GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי ברקת: יש לנו כ-1,000 פעילים, בעיקר צעירים ורבנים, בתחום הזה.
אלי ברקת: יש את מכון קרן, שגב' ענבר גלילי שכטר שעומדת בראש המכון נמצאת איתנו היום, בו אנחנו מכשירים מורים ברוח הדברים שדיברנו עליהם.
אלי ברקת: אחת הבעיות העיקריות במערכת החינוך זו השחיקה והנטישה של מורים, ומורים שעוברים בקרן, הם משקיעים פי שניים בתהליך ההכשרה שלהם, אבל את הפירות אנחנו רואים לאורך זמן, כי המורים נשארים איתנו הרבה יותר שנים ולהיות בוגר קרן זה תו איכות בתוך מערכת החינוך.
אלי ברקת: תודה רבה.
עמרם מצנע: אתם גם דואגים לא לחצות את הקווים בין להיות לאומיות ולאומנות?
אלי ברקת: אנחנו רחוקים משם, שאי אפשר לחשוב בהקשר הזה.
אלי ברקת: אנחנו שותפים גם עם רות קלדרון - - -
עמרם מצנע: הסביבה, ישראל במערך האזורי, האני והאחר.
אלי ברקת: אחד מהערכים אמרתי זה הפתיחות לעולם, חלק מהערכים זה בין ישראל לאני.
אלי ברקת: אפשר לראות יהודים שמקצינים או תופסים חלק שגורם להקצנה, דווקא האור שאנחנו מאירים זו יהדות פתוחה, יהדות ליברלית, יהדות שמכילה ומקבלת.
אלי ברקת: לא מפרידה, לא רק בין יהודים, אלא גם בין ישראל לעמים.
אלי ברקת: רואים את זה גם בתוך מערכת החינוך של אליאנס בעולם, באליאנס בעולם לומדים יהודים ושאינם יהודים בתוך בית ספר בצורה אינהרנטית.
נעמה אזולאי: גם אצלנו פה, גם בירושלים, בית ספר כל ישראל חברים לילדים חירשים הוא בית ספר שיש בו גם יהודים לא דתיים, גם חרדים, גם נוצרים, גם מוסלמים, גם ילדים ממזרח ירושלים, כי אנחנו יודעים שיש לנו מוסד מיוחד ושהילדים האלה, אם הם לא יגיעו אליו, לא יהיה להם בעצם מענה.
יהודה מימרן: לא לחינם אנחנו בחרנו להדגיש את הערכים ההומניסטים של היהדות, הבסיס של העיסוק שלנו בתחום היהודי הוא כבוד האדם, האדם נברא בצלם, האדם באשר הוא, יהודי וגוי.
נעמה אזולאי: אותו דבר בדרכא.
נעמה אזולאי: בדרכא יש את בית הספר הדרוזי.
עמרם מצנע: בסדר, אני רציתי רק להעיר את תשומת הלב.
נעמה אזולאי: It goes without saying אצלנו.
שמעון אוחיון: אם מותר להגיד הערה בעניין הזה.
שמעון אוחיון: הוויכוח הזה בין לאומיות, לאומנות וגזענות - - -
עמרם מצנע: זה המדרון פחות או יותר.
שמעון אוחיון: זה המדרון.
שמעון אוחיון: אני לא יכול לבוא בטענה לגבי לאומיות אם אדם חושב שהערך הלאומי, הוא רוצה לקחת אותו בסדר עדיפות ראשון, נעלה, ואני אומר לו בעניין הזה לאומנות.
שמעון אוחיון: אנחנו לפעמים חוטאים ונופלים בקטע הזה.
שמעון אוחיון: אני בעד לכבד את האחר, יש לי תמיד בעיה שאני לא מכבד את עצמי או את מי שקרוב אליי.
שמעון אוחיון: זאת הבעיה, שהרבה פעמים אנחנו עם הסיסמאות לכבד את האחר, אבל את הקרוב ואת אחיך אתה לא מכבד.
שמעון אוחיון: אני לא רואה בזה עניין של לאומנות, שזאת בעיה, ואני רואה שאנחנו נופלים בפח.
שמעון אוחיון: אתה שומע בחדשות מקרה של נגיד תג מחיר, שאני מתעב את ההתנהגות שלהם ואני מתנגד, ואומרים בחדשות שהפעילות שלהם על רקע גזעני, וכשערבי רוצח יהודי הוא עשה זאת על רקע לאומני.
שמעון אוחיון: לאומני, גזעני, כלומר בקטע הזה אתם רואים את ההבחנה שאנחנו נופלים אליה, מפילים אותנו לתוכה.
שמעון אוחיון: הוא, מותר לו להיות לאומני ולי אסור.
שמעון אוחיון: אם אני לאומני אז אני גזעני.
שמעון אוחיון: לכן גם פה אני צריך לעשות את ההבחנות הללו.
שמעון אוחיון: אני לא רואה בזה שום פסול, ודאי שאני לא רוצה את זה בצורה קיצונית, אלא אני אשתדל שגם ערכים אחרים ישתלבו.
שמעון אוחיון: גזענות, בוודאי שאנחנו דוחים מכל וכול.
שמעון אוחיון: לכן לגבי ההערה, כדי שהיא לא תישאר רק מהכיוון של יושב ראש הוועדה, עמרם מצנע - - -
עמרם מצנע: אני אומר שלא תגידו שלא מעניין בוועדה שלנו.
שמעון אוחיון: מעניין.
שמעון אוחיון: הוויכוח הזה ביני לבין עמרם הוא לא מהיום.
עמרם מצנע: היה צריך עכשיו לדבר איתנו אלי אללוף, שהוא היום עוסק כנראה בדברים יותר חשובים, עם הוועדה להדברת העוני.
עמרם מצנע: על אלי אני לא צריך לדבר, שמו הולך לפניו ואני מבין שהוא היום גם יועץ אסטרטגי אצלכם, אז אולי אתה תאמר משהו בנושא?
יהודה מימרן: כן, אז אני באמת רציתי לומר כמה מילים על הנושא של המרכז החינוכי הבינלאומי.
יהודה מימרן: אתם קיבלתם פרישה של הפעילות של כל ישראל חברים, בשני התחומים האלה.
יהודה מימרן: אנחנו, כחלק מההתחדשות של מקוה ישראל ושל הפעילות של אליאנס בכלל, עמלים בימים האלה על הקמה של מרכז חינוכי בינלאומי שיישב פה במקוה ישראל, ישרת את ציבור המורים, התלמידים, אנשי החינוך בכלל, בתוך בתי הספר שאנחנו פועלים בתוכם, במעגלים השונים, הבעלות ובתי הספר ההיסטוריים וההפעלה של התכניות החינוכיות, ויעמיק את ההכשרה המקצועית הפדגוגית של המורים.
יהודה מימרן: מכון קרן הוא מכון מוכר, אני חושב, ומכובד, שחגג 40 שנה בשבוע שעבר, הוא הצמיח מאות מורים, דמות של מורה שהוא מנהיג, שהוא רחב אופקים, שהוא משכיל, שהוא הומניסט, מקדם למידה משמעותית, והכוונה היא להקים פה במקוה ישראל את המרכז החינוכי הבינלאומי הזה.
יהודה מימרן: אנחנו חושבים שבראש ובראשונה הוא ילווה בתי ספר בארץ, אבל שמעתם על בתי הספר שאנחנו בקשר איתם בחוץ לארץ וסביב עמיות וסביב זהות יהודית וסביב ההכרה עם האחר, מאוד חשוב ליצור את החיבורים האלה.
יהודה מימרן: כבר היום יש לנו פעילות עם בתי ספר באירופה שמגיעים לפה למחנה קרל נטר, בקיץ, יש מורים שאנחנו מכשירים.
יהודה מימרן: בשבוע הבא גיא גרדי, שמנהל את תכניות מורשה, נוסע עם צוות לצרפת ופוגש אנשי חינוך ומנהלים כדי לעסוק בנושא של החינוך היהודי.
יהודה מימרן: המרכז החינוכי הבינלאומי הזה ישרת אותנו גם בארץ וגם בקשרים הבינלאומיים והיינו באמת רוצים את השותפות של המשרד בהקשר הזה, נפגשנו גם עם המנכ"לית, גם השר יודע, ואנחנו נשמח גם לעזרה שלכם בהקשר הזה.
יהודה מימרן: ועוד בקשה אחת שחשוב לי להעלות.
יהודה מימרן: דיברנו על היוזמה המשותפת שקיימת סביב תכנית מארג.
יהודה מימרן: אנחנו מרגישים שאנחנו בשלים להרחיב אותה, כרגע היא פועלת בכ-25 בתי ספר, אנחנו יכולים להרחיב אותה להרבה יותר בתי ספר.
יהודה מימרן: בימים האלה ממש אנחנו בקשר עם משרד החינוך על יוזמה משותפת סביב נערות להיי טק, סודקות את תקרת הזכוכית.
יהודה מימרן: ככל שהחיבורים מבחינתנו עם משרד החינוך יהיו יותר משמעותיים, כך העשייה שלנו, אני חושב, תהיה יותר אפקטיבית.
יהודה מימרן: חשוב לציין שיחד עם המשרד אנחנו כותבים חומרי לימוד שנלמדים בתוך בתי הספר.
יהודה מימרן: אחד הדברים שפיתחנו דווקא בתחום של החינוך היהודי, שירים ושורשים, שנלמד בלמעלה מ-200 בתי ספר ברחבי הארץ, חומרי לימוד שמדגישים, שוב, את היחס אל הזולת והאחריות והכבוד וגם פה היינו שמחים לחיבורים יותר משמעותיים.
עמרם מצנע: בבקשה, רות.
רות קלדרון: קודם כל תודה רבה.
רות קלדרון: מאיר עיניים ומשמח ומרגש ומחזק להיות כאן ולטעת עץ.
רות קלדרון: אני רוצה להגיד מילה על השם מקוה ישראל, שזה שם נורא יפה למקום והמקור שלו, כמה שאני מבינה, הוא מקוה ישראל ה', כלומר במסכת יומא, אחרי כל הסיפור של בקשת סליחה מחברים וכו', יש את ההבחנה בין יהדות לנצרות, או להרבה דתות אחרות, שבנצרות יש חטא שאי אפשר לנקות אותו, האדם הוא חוטא באופן יסודי, יש לו איזה פגם, ומסכת יומא אומרת שאלוהים הוא המקוה של יהודים, מקוה ישראל ה', כלומר כשאתה נכנס ליום כיפור אתה כאילו נכנס למים כל הגוף ואתה יוצא טהור, והרעיון הוא זה שאדם יכול להיתקן לגמרי, שלא סוחבים פגם או חטא משנה לשנה, זה רעיון עצום.
רות קלדרון: וזה רעיון מדהים לקרוא למקום מקוה ישראל.
רות קלדרון: עכשיו, גם מצד האגרונומיה ומשפחתי ואח של סבא שהיה פה במקוה ישראל במאה הקודמת ונפטר כאן משחפת וגם מצד העבודה המשותפת עם יהודה ואלי ונעמה וההתחדשות היהודית, אני מאוד מאמינה בדרך שלכם וכמובן שבתור ועדת חינוך, מה שאני יכולה לעשות אני אשמח לתמוך ולעזור.
רות קלדרון: שני דברים אני רוצה לומר.
רות קלדרון: אחד, בשאלת הזהות, אני חושבת שאתם מציגים תהליך מדהים, אני לא זוכרת מי הלך איתי בהתחלה וגם סיפר לי ששארל נטר, כמו שאתה אומר, וכרמייה באים מאירופה החילונית, המדענית, הרציונלית, והולכים ליהודים מטורקיה, מרוקו, דרך כל עולם המזרח, ובונים שם גשר אל העולם הנאור יותר, אבל בעצם שם נוצר שילוב מאוד ייחודי ויוצא דופן של מסורתיות שהיא גם וגם, שהיא גם דוברת צרפתית ויש לה סטייל, אני חייבת לומר לכולכם, אני בונה הרבה על העלייה מצרפת שיהיו עוד כאלה, וגם מצד שני היא מאוד חדורה ועמוקה במסורת באופן שהוא יותר ממה שבא מאירופה.
רות קלדרון: ועכשיו אתם עושים מהלך חזרה, במזרח שמש, שגם התרבות המסורתית המזרחית תחזור לתוך כור ההיתוך הישראלי.
רות קלדרון: אני רוצה להגיד בתור חצי ספרדייה מצדי שבתוך המעבר הזה תשימו לב לדברים שאנחנו לא רוצים לקחת איתנו, מהתרבות המזרחית.
רות קלדרון: דבר ראשון שאני שמה לב זה המנהיגות הנשית.
רות קלדרון: כלומר נעמה ונעמה ונעמה, אבל כמעט כל מי שמוביל כאן מהלך, ברוך ה', אני עד היום לא הכרתי אותך, וקרן תמיד היה, אומרים דמות המורֶה, אבל לי תמיד היו מורות, יש רוב נשי, אבל אין רוב נשי בהנהגה.
רות קלדרון: אין רוב נשי באיפה שמחליטים את ההחלטות ואיפה שהכסף הגדול וגם בתכניות הלימוד.
רות קלדרון: לא יכול להיות רבנים וגם תלמוד תורה לבנות.
רות קלדרון: המקום של אישה ספרדייה, מזרחית, מסורתית, צריך להיות ביחד.
רות קלדרון: גם בית הכנסת, עם כל הכבוד, אני לא אהבתי את זה, אני לא רוצה להיות מאחורי המסכים.
רות קלדרון: יש את הבמה של ספרדים, במה של אשכנזים, מקום לתימנים והנשים.
רות קלדרון: זה כבר לא יכול להיות, אנחנו כבר לא שם.
רות קלדרון: במובן הזה אני גאה להיות בכנסת, גם שם אנחנו מיעוט, וזה לא צריך להיות דבר יוצא דופן ומיוחד.
רות קלדרון: הנשים הספרדיות הן נפלאות בבישול והן נפלאות בגידול ילדים ולא נוותר על הנשיות שלנו ונהיה מלכות בבית, ולצד זה אפשר לצאת החוצה ולהיות איפה שנמצא באמת הכוח.
עמרם מצנע: אל תיקחי לנשים האשכנזיות, עם החרדים האשכנזים, ששם זה אלמוסט טוטלוס.
רות קלדרון: אז במובן הזה אני אומרת את מה שאמר יושב ראש הוועדה ואני מאוד מסכימה, גם על בית הספר פה, מדוע ישנם עוד, או אולי זה רק שלב, שישנו בית ספר אחד כזה, אחד כזה ואחד כזה.
רות קלדרון: אני משערת שלשם אנחנו הולכים ובאמת אתם אחד המקומות הכי יפים בארץ, אם לא בעולם היהודי, והמרכז הזה, שלא שמענו עליו הרבה, אבל גם בזה אם נוכל לעזור, להביא עוד עולים, אם זה הרצון שלהם לבוא, ולשלב אותם באופן נכון ולקבל מהם את המתנות שיש איתם, של זהות ומסורת, אז אני באמת יוצאת מלאת תקווה.
נעמה אזולאי: ביום חמישי היה פה שר החינוך וכולם התכנסו יחד בבית הכנסת, גברים ונשים, זה לא היה מחולק, כולם ישבו יחד.
נעמה אזולאי: ועמד הרב שי פירון ועמדה מקהלה, שחנה ארגנה מבית הספר הדתי, בנים בנות ביחד וסולנית יוצאת אתיופיה שהרעידה את נימי הלב שרה באמצע בית הכנסת.
רות קלדרון: דברים טובים על שי פירון אני בשמחה יכולה להגיד, אבל שיהיה שי פירון כל הארץ.
נעמה אזולאי: ואף אחד לא קם ולא יצא והיו שם כל אנשי חמ"ד.
רות קלדרון: אבל, נעמה, אנחנו עוד מתפעלות מזה?
נעמה אזולאי: כן, אנחנו מתפעלות.
רות קלדרון: למה להתפעל מזה?
רות קלדרון: כאילו מה?
רות קלדרון: מישהו מכי"ח היה מתפעל מזה?
רות קלדרון: כרמייה היה מבין מה הבעיה?
רות קלדרון: קרל נטר היה מבין בכלל מה השאלה?
רות קלדרון: או שהיא שרה יפה או שהיא לא שרה יפה.
רות קלדרון: אני לא מוכנה להתפעל ב-2014 מזה ששר החינוך שלנו שומע מוזיקה.
רות קלדרון: הרב דוד סתיו ואנוכי זכינו לסדר סדר ט"ו בשבט בכנסת והייתה מקהלה מעין פרת שהיו בה נשים וברוך ה' הרב דוד סתיו נהנה, אני מקווה שהוא גם נהנה.
שמעון אוחיון: אני רוצה להגיד כמה מילים לפני שאנחנו הולכים.
שמעון אוחיון: קודם כל באמת הדיון הזה הוא מרתק וגם מענג, למען האמת.
שמעון אוחיון: שלא רק יש בו את הצד הנוסטלגי, ואני בוודאי גם אישית, ואי אפשר בלי נוסטלגיה, להיות גם כמי שלמד שלוש וחצי שנים בבית ספר אליאנס במרקש, במסגרת הזו במרוקו וחווה את המשבר.
שמעון אוחיון: חווה את המשבר לבוא ממסגרת מסודרת באליאנס, מ-8 עד 12 ומ-2 עד 5, ואחר כך היינו הולכים לבית הכנסת לחדר, לבוא למעברת חצרים בבאר שבע וללמוד בצריף במשמרת שנייה, כי היה רק מבנה אחד, חלק למדו בבוקר, מ-8 עד 12 ומ-12 והלאה, אז בוודאי אליאנס בזיכרון שלי הוא מקום מאוד חשוב, ולתרומה שלו ולערכים, עם כל הוויכוח והמאבק שהיה בצפון אפריקה, בסך הכול הוא תרם.
שמעון אוחיון: בוודאי התרומה שלו היא לאין ערוך לכל החינוך בכל הקהילות, בוודאי בצפון אפריקה.
שמעון אוחיון: אני אפילו תמה אם אותם שלושה פרסי נובל ממרוקו, אם את החינוך שלהם לא קיבלו באליאנס.
שמעון אוחיון: כלומר טאנוג'י, סרז בן הרוש ובן אסרף, שלושה פרסי נובל, אחר כך את חינוכם הם המשיכו בצרפת ובאמריקה, אבל על פי גילם היסודות היו כמובן באליאנס.
שמעון אוחיון: זה בוודאי בעניין הזה.
שמעון אוחיון: אז כל הרעיונות היפים והמסורת שהשתלבה פה וכל הפסוק הזה שליווה אותם, היזהרו בבני עניים, שמהם תצא תורה, ונתנו בצורה שוויונית, ואני זוכר, לילדים, מי שלא היה לו, אז קיבלו בוודאי גם בגדים וגם הזנה, דבר נפלא.
שמעון אוחיון: באמת אין לי ספק שזה ודאי מלווה אותי.
שמעון אוחיון: אני חושב שברעיון של השילוב של זהות, טיפוח הזהות היהודית, אני לא אוהב זהות אחת, תן לי זהות עשירה, עדיף להשתמש בזהות עשירה.
שמעון אוחיון: בזהות שלי באמת יש, ברוך ה', גם מבחינה זאת מכל הגוונים ואנחנו ירשנו מכל הסוגים ואנחנו גאים בכך שזהותנו באמת היא לא חד כיוונית, אלא היא עשירה ואני חושב שטוב שעשו, בלי להיכנס כרגע לוויכוח עם רות, אם בית הכנסת צריך לשנות כרגע את הפורמט או לא, אבל כן אפשר לאמץ.
שמעון אוחיון: עמרם, יש ויכוח היום בציבור, הרב פינטו וכל הבאבות למיניהם.
שמעון אוחיון: כמה כואב לי שמכירים רק את הצד הזה ולא מכירים את הצד הגדול של התרומה של אותם אנשים שמדברים עליהם, אותם חכמים ואותם רבנים פתוחים, נאורים, שידעו להכיל את כל הקהילה ושמרו תמיד על המסגרת שלה.
שמעון אוחיון: זה הערך הגדול.
שמעון אוחיון: אני זוכר אחד הדברים, אבן דנן שהתווכח על ההילולות.
שמעון אוחיון: הוא לא סבל את זה, היו צדיקים, אבל היו גדולי תורה, צדיקים זה אדמו"רים, זה חצרות, זה לא בהכרח, בלי לפגוע באף אחד, גדולי תורה, היום יש צדיקים ואני זוכר שהוא לא ידע מה לעשות והיה דיון האם להמשיך בהילולות או לא להמשיך, ותמיד היו יוצאים שליחים, בודקים את הסוגיה, מקיימים דיון ונותנים החלטה.
שמעון אוחיון: על פי הכרעה דמוקרטית.
שמעון אוחיון: הוא פתח את הפסק שלו, 'ממציאים צדיק יסוד עולם ועליו יסובבו עיר וחומה'.
שמעון אוחיון: כלומר הצד הזה של הנועזות, של הפתיחות, וחבל, אני יודע, מי שקורא מקור ראשון רואה ארבעה רבנים מובילים שם, את זרמתי, את זיני, שאמנם מצנע יקרא לו לאומני, אבל לא בפתיחות שלו לעולם המודרני, ושרקי ואחרים, והם אומרים, אנחנו לא מזרחיים, אנחנו מערביים, יש לנו עולם אחר של תורה ומדע, של פתיחות, של כלל הקהילה, ולכן אולי זאת גם הסיבה שהקהילות הללו, למרות כל המהפכות והתהפוכות לא נזדקקו לזרמים קונסרבטיביים ורפורמיים ואחרים, משום שהמנהיגות הרוחנית ידעה להכיל את כולם, לקבל את כולם, דתי, לא דתי, שומר מצווה קלה כחמורה או פחות וכו', מחלל שבת, המציאו את כל הפטנטים כדי שהוא יישאר איתם.
שמעון אוחיון: הסוגיה הידועה, ששמעת אותי ברדיו, זה הרב משאש, שהתיר לקנות בשר מאנשים שמוכרים בשבת, זה חילול שבת בפרהסיא, האם נאמנים בכשרות, לא נאמנים בכשרות.
שמעון אוחיון: אבל כדי לשמור על הקהילה הוא מצא את הפטנט, הוא אמר שחילול שבת בפרהסיא זה רק בעבודת אדמה, לא במסחר, והוא השאיר את הקהילה מאוחדת.
שמעון אוחיון: הוא יכול היה להישאר כמו שלצערי במזרח אירופה בקהילה, לשחוט לעצמו, כמו שהוא רצה, לא, הוא אמר 'יש לי אחריות לכולם'.
שמעון אוחיון: ואני חושב שאליאנס בקטע הזה ידעה ללכת יפה מאוד, להביא את ההשכלה הרחבה, להביא את העזרה החברתית, גם הסוציאלית, גם לחנך ולקדם הישגים וגם לכבד את המסורת בזהירות רבה, לא לפרק את המסגרות הללו.
שמעון אוחיון: אני רוצה להתחבר לשלוש הנקודות שאתה דיברת, תקצוב דיפרנציאלי.
שמעון אוחיון: רשת חינוך תקורה, על התקורה לא אדבר, נעזוב את זה, יש לי דברים יותר חשובים.
שמעון אוחיון: יש לך פה שותף נאמן, מוביל, ואנחנו יחד איתו, אני בוודאי יחד איתו, וגם השר, למאבק רציני לתקצוב דיפרנציאלי במערכת החינוך במדינת ישראל.
שמעון אוחיון: אני מקווה שנצליח, כי עמרם בכל מקום, ואני משבח אותו על כך ואנחנו מאחוריו, בעניין הזה, וגם השר, זה המאבק שלנו, מול רשויות מקומיות חזקות שמתנהגות בצורה מאוד מאוד מיליטנטית וזה חבל.
שמעון אוחיון: אני גר בראשון לציון ואני לא מסכים עם זה שהעיר הזאת, מארנונות שהיא מקבלת מאלפי מקומות תעסוקה ותעשייה, יש לה עודף תקציבי, ודימונה, שיש לה מפעל אחד, תתמודד עם כל מערכת החינוך.
שמעון אוחיון: הילד שם יקבל השקעה בסדר גודל של 3,000-4,000 שקלים בשנה והילד בתל אביב או בראשון לציון יקבל השקעה בסדר גודל של 10,000-12,000 שקלים בשנה.
שמעון אוחיון: אסור לשתוק לעיוות הזה.
שמעון אוחיון: והנקודה האחרונה, נגעת במשהו שהוא באמת במוקד האמונה שלי והעשייה, הכשרת מורים.
שמעון אוחיון: מי שרוצה להשקיע, אני אומר, ישקיע בחינוך, מי שרוצה להשקיע בחינוך שישקיע במורים.
שמעון אוחיון: כל המחקרים אומרים, תילחם, יש מחלקות על צפיפות בכיתות, באילו תנאים, באילו גילאים, תוסיף עוד שעה פה, עוד שעה שם, אבל כל החוקרים מסכימים שהשקעה במורים, ואל תתפשרו, לא פחות מתואר שני.
שמעון אוחיון: הייתי פעם יושב ראש ועד הורים ובא אליי הורה ואומר לי, 'תגיד לי, שמעון, הוא יכול ללמד את הבן שלי?' אבל היום, אם 34% מהמורים שמלמדים מתמטיקה במדינת ישראל, יש להם תואר אקדמי במתמטיקה, ל-66% אין תואר אקדמי במתמטיקה.
שמעון אוחיון: זה עלבון גדול למערכת החינוך.
שמעון אוחיון: אנחנו חייבים להביא את הטובים ביותר, למשוך, לממן.
שמעון אוחיון: רשת אליאנס תממן לאותם תלמידים גם את הלימודים, גם את הכלכלה בתואר שני, ומשרד החינוך ושר החינוך, בעזרתו של עמרם, שהוא יעזור לנו לקדם את הצעת החוק שהגשתי בעניין הזה, שהמורים הללו יתוגמלו כראוי.
שמעון אוחיון: העניין הזה של אופק חדש ועוז ותמורה, לא פתחתי את הפה עד שלמדתי את המספרים וראיתי את הסטטיסטיקה, בלוף אחד גדול.
ויולט גז: ביחס להכשרת מורים.
ויולט גז: הכשרת מורים לא מסתיימת, זה לא תואר ראשון או תואר שני, הכשרת מורים זה תהליך נלווה לאורך כל השנים.
ויולט גז: אם כאן הוגים רעיון לפתח מכון להכשרת מורים, זה צריך להיות מכון להכשרת מורים שעובדים, שפועלים.
ויולט גז: כשאני סיימתי ללמוד, אני לא בטוחה שידעתי להיות מורה וכל עוד מורה לא מכשיר את עצמו תוך כדי עבודה אין סיכוי שהוא יוכל לקדם את ההישגים של התלמידים.
ויולט גז: בחלק מבתי הספר בארץ מתקיימים תהליכים של הכשרת מורים עצמאיים.
ויולט גז: ככל שהאוטונומיה של בתי הספר והמודעות של בתי הספר וההשקעה של בתי הספר בנושא היא גבוהה יותר כך אנחנו מצליחים יותר לקדם תלמידים.
ויולט גז: כדי לקדם תלמידים מהפריפריה, ואני אמנם מירושלים וזה לא נחשב לפריפריה, אבל האוכלוסייה היא לגמרי פריפריאלית, ההשקעה הגדולה ביותר צריכה להיות במורים.
ויולט גז: מהמורים זה יגיע לתלמידים.
ויולט גז: זאת נקודה אחת.
ויולט גז: הנושא של התקורה, שלא עצרנו מספיק לידו.
ויולט גז: אני יודעת שבימים אלה נעשית בדיקה במשרד החינוך.
ויולט גז: התקורה שגובות הרשתות האחרות היא תקורה גבוהה מצד אחד, ומצד שני היא דיפרנציאלית.
ויולט גז: אני רוצה להסביר.
ויולט גז: אותה רשת באזורים שונים, בתי ספר שונים, גובה תקורה גבוהה יותר או נמוכה יותר, לא לפי הצדק החברתי, אלא הפוך.
ויולט גז: כדאי שאתם תהיו ערים לנקודה הזאת.
ויולט גז: אותה הרשת יכולה לגבות 30% באזורים פריפריאליים ו-5% באזורים יותר מפותחים, בגלל המודעות הגבוהה של האוכלוסייה במקום.
ויולט גז: זו תופעה מאוד חמורה.
ויולט גז: אני רוצה לחזור לעניין של תהליך הכשרת המורים במקומות שאנחנו לומדים מהם בעולם.
ויולט גז: אני מקווה שהרוחות החדשות שמנשבות עכשיו במשרד יפתחו יותר למידה ויותר הוראה ופחות מדידה, ויותר אוטונומיה למורים.
ויולט גז: אם אנחנו לא נאמין במורים, אז המורים לא יאמינו בתלמידים, אם אנחנו נאמין בתלמידים ונאמין במורים, אנחנו נוכל להגיע להישגים יפים ולשנות את המציאות.
ויולט גז: אני רוצה להתייחס לסוגיה של הזהות שעלתה כאן והיו בה קצת אולי - - -
רות קלדרון: עושר של דעות.
ויולט גז: הילדים נמצאים אצלנו מגיל 12-13 עד 18.
ויולט גז: אני אומרת שהם מגיעים כשהם בגובה הברכיים שלי וכשהם מסיימים אני מגיעה להם לברכיים וזה הכיף, אבל זו תקופה שהם מגבשים את הזהות האישית שלהם על כל הגוונים וזהות אישית מורכבת, כמו שאמרה נעמה, מהרבה מאוד תחומים.
ויולט גז: אבל אם המטרה שלנו בסיכומו של דבר שהם יהיו אזרחים פעילים, עצמאיים, תורמים, אני חושבת שבנושא של הזהות בהחלט צריך להשקיע הרבה מאוד מחשבה, כי המנוף של פיתוח הדימוי העצמי של תלמיד הוא המנוף המשמעותי ביותר לקידום הישגים ולדברים שצריך לזכור.
ויולט גז: ילד שטוב לו בבית הספר, שמרגיש שייך לבית הספר, שהוא לא מרגיש בשוליים של בית הספר, שבית הספר מאפשר לו להצליח בנישה שבה הוא מצליח, זה מנוף לכך שהוא יצליח גם בתחומים האחרים.
שוקי יניב אלחדד: הערת המשך של חוט אחד, לסוגיית הזהות.
שוקי יניב אלחדד: סוגיית הזהות היא דיסציפלינה שוות ערך לכל דיסציפלינה שיש בתוך משרד החינוך, היא לא קו רצף בין, ואת הדיסציפלינה הזאת צריך ללמוד, צריך להשקיע הרבה מאוד ומערכת החינוך לא יודעת עוד איך לעשות אותה.
שוקי יניב אלחדד: היא דיסציפלינה לכל דבר ועניין, יש לה מתודה, יש לה subject matter משלה ועוד.
שמעון אוחיון: אנחנו מתכוונים לזהות החברתית של כל אחד.
שוקי יניב אלחדד: זהות, סיפור של עיסוק בזהות.
עמרם מצנע: זה לא מונח אחד.
עמרם מצנע: כל אדם מורכב מהרבה זהויות, משפחתית, חברתית, סביבתית, אישית.
שמעון אוחיון: אכן, אבל הוויכוח בינינו הוא יותר על החברתית.
עמרם מצנע: ויש כמה זהויות שאנחנו עוד לא החלטנו מי אנחנו ומה אנחנו, ומה אנחנו רוצים להיות כשנהיה גדולים.
חנה טסלר: אני רוצה להציג את הנושא של החינוך הפנימייתי.
חנה טסלר: בתוך החינוך של מדינת ישראל יש הרבה כפרי נוער ופנימיות, שאמנם השר דיבר על זה בשבוע שעבר, כשהוא היה פה, שזה כרגע בראש מעייניו, אבל אני מבקשת מוועדת הכנסת גם לתת את הדעת על זה, מכיוון שיש פה הרבה ילדים מהפריפריות, שמגיעים המון לפנימיות, והם זקוקים להרבה יותר חינוך דיפרנציאלי מאשר בערים עצמן.
דניאל בראנשוויג: אני הייתי המקדים של סם ואני מאוד שמח שסם ממשיך מה שאנחנו התחלנו לפני 20 שנה ויותר בצורה מאוד טובה.
דניאל בראנשוויג: אני רציתי להגיד שני דברים, אחד, נוסטלגי ואחד כלפי העתיד.
דניאל בראנשוויג: בשנות ה-50 הגיעה משלחת של מפקחים ממשרד החינוך הצרפתי למרוקו, באו לראות מה עושים שם בבתי הספר של אליאנס.
דניאל בראנשוויג: נכנסו לכיתה א', שמעו את התלמידים, יצאו משם, אמרו למנהלי אליאנס, 'זה מאוד נחמד, מה שאתם עושים, אבל אין לכם סיכוי, הילדים האלה לא יתקדמו'.
דניאל בראנשוויג: אמרו 'בסדר, בואו תראו את הילדים בכיתה ה'', נכנסים לכיתה ה', שזה סוף החינוך היסודי, שמעו את התלמידים שם, אמרו 'איזה תלמידים, איזה חינוך, איזה ידע, הם באים ממקום אחר, נכון?
דניאל בראנשוויג: ' 'לא, הם האחים הגדולים של אלה שראית'.
דניאל בראנשוויג: זה מה שידע לעשות אליאנס אז וזה מה שאליאנס יודע לעשות היום.
דניאל בראנשוויג: שמענו מנעמה את ההתקדמות בתכניות שלנו, זה בדיוק אותו דבר, זה מה שאנחנו למדנו לעשות ואנחנו עושים היום.
דניאל בראנשוויג: ואני חושב שאם אנחנו מדברים על השקעה במורים, דיברנו על תקצוב דיפרנציאלי, אני חושב שהחינוך מתחיל בגן טרום חובה, שם אותם המורים בעלי תואר שני צריכים להיות כדי ללמד ילדים לדבר נכון, ללמוד שפות זרות כבר שם ומשם להתקדם, כי אז כשיגיעו אלייך, ילד בכיתה ז', הם יהיו מוכנים ללמוד ולא תצטרכי לעשות בעצמך מה שלא עשו בשנים שלפני זה.
רונן צפריר: אל"ף, אני מצטרף לכל הדברים היפים שחבריי אמרו כאן ואני חושב שמעבר למילים יש כאן עשייה של שותפות ושל חיבור מאוד משמעותי שלנו, כאנשי מקצוע.
רונן צפריר: אני רוצה להגיד משהו פרקטי והתלבטתי אם לומר אותו.
רונן צפריר: אנחנו צמודים לעיריית חולון.
רונן צפריר: עיריית חולון שולחת לכאן כ-300 תלמידים בשנה ואנחנו לא זוכים לאגרת תלמידי חינוך.
רונן צפריר: מדובר על 300,000 שקל שאנחנו בעצם גורעים מהתלמידים שלנו, וזה סיפור של כמה שנים.
עמרם מצנע: אם אתם שייכים לעיר חולון, אז - - -
רונן צפריר: אנחנו לא שייכים לעיר חולון, אנחנו חלק - - -
עמרם מצנע: לא, שייכים מוניציפאלית.
רונן צפריר: אנחנו לא שייכים, אנחנו גוף גלילי, אנחנו 3,300 דונם של חבל גלילי, אנחנו שייכים למינהל החינוך ההתיישבותי, עיריית חולון שייכת למחוז - - -
עמרם מצנע: מוניציפ
עמרם מצנע: אלית מקוה לא שייך ל - - -?
רונן צפריר: לא שייכים לשום מקום.
עמרם מצנע: הוא חסר מעמד?
שמעון אוחיון: חולון שולח 300 תלמידים?
רונן צפריר: בשנה.
רונן צפריר: יש 300 תלמידים כל שנה שלומדים במקוה ישראל ועיריית חולון לא מוכנה לשלם את אגרת תלמידי חוץ שלהם, בעוד רשויות אחרות כן עושות את זה, כמו בית דגן, כמו אזור, שאר הרשויות שעובדות איתנו.
רונן צפריר: עיריית חולון טוענת שבעצם היא עושה לנו טובה שהיא שולחת לכאן תלמידים ומצדם, מבחינתם, הם לא ישלחו.
רונן צפריר: אבל המשפחות שמגיעות לכאן אלה משפחות שבאות לבית ספר ייחודי, שבאות לחקלאות, שבאות לערכים אחרים שבחולון לא נותנים אותם, עם כל הכבוד לחינוך בעיריית חולון.
רונן צפריר: אם תוכלו לעזור לנו בזה, אנחנו נשמח מאוד וזה יעזור לנו לקדם עוד מהלכים פה.
רות קלדרון: תכתוב מכתב ליושב ראש הוועדה.
רונן צפריר: אני אעשה את זה בשמחה.
רות קלדרון: לגבי העניין של התקורות, יש מישהו שמטפל בזה?
רות קלדרון: אתם פניתם למישהו?
רות קלדרון: שר החינוך יודע מזה?
ויולט גז: המנכ"לית מינתה את מי שהיה פעם מנכ"ל אגודת רנה קסין לבדוק את הנושא.
רות קלדרון: אז אנחנו לא צריכים - - -?
רות קלדרון: אם המנכ"לית מינתה מישהו.
עמרם מצנע: קודם כל אני באמת מודה לכם על שכיבדתם אותנו כאן בביקור הזה.
עמרם מצנע: ביקור קצר, אבל הוא מעלה מבחר של נושאים באמת רחב מאוד.
עמרם מצנע: נגענו ככה בקצה המזלג כמעט בכל הנושאים, אפילו קצת בענייני היום והשגרה, מה שמעלה גם הרבה מאוד רצון קצת ללמוד יותר ולהבין יותר ולהשלים הרבה מאוד חוסרים למה זה אליאנס ומה זה מקוה ישראל ואיך הדברים האלה משפיעים על כולנו.
עמרם מצנע: נדמה לי שבחברה הישראלית אין מספיק מודעות לתרומתה של יהדות צרפת לציונות, לחזרה לארץ ישראל ואחר כך להקמת מדינת ישראל, התרבות העברית, ויש הרבה מה לעשות בעניין הזה כדי באמת לשים את המשקל הכבד ואת ההשפעה הגדולה של יהדות צרפת על השורשים כאן במדינת ישראל.
עמרם מצנע: אחד, אנחנו מחר בכנסת מציינים ומצדיעים לכפרי הנוער, זו יוזמה משותפת שלנו בוועדה ושל עליית הנוער ואותם גופים שעוסקים בכפרי הנוער.
עמרם מצנע: יש בארץ מספר כפרי נוער, מכל מיני זהויות ומאפיינים שונים ואני מניח שנראה מחר גם אנשים מהכפר פה.
עמרם מצנע: אין ספק שכפרי הנוער, שהיו הגוף הקולט החשוב ביותר של נוער שגם הגיע ללא הורים, לפני מלחמת העולם, אחרי מלחמת העולם, שינו גם את תדמיתם אבל גם את אופיים לאורך השנים, אבל נשארו תמיד בחוד החנית ובחזית של קליטה, של סגירת פערים, של הזדמנויות שוות וחשוב מאוד באמת שנציין את זה, ומחר אנחנו נציין את זה.
עמרם מצנע: בעניין הדברים שאתה העלית, ג'ימי, תקצוב דיפרנציאלי.
עמרם מצנע: אתה מתפרץ לדלת פתוחה, אנחנו עוסקים בזה הרבה מאוד בוועדה, אני יודע שגם משרד החינוך רוצה להתקדם, קצת עם חששות, קצת עם בעיות, כי תקצוב דיפרנציאלי, אם המשמעות להוסיף לתקציב ולתת לאלה יותר ולאלה פחות, מתוך התקציב התוספתי, אז כולם מסכימים לזה, אבל כשבאים ואומרים רגע אחד, בואו נחלק את העוגה אחרת, אז מתחיילם הוויכוחים והכעסים.
עמרם מצנע: אני אפילו הייתי פעם בוועדה בכנס שדרות והיה לי עימות חריף מאוד עם ידידי, ראש עיריית חולון, אבל אנחנו לא נוותר.
עמרם מצנע: כמי שהתנסה גם בחיפה וגם בירוחם, אני עם הבנה עמוקה הרבה יותר מאשר הייתי בעבר למשמעות ולצורך ובכלל לחובה של כולנו לסגור את הפערים, כי כבר אמרתי בפתיחת הדברים, שלדעתי זה האיום הכי גדול על החברה הישראלית.
עמרם מצנע: לא חמס, חיזבאללה, האירנים, זה נורא מעניין ואוהבים כל הזמן להתעסק בזה, אבל נדמה לי שזה האיום העיקרי על החברה הישראלית.
עמרם מצנע: בעניין של התקורות, יש הצעת חוק שלי שאני עוד בוויכוח עם משרד החינוך.
עמרם מצנע: מי שיודע, יש חוק שקובע שכספי חינוך שמגיעים לרשויות המקומיות חייבים ללכת לחשבון בנק נפרד וזו עבירה פלילית להשתמש בהם לדברים אחרים.
עמרם מצנע: החוק הזה לא חל על הרשתות.
ויולט גז: אבל יש תקנה ש - - -
עמרם מצנע: תקנה.
עמרם מצנע: אם חוקים לא אוכפים, אז על אחת כמה וכמה גם בתקנות.
עמרם מצנע: אני מכיר את הנושא הזה של התקורות ואנחנו בהחלט נטפל בזה.