GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לירן שפיגל: זה חלק מההיבט הפדגוגי של החוק.
<מירב ישראלי: החל משנה הבאה זה מגיל שלוש.
עמרם מצנע: הצטרפו אלינו חברת הכנסת יפעת קריב וחברת הכנסת חנין זועבי.
עמרם מצנע: את רוצה לדבר?
חנין זועבי: יש לי שאלה.
חנין זועבי: גילוי נאות, לא קראתי את החוק , לא הצלחתי להגיע בזמן ואני לא יודעת אם השאלה שלי רלוונטית לחוק אבל בכל זאת אני אשאל אותה.
חנין זועבי: בנגב וגם בישובים רבים בצפון לא אוכלים את המזון ולא בגלל הערך התזונתי כפי שאמרת עכשיו אלא בגלל שהוא לא טעים.
חנין זועבי: הילדים רוצים את האוכל של אימא.
חנין זועבי: בנגב יש אבטלה גדולה ויש אימהות רבות שיכולות לבשל אבל הן לא עומדות בסטנדרטים של המכרז של משרד החינוך.
חנין זועבי: אימהות רבות יושבות בבית והן יכולות לבשל לילדים שלהן, אבל הן לא יכולות לעשות זאת בגלל תנאי המכרז.
עמרם מצנע: הן יכולות לתת לילד שלהן את הסנדביץ', אבל את רוצה שהן יספקו את המזון לכל הילדים באותו בית ספר.
חנין זועבי: אני נכנסתי לבתי ספר באום אל פאחם וראיתי את הקופסאות, נכנסתי לבתי ספר בסחנין וראיתי את הקופסאות נשארות בחוץ, וכך גם ראיתי ברהט.
חנין זועבי: אני יכולה לציין לכם שמונה ערים שהקופסאות נשארות בחצר.
חנין זועבי: אני שאלתי את התלמידים למה זה קורה ואמרו לי שזה לא טעים והם רוצים אוכל כמו האוכל של אימא.
עמרם מצנע: הנקודה מוכרת לי אבל היא לא קשורה באופן ישיר לחוק הזה.
חנין זועבי: היא קשורה.
<דורית אדלר: אם מותר לי.
<דורית אדלר: אני באה מתחום התזונה, גם מהדסה, מחלקת תזונה ודיאטה.
<דורית אדלר: בחוק הזה יש כמה סוגיות.
<דורית אדלר: מה שחברת הכנסת חנין זועבי מעלה הוא נושא מאוד משמעותי.
<דורית אדלר: יש כאן כמה שאלות כאשר הראשונה היא על מה אנחנו מפקחים.
<דורית אדלר: יש כאן חוק שלם שלא ברור על מה אנחנו מפקחים.
<דורית אדלר: כאשר כל הנכבדים מדברים על הרכב תזונתי, מנהל בית ספר, ראש עיר וכל חבר אחר, לא יכול לפקח על המזון.
<דורית אדלר: הבן אדם היחיד שיכול לפקח על המזון זה מי שנמצא על רצפת הייצור.
<דורית אדלר: אנחנו צריכים קודם כל להבין שאנחנו מדברים כאן על מזון מתועש שהילדים מקבלים.
<דורית אדלר: הנושאים האלה של חברות הקייטרינג, הם בעצם סוג של תאגידי מזון מאוד גדולים.
<דורית אדלר: האם זה המזון אליו אנחנו רוצים להרגיל את הילדים שלנו?
<דורית אדלר: התשובה שלי היא לפחות כמי שעסוקה בבריאות הציבור כבר הרבה מאוד שנים, התשובה היא חד משמעית לא.
<דורית אדלר: זה מתקשר להרבה דברים.
עמרם מצנע: תסברי את אוזנינו, עכשיו נציב אותך בכיסא מנכ"ל עירייה או מנכ"ל משרד החינוך שצריך לספק מזון לבתי ספר.
עמרם מצנע: מעניין אותי איזה רעיון יצירתי יש לך.
<דורית אדלר: קודם כל, רוב הרעיוניות היצירתיים, לא נעים לומר אבל אנחנו בעצם חוזרים אחורה.
עמרם מצנע: למטבח ולחדר האוכל.
<דורית אדלר: זה לא דבר של מה בכך.
עמרם מצנע: לא אמרתי שזה דבר של מה בכך.
<דורית אדלר: תרשו לי שלוש דקות כי הדברים כאן מדברים בסופו של דבר בדיני נפשות ולא רק בטעם של האוכל.
<דורית אדלר: יש כבר מיזם בח'ורה של נשים שלמעשה מספקות בין 5,000 ל-7,000 מנות.
עמרם מצנע: הן הפכו להיות תעשייתיות.
<דורית אדלר: נכון.
<דורית אדלר: חצי.
עמרם מצנע: זה בדרך.
<דורית אדלר: אבל החצי הזה הוא הרבה יותר טוב כי התפריט הוא הרבה יותר קרוב להרגלי התזונה שלהם.
עמרם מצנע: אחד מבתי הספר היחידים בארץ שיש בו מסעדה, חדר אוכל, הוא בירוחם.
עמרם מצנע: הכנסנו את זה לשם.
עמרם מצנע: זה גם שיפר את טיב האוכל כי האוכל מגיע בתפזורת והילד יכול לבחור ולא לקבל את החמגשית, וזה גם חינוכי.
עמרם מצנע: לאכול בכיתת הלימוד, זה דבר לא חינוכי.
<דורית אדלר: בדיוק.
אורי מקלב: מה שאומרת חברת הכנסת חנין זועבי זה שגם אם האימא לא תוכל לעמוד בתנאי המכרז, אפשר לחייב את החברה שזוכה במכרז להעסיק אימהות מאותו מגזר, להעסיק אנשים שבוודאי ייתנו את התפריט המתאים.
עמרם מצנע: אמרתי שזה לא בדיוק בעניין הזה, כי זה חוזר בחזרה לאופן שבו עושים את המכרזים לחברות מספקות את האוכל, שזה משרד החינוך או הרשות המקומית.
עמרם מצנע: דבר בעייתי.
עמרם מצנע: אני לא אומר שהוא פשוט אבל אנחנו מנסים עכשיו לטפל בהרכב המזון מבחינה זאת שיהיה מזון יותר בריא, נקרא לזה כך.
עמרם מצנע: את צודקת שמי שלא מפקח ברצפת הייצור, אבל עדיין החוק הזה מנסה להביא למודעות, לתודעה, להקפדה.
עמרם מצנע: דרך אגב, הפירוט של המאפיינים יהיה בתקנות ולא בחוק.
עמרם מצנע: זה נכון שספק שלא יהיה לו פיקוח שלו על תהליך הייצור, הוא לא יעמוד בתנאים להם הוא נדרש.
עמרם מצנע: זה כמו ספק שבונה – להבדיל אלף הבדלות – איזשהו מוצר שהוא מספק, זה יכול להיות מחשב, זה יכול להיות ארון, אנחנו לא נמצאים ברצפת הייצור שלו אבל אנחנו מפקחים על המוצר שמתקבל באופן זה או אחר.
<דורית אדלר: אם מותר לי עוד שתי דקות כי הנושאים האלה באמת בנפשי.
<דורית אדלר: היום יש דבר שנקרא GMP.
<דורית אדלר: ראינו את זה בנושא רמדיה.
<דורית אדלר: לא ניתן לפקח על התזונה מבחוץ.
<דורית אדלר: אם החוק רוצה שיהיה לו משהו, צריך להכניס מונח של הכשר תזונתי.
<דורית אדלר: הדבר הזה יחייב כל מי שבאמת רוצה להיות ספק של קייטרינג, להעסיק דיאטנית על רצפת הייצור.
<דורית אדלר: כל הפיקוח שאתם מטילים, אתם מטילים עוול על מי שאמור לפקח כי אין לו את הכלים ואת היכולת.
<דורית אדלר: תזונה זה אלפי רכיבים תזונתיים.
<דורית אדלר: רוב המחלות ורוב התחלואים היום הם תולדה של הדבר הזה.
<דורית אדלר: אנחנו חיים במגפה של אי ביטחון תזונתי.
<דורית אדלר: הכול מתקשר אחד לשני, דרך אגב.
<דורית אדלר: מאחר שאנחנו במגפה של ביטחון תזונתי, המזון הזה הרי אמור להגיע לילדים האלה ולכן זה חשוב שבעתיים כי אנחנו מדברים על מיצוי הפוטנציאל שלהם.
<דורית אדלר: אנחנו לא מדברים כאן על איזה משהו קטן אלא אנחנו מדברים על דברים דרמטיים.
<דורית אדלר: גם התקנות, כדאי שבחוק יופיע שהוועדה תובל על ידי מומחי תזונה ומזון כי אחרת עוד פעם, כל אחד יכול להתקין תקנות ולא עשינו בזה שום דבר.
חנין זועבי: מי קובע את תנאי המכרז של ספקי המזון?
חנין זועבי: משרד החינוך?
<מירב ישראלי: או גוף פרטי.
עמרם מצנע: אני לא כל כך בקי בזה כי היו כל מיני שינויים.
עמרם מצנע: הייתה קרן רש"י באמצעות.
<עירית ליבנה: משרד החינוך, כאשר הוא מפרסם, הוא מפרסם, אבל בפרסום עצמו, ההנחיות, גם התברואתיות וגם התזונתיות, מפנה להנחיות של משרד הבריאות, גם של המחלקה לבריאות הסביבה ועכשיו תתווסף גם המחלקה לתזונה מבחינת ההרכב.
חנין זועבי: אם אני רוצה לפנות, למי אני אפנה בנקודה הזאת?
חנין זועבי: זורקים את האוכל בבתי הספר.
<עירית ליבנה: את מדברת על טעם.
חנין זועבי: זה לא רק טעם.
אורי מקלב: אדוני היושב ראש, לא צריך לנסוע לסחנין ולאום אל פאחם אלא להישאר בירושלים.
עמרם מצנע: אני מסכים אתך.
עמרם מצנע: אני עברתי את זה.
אורי מקלב: אני לא מדבר על כך שאוכל מזרחי לא דומה לאוכל אחר אלא אני מדבר על מה שקורה באוכל אשכנזי.
אורי מקלב: גם אם זה מאוד טעים וגם אם זה מאוד תזונתי, זה לא אוכל שילדים אוכלים.
עמרם מצנע: אנחנו יכולים להיגרר לעניין הזה שהוא חשוב, אבל אני לא רוצה בכך.
חנין זועבי: אני מדברת על העסקת נשים ערביות.
חנין זועבי: זאת אפשרות להעסיק את הנשים האלה.
אורי מקלב: בעברי הפעלתי מחנות קיץ ופנימיות.
אורי מקלב: היה לנו ויכוח.
אורי מקלב: אנחנו הבאנו ילדים וראינו פערים בתפריט.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך שכשבילי האוכל היה מצוין, גם היה מזין וגם נראה טוב אבל הילדים לא נגעו בו.
אורי מקלב: נכדי שהוא בן שלוש וחצי, גם הוא מקבל אוכל תחת מכרז ושם זה הרבה יותר אקוטי מאשר בבית הספר.
אורי מקלב: הילדים לא נוגעים באוכל.
עמרם מצנע: אני רוצה שנסגור את הסיפור הזה כי אחרת לא נתקדם.
עמרם מצנע: זה נכון גם באוכל של חברה כזאת או חברה אחרת.
עמרם מצנע: זה נכון בפנים.
עמרם מצנע: אני ראיתי את זה גם בירוחם וגם בחיפה.
עמרם מצנע: זה לא משנה אם זה בא מהמזרח או מהמערב או דתיים או חילוניים או ערבים או יהודים אבל זה לא הנושא שלנו.
חנין זועבי: זה אוכל שלא נאכל.
עמרם מצנע: יכול להיות שנצטרך לנסות לטפל בזה.
חנין זועבי: זה חלק מאיכות המזון.
עמרם מצנע: אנחנו כרגע עוסקים בערך התזונתי והבריאותי של המזון.
עמרם מצנע: הנושא שאת מעלה הוא נושא בפני עצמו ויכול להיות שנצטרך להידרש אליו.
<דורית אדלר: זה גם תלוי בחינוך איך מגישים לילדים, איך מסבירים להם.
<דורית אדלר: זה לא רק כדי להשביע את הבטן והתהליך צריך להיות משולב וזה מה שאנחנו עכשיו עושים.
אורי מקלב: אנחנו יוצאים במכרז, אנחנו מחוקקים חוק, והילדים לא אוכלים.
יפעת קריב: אני מתנצלת, אני חייבת לעזוב אבל אני רוצה לשאול שאלה.
יפעת קריב: קודם כל, הנושא הזה חשוב ביותר והוא חשוב מאין כמותו.
יפעת קריב: אני חושבת שזאת הצעת חוק טובה.
עמרם מצנע: אנחנו בוועדה הזאת עוסקים רק בדברים חשובים.
יפעת קריב: זאת הצעת חוק חשובה מאוד.
יפעת קריב: קיוויתי שאני אהיה יותר בדיון אבל הדיון נגרר ואני חייבת לצאת.
יפעת קריב: שאלה ותגידו לי אם זה מופיע בחוק או לא מופיע בחוק, ואם כן, צריך דבר תיקון לחוק שעדיין לא נכתב.
יפעת קריב: בנושא של מכונות מזון.
יפעת קריב: האם רשום מחוץ למכונת מזון - זאת אומרת כשאנחנו רואים מכונת מזון ויש בה את המוצרים - האם רשום מה מוצר המזון מכיל?
<מירב ישראלי: זה יהיה בתקנות.
יפעת קריב: אני מדברת על הילדים הסוכרתיים.
עמרם מצנע: זה יהיה בתקנות.
<לירן שפיגל: מכונות מזון נכללות בתוך החוק.
<לירן שפיגל: במסגרת החוק יהיו גם הוראות לגבי פרסום מה כולל המזון.
<לירן שפיגל: יכול להיות שזה משהו שאנחנו נחדד במסגרת סעיף 3 שמדבר על הפרסום: "האופן שבו יפורסם מזון ייקבע בתקנות".
<לירן שפיגל: אז בהתאמה זה גם יפורסם.
<לירן שפיגל: אנחנו כנראה נבהיר כבר בחוק שהתקנות יתייחסו לסוגים שונים של אופנים של אספקת מזון.
<לירן שפיגל: כלומר, אופן שבו ספק מזון יצטרך לפרסם את המזון שהוא מספק, יכול להיות שיהיה שונה מהאופן בו זה יפורסם על גבי מכונה או בקיוסק בבית הספר, אבל זה כן יהיה בחוק.
<לירן שפיגל: זה כן נובע מהחוק ויהיה במסגרת התקנות.
<קריאה: את שאלת יותר דווקא לגבי ילדים שיכולים להיות רגישים.
<קריאה: הם לא יודעים מה המוצר מכיל ומה יש בכריך כדי לא להיחשף למוצרי חלב או משהו אחר.
יפעת קריב: מאוד חשוב לי שזה יהיה בפנים.
<זאב פיש: אני רוצה להתייחס לדברי חברת הכנסת זועבי וזה מתקשר לדברי התזונאית מבית החולים הדסה.
<זאב פיש: אני לא מתווכח כאן כי האוכל של אימא הוא תמיד הכי טעים וכמובן כולנו בעד זה, אבל משרד החינוך שמפקח על אספקת המזון במסגרת הפרויקט, המזון שמתקבל חייב – ואני מדגיש, חייב והוא עושה את זה - להיות ממקור מאושר ומפוקח.
<זאב פיש: זה לא שכל אחת עם הרצון הכי טוב לעשות לילדים את הכי טעים וכל אחד בצורה פרטיזנית יספק מזון כי אז זה אסון.
<זאב פיש: זה ממש אסור לעשות את הדבר הזה ואני מבקש שזה יירשם בפרוטוקול.
<זאב פיש: אתה התייחסת לזה ואני רוצה לחזק את הדברים.
<זאב פיש: אסור שזה ייעשה בשום מוסד חינוכי במדינת ישראל.
<זאב פיש: מזון חייב להיות מבוקר ומפוקח משלב הייצור עבור דרך ההגעה ועבור דרך ההגשה, רק על ידי אנשים מוסמכים וממקור מוסמך ומאושר הן ברישיון עסק והן ברישיון יצרן וכל מה שצריך.
<זאב פיש: הצעת החוק מדברת על הערך התזונתי שזה דבר נוסף, חשוב וראוי ואני מתחבר לכל מה שנאמר בנושא הזה.
עמרם מצנע: חנין, אם אני מבין נכון בדרום יש קבוצת נשים שעמדה בקריטריונים האלה.
חנין זועבי: אני מכירה.
<זאב פיש: אם הם קיבלו את רישיון העסק, זה בסדר.
<זאב פיש: אבל אם לא קיבלו, בשום אופן לא.
<דורית אדלר: הבקשה היא לפטור מחובת מכרזים ולא לפטור מפיקוח.
<דורית אדלר: הנושא שחברת הכנסת חנין זועבי מדברת עליו הוא נושא שמנסים להוביל חוק כזה והוא יכול להוות פתח לתעסוקה גם לנשים.
עמרם מצנע: את מדברת על דבר אחר שהוא בהחלט נקודה נכונה.
עמרם מצנע: דרך אגב, אם יש התארגנות כזאת יישובית או מרחבית, והיא עומדת בפיקוח ובתקנות, נדמה לי שיש לזה כלים, שהם לא צריכים לעמוד במכרז.
<אשר גרנר: אני אזכיר לך שכאשר היינו בירוחם, אירחת אותנו אצל אישה מבשלת בבית.
עמרם מצנע: זאת לא אספקת מזון סדירה.
<אשר גרנר: זאת דוגמה שחברת הכנסת זועבי מזכירה.
עמרם מצנע: היה בירוחם פרויקט מבשלות שמי שעוד לא טעם ממנו, מוזמן כי האוכל טעים מאוד.
עמרם מצנע: הוצאנו גם ספר יפה על כך.
עמרם מצנע: שמענו את משרד החינוך.
אורי מקלב: אדוני היושב ראש, עברתי ברפרוף על הצעת החוק ואמנם לא עברתי באופן עמוק, אבל אני מבין שהצעת החוק הזאת לא תגביל את הרצון להתאים את התפריט בלי לפגוע בערך התזונתי שלו למגזרים השונים.
עמרם מצנע: בוודאי שלא.
אורי מקלב: אני כן חושב שצריך בסופו של דבר להגיע לתכלית כי אנחנו מדברים על בריאות הילדים ויש ילד שלא אוכל שום דבר עד שהוא חוזר הביתה בשעה 4:00 אחר הצהרים, בגלל שהאוכל לא טעים לו.
אורי מקלב: אנחנו כן מצפים ממשרד החינוך שידע להתאים את אותו מפעל או את אותו ספק שיעסיק טבח ושיאמץ את תרבות האוכל.
<דורית אדלר: התאמה תרבותית.
אורי מקלב: יכול להיות שאתם דורשים בתזונה ערכים תזונתיים מאוד מאוד גבוהים ולכן הוא צריך פעמיים בשבוע לתת בשר ויכול להיות שבשר כבשר לא צריך להיות בתפריט אלא דווקא צריך לתת קציצות או סויה או דברים אחרים שהילדים כן אוהבים לאכול וכך הם משביעים את רעבונם.
עמרם מצנע: אם אני זוכר טוב, יש גם מקום בדרך כלל לוועד ההורים באישור התפריט.
עמרם מצנע: הספק צריך אחר כך לבוא בדברים עם ועד ההורים.
עמרם מצנע: נדמה לי שמבחינה פרקטית זה מתקיים.
<מירב ישראלי: זה בדיעבד.
עמרם מצנע: החוק לא קשור לזה.
<צור טהון: ברמת היידוע.
<צור טהון: זה רטרואקטיבי ולא לפני זה אלא אחרי.
עמרם מצנע: הספק נבחר אבל כשהוא בא, לפני שהוא מתחיל לספק את המזון, עד כמה שאני זוכר, לפחות במקומות שאני הייתי מעורב בהם, הייתה הזדמנות לוועד ההורים להיות מעורב בתפריט.
עמרם מצנע: שוב, לא ברוחב גזרה טוטלי אבל במשהו.
עמרם מצנע: הכיוון הוא שצריכים להיות חללים מוקצים לחדר אוכל, דבר שהוא די קשה היום ברוב בתי הספר שסובלים מחוסר מקום ואז אתה יכול גם לתת מה שנקרא – הקיבוצניקים בינינו זוכרים – את ה-במקום ולא משנה מה זה ה-במקום.
עמרם מצנע: אני רוצה את ה-במקום.
עמרם מצנע: זה נכון שיש בעיה גדולה מאוד עם חלק גדול מהמזון שלא מגיע בסוף לילד כי הילד לא רוצה לאכול אותו אבל החוק הזה לא עוסק בזה באופן ישיר.
אורי מקלב: לפי מה שאתה אומר הספק כבר נכנס אחרי שהוא מביא תפריט.
<דורית אדלר: הספק מקבל את ההנחיות על פי משרד הבריאות.
עמרם מצנע: המכרז הוא לא על תפריט.
<דורית אדלר: על ההרכב.
עמרם מצנע: על ההרכב והוא נדרש לעמוד בו ולספק את המזון ולהוביל אותו.
עמרם מצנע: זאת הובלה לא פשוטה.
אורי מקלב: התפריט גמיש.
עמרם מצנע: בתפריט יש גמישות.
עמרם מצנע: שוב, מאחר והוא זוכה בשקלים פר מנה ועל זה הוא מתחרה, זה לא רוחב גזרה אבל זה עדיין מאפשר לדעתי גמישות מסוימת.
עמרם מצנע: משרד הבריאות, אמרתם את שלכם?
עמרם מצנע: יש לנו עוד משרד ממשלתי חשוב כאן?
<זאב פיש: אולי משרד האוצר.
<זאב פיש: לדעתי הוא חייב להיות כאן.
<רות דיין מדר: החוק הזה מתוקצב?
<רות דיין מדר: יש לו תקצוב?
עמרם מצנע: למה הוא צריך להיות מתוקצב?
<מירב ישראלי: ועדת שרים לענייני חקיקה אישרה אותו.
<אשר גרנר: ברשותכם, ועדת השרים אישרה את הנוסח הזה אבל אני חוזר ואומר שברגע שמוכנס הנוסח עליו אנחנו מדברים בהיבט של רישוי עסקים, כאן אנחנו צריכים לבחון עלויות.
<אשר גרנר: לכן אמרנו שאנחנו כמשרד הפנים וגם השלטון המקומי, מבחינתנו אנחנו מתנגדים כל עוד לא בוחנים את ההיבט התקציבי ומה מות על הרשות המקומית מבחינת העומס התקציבי.
עמרם מצנע: תדונו בזה.
עמרם מצנע: לכן אמרתי שהנושא לא יסוכם היום.
עמרם מצנע: אני מבין שזה נשאר פתוח בין משרד הפנים למשרד החינוך.
עמרם מצנע: תצטרכו לדון ולהחליט מה עמדת הממשלה.
עמרם מצנע: זה חוק ממשלתי ותצטרכו להחליט בעניין הזה.
עמרם מצנע: יהיה חבל מאוד אם תהרגו את החוק הזה רק בגלל ויכוח על מי מממן את זה.
עמרם מצנע: בסוף אלה הילדים שלנו ולא הילדים של הממשלה.
<רות דיין מדר: השלטון המקומי יחוקק חוקים, אם המדינה לא שחקנית בתקצוב של זה.
עמרם מצנע: המדינה קובעת באיזה מהירות נוסעים בכביש ואיזה אוכל אוכלים.
<עינב גוטרמן: אני מארגון כולנו משפחה ומפורום שהקמנו, פורום ילדי ישראל אוכלים בריא.
<עינב גוטרמן: חבריי יתייחסו גם הם.
<עינב גוטרמן: יש לי שאלה שאני רוצה להפנות למשרד החינוך בהקשר של צהרונים.
<עינב גוטרמן: זה שמשרד החינוך לא מוסמך ולכן הוא לא יפקח על הצהרונים, זה בסדר, זה שנגיד ציל"ה כן תיכנס וצהרונים כן מפוקחים במסגרת יום לימודים ארוך, בסדר, אבל מה לגבי המסה הקריטית של צהרונים של ילדים, של מאות אלפי ילדים, שלא יזכו לפיקוח?
עמרם מצנע: מי אלה מאות אלפי הילדים האלה?
<עינב גוטרמן: הם בצהרונים.
עמרם מצנע: איזה צהרונים?
<עינב גוטרמן: כל הצהרונים שמניתם – מתנ"סים, של הרשויות המקומיות.
<עינב גוטרמן: מי ידאג לילדים האלה?
עמרם מצנע: הרשויות המקומיות לדעתי צריכות להיכנס לפיקוח הזה.
<עינב גוטרמן: הם טוענים לא.
<עינב גוטרמן: מי יפקח על הצהרונים האלה?
<עינב גוטרמן: אם משרד החינוך לא מפקח עליהם, מי יפקח עליהם?
עמרם מצנע: קודם כל השאלה היא על מי החוק יחול ואחר כך זאת שאלת הפיקוח.
<עינב גוטרמן: זאת שאלה.
<עינב גוטרמן: האם זה יחול עליהם או לא.
<עינב גוטרמן: אני אומרת את הדברים כי בסופו של דבר זה מגיע באמת לילדים.
<עינב גוטרמן: כשמדברים על אחד מתוך חמישה ילדים מכיתה א' שסובל מהשמנה, זה מתחיל בגני הילדים.
<עינב גוטרמן: זה יפה שדואגים לבתי הספר וצריך לדאוג להם אבל צריך לדאוג גם לגני הילדים.
<עינב גוטרמן: צריך להתחיל את הפיקוח בגני הילדים גם על ההרכב, על האוכל ועל איך מייצרים אותו.
<עינב גוטרמן: כאן יש תחום שלם שנשאר פרוץ.
אורי מקלב: את מדברת על הצהרונים של משרד הכלכלה?
<עינב גוטרמן: לא רק.
<עינב גוטרמן: הבעיה היא שמשרד החינוך לא מוסמך לטפל בכל הסוגיות האלה כי הוא באמת אחראי רק עד השעה 1:00 או 2:00.
<עינב גוטרמן: יש את משרד הכלכלה, יש את ציל"ה, יש את הרשות המקומית, יש פרטיים ויש בליל שלם של צהרונים.
עמרם מצנע: בהחלט יכול להיות שבסוף החוק באמת לא יכיל את כולם אבל אני מניח שגם אתם תסכימו אתי שעדיף חוק שמחיל כך וכך מאשר בגלל שאי אפשר להחיל את זה על כולם או לא מוצאים לזה פתרון, לא מחילים את זה על אף אחד.
<עינב גוטרמן: השאלה מה עושים אתם.
עמרם מצנע: מה שעשו אתם עד היום.
עמרם מצנע: זה חוק חדש שמנסה להיכנס לתחום שלא נכנסנו אליו עד היום.
עמרם מצנע: אני לא אמרתי שלא אבל אני אומר שנתקלים בבעיה בצוות הבין-משרדי שמנסה להגיע להסכמות.
<עינב גוטרמן: מה עם גורמים כמו משרד הבריאות?
עמרם מצנע: הם עסקו בזה וישבו על זה.
עמרם מצנע: אני לא מביא את החוק היום להצבעה כי עדיין יש כמה דברים שצריכים לסגור אותם וזה אחד הדברים שאנחנו מנסים למצוא לו את הפתרונות המתאימים.
עמרם מצנע: אני חוזר ואומר שאם לא יימצאו לזה הפתרונות המתאימים, אנחנו לא נדחה את החלתו של החוק.
עמרם מצנע: נחיל את החוק, נראה איך הוא עובד ונצטרך למצוא פתרונות גם לדברים שהחוק אולי לא יחול עליהם.
<עינב גוטרמן: יש כאן פספוס וחבל.
<עינב גוטרמן: אני מסכימה אתך אבל יש כאן פספוס כי עד שכבר יש חוק.
<משה רפאלוביץ: אני רוצה לומר משפט אחד כי אני צריך לעזוב.
<משה רפאלוביץ: אני יושב ראש ארגון הרופאים הווטרינריים ברשויות המקומיות.
<משה רפאלוביץ: דיברנו היום על זכויות בעלי חיים אבל יש לנו כובע שני שהוא בתחום המזון.
<משה רפאלוביץ: אני חושב שהילדים שאוכלים בצהרונים הם אותם ילדים שאחרי כן הולכים לגנים ולבתי הספר אלא שזה מתחיל בשלב אחד קודם וחשוב לפקח גם על זה.
<משה רפאלוביץ: גם היום הפרקטיקה היא שרופאים וטרינריים ברשויות המקומיות מפקחים על המזון הזה, יושבים משלב המכרז ומאשרים את הספקים כדי לראות שבכלל הם עומדים בתנאים ההיגייניים וכולי של משרד הבריאות.
<עינב גוטרמן: זה תברואתי במיוחד ולא תזונתי.
<משה רפאלוביץ: יש לזה שני היבטים שהם שונים.
<משה רפאלוביץ: הם גם בודקים את המזון הזה ברמה היומית שלו.
<משה רפאלוביץ: אפשר לשלב את הדברים ואנחנו מציעים את העזרה שלנו בעניין הזה.
<משה רפאלוביץ: אני חושב שכדאי להכניס את זה לחוק כך שיהיה פיקוח על כל מוסדות החינוך, גם אלה שהם לא מפוקחים על ידי משרד החינוך.
<משה רפאלוביץ: אני חושב שיהיה נכון להכניס את כולם פנימה ואנחנו מציעים את העזרה שלנו.
<מירב ישראלי: איך תדע עליהם?
<משה רפאלוביץ: אם ייכתב בחוק שהם לא יכולים להתקשר וזה יופיע בחוזר מנכ"ל משרד החינוך שלבעלות על מוסד חינוכי אסור להתקשר עם ספק מזון.
<מירב ישראלי: צהרון הוא לא מוסד חינוכי.
<משה רפאלוביץ: גם על צהרון.
<משה רפאלוביץ: אפשר להגיד שהוא לא יוכל להתקשר עם ספק מזון בלי אישור של הווטרינר העירוני.
<משה רפאלוביץ: הווטרינר העירוני יבדוק שהכללים של החוק הזה חלים שם.
<משה רפאלוביץ: במקרה כזה יש לנו התחלה של פיקוח שם.
<מירב ישראלי: שוב, החוק הזה חל על רק מה שמוגדר כמוסד חינוך.
<מירב ישראלי: צהרון לא מוגדר כמוסד חינוך.
<משה רפאלוביץ: אפשר להרחיב את זה בהגדרות.
<מירב ישראלי: אפשר אבל אין שם מערך פיקוח קיים.
עמרם מצנע: גם לא פיקוח על דברים אחרים.
<מירב ישראלי: אין מערך פיקוח.
עמרם מצנע: כל הילדים עד גיל שלוש לא מפוקחים.
עמרם מצנע: אנחנו מדברים עם משרד הכלכלה על פיקוח על המוסדות הפרטיים.
עמרם מצנע: ההערה שלך ברורה.
עמרם מצנע: אני מבקש, יש את משרד הפנים אליו אתם שייכים, תעשו את הוויכוח הזה קודם כל בתוך משרד הפנים, כיצד צריך להיות הפיקוח.
עמרם מצנע: מה שאני אמרתי בישיבה הקודמת הוא שלא יתכן חוק שבו אין את המעורבות של הרשות המקומית ודיברנו על המנהל והבעיה של המנהל נפתרה.
עמרם מצנע: אני חושב שהבעיה צריכה להיפתר גם במחויבותה של הרשות המקומית, אם זה הווטרינר, אם אלה מפקחי התברואה שיש בכל רשות מקומית או דברים אחרים.
עמרם מצנע: את זה אתם צריכים לפתור במשרד הפנים ולהביא אלינו.
<אשר גרנר: דוקטור רפאלוביץ מדבר כיושב ראש איגוד הווטרינרים ולא במסגרת השלטון המקומי.
עמרם מצנע: אני רוצה להמשיך.
עמרם מצנע: עינב, את סיימת?
<קריאה: מה עם מעונות היום של ויצ"ו?
עמרם מצנע: יש עוד מישהו מהצוות שרוצה להתייחס?
<צור טהון: כן.
<צור טהון: אני אחראי על כל נושא ההזנה מטעם ארגון ההורים הארצי וגם אחראי על כל הנושא הזה בעיר גבעתיים בה אני מתגורר.
עמרם מצנע: דיברת גם בישיבה הקודמת.
<צור טהון: דיברתי בכל הישיבות כאשר ניתנה לי הזכות.
<צור טהון: קודם כל, אני מנצל את ההזדמנות עוד פעם לברך על החקיקה.
<צור טהון: למרות מגבלות החוק ויש לנו ההורים השגות עליו, אני שמח שהוא קיים ואני שמח שדנים בנושא הזה שהוזנח במשך הרבה שנים.
<צור טהון: הפורום הפיץ לכל היושבים בחדר נייר עמדה.
עמרם מצנע: קיבלתי אותו.
<צור טהון: מי שלא קיבל אותו, נשמח לתת לו אותו.
<צור טהון: בעיני החקיקה כאן לא רק כוללת שינויים משפטיים כאלה ואחרים אלא שינוי תפיסתי, שינוי בחשיבה.
<צור טהון: , ומטריד אותי שאנחנו לא מדברים על זה מספיק.
<צור טהון: מבחינתי זה אומר שמעבר להטלת סנקציות ומסגרות שונות והחלטה מי אחראי על מה, ברגע שאותם גורמים אחראים עושים מה שהם עושים היום רק בניואנסים כאלה ואחרים, שום דבר אמיתי בעינינו לא ישתנה.
<צור טהון: אנחנו בעד הקצאת משאבים לרשות מקומית שיש לה תפקיד מרכזי בתהליך הזה למען חינוך והדרכה של הצוות שמגיש את האוכל.
<צור טהון: חבר הכנסת מקלב הזכיר את זה קודם, לפחות רמז על זה.
<צור טהון: חשוב מאוד לא רק מה אוכלים אלא איך אוכלים.
<צור טהון: גם אתה כבוד היושב ראש הזכרת קודם את עצם זה שאוכלים באותם חדרים בהם לומדים, שזה כבר לרועץ וזה עוד לפני שניגשנו בכלל להרכבים התזונתיים.
<צור טהון: במקום כמו גבעתיים ממנו אני בא אין אפשרות להקים חדר אוכל.
<צור טהון: פשוט אין את המקום.
<צור טהון: צריך להקצות משאבים כדי להדריך את הצוות כיצד להגיש את האוכל וכיצד להסביר.
<צור טהון: ברגע שהצוות שמגיש את האוכל לילדים, וכאן תחנת הקצה, לא מאמין בעצמו, הוא לא מאמין שהאוכל טעים או שהאוכל הוא אטרקטיבי, הילדים ילכו באותו קו, וזה אבסורד.
<צור טהון: צריך לחשוב גם על השינוי התפיסתי הזה ולפי דעתי אנחנו לא מדברים על זה מספיק.
<צור טהון: אני מאוד מפחד מסחבת בעניין הזה.
<צור טהון: זאת אומרת, אני שמח שמדברים על זה אבל ברגע שיוצאים מישיבה כזאת וההחלטה היא שלא מחליטים והמשרדים הממשלתיים צריכים לדון בינם לבין עצמם, אני חושש ממצב כזה.
<צור טהון: הייתי שמח אם תוכל לתת מסגרות זמן ולחייב אותם להחליט ולסכם.
עמרם מצנע: אנחנו נכניס את זה למסגרת זמן אבל אתם צריכים להבין – ואני לומד את זה בדרך הקשה – שתהליך החקיקה מחייב תיאום בין משרדי ולכן זה נעשה כך וזה נעשה בצדק כך כי בסוף גם צריך לבצע.
עמרם מצנע: בהחלט ניכנס למסגרת זמן.
עמרם מצנע: אני מסכים אתך בעניין שהחוק הזה אחת המטרות, אולי המרכזית שבו, הוא שינוי התפיסה והחשיבה, ואני חושב שהוא גם יביא לזה כי לא כל חוק הוא רק חוק דרקוני כזה שנכפה על הציבור ומשתמשים בכלי פיקוח, המרצה ואכיפה.
עמרם מצנע: אני מקווה מאוד שהוא באמת יביא גם לשינוי תפיסתי.
<צור טהון: ברשותך, עוד שני דברים קצרים.
<צור טהון: אני מאוד חושש ממצב, כמו שלפי דעתי קורה בימים אלה, להבדיל, עם החוק לאיסור עישון במקומות בילוי.
<צור טהון: החקיקה קיימת והיא נובעת ממאבק של הרבה שנים אבל לא אוכפים אותה בשטח כי הרבה בעלים של מקומות בילוי מעוניינים שיעשנו שם.
<צור טהון: זאת אומרת, אני אומר שאם יינתנו בידי משרד הבריאות, שהוא הגורם המקצועי, האפשרויות לנהל את הפיקוח ואת האכיפה אבל לא יהיו לו את התקנים לעשות את זה, לא עשינו כאן כלום.
<צור טהון: זה מצב שהוא מאוד מדאיג אותי ולפי דעתי גם אותם.
<צור טהון: הוזכרה כאן קודם מסגרת של הורים, מסגרת פרטית של הורים שמנהלים צהרונים.
<צור טהון: אני עומד בראש גוף כזה בגבעתיים אבל שלא יובן אחרת, ברגע שהילדים שלנו אוכלים במסגרות חינוכיות, במתקנים של בית ספר, אנחנו כפופים לכל חוק לכל דבר ועניין.
<צור טהון: עצם זה שאנחנו מנהלים את התקציב ומעורבים בתפריט, זה לא אומר שום דבר.
<צור טהון: אנחנו לא גורמי מקצוע ואסור שיהיה כך.
<צור טהון: עם כל הכבוד להורים שאותם אני מייצג, צריך לתת את הסמכות לגורם המקצועי האמיתי וזה משרד הבריאות.
<יפעת שמר: אני רוצה לשתף בניסיון שלי בנתניה.
<יפעת שמר: דיברתי עליו בישיבה הקודמת.
<יפעת שמר: מאז הדיון הקודם ועד היום הקמנו את ועד צהרוני נתניה, בדיוק כדי לפעול בנושא הזה מאחר וזאת קבוצת הילדים שכל כך מוזנחת ואין נהלים ברורים לגביה.
<יפעת שמר: אצלנו רוב הצהרונים מופעלים על ידי המתנ"סים.
<יפעת שמר: התחלנו לקיים פגישות עם מנהלות מתנ"סים, עם מחזיק תיק המתנ"סים אצלנו בעיר, עם גורמים מהאגף ואני יכולה לומר שבחלק מהמקרים יש הבנה והיענות כי כל אחד בא עם החוויות האישיות שלו מהבית וחלקם עשו שינוי תזונתי בבית והם מבינים את המשמעות ואת החשיבות.
<יפעת שמר: בחלק מהמקרים אין הבנה.
<יפעת שמר: אנחנו נפגשים גם עם אנשים שבכלל לא מבינים וכאן אנחנו מדברים על כך שיש קשר ישיר בין התזונה לתחלואה.
<יפעת שמר: אני פוגשת אנשים שהקשר הזה לא ברור להם.
<יפעת שמר: כשאני אומרת את זה, כשאני אומרת שעכשיו יש יותר ויותר ילדים שחולים במחלות של מבוגרים, צוחקים עלי ואומרים לי שאני מפחידה, שאני מנסה להפחיד, שאני מנסה לאיים, כאילו זה לא נכון ולא מגובה במחקרים.
<יפעת שמר: כדי לחזק אותנו ההורים, את כל התארגנויות ההורים שיש בכל רחבי הארץ, יהיה מאוד טוב אם תוכלו לחזק אותנו בדרך כזאת.
<יפעת שמר: דבר ראשון, להעביר הדרכות והכשרות לרשות המקומית.
<יפעת שמר: רשות מקומית אחראית כאן על תזונה של ילדים אבל אין תזונאית בלשכת ראש העיר.
<יפעת שמר: במנגנון העירוני אין לך תזונאית שתאמר מה כן ומה לא, שתכוון ותדריך.
<יפעת שמר: אין דבר כזה ואני חושבת שצריכה להיות תזונאית כזאת ממש כמו שיש יועצת למעמד האישה מתוקף החוק.
<יפעת שמר: צריכה להיות גם תזונאית והיא לא תפקח רק על התזונה של הילדים.
<יפעת שמר: אני כאן ולא נמצאת עכשיו עם הילדים שלי – השתתפתי בשאר הדיונים ואני אשתתף גם בדיונים הבאים – מתוך החשש שבעוד עשרים שנים אנחנו נתעורר ונגלה שידענו, עצמנו עיניים, לא עשינו והייתה בירוקרטיה ואז זה יעלה לנו הרבה יותר ולא נוכל לתקן ולהחזיר את הבריאות של הילדים שלנו.
<יפעת שמר: אני רוצה בעוד עשרים שנים שהילדים שלי יהיו בריאים, הם יהיו בוגרים, הם יוכלו לשרת את עצמם ולכלכל את עצמם ולא יהיו תלויים במסגרות רפואיות כאלה ואחרות.
<יפעת שמר: זה החשש שלי.
<יפעת שמר: יש התארגנויות של הורים בכל רחבי הארץ אבל אנחנו כהורים צריכים חיזוק.
<יפעת שמר: כשאני באה ומצליחה לגרום לעניין לצוף ומצליחה לגרום להם להקשיב ולקבוע אתי פגישה בשיא הרצינות, עם הגורמים הרלוונטיים ביותר, הם לא יודעים מספיק ומישהו צריך ללמד אותם קצת יותר.
<יפעת שמר: אני לא יכולה לבוא וללמד אותם את הכול.
<יפעת שמר: אין להם משאבים.
<יפעת שמר: גם כשאני פוגשת אנשים שכן רוצים לעשות את השינוי, הם לא יודעים איך.