GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אפרת אדר: הם שותפים מלאים לכל הפעילויות, לכל הפרויקטים, לטיולים, לסמינרים, כחלק בלתי נפרד מהשכבה.
<אפרת אדר: בבית הספר מגוון מאוד רחב של מסורות.
<אפרת אדר: אני לא אתייחס לכל המסורות, רק למספר מהן.
<אפרת אדר: אחד המאפיינים המובהקים של החטיבה העליונה הוא ריבוי מגמות, מגוון רחב ביותר של מגמות בחירה בהיקף של חמש יחידות בתחומים שונים.
<אפרת אדר: המגמות מסודרות בשני אשכולות, אשכול א' ואשכול ב', כאשר התלמידים מתבקשים לבחור מגמה אחת מכל אשכול והלמידה במגמות היא למידה שכבתית.
<אפרת אדר: תלמידי חינוך מיוחד ותלמידים מהכיתה מוגברת לומדים זה לצד זה במסגרת המגמות.
<אפרת אדר: אנחנו מאוד גאים ושמחים על המגוון המאוד גדול, שהוא לא מובן מאליו.
<אפרת אדר: אני שמחה להזמין את טליה, תלמידת כיתה י"א לספר לנו על הלמידה במגמת אמנות ואופנה.
<טליה: שלום, קוראים לי טליה תמרי.
<טליה: אני גרה בבאר אורה ואני לומדת במגמת אופנה במסלול אמנויות.
<טליה: השנה עשינו פרויקט עם המו"פ שבאזור לציון 50 שנים להיווסדו.
<טליה: בעצם המו"פ ביקש לעשות פרויקט, לעצב בגד בהשראת החומרים שמצאנו בסיור, שזה באמת כאילו מה שבחרנו לעשות.
<טליה: העבודה שלי, בחרתי לעשות עם שומים ופירות של דקל, שלא הופרו בעצם.
עמרם מצנע: זה שמלה עם הרבה ריח, לא?
<טליה: כן.
<טליה: אבל באמת שזה ממש עכשיו בסדר, לא מריחים שום דבר.
<טליה: בעצם העבודה הייתה מאוד חווייתית ומעניינת, במיוחד בגלל שאלה חומרים שלא התנסינו בהם אף פעם.
<טליה: זה היה מאוד מגוון ויצר כאילו הרבה אינטראקציה.
עמרם מצנע: שילובים.
<טליה: בעצם נפגשנו בשלוש בצהריים בבית הספר, עשינו ארוחה משותפת עם תלמידי האמנות ותלמידי האופנה, ואז אחר כך התפזרנו בסדנאות וכל אחד יצר את העבודה שלו.
<טליה: העבודות יוצרו במרפאה אזורית ובמסגרת ה-50 שנה של האירוע זה יוגדל לגודל של שני מטרים על תשעה וזה ייתלה על משברי רוח בשדות החקלאיים.
<טליה: בהתחלה הבנו שזה בעייתי קצת ליצור בגד מחומרים כאלה, שבחיים לא התנסינו, וחשבנו איך תהיה ההשראה, מה נעשה ומאוד התבלבלנו.
<טליה: אבל אז הגענו למו"פ ונתקלנו בהמון המון חומרים שבחיים לא נפגשנו איתם והייתה לנו השראה וכל אחד יצר את זה במקום שלו והדברים שעניינו אותו והאינטראקציה עם החומרים הייתה מאוד מעניינת.
<אפרת אדר: עבודות גמר לכלל התלמידים בכיתות המוגברות.
<אפרת אדר: הם כותבים עבודות גמר בהיקף של חמש יחידות בתחום דעת נבחר.
<אפרת אדר: בתחילת כיתה י"א התלמידים עוברים קורס כתיבה לקראת בחירת נושא ותחום דעת, בהמשך בוחר כל תלמיד שאלת חקר ויחד עם מנחה אישי מגיש הצעת חקר וכותב את העבודה שמוגשת בתחילת כיתה י"ב.
<אפרת אדר: בתשע"א נכתבו 20 עבודות גמר, בתשע"ב 21 ובשנה שעברה, בתשע"ג, 31, שהם 79% מתלמידי השכבה שכתבו עבודות גמר.
<אפרת אדר: התפלגות התחומים מגוונים מאוד.
<אפרת אדר: ביולוגיה, הלמידה במגמת ביולוגיה היא למידה שהיא צמודת עבודת גמר, כלומר התלמידים לא ניגשים למבחן בגרות בסיום כיתה י"ב, אלא כותבים עבודת גמר שמחליפה את בחינת הבגרות בהיקף של חמש יחידות כמקצוע מורחב.
<אפרת אדר: מדעי כדור הארץ והסביבה.
<אפרת אדר: חנן בהמשך ירחיב.
<אפרת אדר: ושוב, תחומים שונים.
<אפרת אדר: וכן תלמידים שמבצעים פרויקט גמר באלקטרוניקה ומחשבים.
<אפרת אדר: תלמידים שניגשים לבגרות באלקטרוניקה בהיקף של חמש יחידות, פיזיקה חמש יחידות, וכותבים פרויקט גמר בתחום הטכנולוגי מקבלים בנוסף לתעודת הבגרות גם תעודה טכנולוגית בסוף כיתה י"ב.
עמרם מצנע: זו עבודה של כמה ילדים על אותה עבודה?
<אפרת אדר: זו עבודה אישית.
עמרם מצנע: את אומרת 7 עבודות על ידי 14 תלמידים.
<אפרת אדר: הטכנולוגים, העבודה היא בזוגות, אבל עבודות הגמר הן אישיות.
שמעון אוחיון: אלה תחומים שונים?
<אפרת אדר: היסטוריה, מדעי החברה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, הידרולוגיה.
שמעון אוחיון: זה העניין, שאנחנו יכולים לראות שבמקצועות הכמעט הייתי אומר הטכניים, הטכנולוגיים, המדעיים-מעבדתיים יותר קל ושם אנחנו קוראים לזה פרויקט ואילו כאן בתחומים שונים, וזאת הבעיה, האם אנחנו יכולים לבוא ולהגיד שעבודות הגמר האלה יכולות להיות חלופות לשיח שמתקיים היום לגבי מקומן של בחינות הבגרות?
<אפרת אדר: אני חושבת שכן ואני אתייחס בהמשך לחדשנות פדגוגית בבית הספר ואני אגיד שהשנה נכנסנו לתכנית הערכה חלופית בהיסטוריה לקראת תשע"ה.
<אפרת אדר: כלומר משנה הבאה תלמידי הכיתות המוגברות בבית הספר לא ייגשו לבחינות בגרות בהיסטוריה, אלא ילמדו וייבחנו באופן חלופי.
<אפרת אדר: התכנית נכתבת עכשיו, ממש בימים האלה - - -
שמעון אוחיון: ומי ינחה אותה?
<אפרת אדר: יש לנו הנחיה אקדמית של המפמ"רית וצוות המורים ינחה את עבודות החקר שיחליפו את בחינת הבגרות בהיסטוריה, גם הראשונה וגם השנייה, כשההערכה היא מגוונת.
<אפרת אדר: זאת אומרת גם כתיבת עבודה אישית, שמחליפה את היחידה הראשונה, והיחידה השנייה היא תוצר יצירתי, פרויקט בתחום היצירה שתלמידים יגישו בסוף כיתה י"א.
<אפרת אדר: זאת אחת ההנחיות.
שמעון אוחיון: זה ברור שבלי הנחיה אקדמית - - - הסיפור של עבודת גמר נכשל במשרד החינוך במשך שנים, משום שהמורים עצמם לא היו אמונים על עבודת חקר, שלא לדבר על התגמול שלהם, 700 שקלים עבור עבודה כזאת, זה בדיחה.
שמעון אוחיון: אבל אם רוצים באמת לחשוב, למרות שאני עדיין מסופק אם כל התלמידים מסוגלים.
שמעון אוחיון: באחוזים הגבוהים שיש לנו במקצועות המדעיים, שאנחנו יכולים להגיע ל-77%, אם אנחנו נגיע בתחומי מדעי הרוח והחברה למשל ל-30%-40%, זה יהיה הישג נפלא.
<אפרת אדר: אחד הקשיים בתחומי מדעי הרוח והחברה, באמת למצוא מנחים שינחו את התלמידים וילוו אותם בתהליך הכתיבה.
<אפרת אדר: הריחוק שלנו לא מקל, הוא מקשה.
שמעון אוחיון: החיבור לאקדמיה.
שמעון אוחיון: לקחת תלמיד לתואר שני ושלישי ולתת לו מלגה הוגנת.
שמעון אוחיון: גילוי נאות, עשיתי את זה עשר שנים.
<אודי גת: חבר הכנסת שמעון אוחיון הוא חבר ועדת המדע גם כן.
<אודי גת: ד"ר חנן גינת הוא המנהל המדעי של מרכז מדעי ים המלח והערבה, שעליו סיפרתי קודם, אותו מרכז מדע שמשרד המדע - - -
<חנן גינת: אני תיכף אגיד על הקשר האפשרי בין אקדמיה ומדע, שזו המטרה של הכמה דקות שאני אציג את הדברים, שזה גם מתחבר לעבודות הגמר.
<חנן גינת: רק להגיד, מרכז מדעי ים המלח והערבה זה גם עם הרמון, בעצם אנחנו מו"פ מדעי והרמון, ואחד המנדטים שלנו זה בהחלט לפעול לחינוך ובקהילה ואנחנו עושים פה הרבה מאוד דברים במשותף עם בית הספר מעלה שחרות.
<חנן גינת: בחזון של מרכז המדע, שמתחבר לגמרי לחזון של בית הספר, יש פה מספר דברים שאני חושב שצריך להדגיש.
<חנן גינת: התחלנו בנושא של עבודות חקר, פיתוח החשיבה המדעית, הנגשת חזית המדע למערכת החינוך.
<חנן גינת: אנחנו החוקרים, יש פה גם את ד"ר גבי בנט, גם הוא ממרכז המדע, שותף גם פה בבית הספר בהנחיה.
<חנן גינת: אנחנו פה יחד עם התלמידים, בשביל התלמידים וגם בשביל עצמנו.
<חנן גינת: אנחנו מרוויחים הרבה מאוד מעבודות הגמר, אני אגיד על זה איזה מילה אחת אחר כך.
<חנן גינת: אנחנו רואים את עצמנו עושים פרויקטים אזוריים, פה בבית הספר אבל מזה יוצאים לפרויקטים לאומיים.
<חנן גינת: כל הנושא של חיזוק הקשר למקום דרך עבודות החקר בתחומים השונים וב-200 קילומטר משותף של גבול עם ירדן, קשר גם, וגם בבית הספר מעלה שחרות עם תלמידים מירדן.
<חנן גינת: זו רשימה של התחומים, ראשי הפרקים, שעל כל אחד אני אציג שקופית ואגיד כמה מילים, כדי לדבר על הקשת הרחבה של הדברים ודווקא בואו נתחיל באמת בנושא הזה של למידת החקר, שהוא נושא משותף לבית ספר מעלה שחרות ולמרכז מדעי ים המלח והערבה.
<חנן גינת: אז רשימה עם השמות, עם התחומים השונים, כל העבודות.
<חנן גינת: הרבה מאוד, אני מסכים לגמרי, אני לא אגיד שזה יותר קל, זה אחר לעסוק בגיאולוגיה ובמדעי כדור הארץ ובביולוגיה, יש פה משנה שעברה 16 עבודות בתחומים האלה, זה יותר קל במובנים רבים ממדעי החברה והרוח, אבל האחוזים שאנחנו מגיעים אליהם, ואני עמוק בעסקי עבודות גמר, הרבה שנים, מודע מאוד לקשיים ולשמחתי אנחנו מצליחים כן לעשות.
<חנן גינת: זאת אומרת שאפשר כן לעשות ואני מקווה מאוד ששר החינוך, עם ועדת החינוך, אני מקווה מאוד שהמהלכים האלה יצליחו.
<חנן גינת: אני אישית מאמין מאוד בלומד העצמאי, במרחב האוטונומי של הלומד העצמאי.
<חנן גינת: נזמין את ענבה.
<חנן גינת: ענבה בוגרת בית ספר מעלה שחרות.
<חנן גינת: היא הייתה פה בסטטיסטיקות והיא תגיד כמה דברים על העבודה.
<ענבה: שלום, קוראים לי ענבה.
<ענבה: אני בת משק מקיבוץ קטורה, סיימתי בשנה שעברה י"ב בבית הספר ועשיתי עבודת גמר על עליית המפלס של בריכה 5 בים המלח והדרכים לפתרון של הבעיה שנוצרת.
<ענבה: בריכה 5 בים המלח היא בעצם בריכה תעשייתית של מפעלי ים המלח שבעזרתה הם מייצרים חלק מתהליך הייצור של חומרים שהם רוצים לייצר, אשלג, ברום, מגנזיום וכו'.
<ענבה: בריכה 5 היא בריכה ענקית, 80 קילומטר רבועים, והיא הבריכה שלצדה, לחופיה שוכנים כל המלונות שאנחנו מכירים, 14 מלונות.
<ענבה: מה שקורה בה זה שכל שנה עולה בה המפלס ב-20 סנטימטר, שוקע בה מלח השולחן, שהוא לא כל כך כלכלי להפיק אותו והוא פשוט שוקע שם וגורם למפלס לעלות.
<ענבה: הבעיה שנוצרת היא שהמפלס שעולה מסכן את בתי המלון ואת כל התשתיות שנמצאות לחופי הבריכה.
<ענבה: אפשר לראות פה בתמונה הזו את בריכה 5.
<ענבה: פה נמצאים המלונות.
<ענבה: מה שאני בעצם חקרתי זה את הפתרונות שהציעו.
<ענבה: בדקתי מה הכי כלכלי, מה הכי סביבתי, מה הכי תיירותי.
<ענבה: כמובן שקציר המלח, שזאת החלופה שנבחרה היא הכי הכי טובה.
<ענבה: נבחנו שלוש חלופות, חלופת הלגונה, שזו חלופה שבה תיבנה לגונה באמצע הבריכה.
<ענבה: מצד אחד ייקצר המלח, בצד השני פה בבריכה לא ייקצר המלח, וככה בעצם סוג של יפתרו את הבעיה.
<ענבה: ליד המלונות ישמרו על מפלס נמוך.
<ענבה: זאת חלופה לא טובה, היא לא לטווח ארוך, היא מסוכנת, היא ירדה מהפרק די מהר.
<ענבה: החלופה השנייה היא חלופת העתקת המלונות, שזו חלופה שמציעה להעתיק את כל המלונות שנמצאים לחופי הבריכה ובסיכון גבוה למקום רחוק יותר.
<ענבה: זו חלופה שהיא טובה לתיירות, כלכלית היא הכי טובה, היא הכי זולה, אבל היא גם לא לטווח ארוך, באיזה שהוא שלב המפלס יעלה ויגיע גם למלונות המרוחקים יותר.
<ענבה: ולבסוף הגענו לחלופת הקציר, שזו החלופה המועדפת, החלופה שנבחרה בעצם על ידי הממשלה, שבה ייקצר המלח על ידי דוברות והמלח שייקצר יועבר חזרה לים המלח ושם ישקיעו אותו חזרה.
<ענבה: החלופה הזאת היא חלופה סביבתית, היא חלופה מאוד יקרה, שזאת הייתה הבעיה העיקרית בבחירה שלה.
<ענבה: בסוף היא נבחרה - - -
<חנן גינת: ענבה, אני עוצר אותך פה בהסבר המדעי, בגלל לחץ של זמן.
<חנן גינת: שני דברים, אני רוצה קודם כל להגיד, ענבה זכתה במקום הראשון בפרס של קמפוס ירוק של אוניברסיטת בן גוריון בשנה שעברה, בזכות עבודה מצוינת.
<חנן גינת: במשפט אחד, רק מה עשית פה בחודשים האחרונים?
<חנן גינת: בוגרת בית ספר?
<ענבה: בחודשים האחרונים, הזדמן לי לבוא לעבוד בבית הספר בתור סייעת בכיתת חינוך מיוחד בכיתה ט'.
<ענבה: זו הייתה חוויה ממש טובה, סיימתי לפני שבוע את העבודה, אני מתגייסת בעוד שבוע וחצי וזה ממש נתן לי פרספקטיבה אחרת על ה - - -
עמרם מצנע: את הכרת את החינוך המיוחד לפני זה, או שזו ההיכרות ה - - -?
<ענבה: לא, למדתי בכיתה רגילה פה בבית הספר, כיתה מוגברת, הייתה לי היכרות עם החינוך המיוחד מהתלמידים שהיו איתי, השתלבו איתי בכיתה, לא איזה שהיא התמחות.
<ענבה: לא יותר מדי.
<ענבה: היו צריכים למצוא החלפה למורה, איכשהו הגעתי לזה וזו הייתה חוויה מעולה, היה לי ממש כיף לחזור לבית הספר ולהיות סוג של מורה ולעזור לתלמידים שקשה להם.
<חנן גינת: בהצלחה בגיוס, ענבה.
עמרם מצנע: לאן את מתגייסת?
עמרם מצנע: לחיל האוויר, מודיעין.
<חנן גינת: עוד משפט אחד, על הפרויקטים שאנחנו עושים פה עם תלמידי בית הספר.
<חנן גינת: בעצם הרעיון לעשות פרויקטים שיש להם גם זיקה לאומית.
<חנן גינת: התחלנו פה בבית הספר את הפרויקט שנקרא מסלולרי, מדריך טיולים סלולרי.
<חנן גינת: תלמידי בתי ספר בישראל, היום זה 30 בתי ספר, כותבים את האיזי גייד של מדינת ישראל.
<חנן גינת: כל זה אפליקציה בטלפון, יש כבר 100,000 איש שהורידו את זה.
<חנן גינת: זה נקרא מסלולרי.
<חנן גינת: זו דוגמה אחת.
<חנן גינת: עוד אולי רק שיתוף הפעולה עם הירדנים.
<חנן גינת: אני חושב שזה חשוב, וחשוב להבין שזה קורה.
<חנן גינת: אין לזה פרסום, אבל יש לנו שיתוף פעולה עם הירדנים.
<חנן גינת: בשבוע הבא באים 20 ילדים ירדנים לעין גדי, ובשנה הבאה גם לפה.
<חנן גינת: היו פה גם בשנים האחרונות וזה אמיתי וזה קורה.
<חנן גינת: זה מסובך, קשה להגיע לזה, אבל זה קורה.
<חנן גינת: תודה.
<אפרת אדר: תודה, חנן.
<אפרת אדר: אני מזמינה את פלאי, תלמיד כיתה י"ב, שלומד במגמת ביולוגיה, לספר לנו על המגמה.
<פלאי: שלום, אני פלאי מאילת.
<פלאי: אני בכיתה י"ב.
<פלאי: אני עשיתי עבודת גמר בביולוגיה.
<פלאי: העבודה שלי עסקה בעצם בשימוש באולווה, שזה חסת ים, מעורבת, לטיפול בעודפי ניטרט, שזה סוג של פסולת מדגים, ממי מוצא של בריכות דגים.
<פלאי: עשיתי אותה במכון לחקר ימים ואגמים באילת.
<פלאי: אז תוצאה, זיהום של גידול דגים אינטנסיבי הוא בעצם אמוניה, בוצה וניטרט.
<פלאי: כיום מצאו דרכים להיפטר מהאמוניה והבוצה, שאני לא אפרט עליהן, והאתגר העיקרי שאיתו מתמודדים מגדלי דגים הוא ניטרט והעבודה שלי מתמקדת בניטרט.
<פלאי: אז המערכות המשולבות שנחקרות במלח"י, שזה המכון לחקר ימים ואגמים באילת, בנוסף על הדגים, מורכבות גם ממיני אורגניזמים שונים שמטמיעים ניטרטים מצד אחד ומהווים תוצר חקלאי מאידך.
<פלאי: המחקר שלי מתרכז באולווה לקטוקה, שזה חסת הים, כאחד מהמרכיבים החשובים לטיהור מדי דגים מהמערכות המשולבות הללו.
<פלאי: אז למה אולווה לקטוקה?
<פלאי: היתרונות שלה, יש לה קצב גדילה גבוה, יכולת לקיחת ניטרטים מהמים, שזה בעצם הפסולת של הדגים, היא נוחה מאוד לגידול וקציר והיא מקור לחלבון.
<פלאי: לעומת זאת בגלל שהיא מוגבלת ביכולת הטמעת הניטרטים שלה, צריך לגדל אותה בברכות גדולות ושטוחות, שתופסות שטח רב וזה לא כלכלי.
<פלאי: בנוסף בעקבות החיסרון הזה אני בעצם אמצא מנגנון כלשהו בתוך האצה בשביל לאיין אותה ולהפוך את כל העסק הזה לחסכוני.
<פלאי: אז הרקע לעבודה שלי הוא בעצם במצב רעב, האולווה מגדירה את ייצור ה-NR, שזה ניטרט רדוקטז, זה אנזים שמאפשר הטמעת ניטרט מהמים.
<פלאי: ההשערה שלי הייתה שאולווה מורעבת, כלומר ריכוז NR גבוה, תטמיע ניטרט רב יותר מהמים ותהיה יעילה בניקוי, ולכן העבודה שלי עסקה בלכמת את היעילות של טיהור המים מניטרט באולווה מורעבת ולבסוף אני גם אציע פתרון לבניית מערכת המבוססת על אלווה מורעבת, שתאפשר הטמעה יעילה של ניטרט מהמים, גם בבריכות עמוקות וגם בבריכות צרות וחסכוניות.
<קריאה: טוב שאתה מבין את זה.
עמרם מצנע: זה טוב גם לים, או רק לבריכות?
<פלאי: זה טוב לבריכות.
<פלאי: יש שני פתרונות, או לשפוך לים ולהפר את המאזן האקולוגי, אנחנו לא רוצים את זה, או באמת לקחת את הפסולת הזאת ולעשות איתה משהו, תוצר כלשהו, ואז אנחנו מרוויחים משני הצדדים.
עמרם מצנע: ואז האולווה הזו סופגת את הניטרטים?
<פלאי: היא מטמיעה את כל הפסולת.
עמרם מצנע: ואז את האולווה הזו קוצרים?
<פלאי: זה חומרי הזנה שהיא סופחת אליה, קוצרים אותה ומוכרים אותה.
<פלאי: אז מרוויחים פעמיים.
<פלאי: המערכת שלי בעצם הורכבה מבריכות דגים שעברו מים לבריכות שיפוע, שבעצם שם כל החומרים המוצקים למיניהם הופרדו ומשם המים הועברו לדולבים שלי, שאתם יכולים לראות פה, שהורכבו מביקורת, שני טיפולים על כל אחד מהטיפולים, והביקורת היה שלוש חזרות, כמו שאתם יכולים לראות.
<פלאי: אני אמשיך ישר לתוצאות.
<פלאי: אפשר לראות, הצבע הירוק זה הביקורת, האדום זה 3 קילו והכחול זה 1 קילו אולווה.
<פלאי: אפשר לראות פה בגרף הימני אמוניה, שמוטמעת לאורך זמן, לפי הסקלה בצד.
<פלאי: מה שאפשר להסיק מהגרף הזה, שאולווה מורעבת יעילה יותר בהטמעת ניטרטים, ודבר שני, שהריכוז של האולווה בזמן שהיא מורעבת לא משפיע על הטמעת הניטרטים.
<קריאה: איך מרעיבים אותה?
<אודי גת: אין זמן לענות על שאלות.
<פני: לגבי הניטרט, שהוא בעצם האתגר המרכזי שאני רוצה לפתור.
<פני: אפשר לראות פה יעילות מאוד גבוהה, שתוך חמש שעות אני מטמיע את כל הניטרט במים, לעומת האולווה השבעה שלוקח לה הרבה זמן.
<פני: מסקנות מכל המחקר שנעשה: אולווה מורעבת הטמיעה אמוניה פי שלושה מהר יותר וניטרט פי ארבעה מהר יותר, מאולווה שבעה במים עומדים.
<פני: השימוש באולווה מורעבת הוכח כיעיל ומהיר בסילוק ניטרטים מהמים במערכת סגורה.
<פני: לכמות האור בדולבים יש השפעה מכרעת על יעילות הטמעת הניטרטים מהמים ולכן הצפיפות 1 קילו הייתה הרבה יותר יעילה מ-3 קילו אולווה וכמות הניטרטים היא הגורם המקביל לגדילה שלה.
<פני: הצעות להמשך מחקר היה בעצם לבנות את הניסוי הזה במערך הרבה יותר גדול, לכמת את משך יעילות ההרעבה של האולווה ולבחון את תפקוד האולווה במיכלים הרבה יותר גדולים עם בריכות הרבה יותר גדולות ולראות עד כמה כלכלי זה יהיה.
שמעון אוחיון: פרסמת את העבודה הזאת?
<פלאי: בדרך.
<אפרת אדר: לא, הוא הגיע לתחרות והוא עבר שני שלבים, הוא הגיע לגמר בתחרות של מוזיאון המדע בירושלים.
שמעון אוחיון: שיפרסם את זה.
<אפרת אדר: כן, זה חלק מפרויקט מחקר שהם עושים אותו בחקר ובעצם המעבדה של מוטי שפיגל עובדת על זה ופני הצטרף למחקר והוא עשה את זה ב - - -
עמרם מצנע: איך מגיעים לשאלת המחקר?
עמרם מצנע: ראית אולווה והיא הרטיטה את לבך?
<פלאי: זה בעצם בעיה כלשהי שאותה מנסים לפתור.
עמרם מצנע: כן, אבל מאיפה הגעת לזה?
<פלאי: אז מה שקרה, מוקי, המנחה שלי מהמכון, כבר הרבה שנים מנסה להתמודד עם הבעיה הזאת, כי אולווה היא שיטה ישנה לסנן את המים וכל פעם הוא מצא פטנט אחר ושונה איך אפשר כמה שיותר לאיין אותה ופה הוא - - -
עמרם מצנע: זאת אומרת זה היה בעצה אחת איתו?
<פלאי: כן, זו הנקודה האחרונה שהוא יכול להפוך אותה לממש יעילה.
<פלאי: תודה לצוות הנפלא, גם מהמכון וגם מבית הספר, שככה תמכו וליוו אותי לאורך כל עבודת הגמר, במשך שנה שלמה, ולבסוף, שאלות, אם יש.
עמרם מצנע: יש לי שאלה, לא מהעבודה.
עמרם מצנע: למה אתה בא מאילת לפה ללמוד?
<פלאי: אוקיי, אז לפני כמה שנים, אני אחזיר אתכם אחורה, כשאני הייתי בכיתה ו', אח שלי היה כיתה מעליי, הייתה שביתה של חודשיים בערך, שככה ממש הוא איבד את הקשר עם הלימודים, חופש, פה שם, הוא הידרדר וההורים שלי פחדו שיקרה לי אותו דבר אז הם מהר מאוד העבירו אותי לפה, כי פה עדיין למדו.
<פלאי: וגם קיבלנו המלצות חמות מדודים שהיו עם הילדים שלהם פה מבית הספר, להגיע ולהצטרף.
<אפרת אדר: תודה, פלאי, תודה רבה.
<אפרת אדר: יישר כוח.
<אפרת אדר: אם אני יכולה לשתף, אתמול דיברתי עם אמא של פלאי, היא התקשרה אליי כדי לשאול איך האח הצעיר, שלומד בכיתה ו' ועולה לכיתה ז' - - -
עמרם מצנע: יש פה עוד פלאי אחד?
<אפרת אדר: כן, עוד פלא.
<אפרת אדר: נתיבים משותפים.
<אפרת אדר: אני לא אדבר על יום עבודה, למרות שזה אחד המאפיינים המובהקים של בית הספר, וטיולים שנתיים, אנחנו נעבור נתיבים משותפים, פרויקט משותף לבית הספר המקיף עין מאהל ולבית הספר שלנו, מעלה שחרות.
<אפרת אדר: למעלה מ-13 שנים מתקיים שיתוף פעולה שהולך ומתהדק בשנים האחרונות, סמינרים משותפים אצלנו בערבה וביקורים בכפר.
<אפרת אדר: בחמש השנים האחרונות יוצאות משלחות משותפות של נציגי תלמידים משני בתי הספר, יחד עם שני מורים, לשבועיים וחצי של פעילות ולמידה משותפת בארצות הברית.
<אפרת אדר: אמיר ויוליה, שיצאו במשלחת האחרונה, יספרו קצת על החוויה והתהליך.
<אפרת אדר: יוליה היא תלמידת כיתת נעל"ה ויצאה למשלחת בקיץ האחרון.
<אמיר-תלמיד: שלום לכולם.
<אמיר-תלמיד: אנחנו נציג באופן כללי את הפרויקט.
<אמיר-תלמיד: זה פרויקט שמתקיים הרבה שנים בבית הספר, שבו מתקיימים כמה מפגשים כבר מכיתה ט' עם בית הספר המקיף עין מאהל, כפר ערבי ליד נצרת.
<אמיר-תלמיד: זה מתחיל בטיול מים משותף של יום אחד באזור הצפון, אנחנו נוסעים לשם, שם החיבור מתחיל.
<אמיר-תלמיד: בכיתה י' הם מגיעים אלינו לאירוח ופעילות בת יומיים, שהילדים מתארחים בילדים שהתנדבו.
<אמיר-תלמיד: אני הייתי אחד מהם, למשל, שאירחתי שני ילדים משם.
<אמיר-תלמיד: בחודש פברואר לאחר מכן נסענו לעין מאהל, גם לאירוח בין יומיים ופעילויות ביחד בבית הספר שלהם.
<אמיר-תלמיד: לאחר מכן גם היה לנו מפגש ביחד בירושלים, בבית המשפט העליון, שם עברנו איזה שהוא סיור כזה ביחד, הערבים והיהודים.
<אמיר-תלמיד: כל זה היה הכנה לנסיעה המשותפת לארצות הברית.
<אמיר-תלמיד: עשו לנו ראיונות בבית הספר.
<אמיר-תלמיד: בשכבה שלנו מתוך המספר של 80 תלמידים, אז 30 באו לראיונות, הראו נכונות לנסוע לארצות הברית ביחד, הראו נכונות להיות חלק מן הפרויקט הזה.
<אמיר-תלמיד: אני ויוליה היינו שניים שנבחרנו.
<אמיר-תלמיד: יוליה תציג את הפרויקט שבתוך ארצות הברית, שזה פרויקט כלל עולמי, ששמו,friends for ever.
<יוליה: נבחרנו ואנחנו כבר חלק מתכנית friends for ever כשהמטרה להפגיש נוער ממקומות מסוכסכים, למשל פגשנו שם גם משלחת מצפון אירלנד שמורכבת מפרוטסטנטים וקתולים.
<יוליה: לפני שיצאנו לארצות הברית אז פגשנו גם משלחת שנייה מישראל ולפני כמה ימים נסענו ופגשנו את המשלחת של השנה וגם של שנה שעברה.
<אמיר: כן, חשוב לציין שהפרויקט לא נגמר, ארצות הברית זה רק ההתחלה שלו.
<אמיר: השם הוא friends for ever.
<יוליה: המטרה שלנו עכשיו להכין את כיתה י' לקבוצה שלהם.
<אמיר: והמפגש בכפר שייערך בפברואר.
<אפרת אדר: יוליה, אולי שני משפטים על פרויקט נעל"ה, על התכנית, על ההגעה לבית הספר.
<אפרת אדר: על קיבוץ אילות.
<יוליה: אני תלמידה מכיתת נעל"ה, אני וכל התלמידים מהכיתה שלי הגענו לפני שנתיים וארבעה חודשים לארץ.
<יוליה: בהתחלה היה מאוד קשה לנו כי לא ידענו את השפה וגם היה קשה להתחבר לסביבה, לאקלים, לחברה.
<יוליה: אבל הסתדרנו, אנחנו לומדים עכשיו כמעט כרגיל.
<יוליה: למשל אני לומדת ארבע יחידות מתמטיקה עם כולם וחמש יחידות אנגלית עם כולם וגם לומדת מגמת תיאטרון וגיאולוגיה.
<אמיר: רק לסכם.
<אמיר: לא את נעל"ה, את הפרויקט.
<אמיר: אז אני אגיד שלמשל חלק מהאינטראקציה עם הנוער הערבי כן היו קשיים, כי אפשר להתכחש לזה שזה בעצם תרבויות שונות ובאים מרקע ומקומות שונים, אז כן היו קשיים.
<אמיר: למשל היה קושי מאוד גדול של בחירת המוזיקה שנשמע, או נגיד היה איזה שהיא בעיה, בעיקר הסכסוכים, לא נקרא לזה סכסוכים, יותר ויכוחים לגבי אלוהים, שזה בעצם דברים - - -
<אודי גת: לא צריכים ערבים בשביל להסתכסך על זה.
<אמיר: זה נכון.
עמרם מצנע: הם היו יותר דתיים?
<אמיר: כן.
עמרם מצנע: אתם לא דתיים.
<אמיר: או שהיו סכסוכים לגבי לגיטימציה של הומוסקסואלים.
<אמיר: אלה דברים שעלו הרבה.
<אמיר: אני חושב שבאופן כללי מה שהחזיק אותנו חברים טובים במשך שבועיים וחצי, היה בעצם הכבוד ההדדי שרחשנו אחד לשני.
<אמיר: למשל גם אם היה איזה שהוא ריב לגבי המוזיקה, שאני אספר שהיה ריב לגבי המוזיקה - - -
<אודי גת: שאלה יהיו הריבים.
שמעון אוחיון: והסכסוך הישראלי-פלשתינאי?
<אמיר: היה מעין חוק שהיה ממש כמעט אסור להיכנס לזה, זו גם אחת הסיבות שנסעו לארצות הברית, שזה מקום די נייטרלי מבחינתנו לסכסוך.
<אמיר: למשל אם היו עושים איתנו ראיון, שאלו אותי שאלה על ה-west bank, אז היה אסור לי להגיב.
<אמיר: אבל עכשיו עברנו סמינר בקשר לסכסוך ואני חושב שהיה מוצלח מאוד, הדעות היו שונות כמובן.
<אמיר: אבל זה משהו שאנחנו רוצים מאוד שגם יחלחל לעולם המבוגרים ואולי יעזור להביא את הדו קיום הזה שאנחנו שואפים אליו, זה בעצם הכבוד שרחשנו, גם אם הדעות שונות השיחה נמשכה, הקשר נמשך ונהיינו חברים.
שמעון אוחיון: זה מעניין מה שאתה אומר.
שמעון אוחיון: לגבי מוזיקה, זה מאוד מעניין ומפתיע לא לטובה.
שמעון אוחיון: אנחנו מנסים לחשוב שאחד מתחומי התרבות שאנחנו צופים שבחברה הישראלית הוא יקדם סובלנות, נאמר בקטע הזה, זה המוזיקה.
שמעון אוחיון: יש לא מעט תחומים אחרים שאנחנו לא כל כך נוטים להיות סובלניים, נניח אני אקח משהו מתחום ארכיטקטורה, אמנות מסוג אחר או תיאטרון, והנה אתה עכשיו קצת - - -
<אמיר: כן, אבל אני חייב לציין שזה היה קורה עם כל אחד, כי אנחנו בעיקרון שמענו יותר סגנון רוק.
<אמיר: הם שמעו ישראלי, אבל מזרחית, אנחנו לא כל כך שומעים את זה.
<אודי גת: אני הגעתי לקיבוץ קטורה כצבר, 20% צברים בקטורה ו-80% אנגלוסקסים והיו לנו בעיות עם המוזיקה גם בקטורה.
עמרם מצנע: יש גם בעיה אצלנו בארץ.
עמרם מצנע: עכשיו התחיל להתעורר עוד פעם הוויכוח.
<אפרת אדר: לא נספיק להציג את החדשנות, את התכניות החדשות וגם את האתגרים והקשיים בדרך.
<אפרת אדר: אני מקווה שכן אפשרנו חשיפה לתחומי העשייה הייחודיים בבית הספר.
<אפרת אדר: אנחנו נצא לסיור קצר ונשמע במרכז מהות מברנדה שמנהלת את המרכז, על המרכז, המטרות וכו' ונגיע לחממה.
<אפרת אדר: (מרכז מהות)
<ברנדה האוזלר: אני אחת הצפון אמריקאים שהגיעו לקיבוץ כבר לפני 30 שנה.
<ברנדה האוזלר: נפל בזכותי לפתוח את מהות בבית ספר מעלה שחרות.
<ברנדה האוזלר: מהות זה מרכז להתעצמות ותובנה לנוער עם הפרעות קשב וריכוז ו/או לקויות למידה, שלא שייכים למסגרות של החינוך המיוחד.
<ברנדה האוזלר: זאת אומרת יש לנו אוכלוסיה מאוד גדולה של ילדים עם הפרעות קשב שהם אינטליגנטים מאוד, נבונים מאוד, מסוגלים מאוד, אבל נופלים לפעמים בגלל קשיים במה שנקרא התפקודים הניהוליים במוח, שזה תכנון, סדר, ניהול זמן, קביעת סדרי עדיפויות וכל זה.
<ברנדה האוזלר: במהות אנחנו עובדים בשני מישורים, אחד זה קודם כל התובנה במהות, שזה לבנות את ההבנה מה זה הפרעת קשב בכלל, איפה זה פוגש אותי בחיים שלי, איפה זה תוקע אותי בחיים שלי, אבל גם איפה העוצמות שלי מתוך זה ואיפה אני יכול למנף את עצמי גם בתוך התופעה הזאת.
<ברנדה האוזלר: ההתעצמות זה ללמוד את הכלים לעקוף את הקשיים.
<ברנדה האוזלר: אז אנחנו עובדים איתם במה שאני קוראת כלי אימון, כלים של העצמה, קביעת מטרות, יצירת חזון, יחד עם כלים ללמוד אסטרטגיות, אסטרטגיות להתארגנות, ניהול זמן, אסטרטגיות למידה, איך אני קורא טקסט ומבין שאני מבין מה כתוב בטקסט, איך אני עונה על שאלות בבגרות בהיסטוריה בצורה נכונה ותקינה ואלה אסטרטגיות שהילדים יכולים לעמוד.
<ברנדה האוזלר: אנחנו לא מלמדים אותם את החומר, הילדים הם בעלי יכולת גבוהה מאוד ואין שם בעיה.
<ברנדה האוזלר: המרכז הזה, אתם רואים, זו לא כיתה רגילה וזה נורא חשוב.
עמרם מצנע: נכנסנו והרגשנו מיד נעים.
<ברנדה האוזלר: נעים וביתי.
<ברנדה האוזלר: זה אחד העקרונות של מהות.
<ברנדה האוזלר: אתם רואים פה את המפה, השנה נפתחו 26 מרכזים בארץ, אנחנו הנציגים בדרום, כל הרשת הזו הוקמה על ידי אישה בשם ד"ר נעמי ורמברנד מסמינר הקיבוצים, נעמי פתחה את המרכז הראשון בסמינר הקיבוצים לסטודנטים בעלי הפרעת קשב וריכוז.
<ברנדה האוזלר: היא ראתה שהשילוב של שיחות אישיות, העצמה וכלים ללימוד אסטרטגיות פשוט הצליח והיא החליטה שצריך להכניס את המרכזים האלה לבתי ספר תיכון.
<ברנדה האוזלר: המרכז הזה, יש לנו, כמו שאתם רואים, פינת ישיבה, משרד, יש גם חדרים קטנים לקבוצות קטנות, כי הרבה פעמים יש יותר מקבוצה אחת.
<ברנדה האוזלר: אנחנו בבנייה, אנחנו בונים את המרכז.
עמרם מצנע: יש מחקר ששני שליש מדיירי בתי הכלא הם חבר'ה עם לקויות למידה.
<אפרת אדר: אנחנו החלטנו בהקשר הזה של הכניסה לרפורמות, ולא דיברנו על הקושי והמורכבות של הטמעת שתי רפורמות בבית ספר אחד קטן, אופק חדש ועוז לתמורה ומורים - - -
עמרם מצנע: אתם בארגון?
<אפרת אדר: אנחנו גם וגם, אז יש מורים שעובדים באופק ובעוז, מורים שעובדים רק בעוז ובעולם הישן, מורים שעובדים - - - מורכב מאוד.
<אפרת אדר: לרוח בית הספר זה מורכב מאוד, אבל החלטנו שאחת ההשתלמויות הבית ספריות לכלל הצוות תהיה בתחום מהות, על ידי מנחה שמגיע אלינו מסמינר הקיבוצים ומנחה את כלל הצוות כדי להרחיב את המעגל, לא רק למעגל של הצוות שעובד כאן במרכז, אלא לכלל הצוות.
<אפרת אדר: (החממה)
<טל הולצמן: - - - כאשר מה שאנחנו לומדים פה זה גם עם ילדים של חינוך מיוחד, גם עם ילדים מצוינים, גם עם ילדים מכל הגילאים ומכל הרמות, בעיקר הדגש הוא על תחום של מדעים, אנרגיה מתחדשת, יש לנו פה מתחם שעושים בו ניסויים וכן הלאה.
<טל הולצמן: המחשבה והאמונה שלנו, שבשביל להגיע גבוה צריך להתחיל עם זה בכיתה א' ובאמת צריך לעבוד ולהביא ל - - - ועבודה מאוד אינטנסיבית של סוגים של כיוונים, עבודה בביולוגיה, עבודה במדעי החקלאות, מחקרים על דגים, מחקרים על דבורים, ואנחנו מאוד משתדלים לחבר אותם לתחומי ומרכזי מחקר שונים, כמו למשל שראיתם, מלח"י, אבל כמובן מרכז מדע ים המלח, המו"פ החקלאי, המו"פ החקלאי של ערבה תיכונה, האוניברסיטה המדעית באילת.
<טל הולצמן: אנחנו משתדלים כמובן לחבר את הילדים שיראו את הדברים האלה ושיוכלו לקחת חלק מהדברים, ותראו שיש לנו אחר כך, בתוך החממה, מעבדות מחקר ודברים כאלה.
<טל הולצמן: וכל הכבוד לבית הספר שהוא מחזיק פה מערכת שכזאת.