GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נילי ויצמן: כדי לסבר את האוזן, כל סטודנט יכול לקבל עד 7,400 שקלים לחודש לתרגום לשפת סימנים, מכשירי FM, שיעורי עזר בעלויות גבוהות.
<נילי ויצמן: עשינו איזשהו חישוב ומצאנו שעלות שנת לימוד אקדמית לאדם לקוי שמיעה היא בממוצע תשעים אלף שקלים לשנה.
<נילי ויצמן: תעשו חישוב ותכפילו בשלוש שנים על מנת לסיים את התואר, אנחנו מדברים על בין 250 ל-270 אלף שקלים לתואר ראשון לבן אדם חירש.
<נילי ויצמן: קצת מספרים.
<נילי ויצמן: בשנים האחרונות טיפלנו בסביבות 260 אנשים עם חירשות בכל מיני תכניות של השכלה גבוהה ובתוכם יש לנו את המקרים המאוד חריגים.
עמרם מצנע: ראיתי את המספרים האלה.
עמרם מצנע: בסך הכול יש 260 אנשים עם לקויות שמיעה שנמצאים בהשכלה הגבוהה.
<נילי ויצמן: אצלנו.
<נילי ויצמן: יכול להיות שיש אנשים שנמצאים בהשכלה הגבוהה והם לא הגיעו אלינו כי אולי לא יודעים עלינו או כי לא עברו סף של ועדה רפואית, אבל אז זה אומר שזאת לא חירשות חמורה.
קארין אלהרר: כדי להגיע לאגף השיקום צריכים להיות עשרים אחוזי נכות שזה המספר המינימלי ביותר שיש.
<אורית זולברג: עדיין יש אנשים חירשים וכבדי שמיעה שלא מגיעים לזה והם נתקלים באותם קשיים.
עמרם מצנע: אני מניח שאלה הגדרות.
<נילי ויצמן: צריך גם לזכור שכדי לענות על זכאות לשיקום, אתה צריך לענות על כמה תנאים ואלה לא רק אחוזי הנכות.
<נילי ויצמן: כלומר, אם יש אנשים חירשים שאנחנו חושבים שלא זכאים לשיקום כי אולי הם כבר משולבים בשוק העבודה ואולי כבר רכשו איזשהו מקצוע והיום רוצים לשנות, אנחנו בודקים כל מקרה לגופו ולא כל מי שיש לו אחוזי נכות בהכרח יהיה זכאי לשיקום.
<נילי ויצמן: זה נבדק לפי תנאים.
עמרם מצנע: מישהו יודע להגיד מהו המספר של לקויות חירשות ולקויות שמיעה שיש במחזור, בשנתון?
עמרם מצנע: אני רוצה לראות למה מתייחס המספר 260.
<נילי ויצמן: אני יכולה להגיד שה-260 הם בשנים האחרונות אבל בדיוק עכשיו סיכמנו את הנתונים של 2013 וב-2013, בשנה הזו, היו לנו 260 חירשים בתכניות של השכלה גבוהה שמתפרסות על פני שנים.
עמרם מצנע: זה אומר שצריך לחלק לשלוש או לארבע.
<נילי ויצמן: כן.
<נילי ויצמן: משהו כזה.
עמרם מצנע: ואז המספרים עוד יותר קטנים.
<נילי ויצמן: נכון.
<נילי ויצמן: לחלק לשלוש.
<שולמית כהן: אני יכולה להשיב לך.
<שולמית כהן: אני יכולה להגיד לך שיש לנו בכיתות י', י"א ו-י"ב בערך כ-300 תלמידים במחזור.
<שולמית כהן: כרגע יש לנו בתיכון 900 תלמידים.
עמרם מצנע: את מדברת על האוכלוסיות שלומדות בכיתות מיוחדות לחירשים.
<שולמית כהן: ובכיתה הרגילה.
<שולמית כהן: תלמידים לקויי שמיעה שלומדים בכיתה הרגילה.
<שולמית כהן: אני לא מדברת על תלמידים שהם עם לקות שמיעה שהיא מאוד חמורה ומתלווה להן גם לקות אחרת והם לומדים בבתי ספר לחינוך מיוחד.
<שולמית כהן: לא עליהם אני מדברת.
עמרם מצנע: אבל לקויות שהן רק לקויות שמיעה.
<שולמית כהן: אותם ילדים שיש להם סיכוי להגיע - כי זה מה שאתה רוצה לדעת - להשכלה גבוהה.
<שולמית כהן: שילוב בכיתות קטנות בבית ספר רגיל.
עמרם מצנע: אתם בעצם מכירים את מי שנדרש לאיזשהו סל מצדכם.
עמרם מצנע: מי שלא נדרש לסל, אתם לא מכירים.
קארין אלהרר: זה לא כולל שילוב?
<שולמית כהן: זה שילוב אינדיבידואלי והתלמידים שלומדים בכיתות הקטנות בבית ספר רגיל.
קארין אלהרר: מה עם בתי ספר לחינוך מיוחד?
<שולמית כהן: הם לא פוטנציאל.
קארין אלהרר: הם לא פוטנציאל שיקום.
<שולמית כהן: לא ללמוד באקדמיה.
<שולמית כהן: יש להם לקויות נוספות.
<נילי ויצמן: זה לא לגמרי נכון.
<נילי ויצמן: התכניות שלנו הרבה פעמים לא מתחילות בכלל בתואר ראשון.
<נילי ויצמן: יש לנו עוד מה שאנחנו קוראים לו טרום שיקום.
<נילי ויצמן: לפעמים אנחנו רואים בן אדם שמגיע אלינו ואנחנו מזהים איזשהו פוטנציאל, אנחנו גם ניתן לו תכנית מקדימה להשלים את החסכים ואת הפערים.
<נילי ויצמן: זאת יכולה להיות מכינה ואלה יכולות להיות כל מיני תכניות טרום.
<נילי ויצמן: לפעמים יש לנו גם אנשים שלמדו במסגרות של חינוך מיוחד, בצדק או שלא בצדק, והם מגיעים אלינו ובסופו של דבר אחרי תהליך מאוד ארוך ומאוד יקר מוצאים את עצמם בדרך להשכלה גבוהה.
<נילי ויצמן: אני רוצה להתייחס לתואר שני.
<אורית זולברג: אני רוצה להתייחס למספרים.
<אורית זולברג: אני מהמכון לקידום החירש.
<אורית זולברג: אנחנו העמותה היחידה שמטפלת בנושא השכלה.
עמרם מצנע: רק מספרים.
<אורית זולברג: אין מספרים.
עמרם מצנע: מה זה אין מספרים?
<אורית זולברג: אף פעם לא נעשה סקר.
<אורית זולברג: חלק מהאנשים נמצאים בתכניות לשיקום של ביטוח לאומי.
<אורית זולברג: יושבים כאן יחידות דיקנאטים שיכולים לספר לכם שיש להם סטודנטים שלא מזוהים מחמת בושה ומכל מיני סיבות אחרות והם לא יודעים ולא רוצים לגשת למוסד לביטוח לאומי.
<אורית זולברג: הסברה היא שיש לפחות – מהנתונים שיש לנו וחלק רשומים אצלנו כי אנחנו עמותה וחלק לא רשומים – 500 במחזור ולא כולם רשומים.
קארין אלהרר: לקויות שמיעה על כל הספקטרום.
<אורית זולברג: לקויות שמיעה לכל הגוונים.
עמרם מצנע: משרד החינוך כאשר הוא נותן את המספר של 900 בתיכון, הוא יודע מי אלה הילדים שאחריהם מתחבא איזשהו סל, בין אם זאת הנמכת תקרה בכיתה, מה שנקרא הנגשת הכיתה, ובין אם זה משהו אחר.
עמרם מצנע: זאת אומרת, הם יודעים למי הם הקצו כסף.
<שולמית כהן: הם לא הולכים בגיל 18 לאוניברסיטה.
עמרם מצנע: לא אמרתי.
עמרם מצנע: רציתי לסבר את האוזן ולכן שאלתי את השאלה.
עמרם מצנע: בתיכון יש 300 במחזור ובאוניברסיטה יש 260 בשלוש שנים.
<שולמית כהן: זה ביטוח לאומי.
עמרם מצנע: בסדר אבל זה נותן איזושהי אינדיקציה.
עמרם מצנע: לא אמרתי אם המספרים האלה מייצגים באמת את כל התחום ואת כל הבעיות אבל זה נותן איזושהי אינדיקציה שבערך שמונים-תשעים לקויות שמיעה או חוסר שמיעה בכלל בשנה אחת נמצאים באקדמיה.
עמרם מצנע: אלה מספרים כלליים.
<נילי ויצמן: אני רוצה להתייחס ללימודי תואר שני.
<נילי ויצמן: כמו שאמרתי קודם, התכניות שלנו רחבות וגדולות מאוד ומאוד מאוד יקרות ולמעשה המנדט שלנו הוא לעצור בתחנה של התואר הראשון.
<נילי ויצמן: זה אומר שבן אדם סיים תואר ראשון ומבחינתנו הוא מוכן ומסוגל להשתלב בשוק העבודה.
<נילי ויצמן: זאת האחריות שלנו.
<נילי ויצמן: בסוגריים אני אומר שבשנים האחרונות זה אפילו אושש בפסקי דין כאשר אנשים הגיעו אתנו לבית הדין וגם בית הדין קבע שבעצם אנחנו עוצרים בתואר הראשון.
עמרם מצנע: מה קורה עם מקצועות בהם ההתחלה היא תואר שני<?
<נילי ויצמן: ולמרות זאת יש לנו מה שנקרא ועדה חריגה לתואר שני.
<נילי ויצמן: אנחנו מקבלים פניות לתואר שני ויש לנו תנאי זכאות.
<נילי ויצמן: תנאי זכאות ראשון הוא שצריך שיהיו לך לפחות 65 אחוזי נכות רפואית או 64 אחוזים כי התאמנו את זה גם ללקויי שמיעה.
<נילי ויצמן: כלומר, המוסד לביטוח לאומי יכול לתת תואר שני רק למי שהוא נכה קשה.
עמרם מצנע: זה נכון לכל הנכויות?
<נילי ויצמן: זה נכון לכל הנכויות.
קארין אלהרר: למה זה לא תלוי מקצוע?
<נילי ויצמן: זה לא תלוי מקצוע.
עמרם מצנע: קודם נשמע מה היא אומרת ואחר כך אפשר לשאול למה.
<נילי ויצמן: קודם כל, הזכאות לתואר שני היא אך ורק לנכים קשים.
<נילי ויצמן: שנית, היא צריכה להיות במקרים מאוד מאוד חריגים וכהשלמה לתואר ראשון.
<נילי ויצמן: כשאנחנו רואים לדוגמה נכה קשה שעובד באיזשהו מקצוע – אני לא מדברת על הדברים היותר מובהקים שזה נגיד פסיכולוגיה כאשר לדוגמה להיות מטפל פסיכולוג אתה חייב שיהיה לך תואר שני ולכן פסיכולוגיה זה כמעט תמיד מהווה מסלול אוטומטי לאנשים שעומדים בתנאים, אבל בשאר המקרים אנחנו מדברים על מקרים חריגים בהם בן אדם עובד ואפילו עובד כבר כמה שנים באיזשהו מקצוע, הוא נכה קשה, הוא הגיע לאיזשהו קו והוא רוצה להמשיך אולי ולהתמודד על מכרזים או לנסות לפתוח לעצמו אופציות אחרות או לשפר את תנאי השכר שלו.
<נילי ויצמן: שוב אני מזכירה שהחוק קבע שקודם כל שיקום הוא שנה אחת אבל אנחנו כבר חרגנו מזה במשך שנים רבות.
<נילי ויצמן: החוק קובע שאנחנו צריכים לעזור לבן אדם להגיע לתחנה בה הוא רכש מקצוע והוא יכול להשתלב בשוק העבודה.
<נילי ויצמן: הראינו שאלה תכניות בדרך כלל מאוד מאוד יקרות ולכן אנחנו ברוב המקרים עוצרים בתואר ראשון.
עמרם מצנע: את יכולה לסבר את אוזנינו ולומר כמה כאלה יש שלומדים היום לתואר שני ואתם מסייעים להם?
<נילי ויצמן: יש לנו עשרות בודדות של אנשים בשנים האחרונות.
עמרם מצנע: יש עשרות כאלה?
<נילי ויצמן: יש עשרות בודדות.