GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רמי באר: נתחיל בסיור שגם טיפונת מראה את ההיסטוריה.
<רמי באר: הלהקה נוסדה מאנשים משוגעים לדבר, זה לא היה איזה שהוא גוף ממשלתי או מוסדי, או אפילו של התנועה הקיבוצית, זה התחיל מיהודית שאספה רקדנים מהתנועה הקיבוצית.
<רמי באר: אני הצטרפתי ללהקה בשנת 80' ורקדנו רק שלושה ימים בשבוע, או יומיים בשבוע, ביתר הימים היינו עובדים בפלחה או במפעל או באבוקדו.
<רמי באר: ורק קיבוצניקים, רק חברי קיבוץ.
<רמי באר: בהמשך, כאשר נכנסתי לניהול האמנותי אני פתחתי את הלהקה לכאלה שגם אינם קיבוצניקים ובעצם הלהקה גם היום היא להקה מקצועית לכל דבר וזה מקצוע של האנשים.
<רמי באר: רוב הרקדנים בלהקה הם ישראלים אבל לא בהכרח קיבוצניקים, חלקם נולדו בקיבוץ, אבל זה כבר לא תנאי.
<רמי באר: הכול מתקיים כאן, בנוף המופלא הזה שטובל בירוק ובעצם הכול התחיל מאותם זרעים, כאמור, שיהודית זרעה וגדל למה שהיום אנחנו מפתחים.
<רמי באר: אנחנו נעשה את הסיור כי אין כמו מראה עיניים.
<רמי באר: אנחנו מדברים על סוף שנות ה-50, אמצע שנות ה-50, בקיבוץ געתון גידלו טבק ואז ייבשו אותו בבניין הזה.
<רמי באר: אחר כך ויתרו על המפעל הזה וזה בעצם היה הסטודיו הראשון שיהודית התחילה לעבוד בו.
<רמי באר: היא פשוט לקחה אותו והיום זה מהווה לנו מחסנים.
<רמי באר: אסור גם להשתמש בו כבר כסטודיו, כמובן המבנה הזה משנות ה-50.
<רמי באר: כנ"ל גם הבניין הזה, שזה סטודיו.
<רמי באר: הוא היה מפעל הברגים הראשון של קיבוץ געתון.
<רמי באר: לקיבוץ געתון יש מפעל למתכת וזה היה המפעל הראשון.
<רמי באר: גם זה משנות ה-60.
<רמי באר: בתור ילד אני למדתי בגן בקיבוץ , יהודית הייתה מלמדת אותנו ריתמיקה, ככה אני נחשפתי לעולם התנועה ותמיד זה הילך עליי קסם ויהודית באמת הייתה זו שידעה בגיל צעיר לזהות את הכישרון ואת הפוטנציאל וידעה גם לכוון ולדחוף ולעודד את זה במשך השנים.
<רמי באר: אז זה מפעל הברגים הראשון של הקיבוץ שהפך להיות סטודיו.
<רמי באר: יותר מאוחר אנחנו בנינו בשנות ה-80 סטודיו.
<רמי באר: אתם הגעתם יחסית בבוקר, בוקר יום ראשון התלמידים, הרקדנים, כל מה שקיים בכפר המחול, אני אחר כך אספר יותר, מגיעים מבתיהם מכל רחבי הארץ ורק מתארגנים לשיעור בוקר.
<רמי באר: כל בוקר מתחיל בשיעור בוקר, בדרך כלל בטכניקה הקלאסית אבל גם בטכניקות מודרניות אחרות ועכשיו הרקדנים מתכוננים לשיעור.
<רמי באר: הם עוד טרם השיעור.
<רמי באר: זו קבוצת רקדנים שנקראת סדנה למחול, זה מסלול של רקדנים ישראליים שרוקדים שנתיים.
עמרם מצנע: בלהקה יש להקה מקצועית ויש בית ספר?
<רמי באר: בדיוק, יש פה כמה תכניות.
<רמי באר: בגדול יש פה מעין מבנה פירמידה שבראשה עומדת הלהקה הקיבוצית הראשונה, היא מונה 17 רקדנים, נוסף לזה יש את להקת המחול הקיבוצית השנייה, שמהווה את העתודה ללהקה הבוגרת ומופיעה במיוחד בתכניות נוער, כל המשפחה, בתכניות חינוכיות.
עמרם מצנע: השנייה זה גם גילאים יותר צעירים?
<רמי באר: לא, אבל אלה רקדנים פחות מנוסים.
<רמי באר: אלה בדרך כלל כאלה שאו שסיימו צבא, או שמשלבים בתור רקדן מצטיין ויש גם אחדים שהשתחררו ויש - - -
עמרם מצנע: כמה הלהקה השנייה מונה?
<רמי באר: 15 רקדנים, יחד אנחנו בסביבות 30 רקדנים בשתי הלהקות.
<רמי באר: נוסף לכך יש לנו תכנית סדנה, שזה רקדנים ישראלים, במסגרת לימודית של מסלול של שנתיים-שלוש להכשרת רקדנים.
<רמי באר: נוסף לכך יש לנו תכנית של חמישה חודשים שנקראת מסע, כמו תגלית, של רקדנים מהעולם כולו שבאים חמישה חודשים, שני מחזורים כל שנה שיש להם תכנית לימודית, חלקם יהודים, ואז הם מקבלים מלגות, וחלקם שאינם יהודים, שהם משלמים את שכר הלימוד.
עמרם מצנע: שהם באים לפה כדי ללמוד - - -
<רמי באר: באים לפה, חיים פה כדי ללמוד את הרפרטואר של להקת המחול הקיבוצית, לעבוד איתנו, לחיות פה, לטייל בישראל, ציונות לשמה בין היתר, וגם מהם בהמשך חלק עושה עלייה וגם חלק נכנס ללהקה, מי שמתאים.
<רמי באר: יש פה בית ספר גדול של מעל 350 תלמידים, מגיל 6 עד גיל 18 - - -
עמרם מצנע: באים מבתי הספר באזור?
<רמי באר: מכל האזור.
<רמי באר: יש לנו פעילות בשלוחות וביישובים ובכפרים הערביים בסביבה.
<רמי באר: יש פה אינטגרציה חינוכית מהמדרגה הראשונה.
<רמי באר: יש פה פעילות בכפר המחול, של ביקורים של קבוצות ושל אולפנים למחול, יש פה קורס קיץ גדול של מעל 450 תלמידים כל קיץ, יש כיתות מצוינות שאנחנו עושים בסופי שבוע לרקדנים מכל הארץ.
<רמי באר: יש פעילות רחבה לקהילה כולה, גם כאלה שאינם רקדנים אבל מעוניינים להתנועע.
<רמי באר: זאת אומרת הבסיס בחזון של כפר המחול הוא שהתנועה היא מקור חיים, היא מזור לנפש ולגוף והיא נכונה לאדם באשר הוא אדם.
<רמי באר: כך שזה מגיע עד הקהילה, אבל מהפירמידה ששם הכול מקצועי ביותר, בעצם נחשפים לילד שמתחיל פה בגיל 6 כל השלבים כשהיהלום בכתר זה הלהקה.
<רמי באר: מי שלא יגיע לריקוד מקצועי, הריקוד, התנועה תהיה חלק משמעותי בעיצוב האישיות שלו.
<רמי באר: כך אנחנו מאמינים.
עמרם מצנע: אתם גם מכשירים מורים לריקוד?
<רמי באר: גם מורים לריקוד, רוב הצוות שעובד פה, רוב רובו, 90%, אלה רקדנים שהיו בלהקות שלמדו את הדבר מהבסיס ואחר כך התמחו.
עמרם מצנע: להיות חבר בלהקה, הראשונה או השנייה, זה פול טיים ג'וב?
<רמי באר: זה פול טיים ג'וב, כולם מקבלים משכורות, אמנם נמוכות, אבל מאפשרות להם לשכור פה דירה ולהקדיש את עצמם למחול.
<רמי באר: הרקדנים, רובם הגדול הם ישראלים, אבל יש גם רקדנים מחו"ל, כאשר אנחנו מופיעים בלהקה בסביבות שלושה-ארבעה חודשים בשנה בפסטיבלים בעולם.
<רמי באר: יש המון רקדנים שרוצים לעשות אודישנים, כל שנה אנחנו עושים בחינות ואז באים מאות רקדנים להיבחן.
<רמי באר: בדרך כלל אני לוקח אחד או שניים ללהקה עצמה.
<רמי באר: המסגרות הלימודיות, מה שאמרתי, הסדנה למחול, בית הספר למחול, תכנית מסע, אלה תכניות לימודיות ששם הרקדן צריך לשלם שכר לימוד, להבדיל מהלהקות שכולן זו דרך חיים.
עמרם מצנע: הבאת אותנו לדלת וזהו?
עמרם מצנע: לראות קצת רקדניות.
<רמי באר: אתם תראו רקדניות ורקדנים.
<רמי באר: אבל מכיוון שכמו שאני אמרתי, הדברים באו מהשטח, מתוך האנשים - - -
עמרם מצנע: מלמטה למעלה.
<רמי באר: בדיוק, מלמטה למעלה, אז בעצם כל הקרוונים האלה שאתם רואים פה, זה למשל חדר התופרת, זה חדר תלבושות, אלה הלולים של הקיבוץ ולא הגענו עדיין למקום שלמעשה יש לנו מבנה שיכול להכיל את כל מה שאנחנו זקוקים לו, שמתאים כמובן לתקופה שאנחנו חיים בה.
<רמי באר: אבל בכל זאת אנחנו בנינו פה אולם חזרות.
<רמי באר: זה היה מגרש הטניס והקיבוץ נתן לנו את האפשרות לבנות עליו ובעזרת כספים של תרומות בנינו פה אולם.
<רמי באר: באולם הזה אנחנו מקיימים את החזרות היומיומיות, גם חזרות תאורה וגם הופעות לפני שאנחנו יוצאים להופעות בארץ ובעולם ופה עובדת הלהקה הראשונה ביומיום.
<רמי באר: זה אחד מתוך תשעה אולמות, תשעה סטודיואים שאנחנו משתמשים, זה הגדול ביותר ופה עובדת הלהקה הראשונה.
<רמי באר: כרגע הלהקה הראשונה בשיעור, אנחנו נעלה למעלה.
<רמי באר: עם הליכתה של יהודית לעולמה אנחנו קוראים לבניין המשכן למחול על שם יהודית ארנון.
<רמי באר: כל הקומפלקס זה המשכן למחול על שם יהודית ארנון והאולם עצמו נקרא אולם זכרי, גם על שם אחד מעמודי התווך שהיה בלהקה ונהרג בתאונת דרכים, זכרי דגן.
<רמי באר: באנו הפוך, זה הפואייה של הכניסה.
<רמי באר: יש פה גם בית קפה, אם אחר כך יתחשק לכם, אתם מוזמנים.
<רמי באר: את האולם הזה אנחנו בנינו בעזרה של כל הרשומים.
<שמעון אלקבץ: זה בהתאם לגובה התרומה?
עמרם מצנע: לא, מי שעזר לנו בעיקר זה דווקא קרן ברכה, זה מרטין וייל.
עמרם מצנע: הוא בא הנה ושאל אותי, 'רמי מה צריך?' אז אמרתי לו שאנחנו צריכים מקום וזו הייתה התרומה.
עמרם מצנע: אחר כך, עם כל העזרה של כל הנוספים, אנחנו ממשיכים לפתח כי ראינו את האולם אבל מסביב מתוכננת בנייה עתידית שמשלימה את כל הקומפלקס הזה, שייתן לנו תשובות לכל הצרכים שלנו.
<איתמר גורביץ: לשמעון יש הרבה כסף לשיפוצים, שהוא לא יודע איך לחלק אותו.
<שמעון אלקבץ: רק לבטיחות ונגישות, רמי.
<רמי באר: פה יש את משרדי הלהקה, בניין משרדים, זה הצד האחורי של האולם.
<רמי באר: יש פה קומה עליונה שהיא עדיין לא מוכנה, רק המעטפת, וגם, אנחנו מחכים שתהיה לנו אפשרות כספית ואנחנו נשלים את זה.
<רמי באר: בכל אופן פה משרדי הלהקה, חדר טיפולים.
<רמי באר: יש לנו קומה אחת, יש הרבה ביקורים של מגמות מחול שבאות לפה ליומיים, אז להלין אותם בלילה.
<רמי באר: יש פה פעילות חינוכית ממדרגה ראשונה לקבוצות ולביקורים במשך כל ימות השבוע.
עמרם מצנע: כל הכוריאוגרפים היו רקדנים בעבר?
<רמי באר: כל הכוריאוגרפים, למה אני יכול להשוות את זה?
<רמי באר: למאמן כדורסל.
<רמי באר: לא דווקא בהכרח שהוא השחקן ששיחק המון המון שנים, אבל חייב להיות לו ברור - - -
<איתמר גורביץ: היסודות שלו באו מתוך משחק ועיסוק במקצוע.
<רמי באר: כן, יש לו היכרות.
<רמי באר: התשובה היא כן, ברמה כזו או אחרת.
<רמי באר: כמו שאתם רואים פה, את בתי הקומות כאן, כאן מתאכסנים הרקדנים, הם שוכרים חדרים, כל בוקר הם קמים, באים לסטודיואים ורוקדים.
<רמי באר: מערכת היחסים עם הקיבוץ היא מערכת עסקית לכל דבר.
<רמי באר: אנחנו משלמים שכר דירה, אבל יחסית בוא נגיד, בגלל המיקום, אנחנו לא במרכז אז הוא יחסית לא גבוה.
<רמי באר: הכול יחסית.
<רמי באר: הקיבוץ השתנה, הוא קיבוץ מופרט היום.
<רמי באר: עכשיו אנחנו נמשיך ללכת למה שהיה פעם חדר האוכל של הקיבוץ, אבל בעצם אנחנו השתלטנו עליו וקיבלנו את המבנה מהקיבוץ והפכנו אותו - - -
עמרם מצנע: הסגנון של הצריף?
<רמי באר: זה כבר לא צריף, אתם תראו את המבנה.
<קריאה: תכנן אותו אבא של רמי, שהוא ארכיטקט.
<רמי באר: בקיבוץ מתגוררים מעל 100 רקדנים.
עמרם מצנע: זה אחד הענפים פה בקיבוץ.
<רמי באר: כן.
<רמי באר: היחסים לא תמיד היו פשוטים, במיוחד בעבר, כי בשנות ה-80 מי שעסק במחול היו פרזיטים שלא עובדים בעבודות כפיים.
<רמי באר: היום חדר האוכל נקרא בית רעיה, רעיה שטראוס, שעוזרת לנו.
<רמי באר: הסיפור עם רעיה הוא בעיקר על רקע זה שהדבר המשותף שלי ושלה זה להשקיע בגליל, בצפון, וגם מצוינות ואיכות.
<רמי באר: בעזרתה של רעיה הפכנו את חדר האוכל לסטודיו.
עמרם מצנע: במקביל לכם איזה להקות יש, שהן דומות?
<רמי באר: יש שתי להקות גדולות למחול עכשווי בארץ, זה בת שבע ואנחנו.
<רמי באר: יש את הבלט הישראלי, שזה בלט, אבל זו גם להקה גדולה, אחר כך יש להקות בינוניות ולהקות קטנות.
<רמי באר: אבל בסדר גודל גדול זה בת שבע ואנחנו, אבל לנו יש באמת, עם כל הפעילות החינוכית הענפה, של מה שעכשיו תיארתי, כפר המחול, שהוא לא רק להקה או שתי להקות, אלא כל מה שקורה פה תחת המטריה הזו, לזה אין דומה בארץ בהיקפים כאלה.
<רמי באר: יש מרכזים בדרום, אדמה, ניר וליאת, ורטיגו, אבל לא בהיקפים האלה וברמת הפעילות הזו.
<שמעון אלקבץ: אגב זה בא לידי ביטוי גם בתמיכה.
<שמעון אלקבץ: זאת אומרת אנחנו עושים הבחנה בתמיכה בלהקה, זו התמיכה השנייה הגדולה, שזה בת שבע, לבין בית הספר והמחול, שהוא נתמך מתקנת בתי הספר.
<רמי באר: זה היה חדר האוכל של הקיבוץ, זה עדיין משמש לצרכי - - - אבל המבנה הוא - - -
עמרם מצנע: בקיבוץ יש עדיין חדר אוכל?
<רמי באר: בקיבוץ יש מבנה, בית ילדים ישן, זה מבנה משנות ה-80, שנבנה - - -
עמרם מצנע: - - - זה עוד יותר עתיק.
<קריאה: גם לזה יש כמה עשרות שנים.
<רמי באר: זה היה מטבח קיבוצי, היו פה סירים ו - - - והפכנו את זה, כאמור בעזרתה של רעיה, לסטודיו.
<רמי באר: זה היה המטבח הקיבוצי.
<רמי באר: זה סטודיו שהיה, שוב, חדר אוכל.
<רמי באר: - - - המכונה הזאת בחדרי האוכל.
<רמי באר: זה היה חדר שטיפת כלים של חדר האוכל הקיבוצי.
<רמי באר: כל חדר פה הפכנו לסטודיו.
<רמי באר: שם היה אזור של הגשה עצמית.
<רמי באר: מה שאתם רואים פה, הרקדנים שפה, זו תכנית מסע שסיפרתי לכם.
<רמי באר: חבר'ה מכל העולם באים לחמישה חודשים, שני מחזורים כל שנה ולומדים רפרטואר של הלהקה.
<רמי באר: זה שיעור בוקר שראיתם, אחר כך חזרות עד שעות אחר הצהריים המאוחרות.
<רמי באר: מתחילים בתשע וחצי בבוקר ומסיימים בשש אחר הצהריים, ימים של הופעות אלה ימים שנגמרים בלילה, כמובן סיורים.
<רמי באר: מה שאתם רואים על הקיר מסביב, העיטורים, גם על הקיר פה מאחור, קצת קשה לראות, זה של שמואל כץ שהיה מאייר, הוא היה חבר קיבוץ געתון, צייר, הוא נפטר.
עמרם מצנע: הוא צייר הרבה מנופי הגליל.
<רמי באר: וירושלים.
<רמי באר: ספרי ילדים כמובן, דירה להשכיר.
<רמי באר: (קטע מחול)
<רמי באר: (תרגום חופשי מאנגלית-שיחה עם הרקדנים): יש לנו אורחים מהכנסת, הפרלמנט הישראלי, והאנשים שאחראים על החינוך והתרבות.
<רמי באר: סיפרתי להם על התכניות.
<רמי באר: אתם יכולים לשאול אותם שאלות, למשל מאיפה באתם.
עמרם מצנע: מאיפה באתם?
<רקדן: מגרמניה.
עמרם מצנע: למה באתם הנה?
<רקדן: הדבר הראשון, כי התעניינתי בלהקה פה.
עמרם מצנע: שמעת על הלהקה בגרמניה?
<רקדן: כן.
<רמי באר: אני חושב שגם ראית אותנו בפסטיבל וולסבורג, הופענו שם, בעיר של הפולקסווגן, והיה שם פסטיבל ועשינו שם גם אודישנים והוא בא שם.
עמרם מצנע: זה הביקור הראשון שלך?
<רקדן: זה הביקור הארוך הראשון שלי, הייתי פה לפני כן.
עמרם מצנע: לכמה זמן באת?
<רקדן: לחמישה חודשים.
עמרם מצנע: ובבית אתה - - -?
<רקדן: למדתי מחול.
עמרם מצנע: ומה אתה רוצה לעשות כשתהיה חזרה בבית?
עמרם מצנע: תמשיך עם זה?
<רקדן: כן, אבל קודם כל אני רוצה להישאר.
עמרם מצנע: מאיפה אתה?
עמרם מצנע: משוויץ?
עמרם מצנע: מה הביא אותך לכאן?
<רקדנית: כשראיתי את התכנית הזו, עם חמישה חודשים - - -
עמרם מצנע: זה שונה ממה שיש לך בבית?
<רקדנית: כן.
עמרם מצנע: איזה שוני אחד שאת יכולה לספר עליו?
<רקדנית: יש לנו הרבה סגנונות בלהקה - - -
<רמי באר: רפרטואר, סגנונות שונים.
עמרם מצנע: ואת אוהבת את הסגנון הזה?
עמרם מצנע: מה עם מזג האוויר?
<רקדנית: גם.
עמרם מצנע: ואת, מאיפה?
<רקדנית: מדרום קוריאה.
עמרם מצנע: ומה הביא אותך לכאן?
עמרם מצנע: מה הסיבה שבאת לפינה זו של העולם?
<רקדנית: - - -
עמרם מצנע: דברים שונים ממה שאת חווה כאן?
<רקדנית: בשבילי זה יותר חזק - - - אני מאוד נהנית - - - זה מאוד שונה, אני חושבת.
עמרם מצנע: יש ישראלים בקבוצה הזו?
<רמי באר: לא, זו תכנית שהיא רק לרקדנים מכל רחבי העולם, חוץ מישראל.
עמרם מצנע: אבל יש להם הזדמנות לפגוש ישראלים?
<רמי באר: כמובן, פה בכפר המחול, אתם יכולים להגיד מה אתם חשים כלפי התכניות והאפשרויות לראות את ישראל, לפגוש ישראלים.
<רמי באר: מישהו?
עמרם מצנע: מישהו רוצה לספר את הסיפור שלו?
<רמי באר: אוקיי, מתביישים.
<רמי באר: בכל אופן התכנית היא תכנית שבאמת מאפשרת להם לבוא לחיות בצורה אחרת לגמרי, בקיבוץ.
<רמי באר: פוגשים אנשים חדשים, כי כל אחד בא ממקום אחר, כולם סביב מטרה אחת, הריקוד, להקת המחול הקיבוצית והרפרטואר של הלהקה ויחד עם זה הם כמובן מטיילים בארץ, מצדה, ירושלים, לומדים עברית, יש להם כיתת עברית.
<שמעון אלקבץ: זו תכנית שממומנת גם עם - - -
<רמי באר: יחד עם הסוכנות.
עמרם מצנע: היהודים בטח מקבלים - - -
<רמי באר: בדיוק.
<יהודית גידלי: כמה מהם נשארים?
<רמי באר: יש כאלה שהיום רוקדים בלהקה שהגיעו ככה, גדלו, עשו עלייה אחר כך.
<קריאה: מאיפה הם יודעים?
<קריאה: זאת מדרום קוריאה - - -
<רמי באר: אל"ף, איפה שהלהקה מופיעה, תמיד יש התעניינות מאוד גדולה.
<רמי באר: איפה שאנחנו מופיעים בעולם, תמיד שואלים אותנו 'איך אפשר להגיע אליכם?' בדרך כלל אני אומר, 'ללהקה לא, אבל תתחיל במסע', בתכנית הזאת, 'ואם אחר כך תתאים - - -
עמרם מצנע: מה השוני בסגנון שלכם, או הסגנון הישראלי, אל מול - - -?
<רמי באר: אני יכול להגיד שהסגנון שלנו הוא יותר אקספרסיבי, הוא יותר פיזי, הוא יותר דינמי, הוא גם מאפשר לרקדנים להביא את הביטוי הפנימי של כל אחד ואחד מהם מבחינת הביטוי.
<שמעון אלקבץ: בקיצור, רמי, צריך להזמין את היושב ראש ל-3 בפברואר.
<רמי באר: ברור.
<רמי באר: בהרצליה.
<מיקה: הרקדנית הקוריאנית הגיעה בעקבות עבודה של רקדן לשעבר שלנו, אורי אבגי, שרקד וגדל אצל רמי והתפתח להיות כוריאוגרף, הוא חי הרבה שנים עכשיו בהולנד, הוא יצר בקוריאה והמליץ לה לבוא לתכנית.
<מיקה: שני היא ישראלית, היא הגיעה לכאן לסדנת המחול, כשהיא הייתה בת 15, היא עשתה פה את הבגרות שלה, היא מירושלים, היא מגיל מאוד צעיר פה.
<רמי באר: כבר מעל עשר שנים, היא התקדמה - - -
<מיקה: היא התקבלה ללהקה הצעירה, אחרי זה ללהקה הבוגרת והיא היום רקדנית נפלאה והיא גם מלמדת.
<רמי באר: מה שמאוד יפה פה במבנה הזה שיש לנו, של הפירמידה הזאת, שבאמת מגיל צעיר יש את כל האפשרויות, אתה יכול לעבוד על יד שוליה ולראות כשוליה ובעצם לראות את כל השלבים.
<רמי באר: בניגוד למקום שיש להקה או מקום אחד, בית ספר, אקדמיה, פה הכול מעורבב.
עמרם מצנע: יש מעבר בין הלהקות השונות בארץ או שכל אחד מתחיל אז יש נאמנות כזו ל - - -?
<רמי באר: רקדנים בסופו של דבר אחרי כמה שנים הם עם שזז, הוא אוהב להתנסות.
<רמי באר: אם הוא היה פה, אז אחר כך הוא רוצה שם ואם הוא היה שם, הוא אחר כך רוצה - - -
<שמעון אלקבץ: זה כמו בקבוצות כדורגל ובתיאטרון, עוברים.
<רמי באר: כן, עוברים, זה חלק מהעניין.
<רמי באר: אבל בכל זאת ממוצע של שש-שבע שנים הרקדנים עושים פה.
<רמי באר: כמובן יש כאלה שגם הרבה יותר, יש גם מקרים של פחות, אבל זה הממוצע.
<קריאה: שמעון שואל אם הוא יכול להצטרף.
<רמי באר: האמת היא שאנחנו עושים פה פעילות, כמו שאתם רואים בכל הסטודיואים האלה, בערבים ואחרי הצהריים, גם לכאלה שאינם רקדנים, בתנועה.
<רמי באר: יש פה פעילות גם של יוגה, פילאטיס, דברים שמשיקים לתנועה אלטרנטיבית, כך שהכול סביב התנועה כמקור כוח, תנועה זה חיים.
<רמי באר: מרגע שאנחנו ברחם אנחנו מתנועעים וכשאנחנו יוצאים לעולם וזה בבסיס החזון של כפר המחול.
<רמי באר: ובאמת זה חינוך לתרבות ולמצוינות על הדרג הגבוה ביותר.
<רמי באר: זה היה, דרך אגב, חדר האוכל הראשון של הקיבוץ, גם הוא סטודיו למחול.
<יהודית גידלי: ממש השתלטתם פה על הכול.
<רמי באר: עכשיו אנחנו מפתחים שיתוף פעולה עם מכללת גליל מערבי, שבעתיד ניתן גם מסלול עם תואר.
<רמי באר: בבית רעיה זה מעגלים של מצוינות הגליל, בעזרתה של רעיה הפכנו את המבנה הזה ל - - - (סיכום הסיור)
<רמי באר: אחרי שראיתם במה מדובר, אני אגיד על קצה המזלג איפה המגבלות שלנו, מה היינו רוצים לראות בעתיד.
<רמי באר: כמו שראיתם, רוב הדברים שראינו מהתחלה, איך שזה נוצר, זה נוצר בראי הזמן, עם ההשתנות של הקיבוץ.
<רמי באר: לקחתי את חדר האוכל, לפני זה יהודית לקחה את בית ייבוש הטבק, וככה זה נבנה בהדרגה.
<רמי באר: חוץ מהאולם שראינו, שאותו בנינו בעזרת תרומות וגם כספים ממשלתיים, בעצם הכול פה הוא טלאי על טלאי.
<רמי באר: בעצם עתידית מה שהייתי רוצה ומה שאנחנו היינו רוצים, האפשרויות שלנו מבחינת הביקושים הם הרבה יותר גדולים.
<רמי באר: זאת אומרת המגבלה שלנו היום היא מגבלה של איפה נלין את הרקדנים, הביקוש לתכניות השונות, ואיפה לעשות עוד אולמות עבודה.
<רמי באר: זה בעצם עיקר המגבלה שלנו כדי להתרחב.
<רמי באר: מבחינה מקצועית, מבחינת כוח אדם מקצועי, מבחינת צוות ותכנים, הכול קיים, אבל המגבלות נובעות ממקום וברגע שנדע להתגבר על זה, ואנחנו עושים מאמצים לגייס תרומות, וגם זה יש בחזון, לבנות פה באזור הלולים כפר מחול שהוא מהתחלה מובנה, זאת אומרת גם דירות אירוח ברמה נאותה, גם סטודיואים ברמה מתאימה ובכמות מתאימה.
<רמי באר: אנחנו נמצאים פה מתוך בחירה.
<רמי באר: מצנע יודע שהייתה תקופה שאנחנו התלבטנו האם להישאר פה, בגלל מגבלות תקציביות ופריפריה, בין היתר בדקתי גם אפשרות בחיפה, בפגישות - - -
עמרם מצנע: לצורך גילוי נאות, בחיפה חשבנו על אפשרות של להקת המחול הקיבוצית חיפה.
עמרם מצנע: באחת מתקופות המשבר שלכם.
<רמי באר: נכון.
<רמי באר: כי צריך להבין, בניגוד ללהקות התל אביביות, כמו לדוגמה בת שבע, שיש שם גם אבא עם רשות עירונית חזקה, פה האבא שלנו, מה שנקרא התנועה הקיבוצית - - -
<קריאה: עזב את הבית.
<רמי באר: עזבה את הבית.
<רמי באר: בעצם אנחנו מקבלים מהמדינה בסביבות 5 מיליון, קרוב ל-5 מיליון - - -
<שמעון אלקבץ: קצת יותר.
<רמי באר: השנה זה קצת יותר.
<רמי באר: מהתנועה אנחנו מקבלים 300,000.
<רמי באר: שתבינו את היחס.
<רמי באר: בניגוד לרשות עירונית, כמו ראשון לציון בתזמורת, או חיפה לתזמורת וכו' וכו', שם אנחנו בבעיה.
<איתמר גורביץ: מה היחס שלכם עם הקיבוץ?
<איתמר גורביץ: אתם משכירים את המקום?
<איתמר גורביץ: אתם משלמים על המקום?
<רמי באר: כן, היחס הוא עסקי לגמרי.
<רמי באר: הקיבוץ עבר הפרטה מלאה, אנחנו משלמים על כל מטר מרובע שאנחנו שוכרים.
<רמי באר: הרקדנים שוכרים את הדירות מהקיבוץ, מהמשכורת שהם מקבלים כרקדנים בלהקות, ומי שבתכניות הלימודיות צריך לשלם את שכר הדירה לקיבוץ ו - - -
<איתמר גורביץ: הקיבוץ עושה לכם הנחה בשכר הדירה?
<רמי באר: הקיבוץ עושה לנו הנחה על המבנים שאנחנו מתאמנים בהם, אבל בדירות יש ביקוש גדול, אז אני לא יודע כמה הנחה ביחס - - - שם המגבלות העיקריות שלנו.
<רמי באר: היינו יכולים הרבה יותר לעשות - - -
עמרם מצנע: מה סך הכול התקציב השנתי שלכם?
עמרם מצנע: הכול בכול מכל כל?
<רמי באר: אני לא רוצה סתם להגיד, אני חושב שבסביבות 12 מיליון.
<שמעון אלקבץ: רק של הלהקה, או שאתה עושה הבחנה בין הכפר והאולפן ובית הספר?
<רמי באר: את האולפן אני לא מכניס.
<שמעון אלקבץ: כי שם אנחנו תומכים - - -
<רמי באר: זה לא שייך.
<שמעון אלקבץ: בסביבות חצי מיליון לאולפן, בנפרד.
<רמי באר: האולפן עדיין עובד תחת המועצה האזורית.
<רמי באר: עכשיו אנחנו במגעים בעצם לאחד את הכול.
<רמי באר: יש פה עניינים - - - תראו, יש פה פעילות חינוכית מהדרג הראשון ויש פה איזה שהוא אבסורד, חוץ מאולפן שמקבל, כל מה שהראיתי לכם, הפעילות החינוכית שיש פה, קבוצות מחול, התכניות השונות שבאים חבר'ה צעירים, אבל בעצם בגלל כל העניין של כפל תקציבי אנחנו מקבלים רק מהתרבות, לא מקבלים מהחינוך.
<רמי באר: יש פה איזה שהוא, לדעתי, משהו שדורש סוג פתרון, יש פה משהו שהוא איננו הגיוני, כי יש לנו פעילות חינוכית פר-אקסלנס ביום יום.
<שמעון אלקבץ: אבל אם אתה יודע, רמי, לעשות גדרות מאוד ברורים, אז לא צריכה להיות מניעה.
<שמעון אלקבץ: למשל המוזיאונים שמקבלים גם מאיתנו תמיכה שוטפת כמוזיאון וגם תמיכה על הפעילות החינוכית, יודעים לעשות את ההבחנה, אז ברור שהלהקה לא קשורה למשרד החינוך, אבל אם הפעילות בבית הספר ובאולפנים, יש לה נגיעות לתלמידים, אז פשוט תצטרכו לעשות את ההבחנה.
<שמעון אלקבץ: ברגע שאתה מציב גדר מאוד ברורה ואומר, זאת פעילות שהיא לא קשורה והיא לא רלוונטית לתמיכה של משרד התרבות, ויודע להצביע עליה וכמובן היא נסמכת ונתמכת ברואי חשבון וכו', לא צריכה להיות בעיה.
<שמעון אלקבץ: בקטע הזה צריך להיות זהיר מאוד, כי בחשב הכללי לא לוקחים שבויים בקטע הזה.
<רמי באר: זה מה שאני אומר לאמירה, בדיוק זה מה שאמירה אומרת, המנכ"לית, שהיא איננה היום.
<רמי באר: זה בדיוק הפחד, היא אומרת 'עזוב, אתה לא רוצה להיות במקום הזה, כי לך תדע פתאום יתחילו - - -', אבל לדעתי יש פה - - - אנחנו עושים פעילות חינוכית - - -
עמרם מצנע: המועצה האזורית משתתפת?
<רמי באר: המועצה האזורית משתתפת, גם בסכום דומה של התנועה הקיבוצית, יש מעין קואליציה של 300,000 שקל המועצה, 300 התנועה הקיבוצית ורעיה שטראוס.
<רמי באר: יש לנו סכום שמתקרב למיליון באיזה מין קואליציה צפונית כזאת, כי באתי ואמרתי, 'חבר'ה, אנחנו לא נוכל להישאר פה אם אנחנו לא נקבל עזרה מאנשים שמעוניינים שנישאר פה בצפון'.
<רמי באר: זה לא מספיק להגיד בואו תישארו בפריפריה, תעבדו בצפון ותקיימו גוף איכותי בינלאומי שלא במרכז.
<רמי באר: היה איזה שהוא שלב שאמרתי, 'חבר'ה, אין בררה, אנחנו צריכים לעבור למרכז'.
<רמי באר: יש פה המון בעיות ספציפיות, למשל בעיה ספציפית זה ש-90% של הקהל צורך התרבות היום במדינת ישראל מרוכז במרכז.
<רמי באר: מה שנקרא ההתיישבות העובדת, מה שהיה פעם כל האולמות האזוריות ושהיינו מופיעים הרבה מאוד, כבר אין תקציבים, המועצות כבר לא מסבסדות, לאנשים כבר אין, הם בוחרים שלא לשלם מכספם.
<רמי באר: נכון שיש את העניין של תקנת הפריפריה, ואנחנו - - -
<שמעון אלקבץ: זה אותם 5 המיליון שאמרנו.
<איתמר גורביץ: תגיד במה אתם נעזרים בקשתו"ם (קשרי תרבות ומדע) בנסיעות שלכם לחו"ל.
<רמי באר: אנחנו נעזרים בקשתו"ם - - -
עמרם מצנע: מה זה קשתו"ם?
<רמי באר: זה משרד החוץ, אבל גם שם התקציבים קטנים, אבל בהחלט הם עוזרים לנו.
<רמי באר: יש לנו הרבה מאוד סיורים בחו"ל, הלהקה חזרה לפני שבועיים מהונגריה, שם הופענו עם יצירת זכרון דברים שמתייחסת לדור השני של ניצולי השואה.
<רמי באר: כמי ששייך למשפחה של ניצולים - - -
<שמעון אלקבץ: נפגשנו עם שר התרבות ההונגרי.
<רמי באר: נכון, הייתה שם נציגות, וגם הוזמנו ל-70 שנה לעליית הנאצים.
<רמי באר: יש שם אירוע שנתי, אירוע שאנחנו פתחנו אותו, בתור נציגים, בהמשך הפילהרמונית מופיעה שם ועוד אמנים ישראלים.
<רמי באר: אנחנו נוסעים בחודש הבא לארצות הברית לשלושה שבועות לצד המערבי.
<רמי באר: משרד הקשתו"ם עוזר איפה שהוא יכול, אבל גם שם התקציבים לא גדולים.
<רמי באר: אם אני יכול להגיד לכם, ביחס למדינות אחרות בעולם, גופים תרבותיים, הם נותנים תקציבים מאוד גדולים כי הם מהווים שגרירים מוצהרים וכמה שיותר לשלוח אותם במקום עוד איזה פוליטיקאי נוסף שנוסע לחו"ל - - -
<שמעון אלקבץ: התמיכה של משרד החוץ באה לידי ביטוי ברכש של הכרטיסים ובבתי המלון.
<איתמר גורביץ: לא, אבל פה יש בעיה קשה מאוד.
<איתמר גורביץ: משרד המשפטים אסר, הוא טוען שיש כפל תמיכות והסיוע של קשתו"ם בטיסות, או בהובלת מטען, הוא כפל תמיכות למה שנותן משרד התרבות.
<איתמר גורביץ: למרות שזה לא ככה, כי זה - - -
עמרם מצנע: דרך אגב, הדרך להתגבר על זה, שמשרד החוץ יעביר את הכסף למשרד התרבות ולא ישירות ואז על פי הקריטריונים שלכם אתם - - -
<איתמר גורביץ: לא, אבל יש להם בעיה, כי יהיה כפל תמיכות.
<שמעון אלקבץ: אין לנו קריטריונים על רכש הכרטיסים או על - - -
עמרם מצנע: לא משנה, אז לא ברכש כרטיסים, הבעיה בסוף זה כסף ולא משנה איך אתה מציג אותו ואם אתה בונה קריטריון של גופים שמופיעים בחו"ל, לא כל הגופים שמקבלים הקצבות מופיעים בחו"ל - - -
<שמעון אלקבץ: ברגע שאתה תבנה קריטריון של גופים שמופיעים בחו"ל כולם יהיו בחו"ל.
עמרם מצנע: אתה לא מתקצב אותם, אתה מסבסד.
עמרם מצנע: אם אתה לא מוזמן ולא יוצר לעצמך - - - אני חושב שהמחול הוא באמת שגריר בלתי רגיל.
עמרם מצנע: זה ישראל התוססת, הצעירה, הצבעונית.
<רמי באר: המחול הוא אולי השגריר הדומיננטי ביותר מכל האמנויות.
<רמי באר: אין כמובן את התיווך של השפה המילולית, מה שיש בתיאטרון, אבל אני חושב שבאמת יש הרבה מאוד גופים, קבוצות, להקות קטנות, הרכבים קטנים, שמופיעים הרבה מאוד בחו"ל.
<רמי באר: זה סדר גודל אחר לגמרי מסדר גודל כזה של להקה בהיקפים כאלה, כמו שלנו, או של בת שבע, שבלי העזרות האלה בלתי אפשרי - - -
עמרם מצנע: אבל אני אומר לך, אתם צריכים לשבת עם היועצים המשפטיים, כולל של החשב הכללי, ולראות איך בכל זאת במסגרת התמיכות נותנים נתח שהוא חו"ל.
עמרם מצנע: לא כולם, עוד פעם, קובעים קריטריונים.
עמרם מצנע: אני גם חושב שכשלהקה כזו מופיעה בחו"ל, לאו דווקא בפני יהודים אלא בכלל - - -
<איתמר גורביץ: במיוחד לא יהודים.
עמרם מצנע: כן, במיוחד לא יהודים, כי היהודים, אתה שולח להם איזה להקת ריקודי עם והם מתמוגגים.
<רמי באר: הלהקה מופיעה בעיקר בפסטיבלים של מחול.
<רמי באר: אנחנו עכשיו יוצאים לסיור לארצות הברית באולמות גדולים, לא רק הקהילה היהודית.
<שמעון אלקבץ: בסיור כזה, רמי, רק לצורך הדוגמה, בארצות הברית, הרי אתם מתמחרים את העלות של מה שנקרא התועלת, אני לא אגיד רווח והפסד, אז אתם יודעים להגיד שבסוף הסיור הזה אתם לא מאבדים את השקל?
<רמי באר: יש לנו החלטה פנימית שאנחנו לא יוצאים לשום סיור שהוא לפחות לא מסתיים בצורה מאוזנת.
<שמעון אלקבץ: כן, זה העיקרון, לא להפסיד.
<רמי באר: כן, זה העיקרון.
<רמי באר: ועדיין, בוא נגיד ככה, יש לא מעט הופעות בארץ, כגוף כמו שלנו, שאיננו מופיע בתל אביב, והוא צריך לנסוע להופיע בסוזן דלל, הוא יפסיד כסף.
<רמי באר: הוא יפסיד, כי הוא צריך לקחת אוטובוס מפה, הוא יצטרך לקחת משאית של ציוד וטכנאים ומלון לרקדנים אם זה יומיים או שלושה ימים רצוף, בניגוד ללהקות התל אביביות שרק חוצים את הרחבה בסוזן דלל ועולים על הבמה ומופיעים.
<רמי באר: נכון שיש על זה התייחסות, אבל בנקודה הזאת שפתחתי, שגוף אמנותי פריפריאלי שעובד בפריפריה, הוא מראש, לא רק באמנות, כמו בית חולים, הוא כבר נמצא בפער בעייתי, שלדעתי האישית דורש יותר תיקון.
<רמי באר: יש התייחסות לזה, אבל לדעתי לא בפרופורציה הנכונה.
<רמי באר: זאת אומרת זו לא המטרה להביא לפריפריה את הגופים התל אביביים שיופיעו בפניהם, אני מדבר על גוף אמנותי מקצועי בדרג הגבוה, הבינלאומי, האיכותי, כמו הלהקה, שיוצר.
<רמי באר: אין כמעט גופים כאלה.
<רמי באר: יש אותנו פה, יש בבאר שבע, אבל אין - - -