר: ברור שאם היו לומדים את מקצועות הליבה לא היו צריכים לעשות מכינה.
יעקב אשר: ברוו, אנחנו יודעים את זה, כולנו יודעים שזה כך.
יעקב אשר: בסדר, אז אפשר להחליט שבתור ענישה- - -
עמרם מצנע: זה לא עונש.
יעקב אשר: רגע, תן לי לסיים.
יעקב אשר: אתה יודע שבסוף אני מגיע לנקודה.
יעקב אשר: אפשר להחליט שבתור ענישה על זה שכך הם החליטו, שכך הוריהם החליטו, לא משנה למה, ונגיע עד משה רבנו ואולי גם נעניש אותו, אז לא נטפל בזה.
יעקב אשר: אפשר, אבל אם כן רוצים לטפל בזה זה אומר- - -
עמרם מצנע: אבל אולי גם אתם צריכים לשנות איזה כיוון מחשבה?
יעקב אשר: אתה אדם פרקטי, אתה היית ראש עירייה מעולה.
יעקב אשר: אם היית מתעסק כל היום בכיווני מחשבה לא היית בונה דבר אחד בחיפה.
יעקב אשר: היית פרקטי.
עמרם מצנע: אני מנסה להיות פרקטי גם עכשיו.
יעקב אשר: לא, אתה מנסה להיות פופולרי עכשיו, לא פרקטי.
יעקב אשר: בואו נהיה פרקטיים.
עמרם מצנע: יש לנו זמן לנהל את הוויכוחים בינינו גם בהזדמנויות אחרות.
חנין זועבי: זה עניין של זהות.
חנין זועבי: זה לא עניין של כיווני מחשבה.
עמרם מצנע: אם לימודי ליבה זה ענישה אז אנחנו צריכים להתחיל מכיתה א'.
יעקב אשר: אני בא מהתחום שלך, מהתחום הפרקטי.
יעקב אשר: יש תושבים במדינת ישראל שלא למדו לימודי ליבה.
יעקב אשר: עזוב עכשיו את הוויכוח.
עמרם מצנע: אני לא מדבר על אלה שלא למדו, אבל למה התלמידים עכשיו לא לומדים?
יעקב אשר: סליחה, יש לך תושבים במדינה – ותרשום לך את זה פעמיים בעט זוהר – שלא ילמדו את מקצועות הליבה בבתי-הספר היסודיים ובתיכונים.
<קריאה: זה בניגוד לחוק.
<קריאה: החוק מחייב ללמוד לימודי ליבה.
יעקב אשר: תרשום את זה לפניך.
יעקב אשר: אבל אלה תושבים שלך.
יעקב אשר: אתה יכול להגיד: לא מעניין אותי.
עמרם מצנע: הם תושבים שלי ובנים שלך.
חנין זועבי: אבל זה עניין של זהות.
חנין זועבי: זה עניין של הגדרה עצמית.
חנין זועבי: זה זכות יסוד של האדם.
אורי מקלב: מה שהיא מבינה אנחנו לא מבינים.
אורי מקלב: תראה לאיזה מצב הגענו.
יעקב אשר: אומר לך משהו שאמרתי בהקשר אחר, ותיכף אגיע לדברים הפרקטיים.
יעקב אשר: היה איזה דוח, שאולי יצא בצורה שלא התכוונו אליה, של בנק ישראל, שדיבר על שלוש אוכלוסיות שגורמות לכך- - -
עמרם מצנע: שלא משתתפות במעגל העבודה.
יעקב אשר: אני מודה לאדוני על העזרה.
עמרם מצנע: העזרה הטרמינולוגית.
יעקב אשר: אני מנסה לבדי לא להתבלבל.
יעקב אשר: דיברו בדאגה על כך שהאוכלוסיות האלה גדלות ומתרבות וכולי וכולי.
יעקב אשר: אני אומר שהכול לגיטימי והמחקר לגיטימי והכול בסדר.
יעקב אשר: אבל בסופו של יום צריך להבין דבר אחד, כי הרי "התלבשו" על אוכלוסיות מסוימות שיודעים איפה לשים את האצבע.
יעקב אשר: אנחנו פה בשביל לשרת את האוכלוסייה.
יעקב אשר: לכל מדינה יש את האוכלוסייה שלה.
יעקב אשר: אפשר לטייב אותה, הכול אפשרי, אבל בסופו של יום אנחנו צריכים לתת שירות ולהתאים את עצמנו למה שקורה, במיוחד בדברים שמגיעים מאורח חיים או מאמונה.
יעקב אשר: בזה אני שם כרגע קו על העניין הזה ונעבור לדברים הפרקטיים יותר.
יעקב אשר: אני חוזר ואומר שוב, הפלטפורמות, או מה שנקרא הפלטפורמות, אותם מקומות שנבנים בצורה הנכונה לציבור הזה, יצליחו.
יעקב אשר: מה שלא ילך בכיוון הזה לכאורה לא יצליח.
יעקב אשר: העובדות דיברו על זה בעבר והן ידברו על זה גם בעתיד.
<ראובן גל: לא מדויק.
<ראובן גל: הראיתי, 17.5% כבר לומדים באוניברסיטאות מחקר.
<ראובן גל: 17.5% בהשוואה לאפס לפני כמה שנים.
<ראובן גל: זה לא שזה לא יקרה.
<ראובן גל: זה קורה בהדרגה, בתהליך.
יעקב אשר: אתה מדבר על 17.5% מתוך האחוז הזה.
יעקב אשר: אבל אם אתה מדבר על הגדלת האחוז הבסיסי, בסדר, אז אותם 17.5% אולי יגדלו.
יעקב אשר: אני אומר שוב, בהיגיון- - -
<עדינה בר-שלום: אל תספור את המכינות.
<עדינה בר-שלום: תספור את אלה שלומדים כבר בקמפוסים.
<עדינה בר-שלום: זה כבר לא 17.5%.
חנין זועבי: זה הרבה פחות.
<ראובן גל: הם בדרך לשם.
עמרם מצנע: השעון רץ.
יעקב אשר: יושבים פה אנשים שציפיתי שיציגו את הנקודות הבעייתיות באמת.
יעקב אשר: חשוב לי שהבעיות הללו ייפתרו ויישמעו כי יש דברים שמתחייבים.
יעקב אשר: דובר קודם על הנושא מי הוא חרדי.
יעקב אשר: אוכל לקרוא לכם פה מכתבים, ולא אעשה את זה כי הזמן קצר, אבל יש אנשים שלמדו בחינוך הממלכתי בגיל מסוים וחזרו בתשובה.
יעקב אשר: אותה אישה או אותו גבר לא ילכו היום בשום צורה שהיא לאוניברסיטה קלאסית רגילה, והם נדחים.
יעקב אשר: אנחנו אומרים, פרופ' טרכטנברג, חייבת להיות החרגה מסוימת.
יעקב אשר: כן, צריך לשים קו, אבל צריך לשים קו במקום סביר ונורמלי כדי שאפשר יהיה לתת פתרונות לאנשים הללו.
יעקב אשר: יש מוסדות כמו חב"ד ומקומות לימוד כאלה שנקראים ממלכתי-דתי.
יעקב אשר: אפילו "צאנז" בנתניה נחשב ממלכתי-דתי לצורך העניין.
יעקב אשר: אם יגיע בוגר שלהם תהיה לו בעיה.
יעקב אשר: וחוזרים בתשובה, היישוב, מקומות כאלה.
יעקב אשר: חבל, זה טעות, זה דבר לא נכון.
יעקב אשר: דבר שני, יש מגמה, שאני מקווה שלא תימשך, ואולי נשמע גם את תשובתך בעניין הזה, לא לאפשר לימודים לתואר שני באותן פלטפורמות.
יעקב אשר: יש כמה מקצועות שנלמדים אבל המטרה לצמצם לאט-לאט את האפשרויות ללימודי תואר שני בפלטפורמות ובתואר שני בעצם לשלוח את הסטודנטים לאוניברסיטת-האם, מה שנקרא.
יעקב אשר: זאת מגמה לא נכונה, האמן לי, היא לא חכמה.
יעקב אשר: היא אנטיתזה לפתרון.
עמרם מצנע: בעוד רבע שעה נסיים את הישיבה ויש עוד רשימה ארוכה של דוברים, שבטח לא כולם יספיקו לדבר.
יעקב אשר: אני כבר מסיים, אדוני.
יעקב אשר: יש נקודה נוספת, באותם מקומות רוצים לשנות מה שהיה במשך שנים ולהתחיל לתקצב לא מגיל 18 אלא מגיל 19.
עמרם מצנע: אני מכיר את הבעיה במכינות.
יעקב אשר: זה טעות.
יעקב אשר: אתם מאבדים רצף של לימודים.
<עדינה בר-שלום: זה פוגע בכולם.
יעקב אשר: זה פוגע לא במוסדות, אלא פוגע בסופו של דבר במטרה.
יעקב אשר: אם היא קיימת אז אנא בטובכם.
עמרם מצנע: עוד פעם, זה קשור לאלה שמתגייסים בגיל 18.
עמרם מצנע: להזכירכם, יש כמה כאלה עדיין בחברה הישראלית.
יעקב אשר: אני רואה שבתור יושב-ראש, אמרת קודם שנתנו לך פה ייפוי-כוח.
יעקב אשר: נראה לי שקיבלת ייפוי-כוח ממפלגה מסוימת שאנשיה אפילו לא טרחו לבוא לפה עכשיו.
עמרם מצנע: אני לא יודע למי אתה מתכוון.
יעקב אשר: בגלל שזה לא קשור.
יעקב אשר: מה שאתה אומר עכשיו לא מועיל לשום דבר, לא מוביל לשום מקום.
יעקב אשר: יש לנו נקודות מחלוקת.
יעקב אשר: לא נתקן אותן בשולחן הוועדה הזה.
יעקב אשר: הנושא האחרון הוא עצירת מענקים למי שלומדים משפטים.
יעקב אשר: הציגו קודם את נושא לימודי המשפטים.
יעקב אשר: יש איזה היגיון, לפעמים צריך להסתכל גם בתכנון כולל.
יעקב אשר: נכון שחלק גדול מהגברים, במיוחד מהגברים החרדים, מקצוע המשפטים מתאים לפלטפורמה הלימודית שבאו ממנה.
יעקב אשר: בוודאי אף אחד לא צריך כל-כך הרבה משפטנים, מי כמונו יודע את זה, עד כמה לפעמים אנחנו לא רוצים יותר מדי משפטנים בכל דבר ודבר.
יעקב אשר: בחלוקה הכללית אפשר לומר שאנחנו באמת רוצים לבלום את המגמה של כל-כך הרבה משפטנים במדינת ישראל, אבל בציבור מסוים כן לעודד את זה כי זה מתאים לאופיו, כי לא נהפוך אותו דווקא למשהו אחר.
יעקב אשר: אם יש נטייה לכיוון הזה והם גם מצליחים בתפקידים הללו, ואם כבר הוא כבר הצליח ללמוד תואר אקדמי, הוא כבר נכנס למכרזים, הוא כבר יכול לתפקד באלף תפקידים אחרים ולהגיע לתואר שני במשהו אחר.
יעקב אשר: אם תהיה גמישות, אדוני, והתאמה לאוכלוסייה, אם יהיה שכל ישר בעניין הזה יכול להיות שזה ימשיך ויצליח.
יעקב אשר: אם זה יהיה רק פוליטיקה ורק הצהרות ו"ייקוב הדין את ההר" בדברים מסוימים, זה לא יצליח.
עמרם מצנע: ד"ר צחי מילגרום ואחריו ד"ר יופי תירוש, בבקשה.
<יצחק מילגרום: אני סגן נשיא המכללה האקדמית "הדסה" בירושלים.
<יצחק מילגרום: גם נשיא המכללה, פרופ' פרידלנדר, נמצא כאן.
<יצחק מילגרום: אני מייצג גם את ור"מ – ועד ראשי המכללות המתוקצבות, שמייצג 21 מכללות מתוקצבות בישראל.
<יצחק מילגרום: אחת האמירות שנאמרה פה, דווקא על-ידי סגנית הרקטור באוניברסיטה העברית, היא שיכול להיות שבאמת את ההשכלה לחרדים צריך להשאיר למכללות המתוקצבות.
<יצחק מילגרום: אני חושב שיש בזה משהו.
<יצחק מילגרום: קודם כול, המכללות הציבוריות הוקמו כדי להנגיש את ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל.
<יצחק מילגרום: אוניברסיטאות היו תמיד, אבל כשרצו לבצע הנגשה של ההשכלה הגבוהה הקימו את המכללות הציבוריות.
<יצחק מילגרום: אני חושב שהן עשו את העבודה בצורה הטובה והנכונה ביותר, גם בהקניה של כלים, של מיומנויות, גם בדאגה למציאת תחומים שמתאימים לשוק העבודה.
<יצחק מילגרום: אני מסכים עם האנשים מהאוניברסיטאות שאמרו: אנחנו לא לשכת עבודה.
<יצחק מילגרום: אבל אני חושב שאנחנו כמכללות חושבים שתפקיד ההשכלה הגבוהה הוא קודם כול לתת אפשרות למוביליות חברתית, לקידום חברתי.
<יצחק מילגרום: זה נעשה כמובן על-ידי הקניית השכלה ועל ידי תחומים שמתאימים למציאת עבודה.
<יצחק מילגרום: אני חושב שגם הפריסה הרחבה של מכללות וגם היכולת להתאים את עצמן לצרכים ולדרישות במהירות ובלי לעבור מנגנונים מאוד-מאוד כבדים בתוך המוסד יכולה לעזור בנושא הזה.
<יצחק מילגרום: אציג דוגמה מהמוסד שלי, ממכללת "הדסה".
<יצחק מילגרום: אנחנו עבדנו במשך שנים עם הפלטפורמה החרדית של עדינה בר-שלום ואני חושב שעשינו עבודה טובה במקצועות חשובים.
<יצחק מילגרום: לצערי מספר התלמידים החרדים, בהגדרה שנאמרה כאן, השיעור היחסי שלהם ירד עם השנים מכיוון שגילו באוכלוסיות אחרות שזאת דרך קלה אולי להיכנס למסלולים עוקפי תנאי קבלה.
<יצחק מילגרום: אני חושב שדווקא בגלל זה הגישה של המח"ר, שפועלת היום עם רגולציה קפדנית מאוד, שאולי אפשר יהיה בעתיד, אולי לא הקרוב, קצת להרפות ממנה, אני חושב שבנקודת הזמן הזאת זה עושה טוב, כי זה באמת דואג שההשכלה תגיע לאותם אנשים שכל הנוכחים כאן בחדר מדברים עליהם.
<יצחק מילגרום: אני חושב שצריך להתייחס למכללות שהופיעו קודם בשקף, כמו המכללה להנדסה בירושלים שמיוצגת פה, המכללה להנדסה בבאר-שבע שמיוצגת פה, מכללת "רופין", גם ב"בצלאל" מלמדים אמנות שימושית, כלומר כל המכללות שמיוצגות כאן מעניקות תארים במקצועות מבוקשים, מקצועות שיש להם משמעות בשוק העבודה.
<יצחק מילגרום: אנחנו מלמדים בנפרד נשים וגברים, מורות לנשים, מורים לגברים.
<יצחק מילגרום: אין פה הדרה מן הבחינה הזאת, וגם התחומים אותם תחומים: ביוטכנולוגיה לגברים וביוטכנולוגיה לנשים, מדעי המחשב לגברים ומדעי המחשב לנשים, אופטומטריה.
<יצחק מילגרום: כל מקצוע שאנחנו מלמדים, מקצועות שיש בהם תעסוקה לאחר סיום תואר ראשון, אנחנו מלמדים גם לגברים על-ידי מרצים וגם לנשים על-ידי מרצות, דבר שלא עשינו בעבר.
<יצחק מילגרום: המכינות חיוניות.
<יצחק מילגרום: כולנו במכללות יודעים שהמכינות חיוניות.
<יצחק מילגרום: התמיכה במכינות חיונית.
<יצחק מילגרום: הדבר הייחודי בכל המכללות, ואני יכול להגיד את זה לגבי המכללה שלנו בצורה ברורה מאוד, זה שהתמיכה ממשיכה גם במהלך הלימודים.
<יצחק מילגרום: כלומר, אותה מעטפת, אותה תמיכה, אותו חיבור, אותה עזרה ממשיכות לא רק במסגרת של המכינה, שזה חיוני בשל כל הסיבות שהוזכרו, בשל היעדר לימודי ליבה וכולי, אלא גם כמובן בהמשך הלימודים במכללה.
<יצחק מילגרום: לגבי נושא התעסוקה, אני מודה, וגם נאמרו פה דברים, חייבים לומר, יש דמוניזציה של הציבור החרדי בשוק הישראלי.
<יצחק מילגרום: אנחנו ניסינו לבוא לראשונה ולדבר עם חברת תרופות ידועה מאוד ולהגיד: הנה, יש לנו בוגרים חרדים שיכולים לעבוד כאן ורמתם האקדמית באמת גבוהה ובכל מקום אחר הם יכולים גם להמשיך לתארים מתקדמים אבל הם רוצים לצאת לעבודה.
<יצחק מילגרום: אמרו לי: "מה, תפילת מנחה, תפילת ערבית, לא יסכימו.
<יצחק מילגרום: " מאיפה המצאתם את זה?
<יצחק מילגרום: בואו תשאלו אותם.
<יצחק מילגרום: היום מסתבר באמת שהגברים והנשים יכולים להתקבל לכל אחד מן המקומות האלה בצורה הטובה ביותר והנכונה ביותר.
ג'מאל זחאלקה: מה היה הסוף של הסיפור?
<יצחק מילגרום: אמרתי, יכלו להתקבל, והתקבלו, ועובדים בצורה יפה ביותר.
<יצחק מילגרום: יושב לידי הרב יעקב ירוסלבסקי, שהוא מנהל קמפוס "שטראוס" של מכללת "הדסה", שנמצא במרחק דקה הליכה מהמכללה ומעבר לכביש למוסדות בית-הדין של העדה החרדית, וברור מי התלמידים שמגיעים אלינו למקום הזה.
<יצחק מילגרום: אולי הוא יגיד כמה מילים.
עמרם מצנע: אני נורא מצטער, אנחנו צריכים להתחיל לסיים ואני רוצה עוד לשמוע את ד"ר יופי תירוש.
<יופי תירוש: תודה רבה על רשות הדיבור, אשתדל לקצר בדברים.
<יופי תירוש: קודם כול, אני מסכימה עם הרבה ממה שנאמר פה.
<יופי תירוש: שמי ד"ר יופי תירוש, אני מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל-אביב.
<יופי תירוש: חשוב לי לומר שאני פה לא בשם אוניברסיטת תל-אביב אלא כמי שעוקבת אחרי הנושא כמרצה לדיני עבודה ולאפליה.
<יופי תירוש: ארגנתי כמה כנסים בנושא.
<יופי תירוש: יש הרבה נתונים שלא עלו פה, ואגיד עליהם משהו, אבל חשוב להגיד שאכן יש מחסומים רציניים בחברה הישראלית.
<יופי תירוש: בכובע אחר שלי, במשרד הכלכלה, אני יודעת שיש הרבה מאוד השקעה ותוכניות של מרכזי השמה לחרדים.
<יופי תירוש: יש מאמצים גם בגופים נוספים של הממשלה, וזה חשוב.
<יופי תירוש: יש גם הרבה בירוקרטיה מזיקה.
<יופי תירוש: למשל אני מכירה מקרה של אוניברסיטה, שלא אגיד את שמה, יש שם מלגות לתיכוניסטים מצטיינים, אך כדי לקבל את המלגה צריך להביא אישור מבית-ספר לפיה שאותו אדם מחונן.
<יופי תירוש: הילדה לומדת בבית-ספר חרדי וההורים שלה אמנם ביקשו אישור מהרב אבל הם לא רוצים להגיד בבית-ספר שהיא רוצה ללמוד לימודי חול אז הם לא יכולים להביא אישור, ולא קיבלו את המלגה.
<יופי תירוש: אלה אבסורדים שצריך לטפל בהם.
<יופי תירוש: חשוב לי לומר, הגעתי לפה בכובע פרטי, במקום ללמד עכשיו שיעור באוניברסיטה מצאתי מחליף, על הדלק שלי, על הזמן שלי.
<יופי תירוש: יושבים פה אנשים שכולם מרשימים במחויבות שלהם לחברה הישראלית וברצונם לעשות בה טוב.
<יופי תירוש: אני רוצה שתבין שהדברים שמטרידים אותי נובעים משם.
<יופי תירוש: אני חושבת שזה פרויקט בעל חשיבות לאומית מהמעלה הראשונה, אבל שצריך לעשות אותו בשום-שכל.
<יופי תירוש: אני חושבת שאפילו בשביל מה שאני הולכת להגיד צריך לקיים עוד ישיבה של הוועדה כי לא ייתכן שזה עולה לדיון ב-3 הדקות האחרונות של הישיבה.
<יופי תירוש: השום-שכל הוא במסגרת זה שבישראל אנחנו קודם כול עושים, "נלבישך שלמת בטון ומלט", פותרים בעיות, אבל בלי לחשוב על המחירים הסביבתיים.
<יופי תירוש: באנלוגיה, אנחנו צריכים לשלב חרדים בחברה הישראלית אבל אנחנו צריכים לחשוב באיזו חברה נשלב אותם וכיצד תיראה החברה הישראלית אחרי השילוב הזה.
<יופי תירוש: אל האוניברסיטה העברית לא צריך להתייחס פה כאל אויבת העם, יש פה איזון נכון ויפה, וגם לפרויקט "ידידות טורונטו", שמראה שיש מאות אנשים שיכולים, לא במח"רים ולא במכללות סוג ב', להשתלב בלימודים באוניברסיטה עם כל ההתאמות וכל האיזונים.
<יצחק מילגרום: איפה ההגדרה של "מכללה סוג ב'"?
<יצחק מילגרום: סליחה, אני לא יכול לעבור על זה לסדר היום.
<יופי תירוש: חס ושלום אני לא רוצה להעליב איש, אבל כולנו יודעים שכאשר יש מוסד שהוא ליד האוניברסיטה, מה לעשות, הוא לא כמו אוניברסיטה.
<יופי תירוש: היום שהיוקרה תהיה אותה יוקרה והאיכות תהיה אותה איכות יגיע מאוחר.
יעקב אשר: למה, מה חסר לו?
יעקב אשר: מה היה חסר לו פרט להווי וכור ההיתוך של האוניברסיטה?
יעקב אשר: מה היה חסר לו?
<יופי תירוש: אציג דוגמה מן הקמפוס באור יהודה.
<יופי תירוש: נפגשתי עם סטודנטים בקמפוס של הקריה האקדמית "אונו".
<יופי תירוש: יש כל מיני פטנטים, ואני אומרת את זה בתור מי שגדלה על "יידישקייט" ובבית שהוא לא אנטי דתי.
<יופי תירוש: במקצועות הבריאות באור יהודה אסור שיהיו ספרי אנטומיה, אז עושים חדר של "ספרים אסורים" בספרייה כדי שרק מי שלומד את הקורס יקרא ספרי אנטומיה.
<יופי תירוש: צריך לזכור, השכלת חרדים חשובה, אבל בכיתה שיש בה חרדים זה אומר שאין בה אף אחד אחר, לא רק נשים, אין בה ערבים, אין בה בדרך כלל אתיופים.
<יופי תירוש: כי הם לא חרדים.
<יצחק מילגרום: מה שאת אומרת ממש לא נכון.
<יופי תירוש: אני שמחה לשמוע.
<יצחק מילגרום: חרדים אצלנו לומדים עם אתיופים.
<יצחק מילגרום: זה לא נכון.
יעקב אשר: הבעיה שהם לומדים רק עם אתיופים.
<יופי תירוש: יש כאן שילוב של סגרגציה תעסוקתית.
<יופי תירוש: אני מכהנת בנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, שם אנחנו מנסים לגשר על פערי שכר ולהפריד את מקצועות הצווארון הוורוד, שזה לא יהיה רק צווארון ורוד.
<יופי תירוש: פתאום יש לנו מצב – לא בכל המכללות זה כפי שאתה הצגת – שברבות מאוד מהמכללות בגלל שצריך תלמידים אז נשים לא יכולות ללמוד מינהל עסקים ומחשבים ומתמטיקה ואילו גברים לא יכולים ללמוד ריפוי בעיסוק ותרפיה במוזיקה.
<יופי תירוש: אנחנו מייצרים מחדש את אותו משק עם הפרדה תעסוקתית.
<יופי תירוש: הפגיעה במרצות ובחופש העיסוק שלהן, שאורנה קופרמן רק רמזה עליה, כבר קורית.
<יופי תירוש: יש לנו דיווחים שמקבלים מרצֶה עם רזומה פחות טוב כי הוא ילמד את הגברים והוא יותר employable, הוא יכול ללמד גם את הגברים וגם את הנשים, ואילו מרצָה לא יכולה ללמד את הגברים.
<יופי תירוש: באותו מוסד של "קריית אונו" ידוע לי אישית על סטודנטית שנכנסה בתום-לב לקמפוס של המכללה ביום לא נכון, ביום של הגברים, ואמרו לה שיעמידו אותה לוועדת משמעת.
<יופי תירוש: דיברו על "פתח לנו שער".
<יופי תירוש: במכללת "אשקלון" כאשר הגיעו להסכמה לגבי המסלול החרדי הכותרות במקומונים של אשקלון היו: מה שמפריע להשיג את ההסכמה הסופית הוא העובדה שיש רק שער כניסה אחד במכללת "אשקלון".
<יופי תירוש: אם זה ישראל של 2014 וזה ההשכלה הגבוהה וזאת החברה הישראלית שאנחנו רוצים אז אני מאוד-מאוד דואגת.
עמרם מצנע: אנחנו בלית ברירה צריכים לקטוע דיון חשוב ומעניין, ויש עוד רבים שרשומים וביקשו לדבר.
עמרם מצנע: אם כך, לא נסכם את הדיון.
עמרם מצנע: אתן תיכף לפרופ' טרכטנברג לומר 2-3 משפטים.
עמרם מצנע: גם אני לא אסכם.
עמרם מצנע: אנחנו נקיים דיון נוסף.
עמרם מצנע: הנושא מספיק חשוב ומאחר ואנחנו באמת לא גוף ביצוע שצריך עכשיו להחליט מה לעשות מחר בבוקר אז נרשה לעצמנו לקיים דיון נוסף.
עמרם מצנע: הדיון יתקיים אחרי חג פסח ואז ניתן למי שרצה לדבר ולא הספיק לומר את דבריו ונוכל להעמיק, וכמובן גם להגיע לשורות תחתונות יותר אופרטיביות.
ג'מאל זחאלקה: קודם כול, אני מברך על המאמץ.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו הדרך הנכונה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה יביא לשינוי.
ג'מאל זחאלקה: צריך להבין, אני מקווה שיבינו סוף-סוף שהמכשיר החשוב ביותר לשינוי חברתי הוא החינוך.
ג'מאל זחאלקה: נכון שהיחס, כפי ששמעתם מחברי הכנסת החרדים, ללימודים האקדמיים הוא פרגמטי-אינסטרומנטלי אבל אין ספק שהייתי מתמקד דווקא בלימודי המדעים, וזו גם אמירה לאוניברסיטאות ולפרופ' טרכטנברג.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שפרדוקסלית הדרך ההגיונית היא ללכת דווקא על לימודי המדעים כי שם קל יותר, כי זה לא מתנגש בשום אופן עם הזהות.
ג'מאל זחאלקה: במשפטים ובתחומים אחרים לומדים משהו, אבל בהנדסה ומתמטיקה – זה אותה מתמטיקה.
יעקב אשר: פה אתה רואה הבדל בין מגזרים.
ג'מאל זחאלקה: אני לא אומר שלא ילמדו משפטים.
ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על אסטרטגיה.
ג'מאל זחאלקה: צריך למצוא דרך לשלב את האנשים במדעים.
ג'מאל זחאלקה: צריך לשבור את הראש ולמצוא דרך.
ג'מאל זחאלקה: אם מצאו דרך לכך אפשר למצוא דרך לדבר השני.
ג'מאל זחאלקה: דבר נוסף, אנחנו לומדים הרבה דברים.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך ללמוד מניסיון ההשמה, אם המספרים נכונים.
ג'מאל זחאלקה: הייתי רוצה להעתיק את העקרונות של זה גם לציבור הערבי, שיש לו בעיה קשה מאוד בעניין ההשמה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת זחאלקה, תודה רבה.
עמרם מצנע: בבקשה, פרופ' טרכטנברג.
מנואל טרכטנברג: לא אסכם, כאמור.
מנואל טרכטנברג: רק אגיד שהדברים שנאמרו כאן אנחנו לוקחים אותם לתשומת לבנו.
מנואל טרכטנברג: צריך להבין שאנחנו בעיצומו של תהליך מורכב מאוד של יצירת משהו שלא היה קיים, וגם אם זה מתקיים כבר 12-13 שנים זה כלום.
מנואל טרכטנברג: כלומר, זה תהליך אטי, זה תהליך קשה.
מנואל טרכטנברג: יש פה שני עולמות שנפגשים באותה ספֵירה שנקראת הקניית השכלה, וכן יש עקרונות שונים שמתנגשים.
מנואל טרכטנברג: אני חושב שאנחנו בדרך הנכונה כי אנחנו כן רוצים להיות כל הזמן פרגמטיים וכן מה שעומד לפנינו הוא טובת החברה בישראל.
מנואל טרכטנברג: בהזדמנות הבאה שתהיה לנו ניתן מענים לסוגיות שעלו כאן.
מנואל טרכטנברג: מילה אחרונה, מכיוון שאנחנו בתחילת הדרך ומכיוון שזה תהליך אז צריך לתת להרבה מאוד אקספרימנטים לקרות: הפלטפורמות, המח"רים, המכללות הפרטיות והמכללות המתוקצבות, המודל של מכון "לב".
מנואל טרכטנברג: כל אלה הם ניסיונות.
מנואל טרכטנברג: גם הניסיון של האוניברסיטה העברית לא צריך לזלזל בו, על אף שהמספרים קטנים.
מנואל טרכטנברג: לומדים, לומדים מכל ניסיון, מכל בחור או בחורה חרדיים שנכנסים למערכת אנחנו לומדים משהו.
מנואל טרכטנברג: אני אומר לכולנו, אורך-רוח ולמידה הם המפתח כדי שנוכל להתקדם.
עמרם מצנע: אנחנו נתראה במועד שנקבע.
עמרם מצנע: אנחנו שמחים מאד לארח אתכם מקצווי הארץ – השכמתם קום.
עמרם מצנע: אנחנו מקיימים את שיח המורים כמעט מדי חודש-חודשיים, ונדמה לי שזו הפעם החמישית או השישית מאז הכנסת ה-19 התחילה בפעילותה לפני כשנה.
עמרם מצנע: הרעיון הוא להיפגש.
עמרם מצנע: אנחנו, שלפעמים מרגישים שאנחנו נמצאים במגדל שן סגורים ומסוגרים, רוצים לדעת קצת יותר טוב בלי כול המתווכים בינינו לבין השטח באמת מה אתם חושבים, מה אתם חשים וכיצד אתם מתבוננים על המציאות בחיינו.
עמרם מצנע: אני חושב שגם לכם, כמי שנמצאות ונמצאים בקו הראשון – לבוא ולהיפגש, להשמיע ולשמוע אותנו.
עמרם מצנע: אנחנו גם מגדירים נושא לשיחה, והיום הגדרנו אותו: מעמד המורה בעידן הרשתות החברתיות, המרשתת, (אינטרנט) והטלפון החכם.
עמרם מצנע: למרות הנושא שאנחנו שמים, אתם כמובן מוזמנים ומוזמנות לדבר על כל דבר שתרצו.
עמרם מצנע: המפגש הזה גם מוקלט וגם משודר עכשיו באופן רצוף בערוץ 99.
עמרם מצנע: אל"ף, דבריכם יופיעו בדברי הכנסת, בפרוטוקולים, ואני אומר את זה לא כדי שתסננו את מה שיש לכם להגיד אלא כדי שתהיו מודעים.
עמרם מצנע: אני באמת אשמח מאוד עם השיחה תהיה חופשית ככל שאפשר.
עמרם מצנע: עניינית, נמצאים אתי שניים מחברי הכנסת, חבר הכנסת זחאלקה וחברת הכנסת חנין זועבי, ואני מקווה שיצטרפו חברי כנסת נוספים.
עמרם מצנע: אנחנו עוסקים הרבה מאוד – אנחנו בתיאוריה ואתם במעשה – במעמד המורה.
עמרם מצנע: אני בטוח שאתם תסכימו, ואומרים את זה רבים, ולא תמיד אני חושב שעושים את כל מה שצריך לעשות כדי שבאמת מעמד המורה יהיה במקום הראוי, שהמורה הוא המשפיע הגדול ביותר בתוך מערכת הלימוד, בכיתת הלימוד, על התלמידים.
עמרם מצנע: כאשר אנחנו בשנים האחרונות מכניסים אמצעי מחשוב ותקשוב לבתי-ספר ויש לנו כיתות חכמות עם מחשב לכל מורה בחלק מהיישובים בארץ, עם לוח חכם ועם מערכת אורקולית ולילדים ברובם היום יש מחשבים בבית ובחלק מבתי-הספר יש מחשבים ניידים ו-WiFi וכמובן הטלפונים החכמים, אני תמיד אומר לעצמי שאם הייתי צריך לומר מהו בסוף הדבר החשוב ביותר הייתי מוותר על כל האמצעים האלה, חוזר ללוח ולגיר אם המורה או המורה בכיתה הם באמת הטובים ביותר האפשריים, כי בסוף המורה או המורה הם הקובעים את הטון.
עמרם מצנע: אתם יודעים שאני בא מדיסציפלינות שונות, וביניהן גם שירות צבאי ארוך, ואני נותן חשיבות גדולה מאד לכך שכל מי שמוביל, מחנך ומנהיג הוא קודם כל מנהיג.
עמרם מצנע: אני חושב שכל מורה ומורה בכיתה הם מעבר לכל מנהיג.
עמרם מצנע: מנהיגות, אם צריך לתמצת את זה בכמה מילים, היא היכולת להגדיר מטרה, כלומר להגדיר לאן רוצים להגיע, וכמובן היכולת להוביל, במקרה שלכם, את הילדים להשגת המטרה.
עמרם מצנע: זה נכון לא רק שחברה מגדירה לעצמה לאן היא רוצה להגיע וזה לא רק שמערכת החינוך מגדירה או העיר מגדירה, אלא גם מורה או מורה מגדירים לעצמם, לקראת תחילת השנה, מה הן המטרות ומה הם היעדים שאני או את רוצים להשיג במשך שנת הלימודים.
עמרם מצנע: אם לרדת לקטנות, אז זה כל שיעור בפני עצמו.
עמרם מצנע: אתה נכנס לשיעור של 40, 45 או 50 דקות, וטוב עושה מורה שמגדיר לעצמו מה הוא רוצה להשיג באותה שעה.
עמרם מצנע: זה לא מספיק להגדיר לאן אתה רוצה להגיע – אתה צריך גם להוביל את הילדים לשם.
עמרם מצנע: אני זוכר שנכנסתי לאחת הכיתות בבית-ספר בירוחם וישבתי מאחורה על הכיסא הקטן של כיתה ג', וראיתי שכתוב על הלוח: "מטרת השיעור:... ", והייתה כתובה המטרה.
עמרם מצנע: בסוף השיעור המורה מבקשת מאחד הילדים לקום ולהקריא.
עמרם מצנע: היא אמרה: "בוא ותקריא מה כתבנו הבוקר".
עמרם מצנע: הילד מקריא, ואחר כך היא שואלת הילדים: "ילדים, תגידו לי האם השגנו את המטרה הזאת".
עמרם מצנע: אחרי ששמעתי את זה, אמרתי: "אני יכול ללכת – התפקיד שלי בוצע", כי זה באמת חלק חשוב מאוד מהעניין.
עמרם מצנע: מה שרציתי להגיד בכל הפתיחה הארוכה הזו הוא שהמורה או המורה בכיתה הם מנהיג, והנהגה היא גם דוגמא אישית.
עמרם מצנע: ילדים מסתכלים ורואים איך את או אני מתנהגים, איך אנחנו לבושים, איך אנחנו מדברים אחד אל השני עם הילדים, ובסופו של דבר משפיעים יותר מכל.
עמרם מצנע: אתם יודעים, המורים, שההשפעה הכי גדולה היא לא בדיבורים אלא בעיניים.
עמרם מצנע: העיניים רואות יותר מאשר שומעות, וכאשר אתה רואה את ההתנהגות אתה יודע האם מישהו התכוון ברצינות או לא.
עמרם מצנע: אנחנו עוסקים בוועדה הרבה מאוד בנושא מעמד המורה באמת מתוך ניסיון לשפר גם בתנאי השירות וגם במעמדו של המורה בבית-הספר.
עמרם מצנע: אתם ערים לרפורמות השונות שמוכרזות חדשות לבקרים.
עמרם מצנע: בשבוע הבא נקיים דיון בוועדה על לקחים מהפעלת "אופק חדש", זאת אומרת נושאים רבים מאוד שאתם בטח עוסקים בהם יום-יום ושעה-שעה, תתפלאו, נמצאים אצלנו על השולחן.
ג'מאל זחאלקה: באיזה יום הדיון הזה?
עמרם מצנע: אני לא זוכר, אבל תכף אנחנו נגיד לך בדיוק.
עמרם מצנע: דרך אגב, בכל דיון אצלנו נמצאים מורים שמגיעים ממקומות שונים בארץ על-פי איזו שהיא בחירה.
עמרם מצנע: אנחנו משתדלים שיהיו גם נציגי מועצת התלמידים הארצית, ובאמת מנסים לשמוע, להבין ולנסות להיות שותפים בתהליכים שמתחוללים.
עמרם מצנע: אתם מבינים שבחלוקת הרשויות אנחנו לא רשות מבצעת.
עמרם מצנע: זו הכנסת, פרלמנט – מחוקקים חוקים, מפקחים על עבודת משרד החינוך, עוסקים בנושאים שונים שעולים על סדר-היום ומטפלים בהם.
עמרם מצנע: זו פתיחה קצת ארוכה כדי להתחמם וכדי לתת להם מוטיבציה ונושאים לדבר.
עמרם מצנע: בואו ונתחיל.
עמרם מצנע: מי רוצה להיות נחשון?
<יוני קונר: אני יוני קונר מגבעתיים, מחנך כיתה ו' ורכז מדעים ותקשוב.
<יוני קונר: רציתי להתייחס לדבריך.
<יוני קונר: דווקא כשאנחנו מדברים היום בהקשר של כותרת הדיון, כאן יש שוני בתפקיד המורה.