GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רויטל לן כהן: הם פונים לרווחה והם טוענים שההורים הם שלא יודעים לתת טיפול, ולכן הם דורשים מהרווחה לתת שם איזשהו מענה.
<רויטל לן כהן: הם עושים את זה הכי הרבה במשפחות של אימהות חד-הוריות.
<רויטל לן כהן: בעיני, זה זוועת עולם.
<רויטל לן כהן: הם מחזיקים את ההורים האלה במצבים של חרדה תמידית מתוך חוסר הרצון לטפל בילדים האלה, ואני רוצה אומרת את זה בבוטות.
<רויטל לן כהן: אין תוכנית מניעה, אין תוכנית התמודדות, אין טיפול בנסיבות ומענישים אותם.
<רויטל לן כהן: אגב, גם בתוך חוזר מנכ"ל שמדבר על מקרים חריגים הם לא עושים אפילו את מה שהם כתבו לעצמם.
עמרם מצנע: חמי נאמן.
<חמי נאמן: תודה רבה.
<חמי נאמן: אני רוצה שנדבר על עוד חלקים של הספקטרום.
<חמי נאמן: לא כולם בכלל נכנסו לקצה הזה של אלימות.
<חמי נאמן: שני הילדים שלי על הספקטרום בבית ספר עממי, משולבים בלי בעיית אלימות, יכולים לדבר.
<חמי נאמן: הבעיה החברתית היא בעיקר הבעיה שלהם וללא הטיפול הם היו נשארים מבודדים.
<חמי נאמן: הם צריכים את התיווך כדי ללמוד להיות בחברה.
<חמי נאמן: אני חושבת שיש כאן בעיה יסודית מתחת להכול שנכונה לכל הספקטרום.
<חמי נאמן: גם את הילד שלי שלא היה לו מקרה אלימות אחד, בגלל שהוא בחומר לא משיג את הכיתה ומבחינה חברתית רואים אותו מנותק, ואגב, מדובר על אנשים שמנסים לעזור לי.
<חמי נאמן: הם שואלים אותי כל הזמן: את לא רוצה שהוא ילך לכיתה מיוחדת?
<חמי נאמן: שם הוא יהיה עם בני סוגו ויהיה לו יותר נחמד.
<חמי נאמן: אגב, יכול להיות, אבל אני לא נכנסת למקרה האישי שלי.
<חמי נאמן: אבל אני מרגישה שהם לא יודעים את המשימה הלאומית שלהם.
<חמי נאמן: הם חושבים שהמשימה שלהם זה ללמד ילדים.
<חמי נאמן: עד עכשיו עם כל הבחינות החיצוניות, ויש להם עדיין מדדים חיצוניים, הם לא מבינים שכמו שכשאימא שלי היתה מורה היתה לה כיתה של ארבעים כשחלק גדול לא ידעו עברית כי הם באו מכל מיני מקומות והיא היתה צריכה להתמודד עם משימה לאומית שנקראת קליטת עלייה.
<חמי נאמן: הם ידעו את זה והם עשו את זה באהבה.
<חמי נאמן: כאן הם חושבים שתפקידם זה ללמד, שזה גם נכון, אבל את הילדים שלנו כמה פרקים בגיאוגרפיה הם יספיקו זה לא מה שאני צריכה מהם.
עמרם מצנע: את מדברת על ילדים משולבים.
<חמי נאמן: משולבים בחינוך הרגיל עדיין כשאפילו לא מדובר על בעיות אלימות, לא מדובר על הסיכון של הקריירה של האימא כי זה שני ילדים אז כבר ויתרתי מראש על קריירה ורק האבא עובד מהבוקר עד הלילה ואני סביב הילדים, ותודה לאל.
עמרם מצנע: כשאת אומרת שרק האבא עובד את עושה עוול לעצמך כי את עובדת.
<חמי נאמן: הכוונה מפרנס.
<חמי נאמן: תודה לך על התיקון.
עמרם מצנע: הילדים משולבים גם בכיתה רגילה?
<חמי נאמן: כיתה רגילה לגמרי.
עמרם מצנע: את אומרת שהמורה מתייחסת - - -
<חמי נאמן: לא המורה, אני במקרה בידיים טובות ועדיין המערכת או האנשים מהשפ"ח של העירייה מנסים.
<חמי נאמן: יש עדיין שאלה אם להעביר למסגרת הקטנה לטובת הילדים וזאת שאלה לגיטימית
עמרם מצנע: זו שאלה תמיד לגיטימית אם עושים אותה מתוך כוונה טובה כמובן, לא מתוך איזה ניסיון להיפטר מהצרה.
<חמי נאמן: כן, נכון.
<חמי נאמן: אבל עדיין לאו דווקא לבית הספר הזה שאגב עברתי בית ספר בשביל להיות בו, אבל עובדה שגם לפעמים אני הייתי צריכה להעביר ילד כי מה שיש פה זה אי-הבנה למשימה הלאומית, למשימה האנושית.
עמרם מצנע: לא ציינתי שהצטרפו אלינו חברת הכנסת חנין זועבי וחבר הכנסת יעקב אשר.
<חמי נאמן: יש כאן משימה אנושית וחברתית לקחת את הילדים, ואני מדברת על חלק מהספקטרום, שללא טיפול היה נוצר נטל על החברה ועל המשפחה וכל האנשים האלה היו מגיעים למסגרות שצריכות את הרווחה לעומת הרצון שלי לראות אותם אנשים יצרנים ועצמאיים שיכולים לפרנס את עצמם ולהיות חברותיים.
<חמי נאמן: אני צריכה את בית-הספר כי הוא מחזיק לי את החברה של הילדים.
<חמי נאמן: מה שהילד שלי ילמד, אני יכולה ללמד אותו בבית.
<חמי נאמן: זה לא המטרה הראשונית שלי כשאני שולחת ילד לבית הספר, ולפעמים אני מרגישה שהם לא יודעים את זה.
עמרם מצנע: אני מניח שכשילד יושב בכיתה עם ילדים ללא מוגבלויות כאלו אז הוא צריך איכשהו להשתלב גם בלימודים אחרת גם ההשתלבות החברתית היא בעייתית.
<חמי נאמן: נכון, אחרת הוא ירגיש מאוד רע.
<חמי נאמן: לכן, אכפת לי מהלימודים בקטע של הפגיעה בביטחון העצמי שלו ובמיקום שלו בכיתה.
<חמי נאמן: בנקודה הזו אני מציעה שלמשלב או למשלבת שנמצאים איתו תהיה פתיחות יותר ושיוציאו אותו לשיעורים פרטניים.
<חמי נאמן: חלק מהדברים הוא לא יעשה ברמה של הכיתה.
<חמי נאמן: הם לומדים הכי טוב פרטנית בלי כל הגירויים והרעש מסביב, עם תקשורת מותאמת ישר אליהם.
<חמי נאמן: זה צריך להיות לא איזושהי יוזמה חדשה של מישהו אלא שזה יהיה מובנה כך שמי שצריך שיעורים מסוימים, למשל, הוא לא טוב בשפות, אז אנגלית הם כבר עושים את זה, הם מלמדים אותו עם הסייעת לחוד.
<חמי נאמן: אבל אני רוצה לראות יותר מזה ושזה לא יהיה כזו הברקה של גילוי הגלגל מחדש.
<חמי נאמן: חוץ.
<חמי נאמן: מזה, הנושא של חלוקה למוסדות.
<חמי נאמן: כמו שלנו יש את שבילים לילדים שמשולבים בגן, שיהיה דבר כזה גם לפעולות אחר-הצהריים לילדים משולבים שהן ייחודיות להם.
עמרם מצנע: תודה, חמי.
יעקב אשר: אני מצטער, לא הייתי בכל הדיון אבל הנושא לדעתי הוא חשוב מאוד.
יעקב אשר: מעבר לכך, אני רוצה להעלות גם דבר שדיברנו עליו פעם בוועדה באיזשהו כיוון אחר אבל די דומה והוא שהגיע הזמן שמשרד החינוך יתמרץ בתי הספר שבהם הנושא של המצוינות בשילוב והמצוינות בהתייחסות לילדים האלה, לתמרץ את מנהלות בתי הספר ואת המורות, להכניס תחרות גם בעניין הזה ואפילו לפרסם מי הם בתי הספר שבאמת מובילים בדבר הזה, כי יש פה בעצם לכאורה דילמה מה יותר טוב ואפשר למצוא את תמיד הפתרונות.
יעקב אשר: קודם כל, יש את הדברים המקצועיים שבהם צריך לדעת איפה לשלב ואיפה לא לשלב.
יעקב אשר: יכול להיות שצריך לתת באמת מסגרות שהן יותר עם מבט שהוא יותר minded לנושא הזה.
יעקב אשר: אבל מאחר ואנחנו יודעים שגם בילדים אוטיסטיים יש דרגות ולא כל דרגה מחייבת כיתה נפרדת אלא רק בדרגות באמת קשות, וגם לא כל דרגה מחייבת שילוב קשה יותר.
יעקב אשר: יש בזה הרבה מאוד דרגות וככל שמבט של בית הספר יהיה על הדברים הללו, וזה חייב לבוא מלמעלה, כי בסופו של יום השחיקה הזאת.
יעקב אשר: אנשים רוצים שבית הספר שלהם יהיה מצוין דווקא בבחינות המיצ"ב או בדברים הללו ופחות בדברים האלה.
יעקב אשר: הייתי עושה פרס של שר החינוך על בתי ספר ותראה איך שהדברים האלה בסופו של דבר יעבדו.
יעקב אשר: צריך לדעת שלא תמיד ההורים צודקים במאה אחוז, ואני אומר את זה כמי שניהל רשות מקומית.
יעקב אשר: לפעמים צריך לשמוע גם את הצוות המקצועי ולדעת באמת דברים שצריך לעשות.
יעקב אשר: אבל ברגע ששמים מבט וברגע שמנהלי בתי ספר הם minded לעניין, 80% מהבעיות האלה יפתרו בסופו של יום.
יעקב אשר: הכלים המקצועיים קיימים, צריך רק לדעת לרצות להשתמש בהם ולעשות אותם עם כל הלב.
עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר היה ראש עירייה מוצלח של בני ברק.
יעקב אשר: תודה, אדוני.
עמרם מצנע: אביבית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה, אדוני היושב-ראש.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בהמשך לדברים של רויטל ושל חברת הכנסת קארין אלהרר אני רוצה רגע להתייחס לחוזר הקיים שיש שיצא בראשון לספטמבר 2009 ואכן גם מדבר על נושא של השעיות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא מדבר בכלל על אקלים חינוכי ויש נספח נפרד לגבי השעיות כאשר מטרת ההשעיות "היא משמשת תגובה ברורה של הצבת גבולות מצד צוות בית הספר המעבירה מסר חד-משמעי נגד הפרות משמעת חמורות או התנהגות אלימה".
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בהמשך יש נקיטת צעדים כיצד לערוך את ההשעיה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בין השאר, "יש להשתמש בהשעיה רק באירועים חמורים או לאחר כמה אירועים חוזרים ונשנים כדי לא לשחוק את הכלי, יש לקבוע מדיניות, יש לשתף את ההורים, יש ליצור קשר עם הילד המושעה בזמן ההשעיה כדי למנוע את תחושת הדחייה והניכור, להגביר את הנוכחות, להביע אמפטיה ולגייס מוטיבציה להשתלבות חזרה במערכת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לזמן את הילד ואת ההורים לשיחה אישית עם חזרתו לבית הספר ולבנות תוכנית אישית בשיתוף פעולה עימו ועם הוריו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לאחר חזרת התלמיד יש לקיים מפגשי מעקב", ועוד ועוד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: חוזר המנכ"ל הזה כמו שנאמר כאן לא מתייחס לילדים שאנחנו מדברים עליהם כעת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בהחלט צריכים כלים נוספים שלא נכתבו כאן.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל גם המעט שיש שבהחלט יכול להתאים, לצערנו הרב, לא מיושם בשטח ותשמעו כאן הורים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לי גם הרבה פניות של הורים שהגיעו אליי.
מסעוד גנאים: או שיש לו הרבה פרשנויות.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: > אני חושבת שלדברים הללו, לצעדים שדרושים להיות כמו קשר עם הילד המושעה, שיחה אישית עם הילד וההורה, הדברים האלו לא מתרחשים בשטח, להיפך.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם אנחנו מדברים על פניות, כותבת לי כאן אימא.
יעקב אשר: לדעתי, רוב מנהלי או מנהלות בתי הספר אפילו לא מכירים את החוזר.
עמרם מצנע: מכירים.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: > זה חוזר מנכ"ל שהוטמע היטב במערכת לאור הנושא.
עמרם מצנע: אבל הוא מכוון בעיקר לילדים בחינוך ה- - -
<אביגיל דר: האבסורד הוא שמנהלת בית ספר לחינוך המיוחד עושה שימוש בחוזר מנכ"ל הזה כדי להשעות את הילדים שלנו.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: > אם דיברנו על מטרות ההשעיה כותבת לי כאן אימא: "לצערי כל פעם שא' מרביץ המנהלת משעה אותו ואומרת שכך היא דואגת לשלומם של הילדים האחרים, ואני מבינה את זה כי בית ספר וצוותו עומדים מולו ולא יודעים איך לתפקד ולעזור לו מבלי לחרוג מהכללים.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מטרת ההשעיה היא לייצר תהליך שיכחיד התנהגות מסוימת, אך א' בכלל לא מבין שהוא בכלל מושעה.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא יושב בבית רגוע כי בבית הוא רגוע ואפילו שמח וטוב לב, וחוזר לבית הספר ומרביץ.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מטרה נוספת להשעיה היא להרחיק את המפגע מילדים אחרים שלא ייפגעו, שלא יפחדו.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: ואני שואלת, איך ההשעיה תפסיק את הפחד?
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: הרי בסופו של דבר א' חוזר לבית הספר והילדים שוב פוחדים".
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: המכתב ממשיך והאימא מספרת על כך שאותו א' מקבל בפרק זמן קצר טיפול פרטני והטיפול הפרטני עושה את השינוי ומאפשר לו להתמודד.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל הילד הזה נמצא בחינוך המיוחד ובחינוך המיוחד לא מתאפשרת סייעת אישית.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן, הטיפול הפרטני מפסיק, וכפועל יוצא וישיר ממשיכה אותה התנהגות באותו מסלול, כמו שנאמר כאן, דלת מסתובבת, של השעיה וחזרה, השעיה וחזרה.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה נוספת לסיום, ברשותך אדוני היושב-ראש.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: בחוזר מנכ"ל הזה יש עוד פיסקה קטנה שמתייחסת להתמודדות עם ילדים מאתגרים.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: ושוב אני תוהה, ואני אשמח לשמוע את נציגת משרד החינוך, כיצד אותה פיסקה מיושמת והאם היא מיושמת כמו ששאר החוזר מיושם בקפידה?
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: וכותב חוזר המנכ"ל: "התוכנית שתתגבש תכלול איתור מוקדם של התלמידים בעלי בעיות התנהגות קשות, מיפוי צרכיהם, ומתן מענה בשלושה מעגלים: מעגלי התלמיד, המורה וההורה.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעגל התלמיד יכלול תמיכה בתלמיד באופן פרטני, קבוצתי, או שניהם תוך שילוב נושאים כגון: עיצוב התנהגות, תיעול כעסים, קבוצות רגשיות, ועוד.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: כמו כן, תיבחר דמות משמעותית מתוך בית הספר לליווי התלמיד.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעגל המורים יכלול מנגנון להדרכת הצוות שמטרתו מתן כלים להתמודדות ותמיכה רגשית והעצמה של תחושת המסוגלות של הצוות בהתמודדות עם ילדים מאתגרים.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעגל ההורים יכלול הדגשת החשיבות של שיתוף ההורים בתוכנית, מתן הדרכה אישית וקבוצתית להורים וקיום קשר רציף עם המורים ועם המטפלים.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: ".
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם הפיסקה הזו כלולה בחוזר מנכ"ל ובכל זאת זה לא מיושם.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, החוזר הזה למרות הדברים הללו עדיין לא נותן מענה הולם לילדים שאנחנו מדברים עליהם כאן היום.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: ידוע לי שטיוטה ספציפית לגבי השעיות של ילדים עם צרכים מיוחדים נמצאת כבר כאן במשרד החינוך במהלך של שנתיים כמדומני, אני אשמח לקבל דיוקים ממשרד החינוך, ובכל זאת היא תקועה.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מבקשת מיושב-ראש הוועדה בהחלטה לבקש ממשרד החינוך לוח זמנים מפורט לכתיבת חוזר המנכ"ל, או יותר נכון להוצאתו והטמעתו בשטח.
<<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה.
עמרם מצנע: יש לנו עוד שתי דוברות לפני שנשמע את משרד החינוך.
עמרם מצנע: אבקש לתמצת כי אנחנו צריכים לסיים עד השעה שתיים.
עמרם מצנע: איילת קציר, בבקשה.
<רויטל לן כהן: איילת כתבה מכתב שזה המכתב ששלחתי לקארין אלהרר וזה אחד הדברים שהניעו את הוועדה היום.
<רויטל לן כהן: היא כתבה כך: "היום מ' הושעה בשל שצעק על מורה, תוך הפרת המרחב האישי שלה, כך לפי דברי המחנכת.
<רויטל לן כהן: ראשית, אני מבקשת הודעה בכתב על ההשעיה.
<רויטל לן כהן: שנית, העונש בעיניי לא רק שאינו מידתי, עונש מידתי היה להרחיקו משני שיעורי מתמטיקה ולא מכל היום, אלא הוא גם פוגע בו.
<רויטל לן כהן: הוא עושה מאמצים רבים כדי להשתלב.
<רויטל לן כהן: להזכירכם, הוא אוטיסט.
<רויטל לן כהן: הוא הושעה היום משום שהוא אוטיסט.
<רויטל לן כהן: האירוע היום נגע באוטיזם שלו.
<רויטל לן כהן: חל שינוי בהסבר האקדמי, הוא לא הבין אותו.
<רויטל לן כהן: הוא הביע את תסכולו בדרך היחידה שיכול היה להביע.
<רויטל לן כהן: כפי שהסברתי בהרצאה שהעברתי לצוות בית הספר, הוא אינו מבין מהו מרחב אישי כפי ששאר האנשים מבינים זאת.
<רויטל לן כהן: מבחינתו, הוא אשם בכך שהוא אוטיסט.
<רויטל לן כהן: הוא צריך להפסיק להיות הוא עצמו כדי שלא יקרה מה שקרה היום בכיתה.
<רויטל לן כהן: כדי למנוע הישנות של מקרים כאלה יש לשוב ולהסביר לצוות על הקשיים שלו.
<רויטל לן כהן: ההשעיה לא תגרום לו להבין שהוא עשה דבר שאין לעשותו וגם לא תתרום דבר לילדי הכיתה.
<רויטל לן כהן: שלישית, בשל ההשעיה הוא הפסיד שוב שעות שילוב.
<רויטל לן כהן: גם בשבוע שעבר הוא לא קיבל את שעות השילוב.
<רויטל לן כהן: אלו שעות שילוב שמגיעות לו בזכות ולא בחסד על התנהגות טובה.
<רויטל לן כהן: לא קל להתמודד איתו.
<רויטל לן כהן: גם לו עצמו התמודדות יום יומית קשה מאוד והוא עושה מאמצים רבים למרות שלהבנתו הוא נפגע פעמים רבות.
<רויטל לן כהן: ".
עמרם מצנע: אסתר קרמר.
<אסתר קרמר: שלום, אני אסתר קרמר.
<אסתר קרמר: אני אימא לשלושה ילדים על הספקטרום האוטיסטי משולבים בחינוך רגיל.
עמרם מצנע: אני חושב שהיית אצלנו כבר פעם.
<אסתר קרמר: הייתי כבר פעמיים, פעם שלישית היום אני פה.
<אסתר קרמר: הילדים שלי הם משולבים אבל מה שקורה זה ששעות השילוב, ואני לא יודעת אם זה כלל מגדרי או שזה קשור למגזר החרדי, אבל הן לא סביב כל שעות הלימודים.
<אסתר קרמר: זה בכל המקומות כך?
<אסתר קרמר: שיש סייעת ל-16 מתוך 30 שעות, מה שאומר ש-14 שעות בשבוע הילדים שלי אמורים להיות לא אוטיסטים, ומה לעשות שהם אוטיסטים ל-24 שעות שבעה ימים בשבוע?
<אסתר קרמר: אין לזה חופשות.
<אסתר קרמר: מה שקורה הוא שבשעות שאין סייעת יש התנהגויות שהן לא מתאימות מהיותם אוטיסטים.
<אסתר קרמר: כשיש סייעת הסייעת פשוט מוציאה אותם.
<אסתר קרמר: גם בבית יש שעות שיש התנהגויות שאינן מתאימות.
עמרם מצנע: שאני אבין, הם נמצאים חלק מהשעות בתוך כיתה.
<אסתר קרמר: הם כל השעות בתוך כיתה, מלבד כמה שעות שמוציאים אותם להוראה יחידנית.
<אסתר קרמר: רוב השעות הם בכיתה רגילה עם סייעת בשעות שיש סייעת.
<אסתר קרמר: בשעות שאין סייעת אז אין סייעת.
<אסתר קרמר: למשל, אתמול היתה פעילות בבית הספר.
<אסתר קרמר: הילדה שלי שהיא בכיתה ד' לא היתה יכולה לצאת לפעילות.
<אסתר קרמר: שעתיים ראשונות היתה לה סייעת ואז הסייעת הלכה הביתה ואז היתה פעילות והילדה לא היתה יכולה ללכת הביתה.
<אסתר קרמר: מתקשרים אליי לעבודה ואני צריכה לחזור מהעבודה.
<אסתר קרמר: כל שעה שאני לא עובדת אני לא מרוויחה כסף, אני צריכה לחזור מהעבודה ולהיות עם הילדה בבית כי אין סייעת בבית הספר.
<אסתר קרמר: מבחינתי, זו אותה רמת השעיה.
יעקב אשר: גם הפסד של הילדה שהיא לא נמצאת בפעילות חברתית.
<רויטל לן כהן: היא גם לא מבינה למה היא לא נמצאת שם.
<אסתר קרמר: היא לא מסוגלת.
<אסתר קרמר: אם היא תישאר אנחנו נגיע להתנהגויות אלימות.
<אסתר קרמר: לדעתי, זו השעיה בדיוק כמו התנהגות אלימה, ואפילו אולי יותר גרועה.
עמרם מצנע: הקצאת סייעת זה לפי שעות.
<אסתר קרמר: הבת שלי מקבלת 16 שעות סיוע בשבוע.
עמרם מצנע: זאת אומרת, זה ידוע מראש מתי הסייעת לא תהיה.
<אסתר קרמר: כן.
<אסתר קרמר: היא לא היתה אמורה להגיע, היא הגיעה ביום הזה גם לשעתיים.
<אסתר קרמר: כן, כי יש לנו 16 שעות וזה לא מספיק.
<רויטל לן כהן: כי משרד החינוך טוען שאם תהיה סייעת יותר מדי זמן לא תהיה עצמאות לילדים אז הם מונעים מהם את העצמאות.
עמרם מצנע: משרד החינוך הוא לא האויב, רויטל.
<רויטל לן כהן: אני לא מרגישה - - -
עמרם מצנע: יכול להיות שאת לא מרגישה, אבל הוא לא האויב.
יעקב אשר: זה עניין כלכלי כנראה.
<רויטל לן כהן: לא, לא.
<רויטל לן כהן: אם הילד שלי ילך לחינוך מיוחד - - -
עמרם מצנע: רויטל, לאט לאט.
עמרם מצנע: משרד החינוך הוא לא אויב ואנחנו מכירים.
עמרם מצנע: אנחנו לא נפגשים פה פעם ראשונה ויש בהחלט דברים שצריך לתקן ולשפר אותם ולעשות אותם יותר נכון.
עמרם מצנע: נציגת משרד החינוך, בבקשה.
<נירית גולוב: שמי נירית ואני מפקחת באגף החינוך המיוחד, ממונה על תחום אוטיזם, הפרעות נפשיות והפרעות התנהגויות ויישום חוק חולים במדינה.
<נירית גולוב: שלום לכולם.
<נירית גולוב: קודם כל, אני ממש ממשיכה את מה שאתה אומר.
<נירית גולוב: אני רוצה להגיד תודה על זה שאנחנו יושבים פה בנושא הזה.
<נירית גולוב: הנושא הזה של התנהגויות אלימות בתוך המערכת של תלמידים והאופן שבו מערכת החינוך יכולה לטפל, להכיל, לחנך, ללמד את התלמידים בתוך מסגרות החינוך המיוחד מעסיק אותי באופן מאוד מאוד מרוכז ועוצמתי בשנה וחצי האחרונות.
<נירית גולוב: אני אתחיל בצד של הנהלים, על זה יש לי תשובה מאוד ברורה.
<נירית גולוב: חוזר מנכ"ל אמור לצאת, אני משערת, תוך חודשיים.
<נירית גולוב: חוזר מנכ"ל של משרד החינוך יהיה בו פרק של החינוך המיוחד, מה שלא היה בעבר.
<נירית גולוב: במהלך השנה האחרונה, בשנה הקודמת, נכתב פרק שבו קיימות התאמות של חוזר מנכ"ל כללי לחוזר מנכ"ל או לפרק של החינוך המיוחד אורחות חיים במסגרות החינוך המיוחד ועם תלמידי החינוך המיוחד.
<נירית גולוב: בפרק הזה יש התייחסות מבחינת הנהלים ודרכי העבודה והטיפול בילדים גם לתלמידים בתפקודים היותר גבוהים וגם בתלמידים בתפקודים היותר נמוכים כשזה מחולק לשתי קטגוריות, ויחד עם זאת, אנחנו רואים גם ילדים שנמצאים על הרצף ונכון יהיה להסתכל מול תפקודם גם על נסיבות ודרכי חינוך או דרכי לימוד וטיפול מכל אחת מהרובריקות.
<נירית גולוב: חוזר מנכ"ל יופץ ויהיה בו את הפרק היחסי הנכון המתאים לשלב הזה של החינוך המיוחד.
<נירית גולוב: הפרק הזה פעם ראשונה יוצא לאור והוא יהיה זמין בידי כל אחד לתת את חוות דעתו ולהאיר.
<נירית גולוב: הוא יעלה באינטרנט, הוא לא יהיה סופי.
<נירית גולוב: החלק של החינוך המיוחד - אנחנו נשמח לקבל הערות ותגובות מכל מי שירגיש שהוא רוצה לעשות את זה.
<רויטל לן כהן: אולי תשתפו אותנו לפני שאתם מפרסמים.
<נירית גולוב: אנחנו גם נשתף עוד.
<נירית גולוב: במהלך שבוע זה אנחנו נעביר כן לעמותות הורים ולאנשים נוספים, למפקחים.
<נירית גולוב: הם כבר פעם אחת עברו עליהם.
מסעוד גנאים: מתי זה?
<נירית גולוב: תוך חודשיים, לדעתי, שלושה.
<נירית גולוב: זו לא החלטה שלי, זו החלטה של - - -
מסעוד גנאים: שלושה, ארבעה, חמישה?
<רויטל לן כהן: לפני שנתיים אמרו לנו שאו טו טו יוצא.
<נירית גולוב: אני לא הפרעתי לך, שמעתי בסבלנות.
קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, שאלת הבהרה.
קארין אלהרר: זה אותו נוסח שחנה שדמי בזמנו עבדה עליו?
<נירית גולוב: לא, לא.
<נירית גולוב: אני ישבתי עם המדריכות שלה.
<נירית גולוב: כתבנו את זה מדריכות של חינוך המיוחד עם מדריכות שפ"י, אבל זה נכתב מלכתחילה.
עמרם מצנע: הנקודה המרכזית שעלתה כאן זה בכך שלמנהלות בתי הספר, למורים של החינוך המיוחד, גם של החינוך המשולב, מתייחסים היום, לפחות לפי חוזר המנכ"ל הקיים, לילדים עם הצרכים המיוחדים באותם כלים.
עמרם מצנע: האם חוזר המנכ"ל הזה ייתן כלים לבית ספר להתמודד לפני שמזעיקים את ההורים?
<נירית גולוב: חוזר המנכ"ל מתמקד בתהליכי מניעה ותהליכי טיפול נכונים במדרג של טיפול וחינוך בתוך המערכת וייתן כן מענה, לפי הבנתנו בשלב הזה, לצוותים של החינוך המיוחד.
<נירית גולוב: הכול ייעשה בשיתוף ההורים כמובן בתוך התהליכים האלה, כך גם כתוב.
<רויטל לן כהן: ומה עם הילדים המשולבים?
<נירית גולוב: הם נמצאים גם בפנים כילדים שרמת התפקוד שלהם היא גבוהה יותר.
<נירית גולוב: יש להם גם כן - - -
יעקב אשר: אבל איזה צוות יטפל בהם?
יעקב אשר: כי אם הם בבית ספר רגיל - - -
עמרם מצנע: יש, גם בית ספר רגיל.
<נירית גולוב: קודם כל, החוזר יצא יחד עם החוזר של מדינת ישראל ושר החינוך אמון על המועד ועל ההחלטה מתי הוא ייצא.
<נירית גולוב: בכל מקרה, זה באמת הליך שנמצא בסופו.
עמרם מצנע: אני לא מבין, אבל חוזרי מנכ"ל יוצאים כל הזמן.
<נירית גולוב: בשלב הזה הוא נמצא לפני פרסום.
<נירית גולוב: לדעתי, תוך חודש, חודשיים, הוא יצא.
<נירית גולוב: אני לא ממונה על הפרסום שלו.
עמרם מצנע: אני מבין, אבל אני שואל.
מסעוד גנאים: הכוונה לחוזר הכללי של משרד החינוך בכלל?
<נירית גולוב: לא, זה חוזר כללי של אקלים מטבי בתוך מסגרות חינוך שיש בו פרק של אורחות חיים במסגרות החינוך המיוחד.
<נירית גולוב: זה לגבי החוזר של האקלים.
<נירית גולוב: אני מקווה שהוא יעזור ואנחנו באמת נהיה פתוחים לכל שיח.
<אביגיל דר: זה עדיין משאיר את האפשרות של בית-ספר להשעיה גם לילדים אוטיסטיים - - -
<נירית גולוב: כן, יש אפשרות של השעיה.
<נירית גולוב: קודם כל, לא מדובר שם על אוכלוסייה זו או אחרת.
<נירית גולוב: הוא חוזר מנכ"ל שמדבר על אוכלוסיית החינוך המיוחד בכלל על רמות התפקוד השונות שלה שכמו שאנחנו יודעים גם ילדים אוטיסטיים יש להם רצף תפקודי מאוד רחב, ולכן מול התפקוד של התלמיד והאופן של האירוע אני מקווה שימצאו תשובה בתוך חוזר מנכ"ל על אופן התגובה ועל טווח התגובות שייעשה מול האירוע הזה.
<נירית גולוב: כן, יש אפשרות של השעיה במקרי קיצון, במקרים שצוות מלווה על-ידי פסיכיאטר, על-ידי צוות רב-מקצועי.
<נירית גולוב: זה רק החלטה רב-מקצועית של צוות שמלווה ומיצה את כל התהליכים שכתובים בתוך חוזר מנכ"ל, יוכל גם לשקול את נושא ההשעיה בשיתוף ההורים.
<אביגיל דר: זאת אומרת, לא כמו היום שמנהלת בית-ספר מרימה טלפון להורים.
<נירית גולוב: גם כמו היום מנהל בית הספר, לצערי, לא היה צריך לעשות את מה שאתם מתארים פה.
<נירית גולוב: אני חייבת להגיד שנחמץ ליבי לשמוע את זה.
<נירית גולוב: אתם מעלים פה אירועים לא פשוטים.
<רויטל לן כהן: חלק מהמקרים האלה העברנו אפילו אלייך למייל.
<נירית גולוב: וחלקם - - -
<נירית גולוב: אני כן רוצה לומר שלכל תלמיד במקרה של אלימות אנחנו יכולים לפתוח את תיק התלמיד שלו ולראות תהליך עבודה של צוות רב-מקצועי.
<נירית גולוב: ואמרו פה, יש צוותים רב-מקצועיים שמלווים את הילדים האלה.
<נירית גולוב: אני יודעת שרוב המקרים, ויש לי פה נתונים של ילדים שמושעים, הם ילדים שהיתה מעורבות של פסיכיאטר בתוך ההמלצה להשעיה.
<נירית גולוב: במקרים רבים, אגב, לאחר התייעצות גם הפסיכיאטר בקהילה כי זה בדיוק אחד התפקידים המרכזיים של הפסיכיאטר שיושב אצלנו.
<רויטל לן כהן: באף אחד מהמקרים שהגיעו אליי בשנתיים האחרונות לא היה מעורב פסיכיאטר.
<נירית גולוב: בשנה האחרונה, זה תהליך ש- - -
עמרם מצנע: קארין, בבקשה.
קארין אלהרר: אני רק רוצה לסכם במשפט.
קארין אלהרר: קודם כל, אני מברכת על כך שמשרד החינוך יוציא את חוזר המנכ"ל ובאמת תיעשה האבחנה הדרושה.
קארין אלהרר: ושוב, רק מקום שהיא דרושה ולא מקום שהיא לא דרושה.
קארין אלהרר: אני כן הייתי מבקשת שבחוזר המנכ"ל יינתן גם משקל ומקום ודעה להורים שהם חלק מהתהליך.
קארין אלהרר: בכלל, אני חושבת שזה לא סוד שיש מעבר בעולם כולו, וגם בישראל כחלק מהעולם, לכך שההורים הם האחראים הבלעדיים לילדים וצריך לשתף גם אותם בתהליכים שעוברים על ילדיהם.
קארין אלהרר: אני חושבת שראוי שההורים יהיו שותפים גם לתהליך הכתיבה, גם לתהליך קבלת ההחלטות, ולו מהסיבה הפשוטה שהם לקוחות משותפים גם למשרד החינוך וגם להורים עצמם.
קארין אלהרר: כולם רוצים בטובתם.
קארין אלהרר: זה לגמרי win-win.
קארין אלהרר: אף אחד לא יסבול מהדבר הזה.
קארין אלהרר: אני קוראת מכאן לזרז את המלאכה.
קארין אלהרר: שוב, אני לא עסקתי בזה בשנה האחרונה אבל לפני כן עסקתי רבות ואני מכירה את המצוקה ואת הסיפורים של ההורים.
קארין אלהרר: הייתי רוצה להכחיד את התופעה הקשה הזו, תודה.
מסעוד גנאים: רציתי להוסיף הערה אחת שיבורך התיקון בחוזר מנכ"ל.
מסעוד גנאים: תיאורטית יתוקן, זה בסדר גמור.
מסעוד גנאים: אבל אני חושב שהבעיה הבסיסית זה לאכוף וליישם בסוף כי ההורה הזה שסובל או בסוף המנהל עובר על חוזר מנכ"ל, מי מעניש אותו?
מסעוד גנאים: מי מבקר אותו?
מסעוד גנאים: מי עוקב?
<רויטל לן כהן: אף אחד.
מסעוד גנאים: בסוף זו השאלה שצריך לקבל עליה תשובה.
יעקב אשר: מה התדירות שהוא משתמש ב- - -?
עמרם מצנע: ראשית, באמת מהדברים ששמענו כאן עולה שיש פשוט יד קלה מדי ושליחת הילד הביתה כפתרון נקודתי, פשטני, וכנראה מידי.
עמרם מצנע: אני גם לא בטוח שחוזר מנכ"ל יפתור את הבעיה הזו.
<מורנה ברסקי: חשוב לי לומר שכהורה שמשתף פעולה גם אם לקחתי את הילד לאשפוז לצורך האיזון, במסגרת האשפוז בגהה, למשל, יש פתרון של בית ספר לילדים רגילים, אין פתרון של לימוד לילד אוטיסט.
<מורנה ברסקי: אז איך עושים את האיזון התרופתי?
<מורנה ברסקי: שמים אותו באמצע במסדרון ומסתכלים עליו והוא לא עושה כלום כל היום.
<מורנה ברסקי: איך אפשר לעשות איזון תרופתי בשביל לדעת איך הוא יתפקד בבית הספר כך?
<מורנה ברסקי: אין שום פעילות חינוכית.
עמרם מצנע: אני חוזר לומר שאני לא בטוח שחוזר מנכ"ל הוא זה שיפתור את הבעיה.
עמרם מצנע: כי מצד אחד, זה סמכותו וזכותו של בית הספר במקרי קיצון לשלוח ילד הביתה, מה שנקרא, על אתר.
עמרם מצנע: כלומר, זה לא איזה תהליך, אלא קרה משהו בבית הספר, המנהלת, המורה, החליטו מתקשרים להורים וההורה צריך לבוא ולקחת.
עמרם מצנע: זה דבר שהוא לגיטימי.
עמרם מצנע: הוא לגיטימי אם הוא נעשה באמת במקרים קיצוניים שאין ברירה אחרת.
עמרם מצנע: אני מבקש ממשרד החינוך להזדרז עם הוצאת החוזר.
עמרם מצנע: שנית, אני חושב שזה לא במקום להנחות מידית ללא קשר לחוזר, עוד הפעם אחרי שהדברים ששמענו פה ואתם בטח מכירים אותם, למנהלי ומנהלות בתי הספר המיוחדים לבתי הספר בכלל שיש בהם שילוב, בין אם זה בכיתות מיוחדות ובין אם זה בשילוב ממש, להתייחס לילדים.
עמרם מצנע: כי מה עולה פה?
עמרם מצנע: עצם המילה השעיה באה להעמיד את הילד במקומו, אבל זה ילד שמבין, ילד שמודע למה שהוא עשה ושולט כמובן.
עמרם מצנע: פה מדובר בילדים שהתגובה וההתנהגות היא חלק מהלקות, מהמגבלה שהם סובלים ממנה.
עמרם מצנע: על כן, אני מבקש לא להמתין לחוזר מנכ"ל, אלא באמת להעיר תשומת לב פעם נוספת על המקרים האלה והדברים האלה.
עמרם מצנע: מהארגונים השונים, במקרי קיצון של שימוש לא ראוי בכלי הזה להתלונן בפני משרד החינוך.
עמרם מצנע: אני יודע שיש בעיה במערכת כל כך גדולה של אכיפה והורדת רוח הדברים עד למטה, אבל זה דבר שלי הוא נראה כדבר טריוויאלי.
עמרם מצנע: הניסיון שהיה לי עם בתי הספר של חינוך מיוחד היה של מנהלות שמבינות, עושות עבודת קודש וערות לכל הבעיות.
עמרם מצנע: אני לא זוכר פעם אחת שהורה פנה אליי ששלחו את הילד שלו, עוד בזמנו, סתם הביתה.
עמרם מצנע: ולכן, הבעיה היא בסופו של דבר האווירה הנוצרת בתוך בית הספר, וזה נכון בכל דבר.
עמרם מצנע: בסוף האווירה, המנהלת במקום עם הגישה, עם שיטת העבודה, זהו הפתרון המקסימלי.
עמרם מצנע: אני מודה לחברי הכנסת שבאמת הציפו את הנושא הזה.
עמרם מצנע: אנחנו נמשיך להיפגש.
עמרם מצנע: יש לנו עוד מספיק נושאים בתחום החינוך המיוחד והחינוך המשולב שאנחנו נדרשים ונידרש אליהם.
עמרם מצנע: על סדר היום תקנות המל"ג (תשלום גמול והחזר הוצאות לחברי המועצה) (תיקון), התשע"ד-2014.
עמרם מצנע: לפני שאנחנו ניגשים להקראה ולהצבעה, מישהו רוצה להעיר משהו?