GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אף רשת לא לוקחת יותר ממה שמשרד החינוך מאשר, אבל גם שם יש דיפרנציאציה לא סבירה ולא ראויה.
עמרם מצנע: אנחנו נעזור.
עמרם מצנע: אני תיכף אדבר בדברי הסיכום על נושא פיתוח מקוה ישראל כמרכז מצוינות בחינוך, הכשרת חינוך, הכשרת שורשים והדברים שעלו פה, הדברים שאתה העלית, רשמתי לעצמי גם את הנושא של אגרות תלמידי חוץ, לא כל כך פשוט, כי אתה יודע, הכלל הוא שאם העיר שולחת מישהו אז היא צריכה גם לשלם, אבל אם ההורים עושים את זה מרצונם העצמי ויש פתרונות לילדים גם בעיר שלהם, אז לא בטוח, אבל אנחנו ננסה לעזור בזה.
עמרם מצנע: לסיכום אני אומר את הדברים הבאים.
עמרם מצנע: כל ישראל חברים אליאנס, היא רשת החינוך הגדולה והוותיקה בהיסטוריה היהודית המודרנית כאשר מיליון הבוגרים שימשו ועדיין משמשים שגרירים של מסורת יהודית סובלנית ואחריות חברתית שהעניקו בית חם לכלל היהודים באשר הם.
עמרם מצנע: הוועדה רואה עין בעין את החשיבות והצורך של פעילות כל ישראל חברים בחיזוק החינוך בפריפריה החברתית, הגיאוגרפית והפריפריה הישראלית של מדינת ישראל.
עמרם מצנע: ועדת החינוך רואה בחיוב את הקשר המתהדק בין כל ישראל חברים למשרד החינוך, לוועדת החינוך, הן בתחום קידום ההישגים החינוכיים בפריפריה והן בתחום העמקת הזהות היהודית, כמובן בדגש החברתי.
עמרם מצנע: אנחנו, כוועדת החינוך של הכנסת, רושמים לפנינו את נכונותה של כי"ח ואליאנס להיות שותפה פעילה במאמצים של ממשלת ישראל לסייע בקליטת אלפי עולים שבאו ועדיין זקוקים לעזרה, לסיוע, וגם אלה שאנחנו מקווים שיעלו בעתיד, ובטח מצרפת.
עמרם מצנע: אנחנו רשמנו את הנכונות של כל ישראל חברים אליאנס להעמיד לרשות מוסדות המדינה את הידע, הניסיון, שמטרתם להקל על שילובם של ותיקים וחדשים דוברי צרפתית בישראל.
עמרם מצנע: ואנחנו מברכים מאוד על הכוונה להקים מרכז חינוכי בינלאומי במקוה ישראל שיהדק את הקשרים שבין ישראל ואירופה, בדגש על יהדות צרפת, ומקדמים בברכה את כל היוזמות המשותפות ושמענו פה על הרבה מאוד יוזמות, מעורבות בבתי ספר, אלה הקיימות ואלה העתידיות.
עמרם מצנע: אני מאוד בתקווה שמערכת החינוך הישראלית, היא באמת עומדת בפני הזדמנות, אני לא רוצה להגיד בלתי חוזרת אבל הזדמנות חשובה תחת הנהגתו של השר שי פירון עם תפיסת עולם שרואה בחינוך כתוכן ולא רק כמכשיר ואמצעי, ואני מאוד מתחבר לכיוון של מתן, הענקת, עצמאות גדולה הרבה יותר מהקיימת היום למנהלי בתי ספר, עצמאות שתאפשר למנהלי בתי הספר לקדם יוזמות עצמיות, רעיונות שנבנים מתוך בית הספר, שימוש במגוון הרחב מאוד של תכניות מתערבות שקיימות היום ולאפשר למנהלי בתי הספר באמת לאמץ לעצמם תכניות רבות ואחרות ותמיד תוך כדי זהירות כמובן לזכור שבית הספר הוא הישות והוא המחנך והוא הקובע גם את מדיניות בית הספר בהקשר לשימוש בשלל התכניות וההתערבויות השונות שנעשות על ידי גורמים חיצוניים אל תוך בית הספר.
עמרם מצנע: נדמה לי שבניית אמון היא אולי מילת המפתח.
עמרם מצנע: גם אני מתרשם שעודף הבחינות והציונים והבחינות החיצוניות נובעים מתוך אובדן האמון שבין המטות העליונים לבין השטח, וכאשר לא מאמינים אז זה חודר כלפי מטה.
עמרם מצנע: הרעיון של לתת אמון במנהלי בתי הספר, במורים, הוא להוריד סמכויות ולחנך, לא רק את הילדים, אלא גם את המנהלים והמורים, לנכונות לקחת אחריות, להיות מעורבים, להיות אכפתניקים ולהיות שותפים אמיתיים לשינוי ולא רק ממלאי הוראות והנחיות שבאות מלמעלה.
עמרם מצנע: כך שאנחנו נכנסים לעידן חדש והמבחן העיקרי יהיה לא רק בחזון אלא במימוש היומיומי שלו.
עמרם מצנע: אני בהחלט שמחתי על הביקור ושמחנו לשמוע את הדברים, כי אנחנו רואים בכם שותפים מלאים ואין דבר טוב משותפות אמיתית של נשיאה באחריות.
דניאל בן סימון: תרשה לי מילה אחת.
דניאל בן סימון: סיימת את הישיבה, סיכום יפה, בקשה ואמירה.
דניאל בן סימון: בקשה, האם נוכל למסד את המפגש הזה ברוח האחווה שיש פה, פעם בשנה בט"ו בשבט.
דניאל בן סימון: שוועדת החינוך תשב פה.
דניאל בן סימון: אני חושב שזה לא מסובך.
דניאל בן סימון: אני לוקח את הרוח הזו ואולי נשחזר אותה בעוד שנה.
דניאל בן סימון: ואמירה, בשם כל החברים פה, רצינו לברך אותך על כך שנבחרת לפרלמנטר מצטיין.
דניאל בן סימון: הגיע הזמן שיכירו ביכולות שלך.
רות קלדרון: מכירים, מכירים.
דניאל בן סימון: ואנחנו מברכים בשם כל האנשים האלה, כל הכבוד לך.
קריאה: אם הוא מסכים, זה אומר שהוא יהיה יושב ראש הוועדה בעוד ארבע שנים.
דניאל בן סימון: אני הכרתי אותו גם בתפקידים אחרים, הוא הראשון שהניח את הפערים החינוכיים על סדר היום ונדמה לי שהיינו בודדים במאבק הזה, הוא כמדבר ואני כעוקב אחריו, כעיתונאי, אבל הוא היה הראשון ואני מאוד שמח שהקדמת את זמנך והזמן של הנושא הזה הגיע.
דניאל בן סימון: תודה רבה.
יאיר מדר: יש כאן את ספר האורחים של מקוה ישראל.
יאיר מדר: בחתומים עליו ובמברכים את מקוה ישראל לפני 44 שנה דוד בן גוריון, זלמן שז"ר, גולדה מאיר, שמחה דיניץ, יצחק רבין.
יאיר מדר: אגב, יצחק רבין אמר שלא קיבלו אותו למקוה, אז הוא עבר לכדורי.
עמרם מצנע: צהריים טובים.
עמרם מצנע: מסגרת הדיון היא מה שאנחנו קוראים בכנסת דיון מהיר שכשמו כן הוא.
עמרם מצנע: הוא לא ינסה לעסוק בנושא בכללותו שבו אנחנו עוסקים די בהרחבה בוועדה: חינוך מיוחד, הסעות, חינוך לילדים אוטיסטיים.
עמרם מצנע: את הדיון המהיר ביקשו לקיים חבר הכנסת מסעוד גנאים שנמצא איתנו וחברת הכנסת קארין אלהרר.
עמרם מצנע: אני מיד אעביר אליך את רשות הדיבור, בבקשה.
מסעוד גנאים: אני מברך את כל הנוכחים.
מסעוד גנאים: האמת היא שהבקשה לדיון המהיר באה אחרי מה שפורסם בתקשורת ובעיתונים השונים על זה שמוסדות חינוך ובתי-ספר למיניהם, אם הם בתי-ספר לחינוך מיוחד או בתי-ספר רגילים שמשולבים בהם כיתות תקשורת, ממהרים להיפטר ולהשעות ילדים אוטיסטיים בלי למצוא להם את המסגרת המתאימה.
מסעוד גנאים: לפי מה שדווח או מה שקראנו הילדים האלה אפילו לא נהגו לא באלימות ולא בהפרעה מופרזת ומוסדות אלה ממהרים להיפטר מהם, להחזיר אותם לביתם.
מסעוד גנאים: זה דבר שקודם כל מפריע להורים, אבל זה גם מעלה שאלה אם הילדים האלה שמאובחנים כאוטיסטים וזה המצב שלהם, אם המוסד שאמור לטפל בהם, ללמד אותם ולחנך אותם, אם הוא רואה בהם מטרד ורוצה להיפטר מהם אז לאיפה הם ילכו?
מסעוד גנאים: הכול חשוב.
מסעוד גנאים: כל השכבות, כל התלמידים - כולם חשובים.
מסעוד גנאים: הדרישה לי לייחד דיון על הילדים האוטיסטיים ועל המסגרות שאפשר למצוא להם.
מסעוד גנאים: יש לי דוח של הממ"מ על המצב במגזר הערבי ובחברה הערבית בנושא.
מסעוד גנאים: נכון ששם מספר התלמידים הוא אולי פחות יותר, אבל מדברים על המסגרות המתאימות.
מסעוד גנאים: לכן, העליתי את הנושא.
מסעוד גנאים: אני לא ארחיב, כפי שאמרת אדוני היושב-ראש, מאחר ואנחנו ממוקדים במה שהתפרסם על השעיית ילדים או ההיפטרות המהירה מהילדים האוטיסטיים ממוסדות החינוך מבלי למצוא להם מענה או מסגרת אחרת מתאימה.
עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר נא להעביר למנהלת הוועדה יהודית איזשהו נייר.
עמרם מצנע: יעל ניר, ועד הורים המשולבים.
<יעל ניר: שלום, תודה רבה.
<יעל ניר: אני מודעת לבעייתיות של ילדים שהמערכת לא כל כך יודעת איך להתמודד איתם בחינוך הרגיל בשל תמיכה לא מספיקה.
<יעל ניר: אני הייתי רוצה להציע במצבים כאלה את האפשרות לפנות לגישור של ארגוני ההורים.
מסעוד גנאים: גישור?
<יעל ניר: גישור של ארגון ההורים.
<יעל ניר: הוא צבר מאוד ניסיון בנושא של שילוב ילדים על רצף במערכת החינוך הרגילה.
<יעל ניר: יש ארגון שנקרא אלו"ט, יש ועד הורים משלבים, יש קואליציה של הורים לילדים מיוחדים.
<יעל ניר: נצבר אצלנו הרבה מאוד ניסיון.
<יעל ניר: יש לנו קשר עם הרבה מאוד הורים משלבים שהתנסו בכל מיני סוגים של לקויות.
<יעל ניר: הלקות על הרצף האוטיסטי היא מאוד מאוד מגוונת והילדים הם כל כך שונים אחד מהשני.
<יעל ניר: ההנחיה למערכת נעשית על-ידי גוף מרכזי ובדרך כלל ההנחיה נעשית על איזשהו טווח מאוד מרכזי של הלקות עצמה ואין מספיק ידע והתנסות עם כל האספקטים המאוד ספציפיים ומאוד מיוחדים של הילדים.
<יעל ניר: אנחנו צברנו ידע כתוצאה מהרבה מאוד ניסיון משותף של מאות הורים במאות מקומות.
<יעל ניר: בכל מקום מתמודדים עם כל בעיה ספציפית בצורה אחרת, ואנחנו מאוד רוצים לשים את הידע שלנו ואת הניסיון שנצבר בקרב ההורים לרשות ילדים אחרים.
<יעל ניר: אנחנו פשוט מציעים את האפשרות של לעבוד בשיתוף הזאת מאוד בשמחה.
<יעל ניר: מאז שאנחנו, ועד ההורים המשלבים, קיימים אנחנו רואים את השליחות שלנו בתמיכה בהורים ובהנחלה של ידע ולעבוד יחד איתם לפי האישיות של הילד, לפי האישיות של המשפחה, לפי המקום שבו הילד הזה משולב.
<יעל ניר: תודה.
עמרם מצנע: אני רואה שמאלו"ט נרשמו שלוש.
<מורנה ברסקי: שמי מורנה ברסקי, אני אימא לילד אוטיסט שהוא בן 19 היום.
<מורנה ברסקי: הילד שלי הושעה בשנים האחרונות במשך חודשים שלמים מבית-הספר.
עמרם מצנע: הושעה.
<מורנה ברסקי: הושעה.
מסעוד גנאים: בית-ספר רגיל או מיוחד?
<מורנה ברסקי: בית ספר מיוחד לילדים אוטיסטיים שבמהלך ההתלהמות כאשר התסריט הוא שבית הספר ביד קלה, ביד קלה, מתקשר ואומר: תבוא ותיקח את הילד, באמצע היום, ככה לפתע.
<מורנה ברסקי: ילדים אוטיסטיים מקבלים תרופות למיניהן.
<מורנה ברסקי: ילד אוטיסט לא בנוי רק מאוטיזם, יש לו גם OCD, יש לו בגילאים האלה בדרך כלל גם מתנת האפילפסיה.
<מורנה ברסקי: יש כל מיני הפרעות קשב וריכוז ולכל דבר יש איזשהו כדור שלפעמים צריך להחליף אותו.
<מורנה ברסקי: ברגע שנוצרת איזושהי מצוקה כשמחליפים כדור רפואי בית הספר לא מתמודד, לא מנסה אפילו להתמודד, ועל הרגע הראשון שילד עושה כך, ממש זה מה שהילד שלי עושה, נגע באיש צוות להתקשר לאימא.
<מורנה ברסקי: מתקשרים ואומרים: תבואי, תיקחי את הילד.
<מורנה ברסקי: פעם אחת הגדילו לעשות והתקשרו לנהגים.
<מורנה ברסקי: שלחו אי-מייל ואמרו לקחת את הילד בשעה אחת מבלי שתיאמו איתי כשאני הייתי בירושלים.
<מורנה ברסקי: הקלות הזאת - ברגע שזה מתבצע אתה כהורה חסר אונים.
<מורנה ברסקי: אני אימא נכה.
עמרם מצנע: אני מוכרח להבין, זה בית ספר מיוחד לילדים אוטיסטיים.
<מורנה ברסקי: מיוחד לילדים אוטיסטיים.
<מורנה ברסקי: נאמר לי אפילו בהתלהמות הדברים: יכול להיות שהילד לא מתאים לבית ספרנו.
<מורנה ברסקי: שמעתי גם את המשפט הזה.
עמרם מצנע: איזה עוד בית ספר יש?
עמרם מצנע: לאן הולכים משם?
<מורנה ברסקי: אין, הביתה.
<רויטל לן כהן: לג'ונגל.
<מורנה ברסקי: ילד שבדרך כלל הוא ילד חביב, עוזר, משתף פעולה, יושב בכיתה לומדת.
<מורנה ברסקי: ברגע שקורית איזושהי יציאה טיפה מאיזון אז יש בעיה של סף תסכול.
<מורנה ברסקי: יש לכל האוטיסטים בעיה של סף תסכול.
עמרם מצנע: הבן שלך הוא בן 19 עכשיו.
עמרם מצנע: הוא מתחילת דרכו בבית-הספר הזה?
<מורנה ברסקי: כן.
<מורנה ברסקי: אני לא הייתי מבנות היענה שאמרו שהילד שלהם הוא לא אוטיסט ושאני רוצה שילוב.
<מורנה ברסקי: אני מדברת על ילד אוטיסט.
עמרם מצנע: וכל השנים הוא בבית-הספר הזה.
<מורנה ברסקי: הוא היה לפני כן בבית ספר עד כיתה ו', ומכיתה ז' הוא בבית הספר הזה שהוא כמו תיכון.
עמרם מצנע: זה משתנה עם מדיניות הנהלת בית ספר או שזה כך מאז שאת זוכרת?
<מורנה ברסקי: זה משתנה.
<מורנה ברסקי: כמובן שמנהלת בית ספר, למשל, אם היא אישה למופת עם יכולות דמגוגיות ופדגוגיות וסובלנות וסבלנות ואמפתיה להורים, יכול להיות שיש מצב יותר טוב בבית ספר כזה, ומנהלת שפועלת מתוך פחד ופניקה מתפקדת בצורה אחרת.
מסעוד גנאים: מה זה, מזג-אוויר?
<מורנה ברסקי: בדיוק משום שהחוק מאפשר.
מסעוד גנאים: איפה הפיקוח?
מסעוד גנאים: המפקחים?
<מורנה ברסקי: אם המנהלת חברה של המפקחת זה גם בעיה, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה.
עמרם מצנע: מי שקובע בסוף בבית ספר זה מנהל או מנהלת.
<מורנה ברסקי: אתה מקבל כהורה את הטלפון הזה וברגע זה אתה חייב לבצע.
<מורנה ברסקי: זאת אומרת, אתה צריך לבוא ולקחת ולא משנה אם אתה עובד, לא עובד.
<מורנה ברסקי: אני אימא נכה ואם אתה מפיל עליי בחור גדול מידות בן 19 ומכניס אותו לסלון שלי שכשהוא לא מאוזן הוא יכול לזרוק לי את הדברים מהסלון, יכול לתת לי מכות אין לי מקום לשים אותו, אין לי שטח פתוח לתת לו אוורר ומרחבים כמו שיש בבית-הספר.
<מורנה ברסקי: אני אישה ואני גם חלשה.
<מורנה ברסקי: אני נמצאת בלי שום תעסוקה בשבילו כי זה לא ילדים שמשחקים - זאת הבעיה.
<מורנה ברסקי: הקטע הוא שזה נמשך חודשים, זה לא נמשך ימים ספורים.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שאני מכיר בית ספר לאוטיסטים אחד ושם ההתנהגויות הן לגמרי לא כאלה.
<אביגיל דר: גם שם היו בעיות, עמרם, בשנים האחרונות והתחלפה הנהלה.
עמרם מצנע: לא בכל הרשויות יש בתי ספר מיוחדים לאוטיסטים.
עמרם מצנע: אביגיל, בבקשה.
<אביגיל דר: הבן שלי לומד באותו בית ספר שלומד הבן של מור ברסקי, אבל אני רוצה לדבר על החוויה שלי.
<אביגיל דר: האוטיזם היא לקות מאוד מורכבת וחלק מההתנהגויות הן התנהגויות מאוד מאתגרות.
<אביגיל דר: זה יכול להיות גם אלימות, גם תקופות של איזון תרופתי.
<אביגיל דר: זה נכון שיש היבט מאוד משמעותי למי מנהל את בית-הספר ואיזה בחירות הוא עושה.
<אביגיל דר: אני רק יכולה לתאר את החוויה שלי.
<אביגיל דר: הבן שלי י' הוא בן עשרים.
<אביגיל דר: בשנתיים האחרונות הוא פיתח חלק מההתנהגויות שלו שהן התנהגויות אלימות.
<אביגיל דר: הוא לא מדבר אז כל מה שאני יכולה זה להניח הנחות.
<אביגיל דר: י' נמצא לא רק בבית ספר, הוא נמצא בנופשונים של אלו"ט ובעוד מסגרות.
<אביגיל דר: המקום היחיד שהוא מגלה שיש בו התנהגויות אלימות זה בבית הספר, מה שאומר שעם אנשי צוות אחרים או עם ניהול מקצועי אחר הוא בוחר להתנהג בצורה לא אלימה וזה כבר מראה על איזושהי בעיה במערכת החינוך.
<אביגיל דר: מאז השנתיים שהוא נעשה חלק מהזמן אלים אני מעריכה שיש תקופות שפעמיים בשבוע, יש תקופות שבפעם בשבועיים - זה משתנה - אנחנו מקבלים טלפון ממנהלת בית הספר לבוא לקחת את הילד.
<אביגיל דר: זה כולל משפטים כמו: אם אנחנו חשבנו לאשפז אותו?
<אביגיל דר: היא גם סמכות מקצועית רפואית.
<אביגיל דר: כשאנחנו אומרים לה שלא תדבר איתנו על אשפוז היא מסבירה לנו שהצוות שחוק.
<אביגיל דר: כשאומרת לי מנהלת בית הספר שהצוות שחוק אני לא יודעת אם לצחוק או לבכות.
<אביגיל דר: עשרים שנה אני מגדלת ילד אוטיסט.
<אביגיל דר: אני לא יודעת אם מישהו מבין מה רמת השחיקה של גידול ילד כזה.
<אביגיל דר: יש לנו כמה שעות ביום שאנחנו אמורים לעבוד ולעשות עוד כמה דברים.
<אביגיל דר: זה שעות שהילד הזה בבית ספר.
<אביגיל דר: צוות בית הספר חוזר הביתה.
<אביגיל דר: לי יש את זה 24/7 מה שנקרא.
<אביגיל דר: יש פה איזה בעיה.
<אביגיל דר: עצם זה שהיא יכולה להרשות לעצמה להחזיר אלינו את הכדור בשעות בית הספר ולהגיד לנו: קחו את הילד, אני לא מסתדרת איתו או אין לי כלים להסתדר איתו, אז משהו לא עובד נכון.
עמרם מצנע: מצטרפת אלינו חברת הכנסת קארין אלהרר.
קארין אלהרר: שלום.
קארין אלהרר: סליחה, אני מתנצלת על האיחור.
עמרם מצנע: הילד שלך בבית-הספר מתחילת הדרך?
<אביגיל דר: לא.
<אביגיל דר: עם הבן שלי עבדנו המון שנים בבית.
<אביגיל דר: אבל הוא בבית ספר "גיל" כבר שבע שנים בתל-אביב.
<אביגיל דר: רוב השנים הוא הסתדר שם.
עמרם מצנע: מה שאני מנסה להבין זה האם זו בעיה של אווירה בבית ספר מסוים שיש לו הנהלת מסוימת או שזה בעיה כי את הבעיה אנחנו מבינים.
<אביגיל דר: אני יכולה לשקף רק את החוויה שלי עם הילד שלי שהוא גם לא מדבר.
<אביגיל דר: אני לא יודעת מה קורה, אני אומרת, באתי כמייצגת אימא של ילד אוטיסט על החוויה שלנו.
<אביגיל דר: אני בטוחה שזה מתחיל מחוק שמאפשר את זה וזה עובר למי מנהל את בית הספר - - -
עמרם מצנע: זה לגיטימי שיש מצבים.
עמרם מצנע: גם בבתי-ספר - - -
<אביגיל דר: אבל זה בדיוק ההבדל כי כשהבן שלי אלים זה חלק מהלקות וכשהילד הרגיל שלי אלים אז - - -
עמרם מצנע: אני אומר שיש לגיטימיות במצבי קיצון שיקראו להורים, זה לא שזה לא לגיטימי.
עמרם מצנע: השאלה אם לא משתמשים בזה בקלות בלתי נסבלת כי בית הספר צריך להיות ערוך לזה.
<אביגיל דר: לדעתי, כן.
<אביגיל דר: משתמשים בחוק שנועד לחינוך הרגיל כדי להשעות ילדים אוטיסטים שזה לא אותו הדבר.
<מורנה ברסקי: הילדים האוטיסטים לא עושים את זה מתוך כוונה, הם לא תכננו לפגוע באיש צוות.
<אביגיל דר: חייב להיות מנגנון יותר מסודר של פסיכיאטר בתמונה.
עמרם מצנע: לא, צריכה להיות בבית הספר היכולת לקחת ילד בכיתה שעושה פעולות חריגות לחדר אחר ושם יישב איתו איש מקצוע אחד על אחד.
עמרם מצנע: זו דעתי, לפחות.
<כרמל אבנד: שמי כרמלה אבנד, אני מנהלת חטיבת נעורים באלו"ט.
<כרמל אבנד: קודם כל, אני רוצה להודות לחברי הכנסת שהעלו נושא כל כך כל כך כאוב.
<כרמל אבנד: מה שאנחנו רואים הוא שלמסגרות החינוך חסרים שני דברים: האחד, נוהלים ברורים ובאמת אין החרגה של נוהלים של החינוך המיוחד של אותן לקויות שבעצם ההתנהגות נובעת עקב הלקות.
<כרמל אבנד: אנחנו תמיד אומרים שהתנהגות אוטיסטית גם אם היא נתפסת כאלימה זה כמו התנהגות של תלמיד עיוור שנתקל בקיר.
<כרמל אבנד: זו התנהגות שנובעת עקב הלקות.
<כרמל אבנד: אנחנו טוענים שמסגרות החינוך צריכות שני דברים: האחד, נוהלים אחרים שינחו אותן ויאפשרו להן להתמודד אחרת כמו שמסגרות הרווחה מתמודדות.
<כרמל אבנד: במסגרות הרווחה נותנים כלים של אחיזות מכילות, של נוהלים, שברור מאוד לצוות מה צריך לעשות, ובמסגרת החינוך לא ברור.
<כרמל אבנד: לא ירדו נוהלים ברורים.
<כרמל אבנד: אנחנו כבר כמה שנים פונים, כולל עם הצעת טיוטה למשרד החינוך, לגבש נוהל אחר לגבי בעיות התנהגויות אלימות בתוך מסגרות החינוך המיוחד ובתוך מסגרות החינוך הרגיל לאותם תלמידים שההתנהגות נובעת עקב הלקות.
<כרמל אבנד: אני חייבת להגיד שלפעמים כשמגיעים להתנהגות הקשה זה אחרי שלא צפו ולא זיהו התנהגות מקדימה.
<כרמל אבנד: אנחנו רואים כאן לפעמים את הדלת המסתובבת.
<כרמל אבנד: ילד שמשעים אותו הולך לאשפוז, הולך הביתה, התוכנית לא השתנתה, מסגרת החינוכית לא קיבלה עוד כלים, וחוזר חלילה.
<כרמל אבנד: הילד חוזר לבית הספר, מושעה מידית לאחר תקופה מאוד קצרה ויוצא החוצה.
<כרמל אבנד: לצערי הרב, יש לא מעט ילדים בבית שהם במקום הזה.
קארין אלהרר: אדוני, תודה רבה על כך שבכלל אתה מקיים דיון בנושא כל כך חשוב.
קארין אלהרר: אני שוב רוצה להתנצל על האיחור בהגעה לוועדה.
קארין אלהרר: הנושא הזה הוא נושא קריטי.
קארין אלהרר: קודם כל, זה נכון, וצודקים המורים והמורות וצודק משרד החינוך באמירה הראשונית, שאף אחד לא צריך להיות שק חבטות של אף ילד, וזה אני מצדיקה.
קארין אלהרר: מצד שני, אנחנו צריכים לבוא ולהבין מדוע הילד הזה חובט.
קארין אלהרר: בתפקידי הקודם לפני שהגעתי לכנסת טיפלתי בדיוק במקרים מהסוג הזה.
קארין אלהרר: ליוויתי משפטית ילדים עם מקרים מהסוג הזה שבאמת נצפתה התנהגות אלימה, אבל ההתנהגות האלימה הזאת נבעה ממחסור מסוים.
קארין אלהרר: ואמרה כרמל בצדק, ילדים יוצאים ונכנסים למוסדות פסיכיאטרים וממוסדות פסיכיאטריים ומטופלים בתרופות ומיד לאחר האשפוז יוצאים עם הפתק הנכסף: הילד מאוזן תרופתית.
קארין אלהרר: הילד חוזר לבית הספר, לא ניתן לו הטיפול המתאים, והרי איזה פלא?
קארין אלהרר: הילד שוב נוהג באלימות שזה מצב שהוא באמת בלתי נסבל.
קארין אלהרר: מקרים שטיפלתי בהם הראו בצורה מאוד חדה ומאוד ברורה שכל היה נדרש הוא תוכנית התנהגותית אחרת, טיפול אחר.
קארין אלהרר: אני זוכרת שבאחד המקרים כל מה שהיה צריך זה "טיפול הברשה".
קארין אלהרר: לילד היה קושי בוויסות חושי והיעדר האיזון בוויסות החושי גרם לכך שהוא התנהג בצורה אלימה.
קארין אלהרר: שוב, לאלימות יש גם ספקטרום.
קארין אלהרר: דינו של ילד שצועק לא כדינו של ילד שמעיף דברים וחובט.
קארין אלהרר: חוזר מנכ"ל שאליו מפנה משרד החינוך הוא טוב ונכון לילדים שמבינים מדוע הם נוהגים באלימות או לילדים שניתן להסביר להם שהאלימות כפי שהם נהגו בה היא לא הדרך.
קארין אלהרר: פה מדובר בילדים שלפעמים יש להם קושי ורבלי.
קארין אלהרר: הם ילדים עם קושי בהתנהגות.
קארין אלהרר: הם לא מבינים את הקודים ההתנהגותיים של כולנו, ולכן נוצר מצב שזו הדרך שלהם להביע את עצמם.
קארין אלהרר: אין היגיון בדבר שאנחנו ניקח את חוזר המנכ"ל שחל על האוכלוסייה הכללית, האוכלוסייה שאין לה מוגבלות, לא מוגבלות תקשורתיות, ולא מוגבלות בהתנהגות, ונחיל אותו על אותם ילדים.
קארין אלהרר: אנחנו לוקחים מין שאינו במינו ומערבבים את זה ביחד ואחר כך מאוד מתפלאים על התוצאה.
קארין אלהרר: התוצאה היא שאנחנו לוקחים את הנוהל הזה ומשעים את הילד וחושבים שבכך אנחנו פותרים את הבעיה, במיוחד בעיניי נכונים הדברים כאשר אנחנו מדברים על מסגרות חינוך מיוחד, אותן מסגרות סגרגטיביות שאנחנו מראש אמרנו שהילדים מתאימים לשם ושנתאים להם את תוכנית הלימודים בצורה מאוד מיוחדת ומותאמת לצרכים שלהם.
קארין אלהרר: אם שם לא נצליח לתת להם את המענים איפה ניתן להם?
מסעוד גנאים: חוקית הם מכוסים בחוק?
מסעוד גנאים: הכוונה - בית-הספר יכול להשעות?
מסעוד גנאים: יש חוק?
קארין אלהרר: אין פה חוק, יש פה חוזר מנכ"ל של משרד החינוך.
קארין אלהרר: חוזר המנכ"ל הזה הוא טוב ונכון לילדים ללא מוגבלות שניתן להסביר להם את המצב.
קארין אלהרר: באמת יש פה איזה סיבה ותוצאה.
קארין אלהרר: אתה מסביר לילד שהוא לא יכול להתנהג כך ואם הוא יתנהג כך הוא יצא מבית הספר.
קארין אלהרר: מה אנחנו עושים פה?
קארין אלהרר: אנחנו עושים דבר הרבה יותר חמור.
קארין אלהרר: אנחנו מענישים את ההורים כי מה קורה?
קארין אלהרר: הורה שלא יכול ללכת לעבודה מספר רב של פעמים בעבודה יפוטר בסופו של דבר, המשפחה כולה תיפול לנטל על הרשויות, במקום לנסות להתמודד עם הדבר הזה.
קארין אלהרר: אין פתרונות קסם.
קארין אלהרר: מצד שני, משרד החינוך השכיל וכן יש מומחית לילדים עם אוטיזם.
קארין אלהרר: קיימת אישה מצוינת במערכת ד"ר יעל קמחי שעושה באמת עבודה נפלאה בעניין הזה.
קארין אלהרר: אני חושבת שראוי היה שלפני שמוציאים ילד שקודם כל תתקיים ישיבה, יזמינו את ההורים ויבהירו את הדברים.
עמרם מצנע: זה הוצאה מסודרת.
עמרם מצנע: מדובר על התנהגות מידית, זה סיפור אחר.
קארין אלהרר: אני מבינה את מה שאדוני אומר, אבל גם ההתנהגות המידית, אנחנו הרי לא באמת מאמינים, אף אחד מאיתנו, ואני בטוחה שגם לא משרד החינוך, אף אחד לא מאמין שאם היום הילד העיף כיסא ואם אנחנו נשאיר אותו בבית יום, יומיים, שלושה, זה יפתור את הבעיה.
עמרם מצנע: הנקודה הזאת היא באמת ברורה.
עמרם מצנע: את דיברת בהתחלה על איזון תרופתי.
עמרם מצנע: מי מטפל בזה?
עמרם מצנע: הלוא זה לא בית הספר, זה בטח ההורים.
קארין אלהרר: חשוב מאוד להבהיר שילדים מטופלים הרבה פעמים על-ידי פסיכיאטר או פסיכולוג בקהילה, בבית, בקופת-החולים אצל הרופא הפרטי.
קארין אלהרר: הרבה פעמים יש סתירות בין חוות הדעת של בית הספר של פסיכיאטר שהרבה פעמים לא רואה את הילד, הוא מכיר אותו רק מחוות הדעת שניתנות על-ידי צוות המורים ובית הספר.
קארין אלהרר: הוא מחליט שהילד ברמה כזו או אחרת והוא צריך איזון תרופתי.
קארין אלהרר: לעומת זאת, אומר הרופא בקהילה: אנחנו לא מבינים במה מדובר.
קארין אלהרר: יכול להיות שהאמת היא איפה שהוא באמצע, אבל צריך להבין גם את ההורים שנמצאים באיזושהי נקודה שהם הולכים לרופא שהם סומכים עליו ועל שיקול דעתו וחוות דעתו, ובעצם בא מישהו שלא ראה את הילד, ואם הוא ראה אותו זה לתקופה מאוד קצרה, מאוד שטחית, לא מכיר תהליכים והוא אומר: הילד הזה לא יכול להיות בבית-הספר.
קארין אלהרר: אני חושבת שמשרד החינוך מבין את העניין.
קארין אלהרר: בעיניי, נכון וראוי ביותר לעשות זה שני דברים: ראשית, לעשות חשיבה מחודשת על הכלים שניתן לתת לצוות בית-הספר, בוודאי ובוודאי שבשילוב, אבל גם ולא פחות חשוב במוסדות החינוך המיוחד.
קארין אלהרר: שנית, לא ראוי שלא יהיה חוזר מנכ"ל שמתאים לעניין הזה, לפחות חריג, לפחות סייג, משהו שנוכל לבוא ולומר שבאמת חוזר המנכ"ל מדבר על האוכלוסייה הרלוונטית.
קארין אלהרר: כרגע זה לא רלוונטי בעיניי.
קארין אלהרר: שוב, חשוב לי לבוא ולומר, אני לא חושבת שאנחנו צריכים למצוא לא מורים ולא גננות ולא תלמידים אחרים שבבתי החולים מאושפזים כי משהו לא עבד.
קארין אלהרר: אבל חשוב מאוד להבהיר שזו גם אחריות של משרד החינוך שלא נגיע למצב הזה.
קארין אלהרר: האחריות שלו באה לידי ביטוי על ידי כך שאנחנו נדאג לכל הטיפולים, למלא אחר כל הצרכים של אותם תלמידים.
<רויטל לן כהן: שלום.
<רויטל לן כהן: קודם כל, אני רוצה להדגיש שלא מדובר רק בילדים אוטיסטיים.
<רויטל לן כהן: מדובר בילדים עם צרכים מיוחדים שהצרכים שלהם לא מקבלים מענה נכון בתוך מסגרות החינוך.
<רויטל לן כהן: התוצאה של זה היא רמת תסכול מאוד גבוהה מכל מיני סיבות.
<רויטל לן כהן: העובדה שהם לא מקבלים מענה ואחר כך לא יודעים לטפל בהם כשהם נמצאים בשלב הזה מביאה למצב של תגובות פיזיות.
<רויטל לן כהן: לכן, אני רוצה להדגיש את זה.
<רויטל לן כהן: לא מדובר פה על אלימות כמו שאנחנו מכירים אותה.
<רויטל לן כהן: זה לא הילד שעובר מכפכף ילד אחר כי בא לו, זה ילד שמגיב באופן פיזי כי הוא חווה את העולם כמקום מתקיף.
<רויטל לן כהן: מבחינתו, עכשיו הוא במלחמה.
<רויטל לן כהן: משהו קרה שם ואו שהוא לא מבין אותו או שהוא לא מסוגל אפילו לשלוט בזה ומתייחסים אליו באופן גורף כמו לכל ילד אחר כמו שכבר אמרו פה.
<רויטל לן כהן: לא תמיד הילד הזה צריך איזון תרופתי, אבל התוצאה היא שהתגובות של בתי-הספר זה מיד: או שאתה לוקח אותו לפסיכיאטר ונותן לו תרופות או שהוא לא חוזר לבית ספר.
<רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על כמה זה לא חוקי, אבל זה גם לא מקצועי וזה גם לא נכון.
<רויטל לן כהן: הילד לא צריך תמיד איזון תרופתי, הרבה פעמים מה שהוא צריך זה מישהו שיהיה מסוגל למנוע מצבים של תסכול, לדעת לעזור אם כבר הגענו למצבים של התסכול, ולהפיק מזה משהו של למידה, כי לשלוח אותו הביתה להשעיה לא מפיק למידה, הוא מפיק תסכול עוד יותר גדול.
<רויטל לן כהן: אם נדבר על הילדים המשולבים זה גורם להם חשוב שאני נענש על מי שאני ואם אני נענש על מי שאני אז אני לא בסדר, אני לא טוב.
<רויטל לן כהן: אין לו שליטה על זה, הוא לא באמת יכול לעשות עם זה משהו.
<רויטל לן כהן: דיברה קודם חברת הכנסת קארין אלהרר על נושא של "הברשות".
<רויטל לן כהן: כשהילד שלי היה בן שלוש והקשיים הסנסורים היו כל כך חמורים הוא היה - - -
עמרם מצנע: מה זה המילה הזאת "הברשות"?
<רויטל לן כהן: "הברשות" זה פרוטוקול של ריפוי בעיסוק שנקרא פרוטוקול וילברגר.
<רויטל לן כהן: יש מברשת קטנה בגודל כזה שמעבירים אותה בטכניקה מאוד מאוד מסוימת על הגוף.
<רויטל לן כהן: זה נותן גירוי לשכבה הפרופיוצטיבית.
<רויטל לן כהן: זה גורם לילד לאיזשהו איזון מחדש כי אחרת הוא מרגיש שהוא נמצא בתוך קובייה אדירה.
<רויטל לן כהן: הוא היה לוקח ילדים ונופל איתם על החול ומתגלגל איתם.
<רויטל לן כהן: המזל שלי היה שהיתה שם גננת שגם הנכד שלה עשה את זה והיא כבר הכירה ואמרה לי שהיא חושבת שיש פה בעיה של ויסות חושי, אחרת היו מעיפים אותו לקיבינימט כי הוא אלים.
<רויטל לן כהן: הוא לא באמת אלים, הוא לא מבין מה הוא עושה.
<רויטל לן כהן: הוא מחפש דרך מסוימת לתת מענה לגרייה שהוא זקוק לה.
<רויטל לן כהן: לכן, אני גם מדגישה שזה לא רק ילדים אוטיסטים.
<רויטל לן כהן: גם אצל ילדים אוטיסטים זה לא תמיד נובע מתוך האוטיזם.
<רויטל לן כהן: האוטיזם לא מוביל להתפרצויות אלימות, אבל יחד עם האוטיזם קיימות עוד תופעות שמביאות את הילד למצב מתפרץ.
<רויטל לן כהן: משרד החינוך, מצד אחד, לא יודע לתת לזה מענה, למעט השעיות.
<רויטל לן כהן: לילדים משולבים הוא מתעקש לתת כמה שפחות סייעת אישית ו במצבים שהילד נמצא בלי סייעת אישית או עם סייעת שלא באמת יודעת מה היא עושה כי ב-23 שקלים לא מעסיקים מישהי שיודעת מה היא עושה, הם מענישים את הילד על זה שהם, משרד החינוך, לא הצליח לתת לו את ההנגשה שהוא צריך ומענישים אותו בהשעיה.
<רויטל לן כהן: אם לילד עם קביים היו לוקחים את הקביים והוא היה נופל לא היו מענישים אותו בהשעיה על זה שהוא לא הצליח לעמוד.
<רויטל לן כהן: אבל ילד עם צרכים מיוחדים שלא קיבל את הסיוע האישי או קיבל סיוע אישי לא נכון, זאת אומרת, קיבל הנגשה לא מותאמת או היעדר הנגשה, מקבל עונש.
<רויטל לן כהן: מה העונש חוץ מההשעיה וחוץ מלגרום להורים שלו לאבד את העבודה?
<רויטל לן כהן: מעלים אותו לוועדת השמה.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת, הם לא נתנו את ההשעיה וכעונש על זה שהוא נכשל בלהיות במערכת החינוך בלי הנגשה הוא הולך לוועדת השמה.
<רויטל לן כהן: האם בחינוך המיוחד יידעו לתת לו את המענה כדי למנוע את זה?
<רויטל לן כהן: מה פתאום?
<רויטל לן כהן: הנה, אנחנו שומעים פה לא בכיתות תקשורת, ואפילו לא בבתי הספר הכוללניים.
<רויטל לן כהן: הם לא יודעים לתת לזה מענה, הם לא באמת מבינים והם גם לא מכינים לדבר איתנו ההורים כדי לדעת איך למנוע את זה.
<רויטל לן כהן: עוד דבר שהם עושים שאני באופן אישי קיבלתי, אני לא יודעת כמה פניות בשנים האחרונות, אבל בשנה הזאת כבר קיבלתי המון.
<רויטל לן כהן: הם מעלים את הילדים האלה לוועדות ברווחה.