GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: באמת תודה רבה.
עמרם מצנע: ואני רוצה להעביר את רשות הדיבור למר יהודה מימרן, מנכ"ל כל ישראל חברים.
יהודה מימרן: בראשית דבריי אני רוצה להודות ליושב ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת עמרם מצנע, וחברת הכנסת רות קלדרון וחבר הכנסת שמעון אוחיון, שכיבדו אותנו בנוכחות שלהם, וכל הצוות של ועדת החינוך שבאמת מאוד מאוד נעזרנו בהם.
יהודה מימרן: כמובן לדני וחני על ארגון הביקור, למנהלי בתי הספר שהגיעו לפה וכל הצוות של כי"ח ולחברי מקוה ישראל, שאירחו אותנו בצורה כל כך יפה.
יהודה מימרן: אנחנו דיברנו על העבר והביקור הזה בנוי בסימן עבר הווה עתיד, אז אני לא אתעכב על העבר יותר מדי.
יהודה מימרן: אני בכל זאת רוצה שתשימו לב ותיתנו תשומת לב ללוגו שרשמנו ממול: 'מסורת של אחריות חברתית ומצוינות חינוכית'.
יהודה מימרן: אני חושב שאין הרבה דוגמאות לארגונים שהערכים שהם חרתו בבסיס הם כל כך רלוונטיים בחלוף כל כך הרבה שנים.
יהודה מימרן: אנחנו מדברים על אחריות חברתית, על מצוינות חינוכית, דברים שמאפיינים את אליאנס, כל ישראל חברים, מתחילת דרכם.
יהודה מימרן: אנחנו רואים בזה חלק מהמסורת היהודית, האחריות החברתית והמצוינות החינוכית הם בלב הזהות היהודית ואיתם אנחנו צועדים קדימה.
יהודה מימרן: אז אנחנו נדלג על השקפים ההיסטוריים.
יהודה מימרן: אתם יכולים להסתכל עליהם ואני רוצה לעבור לדבר על אליאנס כיום ואחר כך להתמקד בכל ישראל חברים, הארגון הישראלי שפועל פה במדינת ישראל מזה כ-40 שנה.
יהודה מימרן: אליאנס היום הקימה רשת של בתי ספר באירופה, שהיא נותנת להם תמיכה בנושא של החינוך היהודי, יש לה עדיין בתי ספר בצרפת, בקנדה ובמרוקו והיא חברה, יחד עם קרן רש"י, להקמה של רשת דרכא, רשת חשובה מאוד, ייחודית שאני אבקש אחר כך מג'ימי פינטו לומר כמה מילים על הרשת בהמשך.
יהודה מימרן: אליאנס פועלת בצרפת בהובלה של תכניות להשכלה הגבוהה, יש ברשותה את הספרייה היהודית הגדולה ביותר באירופה, ספרייה מרתקת, מעניינת, עם תיעוד מאוד מאוד מפורט של כל בתי הספר שהיא הקימה בשנתונים השונים.
יהודה מימרן: חשוב לציין שאליאנס הקימה מערך שלם של רשת בתי ספר מהכשרת מנהלים, הכשרת מורים, פיקוח, תכניות לימודים.
יהודה מימרן: כמו שאמרתי, מלכתחילה סולידריות חברתית, היא באה לידי ביטוי בלוגו ההיסטורי הזה של כל ישראל חברים ובדאגה מאוד גדולה לסולידריות החברתית וזה מביא אותי באמת לכל ישראל חברים בארץ היום.
יהודה מימרן: אנחנו ארגון ישראלי חינוכי חברתי שמתמקד בשני תחומים מרכזיים.
יהודה מימרן: התחום הראשון הוא קידום הישגים לימודיים של תלמידים, בעיקר בפריפריה, כאשר מבחינתנו אנחנו לא מדברים רק על הישגים לימודיים, תיכף אנחנו נפרט, אלא באמת מצוינות חינוכית שמלווה בערכים, לא רק בציונים, תחום אחד, והתחום השני הוא התחום של החינוך היהודי החברתי.
יהודה מימרן: גם פה אפשר לראות קו שנמשך מהעבר, אבל הוא רלוונטי מאוד להווה של מדינת ישראל וגם לעתיד.
יהודה מימרן: אם אנחנו מסתכלים על המתחים הקיימים בין הדתיים והחילוניים, מגמות שמערכת החינוך עברה עד לפני כמה שנים, של הקצנה, של ממלכתי דתי שהופך להיות תורני, של זרם כללי שהפך להיות חילוני ומתרחק מהמסורת היהודית, אנחנו עדים לשינויים בתחומים האלה, אבל כל ישראל חברים מוביל בתחום של החינוך היהודי, מרחב חינוכי משותף בין הממלכתי ובין הממלכתי דתי בכלל מדינת ישראל, הדגשה של הערכים החברתיים של היהדות, הערכים ההומניסטיים של היהדות כמרכז משותף לדתיים, חילוניים, מסורתיים.
יהודה מימרן: אלה שני התחומים המרכזיים שבתוכם אנחנו פועלים, מצוינות חינוכית, חינוך יהודי חברתי ואנחנו עושים את זה במערכת החינוך הפורמלית ובמרחב הקהילתי הציבורי הכללי.
יהודה מימרן: לצד בתי הספר ההיסטוריים, וכמובן מקוה ישראל כספינת הדגל, שכמו שסם אמר, עוברת התחדשות מאוד גדולה, גם ברמה הרעיונית החזונית וגם ברמה הפיזית, יש לנו תכניות שלנו שמתמודדות בשני התחומים האלה, שאנחנו נרצה לפרט עליהן.
יהודה מימרן: כל ישראל חברים פועלת מתוך דאגה חברתית בסיסית לפערים המאוד גדולים שנוצרו בחברה הישראלית.
יהודה מימרן: אנחנו פועלים מתוך אמונה מאוד גדולה בתלמידים, הבעיה אינה ביכולות של התלמידים, הבעיה היא בפערים, הרבה פעמים בתקציבים שעומדים לרשות בתי הספר ולכן אנחנו התמקדנו בפריפריה החברתית של מדינת ישראל.
יהודה מימרן: אנחנו פועלים בלמעלה מ-90 בתי ספר, פה בארץ, בחינוך הממלכתי והממלכתי דתי יסודי ועל יסודי, יותר מ-30,000 תלמידים, למעלה מ-5,000 מורים.
יהודה מימרן: אני רק אציין שבתחום של החינוך היהודי אנחנו קלטנו לתוכנו את תכנית מארג, אות המצוינות בחינוך היהודי בשנה האחרונה, יוזמה משותפת עם משרד החינוך, פועל במסגרת כל ישראל חברים ובעצם מקדם חינוך יהודי ציוני אזרחי דמוקרטי.
יהודה מימרן: כל ישראל חברים הייתה בשלבים המוקדמים של חוק החינוך המשלב, אנחנו רואים חשיבות מאוד גדולה בחינוך משותף ממלכתי וממלכתי דתי.
יהודה מימרן: אם היה זמן היה אפשר לדבר בכלל על השאלה של הצורך בשני זרמים.
עמרם מצנע: למה אתה מתכוון כשאתה אומר פעילים ב-90 בבתי ספר?
עמרם מצנע: בתי ספר אליאנס יש בודדים, מה זאת אומרת פעילים?
יהודה מימרן: אנחנו מפעילים תכניות גם בתחום של החינוך היהודי וגם בתחום של ההישגים הלימודיים ב-90 בתי ספר, באופן מאוד משמעותי.
יהודה מימרן: אנחנו תיכף ניכנס לתוך רזולוציות של מה אנחנו עושים בתוך בתי הספר.
יהודה מימרן: בתוך אליאנס כדאי לעשות הבחנה בין בתי ספר שהם באמת בתי הספר ההיסטוריים, שאליאנס הקימה, ועד היום היא שותפה בהם, יחד עם העיריות המקומיות ושאנחנו סוג של בעלות בבתי הספר האלה, לא בעלות מלאה, בתי ספר שהם של דרכא והוקמו בשיתוף של אליאנס וקרן רש"י שהם בעלות מלאה, ובתי ספר שאנחנו פועלים בתוכם כגורם חינוכי מלווה, מסייע בשיתוף תכניות משלימות שכוללות הכשרת מנהלים, הכשרת מורים, מנחים בתוך בתי הספר.
יהודה מימרן: אנחנו תיכף נפרט את הדברים האלה.
יהודה מימרן: אז אני רק מסכם את דבריי לפני שנעבור לשמוע את ג'ימי פינטו על רשת דרכא.
יהודה מימרן: אני חושב שהערכים המאוד בסיסיים ומרכזיים האלה שעמדו בתחילת דרכה של אליאנס רלוונטיים מאוד לאתגרים שמדינת ישראל עומדת בפניהם היום ובעתיד ובעזרת השותפות עם אליאנס, עם דרכא, עם קרן רש"י, האנשים שאתם פגשתם פה, וכמובן משרד החינוך, אני חושב שכל ישראל חברים יילך ויעמיק את הפעילות שלו בחברה ובמדינת ישראל.
יהודה מימרן: אני אמרתי קודם, אנחנו פועלים גם בחינוך הפורמלי וגם בחינוך לא פורמלי, גם בתחום של החינוך הלא פורמלי אנחנו מובילים קו ייחודי מאוד מאוד חשוב, של עבודה עם שינשינים, עבודה עם סטודנטים, קהילות לומדות שאנחנו מובילים באמצעות ממזרח שמש, אפילו תכנית של רבנים שאותם אנחנו מכשירים, אנחנו קוראים לה מרחב, מנהיגות רבנית חברתית, אין שום דבר שמכין את הרבנים בתפקידם להיכרות עם החברה הישראלית, להיכרות עם מערכת הבריאות, עם העבודה, עם שאלות של פערים בחינוך ואנחנו חושבים שרב צריך להיות קודם כל מעורה ומעורב בפערים החברתיים, במצוקות החברתיות המאוד קשות.
עמרם מצנע: רבנים בארץ או בחו"ל?
יהודה מימרן: רבנים בארץ.
יהודה מימרן: כך שכל ישראל חברים כיום הוא ארגון חינוכי מרכזי דומיננטי במערכת החינוך ועתידו לפניו.
עמרם מצנע: לגילוי נאות אני רק רוצה לומר שאני הייתי שותף להקמתה של רשת דרכא והייתי בהתחלה בצוות המנהלים.
ג'ימי פינטו: זכות גדולה גם שהיית בהתחלת הדרך וזכות גדולה לי להיות יושב ראש של דרכא.
ג'ימי פינטו: דרכא הוקמה לפני כשנתיים וחצי על ידי רש"י וכל ישראל חברים, כפי שהגדרת, זו בעצם אותה משפחה, אנחנו רואים את זה כאותה משפחה, כפי שסם אמר.
ג'ימי פינטו: היום דרכא, אחרי רק שנתיים וחצי, היא גוף שמנהלת בבעלות שלמה ואחריות שלמה כולל תשלום של שכר של המורים של 21 בתי ספר, בעיקר בפריפריה, בפריפריה הגיאוגרפית של המדינה, 11,500 תלמידים, שוב, באחריות מלאה.
ג'ימי פינטו: אני לא ישן בלילה בגלל זה, את זה צריך להגיד.
ג'ימי פינטו: 1,500 מורים היום.
ג'ימי פינטו: אני לא רוצה לגלות הרבה, אבל יש לנו בימים האלה דיבורים כדי להשלים את התקציב לטווח ארוך של דרכא, זה עשרות מיליוני דולרים, כדי להגיע תוך שבע שנים או פחות לכפול, זאת אומרת משהו כמו 40 בתי ספר, זאת אומרת סדר גודל של 5% מכל בתי הספר של המדינה, אבל משהו כמו 20% מבתי הספר של הפריפריה, כאשר האג'נדה שלנו היא באמת להוכיח שני דברים.
ג'ימי פינטו: אחד, שבפריפריה אפשר להיות מצוין וגם אזרח טוב, זה לא רק הפררוגטיבה של רמת גן, רמת אביב, שוהם או לא יודע מה, וגם שדרך ניהול טוב ודרך שיתוף פעולה עם כל הגורמים אפשר באמת להיות מודל ליתר בתי הספר.
ג'ימי פינטו: בוודאי דרכא לא מתכוונת להיות אחראית על כל מערכת החינוך, הרי יש מדינה בשביל זה, אבל אנחנו רוצים לעזור.
ג'ימי פינטו: לעזור דרך דוגמה ודרך כמות משמעותית של בתי ספר שבאמת אפשר לעשות.
ג'ימי פינטו: בהזדמנות זו אני רוצה לבקש מכם, כסמכות העליונה שבמדינה, לקחת שלושה נושאים - - -
עמרם מצנע: הוא רוצה שגם אנחנו לא נישן בלילה.
ג'ימי פינטו: בשביל האזרח הפשוט, אתם הגוף הסוברני.
עמרם מצנע: מודים באשמה.
ג'ימי פינטו: אז אין לנו כתובת אחרת כאזרחים.
ג'ימי פינטו: אז אני רוצה לזרוק לכם שלוש נקודות.
ג'ימי פינטו: אני יודע, גם אתה, עמרם, וגם האחרים, אתם אנשים מאוד פרקטיים ואתה כל הזמן מדבר על מעשים, אז יש שלושה דברים שאני רוצה לזרוק לכם לטיפולכם, בוא נגיד ככה, ואתם יודעים את זה הרבה יותר טוב ממני, אבל בכל זאת.
ג'ימי פינטו: אחד זה הנושא של תקצוב דיפרנציאלי של בתי ספר.
ג'ימי פינטו: זה עכשיו בעיתונים, זה עכשיו באג'נדה.
ג'ימי פינטו: אנחנו שמים הרבה כסף פרטי כדי לנסות לגשר על הפער הזה.
ג'ימי פינטו: זה לא תפקיד של כיס פרטי לעשות את זה.
ג'ימי פינטו: אתם צריכים למצוא את הדרך לעשות את זה כך שאפשר יהיה לתקן.
ג'ימי פינטו: אנחנו פשוט רוצים להוכיח שקצת יותר, לא הרבה יותר, אפשר לשנות את הכול.
ג'ימי פינטו: אנחנו מוכיחים את זה כבר, אתם תראו פה את ההישגים שכבר קיבלנו אחרי שנתיים וחצי של עשייה ממשית בשטח.
ג'ימי פינטו: הנושא השני, ותסלחו לי, לא כדי לשים אג'נדה, אבל בכל זאת, לפי הניסיון ומנקודת מבט שלנו, רציתי לזרוק לכם עוד דבר.
ג'ימי פינטו: יש עכשיו רשתות חינוך שעובדות בארץ, בוודאי זה סאב-קונטרקט, אם אפשר להגיד ככה, של הרשויות, אבל הנושא של התקורה של הרשתות האלה הוא נושא שעדיין לא טופל.
ג'ימי פינטו: כל רשת עושה מה שהיא רוצה לגבי - - - היא לוקחת בעצם תקורה כדי לשלם את ההוצאות שלה, כדי לעזור יותר טוב לילדים.
ג'ימי פינטו: יש כאלה שלוקחים איקס אחוז, יש כאלה שלוקחים המון אחוזים, זה כסף שבעצם המדינה תקצבה לילדים, לא למשהו אחר.
ג'ימי פינטו: בינתיים אנחנו יכולים, יש לנו את הלוקסוס, בגלל הנדיבות של כמה אנשים, לקחת אפס אחוז תקורה, אבל לא כולם עושים את זה.
ג'ימי פינטו: אנחנו לא אומרים שצריך לקחת אפס, או 20%, אני חושב שצריך להסדיר את הנושא הזה בכל המדינה, כי זה נושא חשוב ולפי זה אפשר יהיה אולי לעשות יותר או לעשות פחות, אבל אתם צריכים להחליט.
ג'ימי פינטו: הנושא השלישי שאני רציתי לזרוק לכם זה מה שסם כבר אמר, פה אנחנו בשלבים מאוד ראשוניים, אנחנו, זאת אומרת מקוה ואליאנס יחד עם אחרים, רוצים באמת להקים מכון להכשרת מורים ואנשי חינוך, מכון לאומי, אפילו בינלאומי אבל לפחות לאומי, כאשר כל המורים שלנו, של דרכא, במעגל הראשון, של כל בתי הספר, ה-90 בתי ספר האלה וגם בתי ספר אחרים, שכל בתי הספר יקבלו את הכי טוב שרק אפשר מבחינת הכשרה.
ג'ימי פינטו: הכשרה של המאה ה-21.
ג'ימי פינטו: את זה אי אפשר לעשות רק עם תקצוב פרטי, אנחנו רוצים לעשות משהו משותף עם הממשלה, עם המדינה.
ג'ימי פינטו: אתם עוד תשמעו על זה, אנחנו בשלבים הראשונים, אני רק רציתי להעלות את הנקודה שהמוסד הזה לא יהיה מוסד שלנו, זה יהיה מוסד של כולנו, ברמה ארצית.
ג'ימי פינטו: זה מה שצריך להיות.
ג'ימי פינטו: דיברנו על זה שיש קשר בין מקוה למדינה, בגלל ההקמה, זו הזדמנות, עוד פעם, להביא משהו שהוא ברמה לאומית במקוה, שיהיה אור לכל הילדים שלנו.
ג'ימי פינטו: סליחה שאני זורק לכם את השלושה דברים האלה, אבל אני בכל זאת אזרח ויש לי גם זכויות.
עמרם מצנע: נעמה אזולאי, בבקשה.
נעמה אזולאי: תיכף אני אדבר על המצוינות החינוכית בכי"ח, אבל לפני שאני אדבר על מצוינות חינוכית אני רוצה להגיד מילה אישית שאני חושבת שמתקשרת לערכים פה.
נעמה אזולאי: הדוקטורט שלי הוא על התחדשות יהודית בישראל, זה התחום שעסקתי בו ברמה האקדמית.
נעמה אזולאי: ברמה האישית אני עובדת עם נוער בסיכון ונוער במצוקה מאז שאני בת 21.
נעמה אזולאי: בכי"ח מצאתי את הבית הנכון שיודע להגיד ביד אחת שזהות היא הדבר הכי משמעותי שיש ושבלי קידום הישגים הזהות הזאת לבד אינה מספיקה, אבל גם עם קידום הישגים לבד ובלי זהות, זה גם לא יספיק.
נעמה אזולאי: אנחנו אנשים מורכבים, הזהות שלנו היא לעולם לא חד ממדית, ואני חושבת, אני לפחות, בשנים שאני כל החיים שלי במגזר השלישי, לא מכירה עוד מקום או עוד בית כמו כי"ח שיודע לדבר את שתי השפות האלה יחד ומבין שרק שתי השפות האלה יחד יכולות לעשות שינוי.
נעמה אזולאי: אז אני מרגישה שהגעתי הביתה וזו הייתה המילה האישית שלי.
נעמה אזולאי: התמונה הזאת, לא רואים בבירור את המספרים, היא מאוד ברורה, בטח למי שיושב פה, שההלימה המאוד עצובה בין המקום שבו ילד נולד לבין האחוז או הסיכוי שלו לסיים עם תעודת בגרות טובה, כזאת שמובילה לאקדמיה, כזאת שמובילה לתואר, ראשון או שני, כזאת שמובילה לקריירה ולא לעבודה, היא הלימה עצובה היום במדינת ישראל.
נעמה אזולאי: אני בטוחה שלא פעם ולא פעמיים בוועדת החינוך כבר נתתם עליה את הדעת.
נעמה אזולאי: אחד הדברים שאנחנו באמת בכי"ח מנסים לעשות זה לשנות את תמונת המצב הזו במקומות שבהם אנחנו פועלים.
נעמה אזולאי: אתה שאלת קודם איפה, אתה בוודאי מכיר היטב את אורט ספיר בירוחם, זו דוגמה לאחד מבתי הספר שאנחנו מאוד פעילים בהם.
נעמה אזולאי: השנה, באורט ירוחם, הגיעו לכיתה ז' 75% מהתלמידים עם רמת קריאה וכתיבה שהיא פחות מזאת של ד', פחות מהתקינה.
נעמה אזולאי: אנחנו לוקחים את הילדים האלה, והרעיון הוא לא שנעשה בעצמנו, התפיסה שלנו אומרת שיש מורים וצריך לחזק את המקום של המורה וצריך לחזק את הידע ואת הכלים ואת תחושת הזהות הפנימית של המורה כיכול לקדם, ואנחנו עובדים עם המורים ועם המנהל ועם היועצות, ועם כל מי שיש שם, יש שם אנשים נהדרים, אולי הם צריכים הכוונה, אולי הם צריכים קצת כלים, אבל האנשים בשטח הכי מכירים, ואנחנו עובדים איתם על קידום, ותיכף תראו בהמשך, כשעושים את זה מאוד ממוקד, מאוד ברור, מאוד מכוון, ההישגים עולים יחסית מאוד מהר.
נעמה אזולאי: אתם יכולים להתחיל ממה שהתחלתי קודם, אתם רואים, אני נותנת פה כדוגמה את שדרות, ששם יש ילדים לקויי למידה, שלא מספיק שהם עם ליקויי למידה, אנחנו מוצאים גם הרבה מאוד פוסט טראומה, הרבה מאוד חרדות, הרבה מאוד קשיים, שהם לאו דווקא נובעים מחוסר דופמין.
נעמה אזולאי: ואתם יכולים לראות שכבר אחרי שנה, בעבודה מאוד ממוקדת, 80% מהילדים כבר שיפרו את המצב שלהם.
נעמה אזולאי: זאת אומרת עשינו חתך איך נראו הילדים האלה בתחילת השנה, השווינו את המיקום שלהם בכיתה לסוף השנה.
נעמה אזולאי: כל הדברים האלה יד ביד עם הפיקוח, עם משרד החינוך, אנחנו לא פועלים בחלל החיצון, אנחנו חושבים שאיפה שאנחנו עובדים זה צריך להיות ביחד.
נעמה אזולאי: גלגלתי כמה מילים עם רות קודם על הנושא של שנת שמיטה ואני אגיד את זה ממקום אחר.
נעמה אזולאי: בסוף אנחנו נשמוט, בסוף מי שיהיה שם זה בית הספר והצוות והאנשים שנמצאים במקום.
נעמה אזולאי: כשיהיה המצב הזה שאנחנו נגיד 'אוקיי, אנחנו היינו כאן ואנחנו ממשיכים הלאה', זה צריך להישאר, זאת התפיסה שלנו.
נעמה אזולאי: ואם אנחנו נעשה את הדברים בעצמנו זה לא יישאר, זה יהיה כשאנחנו נהיה וייעלם כשאנחנו לא נהיה.
נעמה אזולאי: אז - - -
עמרם מצנע: אני תמיד שואל את עצמי, כשאנחנו עושים ביקורים ומציגים לנו נתונים, אם כל כך טוב, אז למה כל כך רע?
נעמה אזולאי: עדיין אנחנו רק בהתחלה.
נעמה אזולאי: אני אגיד שהרבה מעמותות יקרות, באמת, חברים טובים שלי הרבה מהם, לא מספיק נותנים את הדעת לעניין הזה של בר קיימא.
נעמה אזולאי: אמר לי מנהל מחלקת חינוך, לא רחוק מירוחם, הוא אמר לי 'לא, אני לא צריך עכשיו את כי"ח, אני צריך את העמותה איקס', שאני לא אזכיר את שמה, 'כי ברגע שהם יצאו לי הבגרויות ירדו ב-20%'.
נעמה אזולאי: אני מאוד מקווה שלא יגידו את זה עלינו.
קריאה: מה עשיתם שם שגרם לשינוי?
נעמה אזולאי: בכל אחת מהתכניות אנחנו עושים דברים שונים.
נעמה אזולאי: אנחנו תמיד תמיד תמיד עובדים עם המורים, אנחנו גם עובדים עם הילדים, גם עובדים עם יועצות, כי, עוד פעם, אמרתי, זה אף פעם לא רק לימודים, זה תמיד גם עבודה נוספת, ולפעמים אנחנו עובדים על שינוי תודעה.
נעמה אזולאי: תסתכלו למעלה, יש לנו תכנית ענקית של 'סודקות את תקרת הזכוכית', שמקדמת נערות מהפריפריה החברתית לתעודת בגרות מדעית איכותית.
נעמה אזולאי: הרעיון הוא שפשוט תעודת בגרות כזאת פותחת דלת לאקדמיה.
נעמה אזולאי: שיעשו אחר כך מה שהן רוצות, שתלמדנה פילוסופיה אחר כך, אבל שתהיה להן האופציה לבחור.
נעמה אזולאי: יש לנו היום 700 נערות כאלה.
נעמה אזולאי: כשהתחלנו בבית הספר, מתוך הבנות שבית הספר אמר שיש להן פוטנציאל, רק 50 הלכו לתעודת בגרות כזאת.
נעמה אזולאי: אחרי שנה זה הפך להיות 60 ומשהו ובשנה שעברה הגענו למצב ש-91% מהבנות עם הפוטנציאל הולכות לעשות לפחות 4-5 יחידות במתמטיקה ובמקצוע מדעי אחד.
נעמה אזולאי: אני עוד פעם אומרת, זה לא משנה, התארים שלי הם כולם ממדעי הרוח והחברה, זה לא רלוונטי, זה רלוונטי שאני בחרתי.
דניאל בן סימון: יש לי שאלה קטנה, אולי גדולה.
דניאל בן סימון: מה שאת אומרת, זה לא גזרת גורל, לוקחים את הילד או הילדה, משקים אותה בחומרים הנכונים והם - - -
נעמה אזולאי: לוקחים את המורים שלהם, לוקחים את הצוותים האלה.
דניאל בן סימון: זאת אומרת כל הפערים האלה, אלה ילדים שהוזנחו?
דניאל בן סימון: עמרם, אתה שאלת, המצב כל כך גרוע, זאת אומרת שאין השקעה בתלמידים עם פוטנציאל או בלי פוטנציאל.
דניאל בן סימון: אילו השקיעו, הכול היה נראה אחרת, נכון?
דניאל בן סימון: זה מה שאת אומרת?
עמרם מצנע: זה קצת פשטני, אבל יש בזה - - -
דניאל בן סימון: האם זה מטען גנטי פגום?
עמרם מצנע: לא, לא, לא, חס וחלילה.
קריאה: זה השקעה בניהול טוב.
עמרם מצנע: הלוואי שהייתה נוסחה ברורה וחד משמעית וחד ערכית.
עמרם מצנע: היא מורכבת מהרבה אלמנטים.
עמרם מצנע: זה מורים, מורים - - -
שמעון אוחיון: ומורים ומורים ומורים.
עמרם מצנע: זה למידה מתקנת, זה מעורבות הורים, זה תקציב דיפרנציאלי, כפי שג'ימי אמר, וזו מערכת שלמה.
עמרם מצנע: בבקשה, נעמה.
נעמה אזולאי: הדבר שאני הכי מסכימה איתך, חבר הכנסת מצנע, זה שזה אף פעם לא שער אחד, זה תמיד יהיה שערים ברבים ואנשים שונים נכנסים בשערים שונים.
נעמה אזולאי: בתכנית ללקויי למידה, אצל כל הילדים אנחנו הצלחנו למצב שבו 85% מההורים, ואתה יודע כמה זה לא פשוט להביא הורים, 85% מההורים משתתפים בסדנאות שלנו.
נעמה אזולאי: ילד לקוי למידה לא גומר להיות לקוי למידה בשעה אחת וגם לא בשעה שתיים, אם אנחנו רוצים ליצור משהו שהוא משמעותי, זה צריך להיות מורים, זה צריך להיות הורים, זה צריך להיות עבודה עם צוות הניהול, צריך להיות תקציב, צריך להיות הכול.
נעמה אזולאי: זו צריכה להיות עבודה על זהות.
נעמה אזולאי: כל תכנית בפני עצמה חייבת להכיל בו זמנית כמה שערים ואז אפשר להגיע להצלחות.
נעמה אזולאי: התכנית שערים לבגרות, למשל, היא דוגמה אולי הכי קיצונית מבחינתנו.
נעמה אזולאי: אנחנו לא שמים שקל על תגבור לימודי, כל העבודה שלנו, 100% מהעבודה היא הבניה מחודשת של הידע הארגוני פדגוגי בבית הספר.
נעמה אזולאי: תסתכלו מה קורה לבתי ספר, לפני התכנית אנחנו מתחילים עם בתי ספר שהם 54% בממוצע, אחרי שנה אתם לא רואים עלייה דרסטית, כי אנחנו לא שמים כסף על תגבורים, אז זה 59%, אבל אחרי ארבע שנים אנחנו כבר מדברים על ממוצע של 84%.
נעמה אזולאי: יושבת פה חנה טסלר, מנהלת המדור הדתי במקוה ישראל, התחלנו לעבוד איתה בתכנית הזאת לפני כחמש שנים, בשנה שעברה הם סיימו את השנה עם 92% זכאות.
נעמה אזולאי: זה בטח בית ספר, רובו פנימייתי, אוכלוסייה לא פשוטה בלשון המעטה, ואנחנו באמת מאמינים שבחיים אנחנו לבד לא יכולים לעשות את זה.
נעמה אזולאי: אם חנה לא הייתה נושאת דגל פדגוגי משמעותי, אם היא לא הייתה משלבת כוחות, אם הצוות שלה לא היה עושה את זה, זה לא היה קורה לכולם.
נעמה אזולאי: ואני חושבת שהיום, כשאנחנו כבר מתחילים לקחת צעד אחורה היא תישאר, זה יקרה, זה ימשיך להיות שם.
נעמה אזולאי: התכנית האחרונה היא מאוד מיוחדת, אני אומרת עליה שתי מילים וזהו.
נעמה אזולאי: אנחנו עושים כרגע איזה שהוא ניסיון, שהוא כבר חמש שנים, אבל אני חושבת שהוא כבר מאוד מבשיל בפרדס כץ.
נעמה אזולאי: יש הרבה מאוד תכניות לסטודנטים ומלגות לסטודנטים בארץ, בפרדס כץ, אני קודם כל אגיד תודה לג'ימי שהתחיל, אבל לסם שהצטרף, אנחנו עושים תכנית שבה הסטודנטים הבוגרים של רמז ונווה שרה, שני בתי הספר התיכוניים בפרדס כץ, החילוני והאולפנה הדתית, מקבלים מלגה כדי לחזור ולחנוך את הילדים בתוך בית הספר, שהם השכנים שלהם, הם האחים שלהם, הם הבני דודים שלהם.
נעמה אזולאי: בניגוד לפר"ח, ואנחנו שומעים את זה באוזניים, הם יכולים להגיד לילד, 'אלי, אל תספר לי שקשה לך, כי לי היה יותר קשה', או 'אל תגיד לי אין לי כוח עכשיו לעשות שיעורים, כי אני עברתי את זה בדיוק, אני גר קומה מעליך או קומה לידך'.
נעמה אזולאי: כשהתחלנו את התכנית לפני חמש שנים בקושי מצאנו 15 סטודנטים בוגרי בית הספר הזה ואחוז הזכאות עמד על 60%.
נעמה אזולאי: השנה היו לנו 50 פניות של בוגרי בית הספר רמז למלגות באוניברסיטה ואחוז הזכאות לבגרות עומד על 89%.
נעמה אזולאי: אז אני חושבת שזה משהו שהוא איזה שהוא מודל.
נעמה אזולאי: דיברנו על זה שאולי המקום הבא שנעשה את זה יהיה קרית מלאכי.
נעמה אזולאי: זה בטוח משהו שהוא, שוב, הולך על המקומות האחרים, שמבין שרק זהות וקידום ביחד יכולים לתת פרי.
שמעון אוחיון: רק מילה אחת תגידי.
שמעון אוחיון: אני מבין מה קידום הישגים, למה את מתכוונת בזהות?
עמרם מצנע: בואו נעבור לאלי ברקת.
אלי ברקת: אני רוצה לדבר על תפיסה של מה זה זהות יהודית בכל ישראל חברים, מה הוא עולם הערכים שאותם אנחנו רוצים לקדם, שלושת תחומי הפעולה שלנו והאסטרטגיה שלנו לשינוי.
אלי ברקת: אני רוצה להתחיל בשלושה משפטים.
אלי ברקת: כל ישראל יש להם חלק, לא רק בעולם הבא, גם בעולם הזה.
אלי ברקת: בתפיסת הזהות היהודית אנחנו רוצים שכל אחד יביא את החלק שלו, גם בזהות האישית שלו, גם בזהות המקומית שלו, גם בזהות העדתית שלו, החלק שלו חשוב לבניית התצרף שקוראים לו זהות יהודית במדינת ישראל.
אלי ברקת: תחשבו על פאזל, כל אחד מביא את החלק שלו ונוצרת תמונה שלמה.
אלי ברקת: המשפט הבא, כל ישראל ערבים זה לזה.
אלי ברקת: לא די שאתה - - -
שמעון אוחיון: גם עברית אנחנו שומעים, ערבים זה בזה.
שמעון אוחיון: יפה.
שמעון אוחיון: בניגוד למה שכולם אומרים, ערבים זה לזה, הרבה פעמים ערבים זה לזה, לפעמים ערבים לחיך של השני, הוא יאכל אותך.
שמעון אוחיון: רוב המקרים במקורות הם ערבים זה בזה.
שמעון אוחיון: זו ערבות.
אלי ברקת: אז לא די לשכלל את החלק שלך, אתה צריך לדעת גם את החלק השני ולהיות שרוי בו ומצוי בו ולהיות ערב גם שהחלק שלי יבוא לידי ביטוי ופה אנחנו מגיעים לכל ישראל חברים.
אלי ברקת: כל ישראל חברים בשלושת הממדים שלהם.
אלי ברקת: אחד, במובן של membership, אני חלק מהסיפור הזה.
אלי ברקת: הדבר השני, friend, אני ממש חבר, רע, של השני.
אלי ברקת: והדבר השלישי חברים בפרשנות המסורתית שלנו, של scholar, של אדם שהוא תלמיד חכם.
אלי ברקת: אנחנו תופסים כל אדם בישראל כמי שיש לו פוטנציאל וכמי שראוי ושרוי בתוך העולם הזה.
רות קלדרון: מי שאפשר לאכול איתו.
רות קלדרון: מזה כל ישראל חברים, שעולים לירושלים לאכול קרבן פסח, כל ישראל חברים שם, כי בדרך כלל לא היית אוכל איתו, אבל בירושלים כל ישראל חברים.
אלי ברקת: בירושלים כל ישראל חברים, והגמרא שם ממשיכה, מרגע שפעם אחת למדת שבירושלים אפשר, אז בכל מקום אפשר וזה מה שאנחנו עושים.
אלי ברקת: ארבעת הערכים שהם חוד החנית שלנו.
אלי ברקת: הראשון זה אחדות ואחווה.
אלי ברקת: כולנו חלק אחד של השני וגם אחווה בין האנשים.
אלי ברקת: מסורת ופתיחות לעולם.
אלי ברקת: אנחנו חלק מהמסורת, בטח מסורת של אליאנס, של 150 שנה, אבל מסורת בכלל של עם ישראל, אבל גם יש פתיחות לעולם, לא סגירות שאנחנו חלק ממשהו אחד.
אלי ברקת: הדבר השלישי זה יישוב עולם ותיקונו, מה שכאן אנחנו קוראים יהדות חברתית.
אלי ברקת: צריך להיות חלק מהעולם, צריך לפתח את העולם, אבל צריך גם לתקן את העולם.
אלי ברקת: והדבר הרביעי, לימוד תורה והשכלה רחבה.
אלי ברקת: אין פער, אין מתח לבין לימוד תורה והשכלה רחבה, אלה שני הדברים שאנחנו רוצים לקדם בבת אחת.
אלי ברקת: שלושת תחומי הפעולה שלנו.
אלי ברקת: דבר ראשון, בחינוך הפורמלי, בתי הספר.
אלי ברקת: מיד אני אפרט, לפי הזמן, פעולה בתוך בתי הספר.
אלי ברקת: אבל כמו שאומרים שצריך כפר שלם כדי לחנך ילד, צריך גם לספק לכפר את האמצעים להיות החלק מהחינוך של הילדים, ואנחנו יודעים, ככל שיש פער גדול בין עולם העמדות של בית הספר לעומת עולם העמדות של הקהילה, אז החינוך כאן מפספס, בטח שזהות יהודית.
אלי ברקת: והחלק השלישי זה הנושא של עמיות יהודית.
אלי ברקת: חלק מאוד חשוב ומהותי מתפיסת העולם שלנו זה קשר עם היהודים בכל רחבי העולם.
אלי ברקת: במקרה שלנו התשתית שלנו היא בעיקר עם יהודי אירופה, אבל יש חיבור של סמינרים משותפים, לא רק להביא אנשים לארץ, אלא להעביר את חוכמת הארץ ליהודים בחוץ וגם ללמוד מהם.
אלי ברקת: מה האסטרטגיה לשימוש שלנו בכל פעולה שלנו?
אלי ברקת: אנחנו בונים תשתיות מקומיות, אנחנו לא מחליפים את האנשים שנמצאים.
אלי ברקת: אנחנו בונים תשתיות מקומיות, הן באימון, בהכשרה, בליווי של צוותי החינוך או הצוותים המקומיים, הן בבניית יכולות ובניית תשתיות של ידע.
אלי ברקת: יש חלק מאוד חזק של פיתוח חומרים ותכניות לימוד שמגיעות לשטח.
אלי ברקת: הפעולה הראשונה בתוך בתי הספר זו יחידה שהוקמה בניהולה של גב' שוקי יניב אלחדד, היחידה למצוינות בחינוך יהודי חברתי וציוני, שאת כל התובנות והאיכויות של מורשה ושל מארג אנחנו משלבים ביחד, גם בניית חזון חינוכי של בית ספר, גם הטמעת כל עולם הערכים וזה פרויקט משותף יחד עם משרד החינוך.
אלי ברקת: יש חיבור בין לימוד למעשה, רגישות להבדלים תרבותיים שקיימים בתוך בתי הספר, וכמו שיהודה אמר, חיבור בין הזרם הממלכתי לזרם הממלכתי דתי.
אלי ברקת: חתירה למצוינות ניהולית ושיתוף פעולה עם בתי הספר של אליאנס ברחבי העולם.
אלי ברקת: כמובן שככל שהרשת של דרכא מתרחבת, אז גם הפעילות שלנו מתרחבת, כי הפעילות הזו היא חלק אורגני ואינהרנטי מההתרחבות של רשת דרכא.
אלי ברקת: הפעולות הישירות זה הנחיה וליווי בבתי הספר, עבודה מערכתית בין ארגונית.
אלי ברקת: יש קבלת אות מצוינות יחד עם משרד החינוך לבתי הספר המצטיינים ופרסים.
אלי ברקת: אנחנו עובדים בסך הכול ב-67 בתי ספר, 2,600 מורים, 27,000 תלמידים, ובכלל פעילות מעניינת.
אלי ברקת: עכשיו אני הולך לכפר.
אלי ברקת: הכפר שלנו עובד דרך ממזרח שמש, זו הפעילות של הכפר.
אלי ברקת: יש תכנית שנקראת נטועים ומחויבים, אנחנו עוברים דרך המנהיגות הצעירה של המקום.
אלי ברקת: כמו שבירוחם יש מרכז צעירים שהתחיל בעמותת צבי ועכשיו כל הצעירים שהם בגיל 20-30 יש פעילות לתכניות שונות שהם מעורבים בקהילה ופעילים, כך אנחנו עושים גם באופקים, גם במגדל העמק, גם בעפולה, יש בסך הכול 250 סטודנטים ברחבי הארץ שפועלים בתכנית הזאת.
אלי ברקת: יש תכנית עם צעירים בשנת שירות, יש היום כ-1,500 צעירים בשנת שירות ואנחנו עובדים עם 750 מתוכם בפעילות הזאת.
אלי ברקת: זה בית מדרש שמלווה את הפעילות שלהם בקהילה, כי כשאתה מתנדב אתה צריך גם להתמלא ואתה צריך גם לא רק להגיע לשנה ולצאת ואולי לחזק דימויים שיש לך על המקום שפעלת בו, אתה צריך גם להבין את הקהילה שאתה פועל בה, להבין את המהלכים החברתיים שבתוכה הם מתקיימים, ויהודה כבר ציין, תכנית מרחב, תכנית לרבנים, רבנים מכהנים, אנחנו חושבים שכדאי להכניס את הרבנים לתמונה.
אלי ברקת: אנחנו רוצים שהרבנים לא יילכו למקום שהוא קיצוני, מקום שמפריד, אלא צריכים למצוא את הדרך איך מחברים אותם לתוך מהלך חינוכי גדול, פלורליסטי ולא לוותר עליהם, לא לוותר על הרבנים.
אלי ברקת: כמובן יש פעילות גם לנשים.
אלי ברקת: פעילות חדשה שנוצרה, אולי חבר הכנסת שמעון אוחיון יוכל להתעניין בה, תוך שנתיים אנחנו הולכים להקים מאגר מידע אינטרנטי של חכמי ישראל שבכל יום יהיו קורות חיים של אותו חכם, הפעולה שלו, בשבעה ערכים שאפשר ללמוד מתוך הכתבים שלו.
אלי ברקת: זה מערך נגיש, גם למורים, גם לאנשים מבחוץ.
אלי ברקת: כמו שאתם רואים פה, זה יוסף בן נאים, שהשבת זו הייתה הפטירה שלו, אבל שמענו גם ברדיו בשבת שעברה על הרב משאש שדיברת עליו, זו הרוח של הדברים שאנחנו רוצים לעשות.