GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אבל אין ספק ששילוב של זה, עם יצירת הקשר המשותף בין מערכת החינוך, מערכת משרד הכלכלה, הגופים העסקיים, הוא דבר הכי נכון שיכול להיות.
עמרם מצנע: כל אחד עושה בתחומו הרבה מאוד, משרד הכלכלה, אני מכיר את חלק מבתי-הספר, משרד החינוך, שבאמת מפתח תוכניות חדשות היום.
עמרם מצנע: אבל בסופו של דבר, זה לא מספיק, זה לא ממצה את כוח האדם הפוטנציאלי וזה משאיר אוכלוסיות גדולות מאוד או חסרות מקצוע או בתנאי שכר נמוכים מאוד ואתם יודעים כמוני ששביעות הרצון שלנו מהאבטלה הנמוכה, זה די בלוף.
עמרם מצנע: כי אל"ף, האבטלה יותר גדולה, בי"ת, כי יש רבים שלא נמצאים במערכת הפורמאלית של האבטלה ודבר שני, מובן שרבים מהעובדים אינם מגיעים היום לשכר המינימום וזו אחת הבעיות אולי הכי קשות שיש בכלל בתוך החברה הישראלית.
עמרם מצנע: אז עוד פעם, זה דיון ככה ביניים, ואנחנו נראה יחד עם משרד החינוך ועם משרד הכלכלה, איך באמת מקדמים את הנושא.
עמרם מצנע: אל תשכחו שוועדת כנסת חשובה ככל שתהיה, היא לא גורם אקזקוטיבי, בשביל זה יש את משרדי הממשלה, אבל אנחנו בהחלט נתעסק, נתעמק, נהיה במה למערכת הציבורית וננסה כמובן לתאם, לדחוף ולהכוון את משרדי הממשלה, כדי לתת את הדעת ולהקדיש לזה מחשבה.
עמרם מצנע: לצערי דברים חשובים מאוד שכנראה הם לא דחופים, מושכים פחות תשומת לב.
עמרם מצנע: עוד מהפגישה הראשונה שהייתה כאן בוועדה עם מנח"י (מנהלת חינוך ירושלים) שמנו על סדר היום בחריפות די משמעותית, את נושא מערכת החינוך במגזר הערבי בירושלים המזרחית.
עמרם מצנע: גם הסיור שערכנו בירושלים, שהיה בהחלט מעניין, הציג בפני הועדה את הרב-גוניות של החינוך בירושלים בכלל וכמובן את הבעיות החינוך במזרח ירושלים וגם את בעיות החינוך במגזר החרדי, שני קצוות של מערכת אחת.
עמרם מצנע: מאז גם יצא לנו לבקר בעוד כמה מוסדות חינוך בירושלים.
עמרם מצנע: אין ספק שזו מערכת מורכבת מאוד, רגישה מאוד עם הרבה מאוד נושאים ואתגרים.
עמרם מצנע: הבוקר אנחנו מייחדים את הפגישה לנושא הנשירה במגזר הערבי בירושלים.
עמרם מצנע: קיבלנו ניירות עמדה מ"עיר עמים" ומהאגודה לזכויות האזרח.
עמרם מצנע: אנחנו רואים את הנתונים והם בהחלט מאוד קשים, הם קשים באופן מוחלט ועוד יותר קשים כשאתה מסתכל בהשוואה לחינוך העברי בירושלים בכלל וגם בארץ, מול החינוך במגזר הערבי-ישראלי.
עמרם מצנע: מניירות העמדה וגם ממה שעלה כאן בדיונים, אתה רואה צרור של גורמים ולא איזה נושא אחד מסוים שאם נטפל בו נפתור את הבעיה, ביניהם התנאים הפיסיים, ביניהם נושאים הקשורים לכוח אדם מקצועי, ביניהם המורכבות בכלל של מערכת החינוך בירושלים המזרחית שהיא שכונות שהן חלק מירושלים.
עמרם מצנע: התושבים לא מרגישים שהם חלק מירושלים.
עמרם מצנע: לכך יש משמעויות מכל הכיוונים.
עמרם מצנע: בפגישה זו ננסה להבין יותר לעומק.
עמרם מצנע: ננסה לראות איפה אנחנו כוועדה יכולים לעזור כדי לקדם את הדברים.
עמרם מצנע: עיריית ירושלים בבקשה.
<משה טור-פז: שלום, אני מנהל מנחי"י.
<משה טור-פז: ראשית צריך לומר שישבנו עם ניר מספר פעמים.
<משה טור-פז: כמובן שההכרות עם העובדות ברורה לנו מאוד.
<משה טור-פז: רוב העובדות מסתמכות על עבודתם של האנשים שיושבים כאן: לארה מובאריכי ממונה על מזרח ירושלים, צחי גולן הממונה על הפרט בעיריית ירושלים בשיתוף עם משרד החינוך, עם המפקח הכולל מוחמד כנאעני ואילנה בוזגלו מאגף קידום נוער בין השאר גם על מזרח ירושלים.
<משה טור-פז: הנשירה במזרח ירושלים ,כפי שהצגנו בפניך בסיור, מגיעה לכ- 13% בשנתון.
<משה טור-פז: כמעט שליש מהילדים בתוך מערכת החינוך הרשמית לא מסיימים את כיתה י"ב.
<משה טור-פז: אלו הנתונים אותם פרסמנו ועליהם בין השאר נסמך הדוח.
עמרם מצנע: כשאתה אומר שליש לא מסיימים את מערכת החינוך, הפורמאלית והלא פורמאלית?
<משה טור-פז: והלא פורמאלית.
<משה טור-פז: שני שליש בלבד יסיימו כיתה י"ב.
<משה טור-פז: אלו הנתונים שבידנו.
<משה טור-פז: כ- 100 אלף ילדים במערכת החינוך במזרח ירושלים.
<משה טור-פז: 42% אחוז מתוכם בחינוך הרשמי והשאר במערכות הלא רשמיות.
<משה טור-פז: אכן יש פער של קרוב ל- 1,000 כיתות במזרח ירושלים.
<משה טור-פז: את הפער שבחינוך המוכר שאינו רשמי סוגרות בעיקר כיתות שכורות.
<משה טור-פז: כפי שמתואר בדוח אנחנו בתהליכי בנייה שונים של קרוב ל- 400 כיתות.
<משה טור-פז: ומכאן אני מגיע לבעיות.
<משה טור-פז: תהליכי הבנייה של כיתות במזרח ירושלים הם מהמתקדמים ביותר בעיר ירושלים ומהגדולים בארץ גם בסדר גודל יחסי ומוחלט, כלומר, אין מקום שמדינת ישראל בונה כיתות יותר מאשר במזרח ירושלים, זה בגלל הפערים.
<משה טור-פז: אני אומר שאפילו במגזר החרדי שגם בו יש פער גדול שאתה מכיר, אנחנו לא מצליחים לבנות באותו סדר גודל.
<משה טור-פז: אבל, אנחנו מתקרבים מאוד לתקרת הזכוכית בבניית הכיתות וזאת בגלל סיפור הפקעת הקרקעות.
<משה טור-פז: כידוע במזרח ירושלים יש מעט מאוד קרקעות ציבוריות, יש מעט מאוד קרקעות שרשומות בטאבו ללא עבירות בנייה.
<משה טור-פז: הדבר הזה מגביל אותנו במתן פתרונות מיידים.
<משה טור-פז: אנחנו מאוד מתקשים לבנות כי אין לנו קרקעות זמינות.
<משה טור-פז: אנחנו מאוד מתקשים לשכור כי אין לנו דירות פנויות שניתן להשכיר אותן ואין עליהן באמת עבירות בנייה ולהן בעלות ברורה.
<משה טור-פז: בעקבות שני הגורמים האלה מעבר ל- 400 הכיתות הנמצאות בתהליכים תכנוניים, בעצם אנחנו נמצאים בפני מדבר צחיח.
<משה טור-פז: על מנת להתגבר על המחסור ולסגור את הפערים של מאות הכיתות הנוספות אנחנו צריכים להפקיע קרקעות שעליהן נוכל לבנות כיתות.
<משה טור-פז: זה תהליך שעולה הרבה מאוד כסף ולוקח מספר שנים.
<משה טור-פז: הגשנו למשרד האוצר תכנית להפקעת קרקעות שאיתרנו ואנחנו יודעים שנוכל לבנות עליהן גנים ובתי ספר.
<משה טור-פז: הגשנו לצורך כך מחיר של 110 מיליון שקל שנדרש להפקעת קרקעות נוספות בשנים הבאות.
<משה טור-פז: ישנה הסכמה עקרונית לחלק מהסכום, לכשליש ממנו, אבל כאמור זו עזרה ראשונה.
<משה טור-פז: בהמשך אגיע לצרכים שלנו ברמה ההוליסטית.
<משה טור-פז: הנושא הראשון הוא כסף זמין להפקעת קרקעות על מנת שנוכל לבנות כיתות נוספות מעבר ל- 400 שנמצאות כרגע בצינור, בתהליך.
<משה טור-פז: זה אתגר ראשון.
<משה טור-פז: האתגר הזה כמובן מביא לכך שאין כיתות זמינות לכל תלמיד במזרח ירושלים.
<משה טור-פז: יש לנו אתגר נוסף בנוסף לבינוי, אתגר מניעת הנשירה שהוא גם אתגר תרבותי, מאחר ובסוף כיתה ט' ו-י' ילדים רבים הולכים לעבוד ולא רואים בלימודים את עתידם.
<משה טור-פז: גם על האתגר שנקרא לו חינוכי, אנחנו עובדים עם מנהלי בתי ספר על הבנה שמניעת נשירה היא חלק מתפקידם.
<משה טור-פז: שני גופים מובילים את העבודה הזאת, משרד החינוך וגם עיריית ירושלים.
<משה טור-פז: האתגר השלישי קשור למניעת הנשירה והוא תחושת חוסר התכלית.
<משה טור-פז: בוגרים רבים של מערכת החינוך במזרח ירושלים יודעים שתעודת בגרות פלשתינית לא מקנה להם נגישות להשכלה גבוהה במדינת ישראל.
<משה טור-פז: חלקם, לא כולם, אומרים לנו "לו הצעתם לנו לצד הבגרות הפלשתינית גם בגרות ישראלית, יתכן והיינו מעדיפים אותה על מנת שאולי בעתיד נוכל ללמוד במדינת ישראל, במוסדות ההשכלה הגבוהה שלה ולראות את עתידנו כאן".
<משה טור-פז: להבנתנו, שלושת המאפיינים האלה, התרבותי, החינוכי והתכלית גורמים למרבית הנשירה במזרח ירושלים.
<משה טור-פז: הנושא השני שאנחנו עושים תכנית למניעת נשירה.
<משה טור-פז: לארה וצחי מובילים את העבודה בתכנית מניעת נשירה ומשרד החינוך נותן את חלקו.
<משה טור-פז: היום אנחנו מפעילים תכנית ב-3 מיליון שקלים.
<משה טור-פז: על מנת שנוכל להשלימה דרושים לנו עוד 12 מיליון.
<משה טור-פז: אנחנו מפעילים היום 20% מההיקף הנדרש, גם זה פי חמש ממה שהיה בשנה שעברה, כלומר התקציבים גדלו פי חמש.
<משה טור-פז: אנחנו זקוקים לעוד פי חמש על מנת להחיל את כל מזרח ירושלים על כל הרבדים כדי להפעיל תכנית במעבר מחטיבת הביניים לתיכון על מנת להמעיט את הנשירה.
<משה טור-פז: דוח "עיר עמים" מציין גם כן את נושא נישואי קטינות.
<משה טור-פז: גם בזה אנחנו עסוקים ויש לנו תכניות יחד עם משרד הרווחה.
<משה טור-פז: מקיימים שולחן עגול שאנחנו מנהלים יחד, על מנת להקטין את התופעה הזאת ולהביא לכך שגם בנות תסיימנה את לימודיהן כסדרן.
<משה טור-פז: צריך לומר שרוב הנשירה מבתי הספר היא של בנים כפי שקורה גם במגזר היהודי.
<משה טור-פז: יש לנו את מניעת הנשירה, את נושא הבינוי ויש באופן כללי את נושא העסקת הנשים, גם זה בא לידי ביטוי בדוח.
<משה טור-פז: אנחנו עיריית ירושלים ומשרד החינוך מתקשים מאוד לאייש תקנים שנקרא להם, בתחום הטיפולי הרחב: יועצים קב"סים (קציני ביקור סדיר).
<משה טור-פז: ומה שלא נזכר בדוח, פסיכולוגים.
<משה טור-פז: שלושת המקצועות האלה הם מקצועות טיפוליים שדורשים ברובם תואר שני, רמת הכשרה מאוד גבוהה.
<משה טור-פז: האוכלוסייה במזרח ירושלים במידה והיא מגיע לרף ההשכלה הזה, וגם אין רבים, מעדיפה ללכת לשוק הפרטי ולא לשוק הציבורי.
<משה טור-פז: לצורך כך נדרש לפרוש את התקרות הרגילות של תגמול שנוגעות למגזר הציבורי ולתת, למשל החזר שכר דירה ודברים מהסוג הזה, לאנשים שמגיעים מחוץ למרחב ירושלים לגור בירושלים.
עמרם מצנע: במקצועות האלה יש הרבה שבאים מערבי ישראל?
<משה טור-פז: יש.
<משה טור-פז: הקושי שלנו הוא לאייש את המשרות בגלל פערי השכר בין הנורמות הנהוגות בשוק הפרטי ובעיקר שכר הדירה.
<משה טור-פז: יש לנו גם מועמדים מאוניברסיטאות פלשתיניות, למשל מאוניברסיטת אל-קודס יש מעומדים שמוכנים לעבוד במערכת, אבל התארים אינם מקובלים אצלנו.
<משה טור-פז: זו גם תקרה שאיננו מצליחים לפרוץ.
<משה טור-פז: עבודת עיריית ירושלים ומשרד החינוך, להבנתי ולהבנת השותפים שיושבים כאן, העבודה מאוד ממוקדת, אבל כדי להתמודד עם בעיות מזרח ירושלים נדרשים שלושה דברים שלא יושבים בשני המשרדים הללו: האחד, תקציב בסדר גודל של מאות מיליונים, אנחנו מעריכים את סך הטיפול בכ- 500 מיליון שקל לתכנית הוליסטית שמטפלת בכל ההיבטים עליהם דיברתי והיבטים נוספים למשל: רווחה נושא שזוכה כאן בוועדה הזאת, לפחות פוקוס, אבל הם בהחלט חשובים.
<משה טור-פז: שנית, שינוי תקינה עליה אמון משרד הפנים והאישורים נמצאים באוצר, ואיזו ראיה מתכללת את כלל המאמצים הללו, בעצם סביב המשרד לענייני ירושלים נותן גם משרד ראש הממשלה.
<משה טור-פז: להבנתנו, שני המשרדים, עיריית ירושלים ומשרד החינוך עושים בכלים שעומדים לרשותנו, יש לנו הרבה כלים חדשים שאנחנו מפעילים בשנה-שנתיים האחרונות, אבל אנחנו מתקרבים מאוד לתקרת ההתקדמות שלנו בגלל היבטים תקציביים.
עמרם מצנע: יש עוד מישהו שרוצה להציג, עיריית ירושלים?
עמרם מצנע: משרד החינוך בבקשה.
<אילנה בוזגלו: אני ממונה על תחום קידום נוער, מפקחת ממונה על קידום נוער במזרח ירושלים.
<אילנה בוזגלו: תחום קידום נוער הוא בעצם אגף מרכזי במשרד החינוך שעוסק בבני נוער שנשרו ונמצאים בסיכון ובנשירה סמויה.
<אילנה בוזגלו: הנתונים שמגיעים אלינו בדרך כלל מגיעים הקב"סים, דרךReaching Out שאנחנו עושים.
<אילנה בוזגלו: השירותים שאנחנו נותנים הם בתוך מסגרות של יחידות לקידום נוער.
<אילנה בוזגלו: בירושלים זו חטיבה לקידום נוער, חטיבה מאוד גדולה ואחת המרכזיות בארץ.
<אילנה בוזגלו: השירותים שאנחנו נותנים במזרח ירושלים, ונתייחס לזה כמזרח ירושלים, דומים למה שאנחנו נותנים בכל הארץ בכל במחוז במישור המניעה בתוך בתי הספר.
<אילנה בוזגלו: אתה מכיר את התכנית הלאומית, בשנה שעברה והשנה פעלנו במסגרת התכנית הלאומית עם תכנית "כשרים" למניעת נשירה בתוך בתי הספר.
<אילנה בוזגלו: עובדים סוציאליים נכנסים לתוך בתי הספר.
<אילנה בוזגלו: בתי הספר מגדירים מספר בני נוער שמבחינתם הם מועדים לנשירה גלויה ועובדים איתם ברמה הטיפולית-תעסוקתית - - -
עמרם מצנע: בעצם זה די סיסמאות, כי אני מבין שאין מספיק כוח אדם, אין מספיק כסף.
<אילנה בוזגלו: מיד אציג את הכול.
<אילנה בוזגלו: אני מספרת מה אנחנו עושים.
<אילנה בוזגלו: אני גם אציג את המספרים.
<אילנה בוזגלו: אנחנו בהחלט רחוקים ממה שצריך באמת לתת.
<אילנה בוזגלו: במזרח ירושלים, אנחנו מטפלים בילדים מגילאי 14 עד 26, כאשר המנדט של משרד החינוך הוא עד גיל 19.
<אילנה בוזגלו: שוב, אנחנו נותנים שירותים לנוער נושר ולנוער בסיכון, בסדר גודל של 300 בני נוער.
<אילנה בוזגלו: אין ספק שהמשרות מצומצמות.
<אילנה בוזגלו: היום המשרות עומדות על 16 תקנים של עו"ס הממומנים בחלקם על ידי משרד החינוך, חלקם על ידי העירייה וחלקם על ידי הרווחה.
<אילנה בוזגלו: - - -
עמרם מצנע: ציינתם שבמזרח ירושלים יש 100 אלף תלמידים ו- 13% נושרים, זה 13,000 ילדים נושרים.
עמרם מצנע: שלא לדבר על אלה שהם לקראת נשירה, וכאן מטפלים רק ב- 300 ילדים.
<אילנה בוזגלו: גלויים.
<אילנה בוזגלו: שוב אגדיר את הגילאים, 14 עד 18.
<אילנה בוזגלו: לדעתי משה טור-פז נתן את הפריסה המאוד מאוד אמיתית בנוגע לקליטת כוח אדם מקצועי כדי לאתר את אותם ילדים ולעבוד איתם.
<אילנה בוזגלו: אנחנו נותנים את השירות שלנו דרך הקב"סית שנמצאת במזרח ירושלים ובאמצעות העובדים שנמצאים בשטח.
<אילנה בוזגלו: השירותים שאנחנו נותנים להם: שירותי השלמת השכלה, תעסוקה, מנהיגות והעצמה בשילוב טיפול תומך למידה.
<אילנה בוזגלו: בסך הכול שיש הישגים מאוד מאוד יפים עם הקבוצה שאנחנו עובדים איתה.
<אילנה בוזגלו: היא קבוצה לא גדולה.
<אילנה בוזגלו: מבחינת משרד החינוך אין בעיית משאבים לתת לילדים האלה.
<אילנה בוזגלו: כן בהחלט יש בעיה של מקום.
<אילנה בוזגלו: דיבר משה על נושא המבנים וכמה קשה לאתר מבנים, קשה מאוד לשכור מבנים.
<אילנה בוזגלו: יש את עניין כוח האדם.
<אילנה בוזגלו: אלו הסוגיות שאיתן אנחנו מתמודדים.
<אילנה בוזגלו: מבחינת המשרד יש משאבים לתת והוא נותן במיטב שהוא יכול לתת.
עמרם מצנע: "עיר עמים" בבקשה.
<אביב טטרסקי: כמו שמשה טור-פז ציין וגם הנתונים לפניכם.
<אביב טטרסקי: הרבה מהם קיבלנו דרך העבודה של העירייה.
<אביב טטרסקי: בנושא של חוסר קרקעות אבקש להוסיף ולהמשיך משם.
<אביב טטרסקי: מהעבודה שלנו מצאנו שבשכונות שונות במזרח ירושלים יש וועדי הורים, וועדי קהילה שמצביעים על שטחים בשכונות שלהם.
<אביב טטרסקי: הם אומרים "כאן היינו רוצים שתיקחו את הקרקע הזאת ושיבנו עליה בתי ספר".
<אביב טטרסקי: לאור הבעיה שמשה טור-פז הצביע, לדעתי מאוד כדאי לעשות בירור גם עם אנשי השכונות עצמם - - -
עמרם מצנע: זה שוועד השכונה רואה איזו קרקע פנויה ואומר שהוא רוצה ששם יהיה בית ספר, זה רחוק מאוד מאוד מלהפוך אותה לזמינה.
<אביב טטרסקי: זו עבודה שאנחנו התחלנו לעשות בחודשים האחרונים.
<אביב טטרסקי: מדובר בקרקעות שעליהן ניתן לקבל תמיכה של כלל השכונה, אם צריך להפקיע אותן – אז להפקיע אותן.
<אביב טטרסקי: כאן יש פוטנציאל לשינוי אם באמת מצביעים על המחסור בקרקע כנקודה קריטית.
<אביב טטרסקי: להערכתנו, בהחלט יש מה לעשות אם יערבו בזה את נציגי השכונות.
<אביב טטרסקי: לדעתי זו הצעה שמאוד כדאי לבדוק.
<אביב טטרסקי: מצד שני יש חסמים שהם מאוד בידיים של מנח"י.
<אביב טטרסקי: למשל עניין ההסעות.
<אביב טטרסקי: כאשר בין השאר בעקבות העדר קרקעות לבתי ספר, הרבה מאוד ילדים גם אם הם רשומים לבתי ספר הם רשומים לבתי ספר רחוקים ממקום מגוריהם.
<אביב טטרסקי: בהרבה מקרים ההסעות שהעירייה אמורה לתת לא ניתנות בצורה מספקת.
<אביב טטרסקי: זה הכי חריף אולי בשכונות מעבר לגדר ששם צריך לעבור מחסום.
<אביב טטרסקי: מדובר על אלפי תלמידים.
<אביב טטרסקי: השבוע היינו בג'בל מוכבר, סיפרו לנו ששם ביטלו הסעה שניתנה עד השנה, השנה מצאו להם דרך קיצור שהמרחק הוא לא מרחק של שלושה ק"מ – ביטלו להם את ההסעה.
<אביב טטרסקי: לאור שאר הקשיים הקיימים, אני חושב שבנושא של ההסעות חשוב להשקיע את התקציב היחסית הקטן, בשביל שזה לא יהווה עוד חסם.
<אביב טטרסקי: הוזכר הנושא של נשירת תלמידות – בתי ספר שנבנים מחוץ לשכונה, יש שכונות שאין בהן בית ספר תיכון, יהיה מאוד מאוד קשה לשלוח תלמידות ללמוד מחוץ לשכונה שלהן.
<אביב טטרסקי: אפרופו, הנושא התרבותי.
<אביב טטרסקי: לכן גם כשחושבים לפתור את הבעיה חייבים שבכל שכונה יבנו את בתי הספר החסרים.
<אביב טטרסקי: מעבר למחוסר הפיסי קיימות בעיות, כמו הבעיות למניעת נשירה, אנחנו רואים גם במנח"י, גם במשרד החינוך וגם במשרד התמ"ת (משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה), הכלכלה היום, שיש פער גדול בין מה שמוצע במערב העיר למה שמוצע במזרח העיר.
<אביב טטרסקי: הפער הוא במספרים אבסולוטיים ואם בודקים במספרים יחסיים זה קופץ עוד יותר.
<אביב טטרסקי: למשל 11 בתי ספר שמשרד החינוך או משרד הכלכלה מפעילים במערב העיר לעומת 2 בתי ספר כאלה במזרח העיר.
<אביב טטרסקי: במזרח העיר אין - - -
עמרם מצנע: אתה מדבר על מזרח העיר.
<אביב טטרסקי: במשרד הכלכלה זה להכשרה מקצועית, אין אף בית ספר כזה, גם משרד החינוך מפעיל מסגרות בבתי ספר נפרדים ששם יש שניים לעומת 7, שיש במערב העיר, נדמה לי.
<אביב טטרסקי: יש כיתות שח"ר (שירותי חינוך ורווחה) שנועדו למנוע נשירה בתוך בתי ספר הרגילים.
<אביב טטרסקי: 65 כיתות במערב העיר, 5 כיתות במזרח העיר.
עמרם מצנע: זה פונקציה של כסף?
<משה טור-פז: לא.
<משה טור-פז: נתייחס אחד אחד.
עמרם מצנע: בעניין של שח"ר.
עמרם מצנע: בעצם זה ארגון כיתה עם תקציבים מיוחדים בתוך הספר.
<משה טור-פז: זה מותנה בבגרות ישראלית.
<משה טור-פז: כל המגמה של אגף שח"ר זה לעודד תלמידים להגיע לבגרות.
<משה טור-פז: התכנית של אגף שח"ר אינה מותאמת לבגרות הפלשתינית ולכן רק בשכונת בית צפפה יש, היום יש בעוד בית ספר אחד או שניים בגרות ישראלית ואז קיימת האופציה לפתוח את כיתות שח"ר.
עמרם מצנע: איזה אחוז מהילדים הולכים על מסלול בגרות ישראלי ואיזה על מסלול פלשתיני?
<אילנה בוזגלו: בקידום נוער כולם על מסלול ישראלי.
עמרם מצנע: לא שאלתי על קידום נוער, שאלתי על אלה שנמצאים בכיתות התיכון.
<לארה מובאריכי: זה בערך 500 תלמידים, זה אחוז שאי אפשר לציין אותו.
<משה טור-פז: היה לנו בית ספר אחד או שניים עם בגרות ישראלית, באחרים בעצם לא הייתה אופציה.
<משה טור-פז: עשינו השנה שינוי מדיניות.
<משה טור-פז: משרד החינוך ועיריית ירושלים מציעים לבתי ספר להיכנס לבגרות ישראלית.
<משה טור-פז: מטבע הדברים אנחנו לא עושים שום דבר בכפייה, זה דורש שיתוף פעולה של בתי הספר והקהילות.
<משה טור-פז: בכל מקום שהקהילה אומרת 'רוצה אני', למשל שכונת צור-באחר היא דוגמה טובה, אנחנו פותחים בבתי הספר ביסודיים ובעל-יסודיים כיתה לבגרות ישראלית לצד כיתה לבגרות פלשתינית.
<משה טור-פז: ברגע שיש את זה אפשר גם לפתוח כיתה של אגף שח"ר.
עמרם מצנע: חוץ מהשאלה הלאומנית, לצורך העניין, מה הסיבות לכך שלא יותר תלמידים הולכים לבגרות ישראלית?
<משה טור-פז: אני חושב שעיקר הבעיה היא אצלנו.
<משה טור-פז: אנחנו עד היום לא הצענו כי היה סוג של סטאטוס-קוו כזה שאמר יש בגרות פלשתינית במזרח ירושלים, היו שני חריגים.
<משה טור-פז: היום אנחנו מבינים שיש כאן, שוב, הנושא הזה נתפס כנושא פוליטי.
<משה טור-פז: אנחנו מנסים היום במשרד החינוך ובעירייה לנתב את הפוליטיקה הצידה ולהציע את זה כאופציה.
<משה טור-פז: איפה ירד לנו האסימון?
<משה טור-פז: – כשגילנו ש- 5 בתי ספר מוכר שאינו רשמי מגישים רק לבגרות ישראלית.
<משה טור-פז: כלומר, דווקא השטח הגיב מהר יותר מאיתנו והציע לילדים ממזרח ירושלים בגרות ישראלית.
<משה טור-פז: יש אפילו תופעות, המפקחים מכירים אותן היטב, של ילדים שלומדים בבוקר בבית ספר רשמי לבגרות פלשתינית, ואחר הצהריים לומדים לבגרות ישראלית בבית ספר פרטי בתשלום.
<משה טור-פז: היום המגמה אצלנו להציע, שוב רק למי שרוצה.
<משה טור-פז: זה ייתן לנו גם כלים נוספים כלכליים לכיתות שח"ר שאין.
עמרם מצנע: מאיזה כיתה אתה צריך להחליט אם אתה הולך לכאן או לכאן?
<לארה מובאריכי: עדיף מהיסודי.
<לארה מובאריכי: אבל אנחנו התחלנו מחטיבות הביניים.
<לארה מובאריכי: בצור-באחר יש לנו אחד ביסודי שהתחיל השנה בכיתות ב'.
<לארה מובאריכי: עדיף שזה יתחיל כבר בכיתה א'.
<לארה מובאריכי: הלכנו גם על חטיבות ביניים בכיתה ז' ואמרנו שזה בסדר.
<לארה מובאריכי: אבל אם רוצים שבאמת יהיה חינוכי - - -
עמרם מצנע: לצורך הבגרות הישראלית, הם חייבים את ללמוד "ביאליק" "הרצל" וכדומה?
עמרם מצנע: אולי זה יותאם ושזה יהיה לפחות במקצועות - - -
<לארה מובאריכי: בדיוק מה שקורה עם ערביי הצפון.
<מוחמד כנאעני: בדיוק מה שיש בתכנית של ערביי ישראל.
<מוחמד כנאעני: העתקנו אותה לכל בתי ספר.
<מוחמד כנאעני: יש ספרות, "ביאליק" תנ"ך.
<לארה מובאריכי: יש את אותה תכנית לימודים ישראלית המותאמת לערבי הצפון.
<לארה מובאריכי: כאן הם אמורים ללמוד את אותה תכנית עם אותם ספרים.
<לארה מובאריכי: העובדה, השנה התחלנו עם צור-באחר וגם בשייח ג'ראח בבית ספר לבנות כיתה ז'.
<לארה מובאריכי: הם לומדים את התכנית ועדיין לא נתקלנו בבעיות מיוחדות.
<לארה מובאריכי: לדעתי הסיבה היחידה היא הסיבה הפוליטית, ההתנגדויות שהיו השנה בעקבות הכנסת התכנית הישראלית הן התנגדויות שהן רק פוליטיות לאומניות נטו.
עמרם מצנע: אם מישהו רוצה ללכת למוסד להשכלה גבוהה, פלשתיני או ירדני, איזו תעודה יותר מתאימה?
<מוחמד כנאעני: זה תלוי באזרחות שלך.
<מוחמד כנאעני: אם אתה אזרח ישראלי והולך ללמוד בירדן, אין לך בעיה עם הבגרות הישראלית, אבל אם אתה תושב מזרח ירושלים ויש לך בגרות ישראלית, יש לך בעיה במדינות ערב.
עמרם מצנע: ואיך במוסדות ההשכלה בשטחים?
<מוחמד כנאעני: אתה עושה שנת הכנה.
<מוחמד כנאעני: לביר-זית את ערבי ישראל מקבלים לאחר - - -
עמרם מצנע: ואם למזרח ירושלים מגיע מישהו עם תעודת בגרות ישראלית?
<מוחמד כנאעני: לא מקבלים אותו.
<מוחמד כנאעני: החוק של האוניברסיטאות הערביות בכלל, זה נעשה כאילו אחד בחבל אחד.
<מוחמד כנאעני: ערביי ישראל וישראלים כולם זרים בגלל האזרחות.
<לארה מובאריכי: לכן מי שרוצה ממזרח ירושלים ללמוד את התכנית הישראלית, יש לו כבר בראש שהוא הולך למוסד אקדמי ישראלי.
<לארה מובאריכי: אין לו שתי אופציות בחירה, הוא לא הולך לביר-זית ולא לבית-לחם ולא לירדן.
<לארה מובאריכי: יש לו כיוון אחד.
<מוחמד כנאעני: הילדים האלה לוקחים את המינימום של הבגרות הישראלית, 21 יחידות בגרות.
<מוחמד כנאעני: התופעה הייתה בלימודי האקסטרני, הם הולכים ללמוד מקצוע שיוכלו לעבוד בסביבה.
<לארה מובאריכי: אבקש להתייחס לכיתות שח"ר.
<לארה מובאריכי: בית ספר צור-באחר שנכנס בשנה שעברה לתכנית הישראלית, באותה שנה שהוא נכנס לתכנית הוא כבר קיבל כיתת שח"ר.
<לארה מובאריכי: ישירות מתחברים לזה.
<לארה מובאריכי: <קריאה:> אילו פתרונות מקבילים אתם נותנים לבתי ספר שאין להם בגרות ישראלית?
<לארה מובאריכי: <קריאה:> אין לנו.
<לארה מובאריכי: כלומר למשרד החינוך אין.
<אביב טטרסקי: ברשותך, אסיים בקצרה.
<אביב טטרסקי: שתי נקודות לגבי מה שנאמר עכשיו.
<אביב טטרסקי: משה טור-פז אמר בעצמו שבנושא של התקנים צריך אולי לשנות את הנוהג או הנהלים המקובלים.
<אביב טטרסקי: התכניות של מניעת נשירה, תכניות שח"ר הן על אחת כמה וכמה.
<אביב טטרסקי: אם שח"ר לא פותחים כי הבגרות היא פלשתינית, אי אפשר לחכות עד שכל התלמידים יעברו לבגרות ישראלית, אפילו אם חושבים שזה יקרה צריך לתת פתרונות כאן ועכשיו.
<אביב טטרסקי: שנית, מאחר שעלה הנושא של הבגרות הישראלית, משה טור-פז אמר "לא כופים" אנחנו שומעים דברים קצת אחרים, לא מהשטח אלא ממש ממשרד החינוך, שיש תעדוף תקציבי מאוד גדול לטובת בתי ספר שעוברים לבגרות הישראלית.
<אביב טטרסקי: מעבר למחשבה אם דבר כזה הוא ראוי או לא ראוי, שכל אחד יחשוב לעצמו, זה גם עלול מאוד מאוד לא לעבוד.
<אביב טטרסקי: אם רוצים לנצל את פה את המצוקה שיש אחרי 45 שנה של הזנחה גם כדי לעשות איזה מהלך שהוא מהלך פוליטי, זה עלול להיכשל ולהישאר בלי זה ובלי זה.
<אביב טטרסקי: הכריכה של שני הדברים האלה יחד היא טעות מאוד מאוד גדולה.
<אביב טטרסקי: צריך לתת את הפתרונות גם למי שלומד בתכנית הבגרות הפלשתינית ללא תעדוף כזה או אחר.
<משה טור-פז: חשוב לי להעמיד דברים על דיוקם, במשרד החינוך, שוב בעירייה אנחנו עובדים עם המשרד יד-ביד, אין תעדוף לתכנית כזאת או אחרת.
<משה טור-פז: אבל במשך השנים נבנו הרבה תכניות תוספות, בעיקר בעל-יסודי, מז' ועד י"ב שנועדו לשפר את ההישגים, בין אם זה במיצ"ב (מדד יעילות וצמיחה בית ספרית) ובין אם זה בבגרות, כולל שעות, כולל חיזוק לימודי המדעים והמתמטיקה.
<משה טור-פז: לכל השעות האלה לא זכאי בית ספר שאין בו בגרות ישראלית.
<משה טור-פז: אגב, באופן אחר, זה נכון גם לציבור החרדי שהוזכר כאן קודם.
<משה טור-פז: לכן כאשר בית ספר נכנס, כדוגמה צור-באחר, לבגרות ישראלית, אנחנו לא מבקשים עבורו שעות נוספות.
<משה טור-פז: המשרד אוטומטית נותן לכיתה שלומדת לבגרות ישראלית X שעות למדעים ו- X שעות למתמטיקה וכדומה, זה ארצי.
<משה טור-פז: לכן המשמעות היא שהוא מקבל תוספת שעות, אין בקשה או תעדוף או משהו אחר.
<משה טור-פז: כך בנויה תכנית תקצוב השעות במדינה.
<משה טור-פז: שוב, גם בתי ספר חרדים וגם אחרים שלא ניגשים לבגרות ישראלית לא מקבלים את השעות האלה.
<משה טור-פז: זה היתרון שעליו מדבר אביב טטרסקי.
עמרם מצנע: בהבדל בית בגרות ישראלית לבגרות פלשתינית, יש גם הבדל במקצועות הליבה?
<מוחמד כנאעני: לא.
<מוחמד כנאעני: הם אותם מקצועות.
<מוחמד כנאעני: אבל התכנים קצת שונים.
עמרם מצנע: יש גם ריאלי והומאני כמו אצלנו?
<מוחמד כנאעני: שם אין לנו את העניין של היחידות והרפורמה שהייתה בבגרות הישראלית, עדיין זה לפי המתכונת של הבגרות הישראלית שהייתה בשנות ה-70, יחידות ריאלי והומאני.
<קרן צפריר: מהאגודה לזכויות האזרח.
<קרן צפריר: אבקש להתחיל מסוף הדברים שנאמרו ואחר כך אולי אחזור לסדר.
<קרן צפריר: האופן בו מציגה עיריית ירושלים את הדברים משתמע כאילו הדברים הם גזרה משמיים.
<קרן צפריר: חשוב להבהיר שלא כך.
<קרן צפריר: זאת אומרת שאם אנחנו מדברים על תכנית שח"ר, תכנית שנועדה עבור החינוך הרשמי הממלכתי, אפשר שבאותו אופן בו היא יוצרה עבור חינוך כזה להיות מיוצרת עבור החינוך פלשתיני, או לפי תכנית החינוך הפלשתינית.
<קרן צפריר: אפשר להתאים ואפשר לא לקרוא לזה שח"ר אלא בשם אחר.
<קרן צפריר: לייצר תכנית שמתאימה לקהל הזה.
<קרן צפריר: הציפייה מילדים החל מכיתה ב', כפי ששמענו ואפילו מכיתה ז', שידעו כבר בגיל הזה מה הם רוצים להיות בעתיד, האם הם רוצים ללמוד במוסדות חינוך ישראלים או בשטחים, היא ציפייה, לנו, לכל אחד יש את הסופרלטיבים של עצמו.
<קרן צפריר: המדינה הייתה יכולה באותו אופן שהיא מצפה מהילדים לתכנן את עתידם בשלב כל כך מוקדם, פשוט להכיר את אותו מוסד עליו היא מפקחת, העירייה כן עוברת על הספרים וכן יש פיקוח של המדינה על התכנים הנלמדים, יש אישור של המדינה לתכנית הלימוד הזאת.
<קרן צפריר: אפשר להכיר בתכנית הלימודים הזאת כפי שמכירים בתארים זרים של אוניברסיטאות זרות מחו"ל לצורך קבלה לאוניברסיטאות בישראל.
<קרן צפריר: המדינה לא עושה את זה ולכן בעצם היא מאלצת את הילדים האלה לבחור אם הם רוצים בעתיד את מדינת ישראל, ולקבל השכלה במדינת ישראל בעתיד וללכת ללמוד לפי תכנית הלימוד הישראלית.
<קרן צפריר: אתייחס לנושאים אחרים ששמנו עליהם את הדגש, חשוב להבהיר שהדברים הם לא חדשים.
<קרן צפריר: באמת, לצפות היום לבינוי מהיר של 1,000 כיתות זה אולי לא סביר.
<קרן צפריר: אבל נזכור שהנושא הזה מונח על שולחנה של העירייה למעלה מעשור, לכל הפחות ואולי אפילו יותר, דרך עתירות שהוגשו הן על ידי האגודה לזכויות האזרח, הן על ידי "עיר עמים".
<קרן צפריר: יש פסק דין שקובע מלפני כשלוש שנים, שבתוך חמש שנים על העירייה להשלים את המחסור בכיתות לימוד.
<קרן צפריר: העירייה ומשרד החינוך כמובן, למיטב ידיעתנו לא מתכוונים לעמוד בזה מאחר והם חושבים מלכתחילה שהמספרים לא מדויקים.
<קרן צפריר: אני לא אדבר בשמם, אבל הם מעריכים שיש מספר גדול של ילדים שירצו להישאר בחינוך הפרטי ולא עבור לחינוך הרשמי.
<קרן צפריר: לכן התכוונות או ההתכוננות לבינוי בתי ספר חדשים היא מלכתחילה נמוכה יותר מהצרכים האמיתיים וגם, למיטב הבנתי, אי כוונה לעמוד במטרות.
<קרן צפריר: בתכנית החומש שהוכנה לאחר מתן פסק הדין כבר אז דובר על מספרים שהם נמוכים בהרבה מאותן 1,000 כיתות וזאת כאשר אנחנו לא מתייחסים לגידול הטבעי.
עמרם מצנע: במונח 1,000 כיתות, מה - - -
<משה טור-פז: אבקש להתייחס.
<משה טור-פז: ניתחנו בצורה מאוד מפורטת את המצב של ירושלים על פי שכונות ולפי פערים.
<משה טור-פז: הגענו למצב שקרוב ל- 1,000, בעצם 927 כיתות חסרות לנו כאשר ויש שכונות שיש בהן קרקעות, אבל דווקא שם לא צריך - - -
עמרם מצנע: המספר הזה מה הוא מביע?
עמרם מצנע: הוא מביע חוסר מוחלט?
עמרם מצנע: כלומר גם אלה שאינם לומדים בחינוך הרשמי הם כאילו כיתות חסרות?
עמרם מצנע: או שמדובר על כאלה שלומדים בכיתות שכורות?
<משה טור-פז: מזרח ירושלים אינה חריגה בתופעה.
<משה טור-פז: ישנם ציבורים רחבים במדינת ישראל שהחינוך המוכר שאינו רשמי הוא בחירה ראשונה שלהם.
<משה טור-פז: כאן בהחלט יש נקודה משמעותית, כלומר זכות הבחירה של אדם ללכת לבית ספרר רשמי או מוכר שאינו רשמי היא נכונה לכל ציבור.