GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה טור-פז: בניתוח שלנו כאמור הגענו ל- 927 כיתות שחסרות לנו בפילוח שכונתי.
<משה טור-פז: זה אומר שלכ- 30 אלף ילדים פחות או יותר, אין להם כיתות כמו שאנחנו רוצים.
<משה טור-פז: כאמור - - -
עמרם מצנע: כלומר, הם לומדים במערכת הרשמית אבל בכיתות לא מתאימות.
עמרם מצנע: זה לגבי ה- 1,000 כיתות.
<משה טור-פז: נכון, או במערכת מוכר שאינו רשמי.
<משה טור-פז: שוב, או שהם לומדים במוכר שאינו רשמי, או לומדים ברשמי, או שנשרו.
<משה טור-פז: ישנם שלושה טיפוסים - - -
עמרם מצנע: אבל מי שלמד במוכר שאינו רשמי, לצורך העניין, הרי הוא לומד באיזה מקום.
<משה טור-פז: המדינה מחויבת לבנות בתי ספר גם למוכר שאינו רשמי.
<משה טור-פז: אנחנו בונים בתי ספר לא רשמיים במדינה, אנחנו בונים גם למוכר שאינו רשמי.
<משה טור-פז: נכון שהמדינה נותנת תעדוף מובהק לבתי ספר רשמיים בכל דבר וגם בתהליך הבינוי, אבל זה לא שבתי הספר האלה אינם בתחום עניינו או עיסוקנו.
<משה טור-פז: חוץ מזה, למדינה יש אג'נדה ברורה לחזק את החינוך הרשמי בכל ציבור ובכל המקומות.
עמרם מצנע: בעצם כל התיכונים הם - - -
<משה טור-פז: מוכר שאינו רשמי, לכן הם המונחים אינם מדויקים.
<משה טור-פז: אנחנו מכירים בכך שאנחנו לא מצליחים לעמוד בקצב.
<משה טור-פז: כפי שאמרתי, הבעיה היא לא בתהליכי הבינוי ואפילו לא בתהליכי התקצוב של כיתות משרד החינוך.
<משה טור-פז: משרד החינוך נותן לנו לתקצב כל כיתה שאנחנו מביאים עבורה קרקע.
<משה טור-פז: תקרת הזכוכית של מזרח ירושלים, בשונה מכל מקום אחר בארץ, היא קרקעות ציבוריות זמינות.
<קרן צפריר: המדינה מצליחה להפקיע קרקעות גם במזרח ירושלים כשהיא רוצה.
<קרן צפריר: כביש בית צפפה נבנה על קרקעות מופקעות ללא שום בעיה.
<קרן צפריר: משום מה לבתי ספר לא מצליחים להפקיע קרקעות כבר עשור שלם.
<משה טור-פז: כדי לפרוץ את תקרת הזכוכית הזאת, לפחות לעשות יותר עם מה שיש לנו, אנחנו עושים פיילוט ראשון בארץ, ראשון מסוגו, משרד החינוך והעירייה, עושים פיילוט בנייה לגובה.
<משה טור-פז: מה זאת אומרת?
<משה טור-פז: – אנחנו הולכים לבנות גני ילדים, כרגע אנחנו עושים מיקוד.
<משה טור-פז: זה גם מופיע במסמך של "עיר עמים" באזור שועפאט ששם יש לנו מצוקה אדירה, אנחנו בונים, במקום קומה אחת, שלוש קומות של גנים.
<משה טור-פז: זה ניסיון, אין דבר כזה בישראל היום.
<משה טור-פז: אם נצליח, נוכל לשלש את כמות הכיתות ביחס לקרקע, בנייה כזאת גם מעלה מאוד את עלות הבנייה.
<משה טור-פז: משרד החינוך ואנחנו נכנסים לניסיון ראשון – זה מראה כמה יצירתיים אנחנו עם הבעיות האלה.
<קרן צפריר: אם נשים לרגע בצד את נושא בינוי הכיתות.
<קרן צפריר: אנחנו בשבוע האחרון ניסנו להמחיש את המצוקה ואת הבעיות שנובעות מהשטח.
<קרן צפריר: הבאנו דוגמאות במסמך ששלחנו.
<קרן צפריר: לקחנו שכונה מייצגת, ילדים משכונת עיסוויה, ראיינו ילדים ושאלו מהם הסיבות.
<קרן צפריר: ממה שרואים בעדויות האלה, אגב זה לא משהו ייחודי, אנחנו שומעים את זה שוב ושוב במשך שנים, יש תחושה של התנערות מוחלטת מאחריות הן של העירייה והן של משרד החינוך כגורמים מפקחים.
<קרן צפריר: כלומר, כבר הרבה זמן ידוע על בעיות של אלימות קשה במערכת החינוך, על בעיות של מנהלים שאינם מתאימים, על צוות הוראה שאיננו מוכשר כמו שצריך.
<קרן צפריר: את כל הדברים האלה הילדים רואים והילדים חווים אותם על בשרם.
<קרן צפריר: כאשר ראש מנח"י מדבר על תחושה של חוסר תכלית, יש גם היבט של חוסר תכלית כאשר הילדים אומרים "מה יש לי לעשות במוסד הזה כאשר הוא לא נותן תוצר אפילו ברמה היומיומית".
<קרן צפריר: הסעות לבית הספר – כאן אני מתחברת לדברים של אביב סטרסקי.
<קרן צפריר: אני מזכירה שהמצב במזרח ירושלים מבחינת עוני הוא מהקשה בישראל.
<קרן צפריר: יש לנו קרוב ל- 80% מתחת לקו העוני.
<קרן צפריר: במצב כזה לצפות ממשפחות שיממנו גם הסעות יומיומיות?
<קרן צפריר: אני מזכירה גם שהתחבורה הציבורית בירושלים המזרחית אינה מהמשובחות בארץ, זה גם אחד מגורמי הנשירה.
<קרן צפריר: כל הסיבות הללו שאולי נראות פעוטות, אלו סיבות שיכולות להיות מטופלות בצורה מאוד פשוטה לדעתנו, ולא מצריכות - - -
עמרם מצנע: לא זיהיתי כאן דבר פשוט.
<קרן צפריר: נכון, אבל הן אינן מצריכות טיפול של שנים כמו שבינוי כיתות לימוד מצריך ואפילו תכניות לימוד חדשות.
<קרן צפריר: הדוגמה שהבאתי במסמך ששלחנו, אנחנו מטפלים ומנסים לדאוג כבר כמה שנים לכמה מאות ילדים שגרים בשוכנת ראס-חמיס, שכונה שנמצאת מעבר לגדר ההפרדה ליד מחנה הפליטים שועפאט, להם אין ההסעות באזור מחנה הפליטים, ההסעות אוספות אותם מהמחסום בלבד.
<קרן צפריר: אם אתה גר באזור מרוחק מהחסום, במיוחד ששם התוואי הררי, אתה מתקשה להגיע למחסום.
<קרן צפריר: אפילו דבר שהוא לכמה מאות בודדות של ילדים, לארגן הסעות מראס חמיס לא מצליחים לפתור ושולחים אותנו למשרד החינוך, לעירייה וחוזר חלילה.
<קרן צפריר: לדעתי לצד הציפייה של עבודה אינטנסיבית על נשירה, אפשר גם לפתור את החסמים שמונעים או מקשים על ילדים את הניגשות לחינוך, אפילו ברמות הפשוטות האלה.
<אחמד עמאלה: בוקר טוב.
<אחמד עמאלה: מוועד ההורים, שכונת בית חנינא,ואני עובד הרבה עם החבר'ה.
<אחמד עמאלה: אתייחס לכמה נקודות שהגברת ציינה.
<אחמד עמאלה: אדוני אומר כאן שבמזרח ירושלים הולכים מתוך בחירה לכיוון של חינוך פרטי מבוקר.
<אחמד עמאלה: ראשית זה לא נכון, לא מתוך בחירה אלא כתוצאה מאילוץ, היות וזה הדבר היחידי שקיים.
<אחמד עמאלה: האופציה השנייה היא להירשם לבתי ספר של העירייה שזה לא הכי קל וגם אם זה קל זה לא נגיש - - -
עמרם מצנע: מאיזו בחינה?
<אחמד עמאלה: ראשית כשמדברים על 1,000 כיתות לימוד הנצרכות במזרח ירושלים.
<אחמד עמאלה: 1,000 כיתות הלימוד האלה הן כדי להחליף כיתות מושכרות קיימות שהן לא ברמת כיתות לימוד.
<אחמד עמאלה: הן אולי ברמה של חדר בגודל של 3X3 או 2.5X2.5 שאין לא אור ולא הרבה דברים, אלו חדרים שהם מתחת לכל לביקורת.
<אחמד עמאלה: כשאנחנו מדברים על 1,000 כיתות לימוד בחוסר - - -
עמרם מצנע: אבל אתה אומר שיש קשיים כשאתה רוצה לרשום את הילד שלך לחטיבת ביניים בבית חנינא.
עמרם מצנע: אלו קשיים יש שלא יקבלו אותו?
<אחמד עמאלה: לא קיים בית הספר שאתה רוצה לרשום, הוא לא קיים בשכונה שאתה נמצא בה.
<אחמד עמאלה: בבית חנינא למשל יש 30 אלף תושבים שעבורם צריך כ- 5,000 כיתות לימוד או 3,000 ויש בסך הכל 300 כיתות, לאן הם ירשמו אותם?
<אחמד עמאלה: אומר לך שעד היום לא נפתח לבנות בבית חנינא בית ספר מעל כיתה ז'.
<אחמד עמאלה: עד היום הזה אין בבית חנינא מעל הכיתה ז', בכל בית חנינא אין.
<אחמד עמאלה: כלומר לחטיבת הביניים אין אפילו כיתה אחת.
<אחמד עמאלה: לא קיימת.
<אחמד עמאלה: מי שרוצה שולח את הילדה שלו לשועפאט או לעבדאללה שזה בשייח ג'ארח.
<אחמד עמאלה: זה לא קיים בבית חנינא המוסד הזה.
עמרם מצנע: לעומת זאת יש בתי ספר פרטיים?
<אחמד עמאלה: יש בתי ספר פרטיים שעולים כסף, זה חינוך פרטי.
<אחמד עמאלה: הבעיה היא לא רק בכסף, לפעמים הבעיה היא למי זה בכלל שייך, לאיזה פלג זה שייך, אילו תכנים מלמדים בו, ואיזה ביקורת יש על התכנים המלמדים.
<אחמד עמאלה: יש בתי ספר אסלם, ויש בתי ספר נוצרים, יש בית ספר שהוא אסלם קיצוני - - -
עמרם מצנע: אם העירייה רוצה לפתוח בית ספר חטיבת ביניים לבנות, יש קרקע?
<אחמד עמאלה: היום נבנה, ברוך ה' נבנה לנו היום בית ספר.
<אחמד עמאלה: אנחנו מאמינים שבעז"ה החודש הזה נקבל אותו מהעירייה ונכניס לשם בנות.
עמרם מצנע: חטיבת ביניים לבנות או שזה שש-שנתי?
<משה טור-פז: בית הספר היפה בירושלים, אני חותם על זה, יפתח בשבוע הבא בבית חנינא, בית ספר לבנות לכיתות ז' עד י"ב.
<משה טור-פז: נכון, היה חסר לנו בית ספר כזה, בשבוע הבא אנחנו חונכים גם בית ספר - - -
עמרם מצנע: באמצע שנת הלימודים פותחים בית ספר, מאיפה מגיעות התלמידות?
<משה טור-פז: כרגע הן לומדות בכיתות זמניות.
<אחמד עמאלה: קודם כל הבחירה היא לא בחירה.
<אחמד עמאלה: אנחנו שולחים את הבנות שלנו לבית ספר חינוך פרטי?
<אחמד עמאלה: זה לא מתוך בחירה, זה אילוץ.
<אחמד עמאלה: 1,000 כיתות הלימוד שצריכים היום, הן כדי להחליף את הכיתות הלימוד הקיימות שאינן עומדות בכל סטנדרט.
<אחמד עמאלה: הן בדירות המחולקות לחדרים - - -
עמרם מצנע: בנושא הסוגיה של בחינות הבגרות, מה עמדתך/עמדתכם?
<אחמד עמאלה: אם יורשה לי, מישהו כאן צריך להתוות מדיניות.
<אחמד עמאלה: לקבוע איזו מדיניות אנחנו רוצים עם האנשים האלה.
<אחמד עמאלה: האם אנחנו רוצים אותם בתוך המסגרת או לא? את המדיניות לא אני קובע.
<אחמד עמאלה: אני מרגיש שמזרח ירושלים - - -
עמרם מצנע: אבל אתה כוועד הורים?
<אחמד עמאלה: כולם כאן שותפים.
<אחמד עמאלה: מזרח ירושלים זו סוג של אוטונומיה שחיה בתוך ירושלים שההסעות שלה נפרדות, כיתות הלימוד שלה נפרדות, החינוך שלה נפרד.
<אחמד עמאלה: סוג אוטונומיה.
<אחמד עמאלה: אם אנחנו מכירים שירושלים היא חלק מירושלים ומתייחסים לזה בהתאם, אז כל חוקי המדינה צריכים לחול עליה, או אחרת.
<אחמד עמאלה: מישהו צריך לקבוע פה מדיניות מה אנחנו רוצים ולאן הולכים.
<אחמד עמאלה: קודם כל ללא קשר מה העתיד הפוליטי של מזרח ירושלים, אנחנו שכנים.
<אחמד עמאלה: אני אהיה השכן שלך בכל מצב פוליטי שלא יהיה.
<אחמד עמאלה: אני אהיה השכן שלך והחינוך חשוב.
<אחמד עמאלה: החינוך הקיים היום זה לא חינוך שבאמת מביא לשכנות טובה.
<אחמד עמאלה: היום זה לא חינוך מבוקר.
<אחמד עמאלה: זה חינוך פרטיזני שאי אפשר לדמיין אותו.
<אחמד עמאלה: אם נסייר, נראה שמלמדים כמו בשנות ה- 50, אנחנו רחוקים מלהיות שותפים.
<אחמד עמאלה: היום בית ספר זה לא כיסא, שולחן, כיתה ומורה.
<אחמד עמאלה: היום בית ספר צריך להבין את הילד.
<אחמד עמאלה: הילד של היום כל היום עם האייפון והפייסבוק ועם המדיה.
<אחמד עמאלה: מה עושה מערכת החינוך היום כדי להביא את הילד אליה?
עמרם מצנע: אלו אותן בעיות בכל מקום.
<אחמד עמאלה: יש פערים.
<אחמד עמאלה: היום הילד הולך לשם ומשעמם לו, הוא לא מוצא את עצמו.
<אחמד עמאלה: בכיתה ז', ח' הוא כבר רוצה לצאת כי זה לא מדבר אליו.
<אסמת גחלב: אני מנהלת תיכון רנסנס בבית חנינא.
<אסמת גחלב: תיכון שהקמנו והוא מוכר שאינו רשמי.
עמרם מצנע: מי הבעלים של בית הספר?
<אסמת גחלב: קבוצת אנשים, אני ויש לי עוד שותף.
עמרם מצנע: אתם גם הבעלים?
<אסמת גחלב: כן.
<אסמת גחלב: היו לנו הרבה סיבות לפתוח את בית הספר הזה בגלל המצב הקשה במזרח ירושלים ובעיקר בגלל תכנית הלימודים ה"תווג'יהי".
<אסמת גחלב: אנחנו באמת מאמינים שהיא לא מובילה את התלמידים למצב שבו הם יוכלו לחיות בצורה מכובדת במזרח ירושלים, גם מהבחינה של לימודים באוניברסיטאות וגם להשתלב בשוק העבודה.
<אסמת גחלב: זו תכנית לימודים שאינה קשורה למציאות המאוד מורכבת במדינת ישראל בכלל ובמזרח ירושלים בפרט.
עמרם מצנע: זה בית ספר שש-שנתי?
<אסמת גחלב: בית ספר החל מהגן עד כיתה י"ב.
<אסמת גחלב: אנחנו מכינים את התלמידים לבחינות הבגרות ואנחנו מלמדים את תכנית הליבה הישראלית בתוספת פעילויות ותכניות.
<אסמת גחלב: היום יש לנו כ-500 תלמידים מגן עד י"ב.
<אסמת גחלב: זה בית ספר צומח והוא פועל כבר השנה השישית.
<אסמת גחלב: ברוך ה' האוכלוסייה מקבלת את התכנית.
<אסמת גחלב: חשובה לנו חווית ההצלחה כי אנחנו באמת מאמינים שתכנית הלימודים של ה"תווג'יהי" לא מכוונת את התלמידים להצלחה בחיים וגם לא לשקט נפשי ואפילו בחיים היומיומיים.
<אסמת גחלב: ברשותך אני אבקש להתייחס להיבט נוסף שלא עלה בדיון עד עכשיו: מבחני הבגרות וגם בכל מה שקשור לתלמידים עם לקויות למידה.
<אסמת גחלב: רוב בתי הספר הפרטיים וגם הממלכתיים מוכרים במזרח ירושלים מלמדים את תכנית ה"תווג'יהי".
<אסמת גחלב: בה אין הכרה בלקויות למידה.
<אסמת גחלב: כשהם נגישים לבחינות בשנה האחרונה שלהם, ומי שסובל מלקויות למידה 'הלך עליו'.
<אסמת גחלב: חלק מהסיבות של הנשירה הוא חוסר התייחסות להיבט זה של התלמידים.
<אסמת גחלב: ידוע שבמבחני הבגרות ישנן הקלות ויש התאמות והתייחסות לקשיים של התלמידים.
<אסמת גחלב: זה היבט מאוד חשוב שלא כל כך מתייחסים אליו.
<אסמת גחלב: הרבה תלמידים נופלים בין הכיסאות בגלל ההיבט הזה.
<יוסף פפה אללו: אני מאוד שמח שהזמנת אותנו לדבר על הנושא.
<יוסף פפה אללו: בעשר השנים האחרונות בכל מה שקשור למזרח ירושלים, אם זה התחיל מפה אני אומר, זה לא התחיל.
<יוסף פפה אללו: עלה עניין של הכיתות, עשר שנים היינו בבית משפט בעניין הדירות.
<יוסף פפה אללו: אתה רואה וגם שומע פה, לא מצאנו פתרון.
<יוסף פפה אללו: 1,000 כיתות לימוד שהיו חסרות כבר לפני עשר שנים, חסרות היום.
<יוסף פפה אללו: מה עשתה הממשלה עד היום, זה רק עם הריבוי הטבעי, את זה כן אפשר לתת.
<יוסף פפה אללו: הוא אמר 927 כיתות, יופי, 80 כיתות חסכת במשך עשר שנים.
<יוסף פפה אללו: לא עומדים בבנייה אף על פי שהיינו בבית המשפט.
<יוסף פפה אללו: זה אותו הדבר בעניין התקציבים.
<יוסף פפה אללו: לפני ארבע-חמש שנים, יש ניהול עצמי, ניהול עצמי לא מוכר במזרח ירושלים.
<יוסף פפה אללו: בכלל היה חוסר תקציבים לבתי ספר שאנחנו רואים שהם נמצאים במצב גרוע.
<יוסף פפה אללו: היינו כאן ודיברנו כאן וזה לא הספיק, אחר כך הם עתרו לבית המשפט – שום דבר לא הולך בחינם, אם הולכים לבית המשפט, אני אומר לך, זה לא עוזר שום דבר.
<יוסף פפה אללו: אני בטוח שהנושא הזה גם יגיע.
<יוסף פפה אללו: על מה אנחנו באמת מדברים?
<יוסף פפה אללו: אחוז הנשירה הכלל ארצי של מערב העיר, וכאן אנחנו אומרים שמה שמוכר כבר על ידי מנח"י עומד על 13% וכאן מדברים על 36%.
עמרם מצנע: זה אותו דבר.
<יוסף פפה אללו: יש עם זה בעיה, בחישוב שעשו יש פער של עשרת אלפים ילדים שנמצאים ברשימות הסטטיסטיות ומה יש במזרח בחינוך?
<יוסף פפה אללו: עשרת האלפים האלה הם גם נשירה והם לא יודעים איפה הם נמצאים ומה הם עושים, שום דבר.
<יוסף פפה אללו: לכן אני אומר שזה יותר מ- 13%, תסמוך.
<יוסף פפה אללו: השנה הגישו בקשה לעבור לבית ספר של מנח"י – 668 ילדים.
<יוסף פפה אללו: הם ביקשו היות ובית הספר הפרטי הוא יקר, חלק מבקשים מאחר ובית הספר של מנח"י יותר טוב, חלק בגלל שזה יותר קרוב, לא משנות הסיבות.
<יוסף פפה אללו: אנחנו צריכים לתת חינוך חובה חינם, כלומר צריכים לקבל אותם.
<יוסף פפה אללו: כמה קיבלנו?
<יוסף פפה אללו: קיבלנו 442 תלמידים.
<יוסף פפה אללו: ואת הנותרים זרקנו החוצה ואיפה הם עכשיו אף אחד לא יודע.
<יוסף פפה אללו: אני לא יודע אם הוספנו אותם לסטטיסטיקה של הנשירה או לא.
<יוסף פפה אללו: אחת מהבעיות העיקריות כמו בכל דבר זה הכסף בארגון.
<יוסף פפה אללו: לדעתי בעיריית ירושלים יש הפלייה בנוגע לנושא, אמרתי במילה קלה.
<יוסף פפה אללו: יש לנו מערכת של חינוך חרדי ויש לנו מערכת של לחינוך כללי.
<יוסף פפה אללו: בתוך המערכת של החינוך הכללי נמצאת המערכת של מזרח העיר.
<יוסף פפה אללו: אין לה את העצמאות שיש למערכת החרדית.
<יוסף פפה אללו: זה גורם פער בכל דבר, בתקנים, במשרות, בתקציבים ובכל דבר.
<יוסף פפה אללו: הם בסך הכול מחלקה והשנייה, חברים שאני מברך אותם שהשיגו את זה, הם אגף לכל דבר.
<יוסף פפה אללו: אני אוכל לומר על תקציב הנשירה.
<יוסף פפה אללו: אנחנו יודעים שאין שם נשירה, טוב יש ואולי מדברים על 2.5% נשירה של חרדים שיוצאים החוצה וכדומה, היא מקבל על תכניות נשירה 2,77 מיליון שקל מעיריית ירושלים.
<יוסף פפה אללו: כמה מקבל מזרח העיר?
<יוסף פפה אללו: – בפעם הראשונה אחרי שצחי עשה עבודה ודרש 2,7 הוא קיבל מיליון שקל.
<יוסף פפה אללו: אבל כאן יש 13% נשירה וכאן לא.
<יוסף פפה אללו: בנוגע לתכנית הלימודים ה"תווג'יהי".
<יוסף פפה אללו: מאוד נעים לדבר מבחינה חינוכית בנושא הבגרות.
<יוסף פפה אללו: זה נושא פוליטי וכולנו יודעים, אגב זה מופיע בהסכם שעשינו ונתנו אפשרות לתושבים - - -
עמרם מצנע: איזה הסכם?
<יוסף פפה אללו: זה מעוגן וזה לא משהו שנולד ברחוב, זה מעוגן באמצעות הסכמים.
<יוסף פפה אללו: אין להפר הסכם ואם לא מסכימים בכמה דברים אפשר לשנות בגלל שזה נכון, תכנית ה"תווג'יהי" היא תכנית חלשה, אבל גם חלשה לציבור הפלשתיני, הם לא יכולים לקנות את זה ובגלל זה אנחנו הולכים עם הראש בקיר.
<יוסף פפה אללו: הם מנסים כבר כמה שנים והסכמנו ש-500 ילדים פלשתינים נמצאים בתכנית הבגרות.
<יוסף פפה אללו: חבל שלא הגיע לכאן יושב ראש ועד ההורים של מזרח ירושלים, הייתי שומע שהוא אומר שזה לא בא בחשבון.
<יוסף פפה אללו: אתה יודע, רוב הילדים של מזרח ירושלים יוצאים בלי לדבר עברית, בלי לדבר אנגלית.
<יוסף פפה אללו: בואו תתחילו עם זה.
<יוסף פפה אללו: הוא אמר לי שהם היו לא יכולים לקנות אוכל, הם צריכים לדעת עברית כדי להתמודד בארץ.
<יוסף פפה אללו: ישר רוצים ללמד ביאליק ואת המלחמות של היהודים, תכנית יהודית וכל זה.
<יוסף פפה אללו: זה לא ילך.
<יוסף פפה אללו: זה הולך בכמה בתי ספר מהסיבות שדיברו עליהן כאן.
<יוסף פפה אללו: הם אומרים לי 'אם תעבור אתה תקבל כך וכך שעות ואתה תקבל ככה וככה'.
<יוסף פפה אללו: אם זה כך בוודאי שאנשים שנמצאים במצב גרוע הולכים לזה.
<יוסף פפה אללו: בואו נטפל בנשירה.
<יוסף פפה אללו: בנשירה ניתן לטפל עם תוכניות.
<יוסף פפה אללו: עשו עבודה נהדרת, דובר על 15 מיליון שקל.
<יוסף פפה אללו: דיברו על חוסר קרקעות.
<יוסף פפה אללו: אני יכול לתת לך את החלטת בית המשפט שאמרה שהמדינה התחייבה לתת 200 מיליון שקל להפקעת קרקעות לבנייה של בתי ספר.
<יוסף פפה אללו: אתה יודע כמה במשך עשר שנים הצלחנו לקחת מהממשלה?
<יוסף פפה אללו: – 20 מיליון שקל.
<יוסף פפה אללו: למי להשאיר את זה?
<יוסף פפה אללו: למי שלא ידע לקחת את זה.
<יוסף פפה אללו: הטיפול הוא לא טיפול נכון.
<יוסף פפה אללו: אני חושב שהנושא הוא נושא שבנפשנו.
<יוסף פפה אללו: אני מקבל את מה שאמר החבר שזה מאוד מאוד מסוכן.
<יוסף פפה אללו: התסכול שיש לאנשים שנמצאים ברחוב.
<יוסף פפה אללו: למה הם יוצאים?
<יוסף פפה אללו: – הם אומרים 'אני לאוניברסיטה לא יכול להיכנס, אני אלך לשוק ולפחות ארוויח כמה גרושים' ואחרי שלוש שנים הוא רואה שהגרושים האלה לא שווים.
<יוסף פפה אללו: אני רוצה לומר למנח"י משהו שהוא לא יודע, אנשים שעושים את ה"תווג'יהי", בשנה יכולים, יש אקדמיות, יש מוסדות שמכינים את האנשים, שמדברים עברית, עם תכנית ה"תווג'יהי" בשנה מכינים אותם לבגרות והם יכולים להגיע לבגרות.
<יוסף פפה אללו: זה לא סוף העולם.
<אביב טטרסקי: אבקש להתייחס לכמה דברים שנאמרו.
<אביב טטרסקי: כמו שהחבר מועד ההורים אמר, אנחנו שומעים, בעדינות, חוסר הערכה גדול מאוד לבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים מההורים.
<אביב טטרסקי: לא מדובר על איזה בית ספר אנתרופוסופי, בית ספר דמוקרטי או בית ספר כזה או אחר.
<אביב טטרסקי: - - -
עמרם מצנע: אגב, יש רשתות ישראליות הפועלות במזרח ירושלים?
עמרם מצנע: <קריאה:> יש את "עמל" ויש את "סחנין".
<אביב טטרסקי: אם מישהו רוצה להגיד משהו לא טוב על חינוך הוא יגיד "סחנין" וכולם ידעו על מה מדובר.
<אביב טטרסקי: אין כאן עניין של בחירה, העדפה.
<אביב טטרסקי: זה דבר אחד להדגיש.
<אביב טטרסקי: הדבר השני, הפערים לא רק שהם לא קטנים, הפערים הולכים וגדלים.
<אביב טטרסקי: אם סופרים כמה כיתות נבנו למשל בחמש השנים האחרונות מאז 2009, מגיעים ל- 150 כיתות לימוד במזרח ירושלים.
<אביב טטרסקי: אלה לא מספרים שונים ממה שנבנה לפני עשר שנים ולפני חמש עשרה שנה.
<אביב טטרסקי: זה משהו שחייבים לשים על השולחן.
<אביב טטרסקי: עם כל המאמצים ועם כל מה שנעשה זה משהו שלא עובד.
<אביב טטרסקי: יותר מזה, בינתיים מדינת ישראל התקדמה.
<אביב טטרסקי: יש עכשיו "חוק חינוך חינם" מגיל שלוש הוא פועל במערב העיר ולא פועל במזרח העיר, אין שום דרך לקיים אותו בתנאים האלה, מדובר בערך על כ- 400 כיתות גן.
<אביב טטרסקי: יש צהרונים מסובסדים, הם קורים במערב העיר ולא קורים במזרח העיר.
<אביב טטרסקי: יש חודש 11, כלומר אנחנו במצב שהמציאות הולכת ונעשית יותר גרועה.
<משה טור-פז: ראשית אומר שבית ספר רנסנס בשבילי הוא באמת תמרור התעוררות לכולנו.
<משה טור-פז: כמו תמיד מדיניות זה דבר אחד, אבל השטח תמיד ישיג אותנו.
<משה טור-פז: בעיני בית ספר רנסנס מראה, וגם בתגובה למה שנאמר לפני, כנראה שיש צורך מאוד גדול והיא המדיניות בבחירה, להציע לאנשים לבחור.
<משה טור-פז: מה שהיה עד השנה שעברה זה באמת בית ספר אחד ולא הייתה בחירה לאנשים בחינוך הרשמי בין אם הם מקבלים בגרות פלשתינית או ישראלית.
<משה טור-פז: המדיניות היא, אפרופו מה שאמר כאן אחמד עמאלה, להציע בחירה.
<משה טור-פז: אם נצליח להציע לכל הורה לילד במזרח ירושלים בחירה בין שתי תכניות, אם הוריו יבחרו באיזה מסלול הוא ילך, לדעתי אנחנו נתקדם בהמון המון מישורים.
עמרם מצנע: היה איזה ניסיון בעבר לחשוב על כך שמסלול הבגרות הישראלי יהיה משהו שהוא ייחודי למזרח ירושלים?
עמרם מצנע: להוציא מתוכו כל מיני דברים שבמבחינה פוליטית הם סמרטוט אדום?
עמרם מצנע: אם רוצים באמת לנסות ולהביא לאיזה שילוב אולי יש מקום לבנות מסלול מיוחד.
<משה טור-פז: הבגרות של ערביי ישראל, לפי מה שאנחנו שומעים דווקא מבתי הספר של המוכר שאינו רשמי, אומרים לנו מהשטח שהבגרות הזאת נותנת מענה טוב לערבי מזרח ירושלים.
<משה טור-פז: יחד עם זאת - - -
עמרם מצנע: לא נעשה כל ניסיון?
<משה טור-פז: בנוגע לצהרונים ולחודש ה- 11, אנחנו מציעים היום.
<משה טור-פז: גם כאן אנחנו מציעים יותר ממה שהשטח יודע לקנות.
<משה טור-פז: כלומר, הצענו לגני הילדים הרשמיים של העיר לעשות צהרונים, הצענו ל- 104 גנים, שניים נפתחו.
<משה טור-פז: לא בגלל שלא רצינו, אלא בגלל שהציבור לא צריך תרבותית יום לימודים ארוך.
<משה טור-פז: אנחנו עושים על זה עבודה גם לקראת הקיץ הקרוב וגם לשנה הבאה.
<משה טור-פז: יש כאן שינויים.
<משה טור-פז: אנחנו כרשות, 'הפרה רוצה להניק יותר מאשר העגל רוצה לינוק'.
<משה טור-פז: אני אומר שיש כאן - - -
עמרם מצנע: אתה אומר שהמחסום הוא לא הגיל אלא משך הלימודים.
<משה טור-פז: העניין של הצהרונים, זו תוספת חדשה בסך הכול מהשנה שעברה, החל מהקיץ החודש ה- 11 והצהרונים לכיתות א' ו-ב' אנחנו מתכוונים להכניס בשנה הבאה לכל העיר, אנחנו נציע כמה שיותר.
<משה טור-פז: ראינו בנושא גני הילדים שרוב ההורים לא מעוניינים.
<משה טור-פז: היות והמדיניות בתחום החינוך הזה, זה חינוך תוספתי ולא חובה הוא חינוך רשות, האזרח מחליט - - -
עמרם מצנע: מה קורה עם החינוך מגיל שלוש?
<משה טור-פז: בחינוך מגיל שלוש הרחבנו את מספר גני הילדים שיש לנו בחינוך הרשמי.
<משה טור-פז: כפי שנאמר, זה נכון, יש לנו פער, לא של 400 אלא של 272 גני ילדים חסרים.
<משה טור-פז: אנחנו בונים בקצב וכמו שהצגתי בונים גם בשלוש קומות.
<משה טור-פז: אנחנו לא יכולים לעמוד בקצב הזה בלי פריצת דרך משמעותית בנושא הפקעת הקרקעות.
עמרם מצנע: אתם עושים משהו כמו שעושים במגזר היהודי שבו נותנים הכרה לגנים פרטיים?
<משה טור-פז: נכון.
<משה טור-פז: עושים את אותו תהליך.
<משה טור-פז: שוכרים כ- 200 כיתות לגני ילדים - - -
עמרם מצנע: הכוונה לגנים פרטיים.
<משה טור-פז: כן.
<משה טור-פז: אבל שוב, אם המגרש לא חוקי, אם הקרקע היא לא חוקית, אי אפשר להוציא רישיון ממשרד החינוך לגן כזה וממילא אי אפשר לתקצב אותו.
<משה טור-פז: צריך להבין שכל הסיפור של קרקע בסופו של דבר תוקע המון המון תהליכים מאוד חשובים.
<משה טור-פז: נאמר פה ואולי לא במפורש, יש שינוי מגמה כבר מספר שנים בעיריית ירושלים ברצון לטפל בעומק הבעיות של מזרח ירושלים ולעשות תקציבים.
<משה טור-פז: נכון, תקנים חסרים, אבל יש כאן כמה תקרות זכוכית שאנחנו צריכים את עזרת המדינה כדי לפרוץ אותן.
<משה טור-פז: צריכים את עזרת האוצר בכספים, את עזרת משרד הפנים בתקנים, את עזרת מוסדות להשכלה גבוהה בהכרה.
<משה טור-פז: אמר כאן יוסף פפה נכון, לתלמיד לוקח שנה להסב מבגרות פלשתינית לישראלית בתנאי שיש לו עברית טובה, אבל לרוב הילדים אין עברית טובה כשהם מסיימים כיתה י"ב, אז הוא צריך לפעמים שנתיים.
<משה טור-פז: יש תלמידים שאומרים לנו 'גם את זה לא הצלחתי לעבור'.
<משה טור-פז: יש כאן המון מאפיינים חברתיים-תרבותיים.
<משה טור-פז: שוב, עירייה משרד החינוך, יש לנו הרבה כבוד לעצמנו, אבל אנחנו יודעים שאנחנו לא יכולים לבד.
עמרם מצנע: בעניין איתור שטחים פוטנציאליים והפקעה, מה השיטה?
<משה טור-פז: יש ללארה מובאריכי יחד עם יועץ ראש העיר עבודה עם מחלקת בינוי בסיוע ועדי הורים בשכונות מסוימות, הם סוקרים שוכנות ומזהים קרקעות שיש בהן פוטנציאל הפקעה ופוטנציאל בנייה.
<משה טור-פז: לדוגמה, במסמך שהם הניחו על שולחני בשבוע שעבר, 220 כיתות שאם נפקיע את המגרשים שלהם נוכל להתקדם ולקבל עבורן רישוי.
<משה טור-פז: בשלב הבא זה עובר לקבלת תקציב עבור הפקעה.
<משה טור-פז: מרגע שתהליך ההפקעה מסתיים, במקביל אליו מכינים תכנית לבנייה ואז מגישים פרוגרמה למשרד החינוך ובונים.
<משה טור-פז: תהליך כזה באופן סביר לוקח שלוש עד חמש שנים כשאין עיכובים משמעותיים.
<משה טור-פז: כאמור אנחנו היום, וגם "עיר עמים" יודעים את זה, קרובים למיצוי של 400 כיתות שיש לנו עבורן מגרשים, אבל כמו שאמרתי קודם זה מדבר צחיח, כי אם לא נפקיע קרקעות אנחנו נעצור את הבנייה כי אין לנו על מה לבנות.
<משה טור-פז: זה התהליך וזה תהליך שכל הזמן צריך להניע אותו.
<משה טור-פז: כל הזמן צריך
<משה טור-פז: להביא עוד קרקעות, לאתר אותן, להעביר פרוגרמות ובנייה.
<אחמד עמאלה: אני אתייחס לדברים שאמר חברי.
<אחמד עמאלה: יש לנו בעיה של חוסר מודעות בציבור ואין אף אחד שמפרה אותה, לא מבחינה תקשורתית נכונה וגם לא מבחינה שהאנשים יכולים להבין לאן הם מובלים, לאן הם הולכים.
<אחמד עמאלה: אם יש חוסר מודעות לא תהייה היענות.
<אחמד עמאלה: הפרה רוצה להניק אבל העגל לא יודע איפה הפרה.
<אחמד עמאלה: כאן הבעיה שלנו.
<אחמד עמאלה: אנחנו מדברים הרבה על בתי הספר, אני אומר שאחרי 12 שנות לימוד, לאן לשלוח את תלמידי מזרח ירושלים, לאן?
<אחמד עמאלה: אנחנו שולחים אותם או לביר זית או לעיר נג'ח.
<אחמד עמאלה: אין לנו מסגרת לא במזרח ירושלים ולא במערב ירושלים שתקלוט את התלמידים האלה.
עמרם מצנע: אין במזרח ירושלים שום אוניברסיטה או מכללה?
<אחמד עמאלה: אין.
<אחמד עמאלה: במזרח ירושלים אין.
<מוחמד כנאעני: מכללות במזרח ירושלים - - -
<אחמד עמאלה: איזה מכללות?
<אחמד עמאלה: מכללות לא מוכרות, אני יכול ללכת עם התעודה שלהם ורק לתלות אותה במשרד, למצוא תעסוקה איתן אין לי מה למצוא.
<אחמד עמאלה: אוניברסיטת אל-קודס אינה מוכרת.
<אחמד עמאלה: אם אסיים היום את אוניברסיטת אל-קודס עם תואר, את תקבלי אותי אצלך עם תנאי סף של מכרז?
<אחמד עמאלה: גמרנו 12 שנות לימוד וכל הכבוד, זה מצוין, - - -
עמרם מצנע: במזרח ירושלים אין שום מכללה מוכרת?
<אחמד עמאלה: שום דבר אדוני.
<אחמד עמאלה: שום דבר.
<מוחמד כנאעני: אבל יש שלוחות שפועלות.
<משה טור-פז: יש את מכללת הדסה.
<משה טור-פז: סטודנטים ערבים מגיעים למכללת הדסה?
<אחמד עמאלה: הסטודנטים הערביים מגיעים למכללת הדסה, אבל לא בתור - - -
עמרם מצנע: בטח הבעיה היא בגלל סוג הבגרות?
<אחמד עמאלה: לא רק זה.
<אחמד עמאלה: ה"תווג'יהי" לא לומדים עברית, אם אני רוצה לשלוח אותו למכללת הדסה או למכללת דויד ילין, הוא צריך שנה מכינה.
<אחמד עמאלה: איפה מקבלים אותם?
<אחמד עמאלה: היום כהורה או כילד שהוא לא רואה את העתיד שלו, אז למה שילמד בכלל.
<אחמד עמאלה: אני צריך לסחוב אותו מחטיבת הביניים - - - -
עמרם מצנע: למה בתי ספר שהולכים על מסלול בגרות פלשתינית, לא מלמדים עברית?
<אחמד עמאלה: כי אין מישהו שמוביל את זה.
<אחמד עמאלה: קודם כל יש לנו מחסור של מורים לעברית.
<אחמד עמאלה: בבתי הספר של החינוך הממלכתי, לי יש ילדים שלומדים בחינוך הממלכתי, מכיתה ג' ועד כיתה ח' חוזרים על אותם משפטים.
<אחמד עמאלה: בואו תפתח את הספרים שלהם בעברית ותראה מה אנחנו מלמדים אותם.
<אחמד עמאלה: הוא יוצא בגיל 12 עם ה"תווג'יהי" והוא כמעט ולא דובר את השפה העברית.
<אחמד עמאלה: לא רק זה, בין אם זה ה"תווג'יהי" או בגרויות, אני חושב שבחירה היא הדבר הנכון.
<אחמד עמאלה: תכתיב כמה בתי ספר לזה וכמה לזה ואני אחליט לאן אני רוצה לשלוח את הילד שלי.
<אחמד עמאלה: תן לי את האופציה, אבל האופציה לא קיימת.
<אחמד עמאלה: האופציה קיימת על ידי החינוך הפרטי.
<אסמת גחלב: כשאנחנו מדברים על בעיית ה"תווג'יהי", הבעיה הכי קלה היא אולי הבעיה של השפה העברית שזה באמת חשוב.
<אסמת גחלב: אבל מה שיותר בעייתי בתכנית הלימודים הזאת זה שהמיומנויות הלמידה שהתכנית מקנה, אנחנו מדברים על מיומנויות למידה של סולם בלום, שם יש רק למידה והבנה וזהו.
<אסמת גחלב: אנחנו לא מדברים לא על סינתזה ולא על אנליזה, לפתח איך להיות ביקורתי וכל המיומנויות שבונות את האישיות ומפתחים את המוח של הבנאדם, לא נמצאות בתכנית הלימודים הזאת.
<אסמת גחלב: כאן הבעיה, זה לא מאפשר לבנאדם להתפתח.
<אסמת גחלב: זו תכנית שעבר עליה הכלח והיא לא מעודכנת על פי - - -
<אסמת גחלב: אני למדתי באוניברסיטת תל אביב, נולדתי ביפו-תל אביב ולמדתי בתיכון טרה- סנטה שם כן מלמדים בתכנית לבגרויות, המשכתי באוניברסיטת תל אביב וסיימתי MA בייעוץ חינוכי.