GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אודי גת: תחנה אחת זו תחנה שתהיה פה, זה מין ההקדמה וההסבר, ואז נעלה לבית ספר, שתי התחנות שנעשה בבית הספר היסודי ובבית הספר התיכון לא מסובכות כי בחבל אילות יש קמפוס אחד מכיתה א' ועד י"ב.
<אודי גת: בקמפוס אחד שני בתי ספר שונים, לכן לא צריכים להתרחק ולעלות עוד פעם למיניבוס ולבוא מהתיכון ליסודי או הפוך.
<אודי גת: אלה פחות או יותר התחנות שאנחנו נעשה.
<אודי גת: דבר ראשון בואו נציג את עצמנו, יוצגו האורחים ואנחנו נדע עם מי אנחנו מדברים.
<אודי גת: (סבב נוכחות).
<אודי גת: ואני אודי, ראש המועצה.
<אודי גת: אני רק אגיד שיש לי ולחבר הכנסת עמרם מצנע עבר משותף, מחיפה.
<אודי גת: אחד הדברים שלמדתי פה וביצעתי פה בחבל אילות זה מה שלמדתי בחיפה, בבית הספר הריאלי בהדר, ששם למדתי ביסודי לפני שעברתי לבשמת.
<אודי גת: ומה היה שם?
<אודי גת: היה השילוב הזה שבין החינוך הפורמלי והלא פורמלי, ובעצם מרכז השבט או מה שקוראים ראש השבט בצופים הוא מורה מבית הספר.
<אודי גת: אין בחינות ביום רביעי, למה?
<אודי גת: כי ביום שלישי יש יום פעילות של הצופים.
<אודי גת: והשילוב הזה שבין תפיסת העולם הבית ספרית, שילד לא גומר את החינוך שלו כשבית הספר נגמר ויש צלצול של פעמון, זה מה שהבאנו לפה.
<אודי גת: מנהלת אגף החינוך של המועצה האזורית היא גם מנהלת המתנ"ס, זה אותו בן אדם, תפקידה הוא לראות את הילד מבוקר ועד לילה, לצורך העניין, וזו תפיסת עולם שאני חושב שמוכיחה את עצמה.
<אודי גת: אחר כך חיקו אותה גם ברמת הנגב וכו', יש מעט מקומות כאלה, אבל אנחנו מאוד גאים וכך אנחנו חושבים, וזה רק כהקדמה.
<אודי גת: אני מתחיל בהשלמת הדברים שלא סיפרתי בדרך, שקשורים למועצה האזורית, והם דברים כלליים שלאו דווקא קשורים לחינוך.
<אודי גת: אז דיברנו קצת על הפרנסות, שזה בעיקר מחקלאות, יש לנו קצת תעשייה, איזה מפעל פלסטיק קטן, מפעל שנאים בקיבוץ אילות, ויש איזה שהוא מפעל, חדש יחסית, לגידול אצות, לוויטמינים ומינרלים ולתוספי מזון בקיבוץ קטורה.
<אודי גת: יש תיירות, אנחנו יחסית בתולים בתיירות.
<אודי גת: בן גוריון חשב שתיירות לא מתאימה לקיבוצניקים ועין גדי אז הוכיחו לו קצת אחרת, כשהתחילו את התיירות אצלם, אבל התיירות פה מתפתחת ואנחנו רוצים לפתח אותה עוד יותר.
<אודי גת: יש חדרי אירוח, יש אטרקציות, יש את המזנון שראינו בדרך וכו', אבל אנחנו חושבים שאנחנו יכולים עוד לפתח, כי יש לנו מה להציע במדבר היפה הזה לתיירים מהארץ ומהעולם, בנוסף לפארק תמנע והחי-בר שהם כאילו מוקדי התיירות שלנו.
<אודי גת: לפני שש-שבע שנים הייתי בכנס בארצות הברית, כנס בנושא של אנרגיה מתחדשת, באו"ם ושם התברר לי שכל העולם מחפש מה שיש בחבל אילות חינם, שזה שמש וקרקע.
<אודי גת: מכיוון שפה יש עוד כמה דברים, כמו גם אנשים טובים ותשתיות, כי גם בסהרה יש שמש וקרקע, החלטנו להקים פה מחלקה שקוראים לה מחלקה לאנרגיה מתחדשת והמחלקה הזאת עוסקת ומטרתה להפוך את חבל אילות לעמק הסיליקון לאנרגיה מתחדשת.
<אודי גת: ככה נתתי את ההנחיה וברוח הזאת זה מתקדם, למה?
<אודי גת: כי אם נצליח לעשות את זה אז אנחנו נגרום לתושבים ממדינת ישראל ואולי מהעולם לבוא לחיות במקום שהוא עמק הסיליקון לאנרגיה מתחדשת, שמדבר את השפה, שמתנהג ומייצר מקומות עבודה.
<אודי גת: בצורה כזאת ליווינו התחלה של פרויקטים לייצור אנרגיה.
<אודי גת: השדה הראשון הקם בקיבוץ קטורה בארץ, עכשיו יש שישה שדות סולריים שעומדים, שניים מהם מחוברים לרשת, כל שאר הארבעה יתחברו בחודשים הקרובים לרשת.
עמרם מצנע: אלה פרויקטים ניסויים?
<אודי גת: פרויקטים לא ניסויים, פרויקטים יצרניים, על ידי חברות יצרניות עסקיות שמייצרות ומקבלות את התמיכה שלנו ואת הקרקע מאחד הקיבוצים ועושות עסק, ובעוד שלושה חודשים מהיום 40% מהחשמל של אילת וחבל אילות מיוצר בחבל אילות ולא צריכים להביא אותו, כמו עכשיו, מתחנת כוח פחמית באשקלון.
<אודי גת: ה-300 קילומטר של הנסיעה מאשקלון גם מבזבז בדרך חשמל וגם פחם, ואנחנו מעדיפים שלא יהיה פחם, ובעוד שנתיים או שנתיים וחצי מהיום 100% מהחשמל בחבל אילות ובאילת, אם יצליחו לפתור קצת בעיה של אגירה, כי בינתיים אנחנו יודעים לעשות את זה ביום ולא בלילה והנושא של אגירה לא מתקדם בעולם כמו הנושא של ייצור חשמל מהשמש.
<אודי גת: אז זה מה שאנחנו מקווים לעשות.
<אודי גת: אבל בשבילי זה לא חשוב אם מייצרים 20% או 40%, בשבילי מה שחשוב שכל הדבר הזה יביא לפה מהנדסים וטכנאים וחוקרים ואנשי טכנולוגיה שעוסקים בכל המרחב הזה שקוראים לו אנרגיה מתחדשת, כולל העובדה שזכינו במכרז של המדינה להקמה של חממה טכנולוגית בתחום האנרגיה המתחדשת בחבל אילות.
עמרם מצנע: זכיתם זה המועצה?
<אודי גת: זכינו זה הקמנו חברה, אבל החברה הזאת הייתה צריכה להעמיד 52 מיליון שקל מול 52 מיליון שקל של המדינה.
<אודי גת: אז אני הלכתי לאוניברסיטת בן גוריון וגייסתי אותם להיות שותפים שלי ואיתם הלכנו ביחד לאורמַת ושראל ואלביט, ושלוש החברות האלה הן חברות ששותפות איתנו בחברה הזאת והם הביאו את הכסף, כי כמובן למועצה ולאוניברסיטת בן גוריון לא היה, הם הביאו את הידע הטכנולוגי שיש להם בחברות האלה.
<אודי גת: אני הבאתי את הייזום ובשביל זה החברה הכלכלית של המועצה היא 5% בפרויקט הזה.
<אודי גת: אבל בשבילי ה-5% זה לא משנה, משנה שחברות הסטרט אפ בתוך החממה הטכנולוגית מחויבות לעשות את זה פה בחבל אילות.
<אודי גת: הקצינו פה מקום ויש היום פה חמש חברות סטרט אפ בתחום האנרגיה המתחדשת, שכל אחת מהן הייתה צריכה לגייס ולהביא לחבל אילות פיזיקאים, חוקרים, מהנדסים, טכנולוגים וזה מה שעשינו בחבל אילות, זה הדבר הגדול שעשינו בחבל אילות.
<אודי גת: זה מתחבר לאותן חברות תעשייתיות עסקיות שבונות פה ומייצרות פה חשמל, ומתחבר למרכז מדע שהקמנו פה בערך באותה תקופה, שייך למשרד המדע.
<אודי גת: יש למשרד המדע איזה שבעה מרכזי מדע פריפריאליים, אנחנו אחד מהם.
<אודי גת: הצלחנו להשיג את זה בתקופה שלא היה שר, כי אופיר פינס בזמנו התפטר מלהיות שר המדע ואיתן ברושי, שהיה המנכ"ל שם, נשאר לבד בלי שר וזאת ההזדמנות שקפצנו עליה והקמנו את המרכז ביחד עם המשרד.
<אודי גת: למרכז המדע הזה יש חוקרים בכל מיני תחומים, גם בתחומי אנרגיה מתחדשת, הוא מרכז מידע לכל ים המלח, הוא כולל את ים המלח, הערבה התיכונה ואותנו, כל אחד והשלוחה וההתמחות שלו.
<אודי גת: אז יש שלושה-ארבעה חוקרים שחוקרים תחומים בתחום האנרגיה המתחדשת, שהשגנו להם מלגות מחקר - - -
שמעון אוחיון: מרכז המדע שלכם הוא עצמאי, או שהוא מחובר - - -
<אודי גת: לאוניברסיטת בן גוריון.
שמעון אוחיון: דרך בן גוריון אל משרד המדע?
<אודי גת: היושב ראש של מרכז המדע שלנו הוא פרופסור מאוניברסיטת בן גוריון, קוראים לו קרקובר.
שמעון אוחיון: אני במקרה גם חבר הוועדה למדע וטכנולוגיה, אז מאוד חשוב לי גם ללמוד מ - - -
<אודי גת: אז הנה למדת משהו.
<אודי גת: זה מסע.
<אודי גת: תשמע מה אני יכול להגיד היום שלא יכולתי להגיד לפני חמש שנים, אני אומר את זה לפני הציבור, החבר'ה פה כבר מכירים, חוץ מבת-אל שאומרת שהיא לא שמעה אותי מדבר כל כך הרבה אף פעם, אבל אנחנו יכולים להגיד שבחבל אילות יש לא רק חקלאות ותיירות, יש חינוך וטכנולוגיה ומדע ומחקר, והמשפט הזה שאני אומר לפני הבנים שלנו ולפני צעירים אחרים בכלל במדינת ישראל הוא משפט שאי אפשר היה להגיד אותו לפני שש שנים.
<אודי גת: והבת שלי, שהיא לומדת היום באוניברסיטת תל אביב, או ילדים אחרים שלנו שמפוזרים, כשאתה רוצה להחזיר אותם לפה הם כנראה לא יטפסו על עצי תמר, לפחות רובם לא, הם כנראה לא יחזרו להיות תמרנים, הם רוצים מרחב אחר של אתגר, של עניין, של תפיסה - - -
עמרם מצנע: בזכות הבחירה.
<אודי גת: בזכות הבחירה, בדיוק כך.
<אודי גת: ואם אנחנו לא נציע להם ואני אגיד להם, 'תשמעו משהו, אני בונה לכם פה מרכז מדע', וזה מה שאנחנו עושים עכשיו, אנחנו בונים פיזית מרכז ב-4 מיליון דולר, שהוא המרכז המדעי הכי גדול מדרום לשדה בוקר, שזה כמעט חצי ממדינת ישראל במרחבים.
<אודי גת: באר שבע זה בדיוק חצי מהמדינה.
שמעון אוחיון: שהוא מתמקד בעיקר במקורות אנרגיה.
<אודי גת: הוא מתמקד במחקר בתחום האנרגיה, זה העיקר, אבל לא רק, גם הידרולוגיה וגיאולוגיה ואפילו סוציולוגיה, לצורך העניין.
<אודי גת: אבל המרכז המדעי הזה הוא העניין.
<אודי גת: כשהיום אתה שואל חוקר למה אתה לא בא לעשות את המחקר שלך פה?
<אודי גת: הוא לא אומר שאין לו משכורת פה, אנחנו יודעים להציע לו משכורת, אין לו מעבדה פה, אין לו סביבה של מדענים סביבו שיכולים לדבר את השפה.
<אודי גת: לכן אם נייצר מקום כזה שיהיה אטרקטיבי לחוקרים, מכל הסוגים, דוקטור, Ph.d, פרופסור, לא משנה מה, תהיה להם סביבה מחקרית כזו, כמו שיש בקרית עתידים בתל אביב.
<אודי גת: בקרית עתידים בתל אביב, כל ההיי טק יורדים לארומה למטה ומדברים ביחד את השפה של הטכנולוגיה.
<אודי גת: אנחנו רוצים לייצר את זה פה ואם נייצר פה נוכל להביא את הבנים שלנו חזרה, נוכל להביא צעירים אחרים.
שמעון אוחיון: החיבור עם מה שקורה באילת, בבן גוריון?
שמעון אוחיון: או עצמאית?
<אודי גת: אנחנו רוצים שהמקום הזה יהיה המעבדות, מעבדות השדה ומעבדות המחקר, לתואר ראשון ושני באנרגיה מתחדשת שיהיה בקמפוס בן גוריון, כשאוניברסיטת בן גוריון היא חסות אקדמית גם פה וגם שם.
<אודי גת: אתה לא מאמין כמה קשה לפתוח חוג בקמפוס בן גוריון.
<אודי גת: אנחנו עושים מאמצים אדירים, לא מצליחים בינתיים, אלא רק מסלולים קטנים ופה איזה קורסים, לפתוח לימודי אנרגיה מתחדשת.
<אודי גת: דרך אגב, היחידים באירופה.
<אודי גת: אין לימודי תואר ראשון באנרגיה מתחדשת בכל אירופה.
<אודי גת: יש בארצות הברית, יש בכל מיני מקומות בעולם.
<אודי גת: אמרנו, בואו נהיה ראשונים, הלכנו לאוניברסיטת בן גוריון ואיזה בירוקרטיה וכמובן המל"ג והוות"ת וכו' וכו', מאוד מאוד מסובך.
<אודי גת: אבל זה יכול היה להיות אטרקטיבי גם לאילת, מקום כזה.
<אודי גת: אז הנה, ציירתי איזה שהיא תמונה.
<אודי גת: אנחנו מאוד גאים להיות חקלאים, אנחנו מאוד גאים שיש לנו תעשייה מיוחדת ויש לנו תיירות מיוחדת וכו', אבל - - -
עמרם מצנע: למרות שהדורות הבאים, אמרת, לא יטפסו על עצי התמר.
<אודי גת: נכון, אבל אנחנו לא יכולים להיות גאים בלי להסתכל קדימה.
שמעון אוחיון: עם אמצעים מתקדמים.
<אודי גת: כן, גם זה נעשה פה.
<אודי גת: אנחנו מאוד גאים, אבל אנחנו חושבים שאנחנו צריכים לפתוח את המרחב, כמו שאמרת, מרחב העשייה, העניין, האתגר לצעירים, שיש להם רצון לעשות דברים אחרים.
<אודי גת: אז זה מה שאנחנו עושים בחבל, אבל אמרתי בדרך שאנחנו רק 4,200 אנשים ואנחנו צריכים לגדול פה בעוד 4,200, בעוד 20 שנה.
שמעון אוחיון: אל תחכה 65 שנה בשביל לגדול.
<אודי גת: אני לא, אנחנו עושים מאמץ, אתה יודע.
<אודי גת: זה גם תלוי בכם, במידה מסוימת, בבית המחוקקים שלנו, כי אנחנו, להבדיל מפעם, כשתנועת ההתיישבות העיקרית, הסוכנות היהודית והמפלגות השונות שתפיסתם הייתה יותר התיישבותית זנחו פה ונשארו פה כמה צווארי בקבוק בכשל השוק הזה של המרחק שלנו ממרכז הארץ שלא נפתרים על ידי המדינה.
<אודי גת: אני מנסה לעבוד עליהם מאוד קשה, אבל זה נושא של דיור וזה נושא של תמיכה ועזרה, חלק מהנושאים יעלו פה, אני רק אעלה דוגמה קטנה, אחר כך שושי תדבר על זה.
<אודי גת: הבוקר הסתובבתי פה עם הסופר דוד גרוסמן, הוא היה פה בביקור.
<אודי גת: בפעם האחרונה שהוא היה פה זה לפני 25 שנה, הוא אמר, ואנחנו נדנדנו לו כבר שנתיים שיבוא לפה והוא בא ועשיתי לו סיור קצת בחבל וכו'.
<אודי גת: אני אומר לו מה שאמא שלי אומרת עד היום, 'זה שעזבת את חיפה, הדבר הכי גדול שוויתרת זה על תרבות'.
<אודי גת: היכולת, הנגישות, האפשרויות של מישהו שגר בעיר גדולה, כמה שאנחנו עושים מאמץ גדול פה, אין מה להשוות.
<אודי גת: אנחנו משקיעים בזה כסף והמון יכולת, וכשאתה מבין שלהביא לפה הצגת תיאטרון זה פי שניים יקר, להביא לפה זמר זה פי שניים יקר, להביא לפה את דוד גרוסמן, שצריך לישון פה בלילה וצריך להטיס אותו וכו' וכו', הכול יקר.
<אודי גת: אני חושב שחלק מתפקידה של הוועדה שלכם הוא לראות איך מגשרים על הפערים האלה של הפריפריה.
<אודי גת: כלומר איך לתת את הדלתא, או איך לעזור בדלתא הזאת שעולה לנו לקבל תרבות כמו לתושב במרכז הארץ.
<אודי גת: זה מה שאני מעלה, אבל בטח שושי תאריך על זה אחר כך.
<אודי גת: אותו דבר בחינוך.
<אודי גת: אנחנו תיכף נדבר על הקטע החינוכי, אני יכול ככה לרדת הצידה, יש פה הרבה אנשי חינוך שידברו על זה, אבל בגדול זה אותו דבר, עולה לנו הון כדי לתת לילד, ההוראה שאני נתתי זה לפחות כמו במרכז הארץ.
<אודי גת: כלומר אפילו יותר טוב אנחנו רוצים, כדי שאנשים יבואו לפה.
<אודי גת: אבל זה כמובן עולה הון, כי מספר הילדים במגמה קטן, כי אנחנו קטנים.
<אודי גת: אז נתתי פחות או יותר סקירה, כמובן במגבלת הזמן.
<אודי גת: נתתי את הרצון שלנו לגדול, אבל אנחנו לא רוצים להיות חיפה או תל אביב, תסלח לי, עמרם, אנחנו רוצים לגדול - - -
<יהודית גידלי: אבל ירוחם אתה רוצה להיות.
<אודי גת: ואנחנו רוצים לגדול באטיות ובחזון שלנו לשמור על הסביבה, כי בה אנחנו חיים ורובנו נמצאים פה.
עמרם מצנע: אתם רוצים להיות רחוקים אבל להרגיש קרובים.
<אודי גת: בדיוק ככה, בדיוק הגדרת נכון, ליהנות מהמרחק, ויש מחירים, אבל אנחנו מוכנים לשלם אותם ואנחנו מסוג המתיישבים הלא קוטרים.
<אודי גת: אנחנו לא באים כל יום וצועקים וכו', אבל אנחנו כן חושבים שהמדינה יכולה קצת בכמה מקומות לתקן כמה מכשלי השוק שקיימים פה.
<אודי גת: היינו לפני שבוע אצל מנכ"לית משרד התרבות והספורט, אורלי, והסברנו לה, היא מכירה גם, היא הייתה פה בביקור, והיא אומרת, 'התקציב מוגבל', 'הקול קורא לא מאפשר', כל מיני דברים שהם בסופו של דבר המגבלות למה לא קורים דברים, אבל בעיקרון זה ככה.
<אודי גת: לא הצלחתם, אני בטוח, אבל טעימה ממה זה חבל אילות, טעימה מהיום יום שלנו, איך אנחנו מתקיימים ואיך אנחנו עושים.
<אודי גת: אנחנו מנסים להביא צעירים, כי אנחנו, הוותיקים שאתם רואים פה, מתבגרים, יש לנו פערים דמוגרפיים שאותם אנחנו מנסים למלא בין היתר בעזרה של קבוצות צעירים מסוג שעמר מייצג פה, כי אנחנו זקוקים לאותם צעירים והצעירים - - -
עמרם מצנע: מהבנים שלהם, מה אחוז החוזרים?
<אודי גת: רוב הקיבוצים שלנו עוד לא במצב שהבוגרים שלהם, בני 30 ומשהו, שזה הזמן לחזור, כי לפני זה אין מה לדבר על חזרה, לפני שגומרים את האוניברסיטה ואת הטיולים ויש טעם מהמקום האחר הזה, ובקיבוצים היותר ותיקים, שזה בעיקר יטבתה, אילות וקטורה, אז באילות וקטורה המצב פחות או יותר, וביטבתה המצב קצת יותר טוב, משהו כמו 20% חוזרים.
<אודי גת: כל עוד אנחנו מצליחים לעניין אחרים שגדלו בחיפה, תל אביב וכו', להתעניין במקום הזה ולמלא את השורות, זה בסדר, אני מרשה לבת שלי, למרות שהייתי שמח מאוד אם היא תהיה לידי פה כמובן, אני אתן לה את האפשרות לבחור את דרכה ואת מיקומה ואת האתגר שלה בחיים, גם אם הוא לא יהיה פה.
עמרם מצנע: מה צוואר הבקבוק?
עמרם מצנע: הרצון של אנשים לבוא לגור פה, או קרקע, או דיור, או תעסוקה?
עמרם מצנע: מה צוואר הבקבוק, הנקודה?
<אודי גת: שני צווארי בקבוק עיקריים.
<אודי גת: אחד זה תעסוקה ושני זה דיור.
<אודי גת: למה דיור?
<אודי גת: שזה נשמע קצת מצחיק, דיור משום שמתוך עשרה קיבוצים שמונה הם קיבוצים שיתופיים, שקיבוץ שיתופי שזו תפיסת עולמו וערכו והאגודות השיתופיות, בונה בתים למי שהתקבל לקיבוץ.
<אודי גת: כלומר הקיבוץ שלי בנה לי את הבית לפני שאני הגעתי.
<אודי גת: אני הגעתי, אני חבר קיבוץ והרכוש הוא רכוש קיבוצי.
<אודי גת: מה המשמעות?
<אודי גת: הקיבוץ שלי, או קיבוץ סמר, כל הקיבוצים פה, לא יכולים ללכת לבנק לקבל משכנתא, כי לא ניתן למשכן את יחידת הדיור הזאת, אי אפשר לבודד אותה מהשטח הקיבוצי כולו, אי אפשר לקבל משכנתא, הקיבוצים ללא הון לבנייה - - -
עמרם מצנע: אבל רוב הדיור בקיבוצים נבנה בעזרת המחלקה להתיישבות.
<אודי גת: משרד השיכון.
<אודי גת: זה בדיוק צוואר הבקבוק, אתה מתאר אותו נכון.
<אודי גת: למעט יטבתה, לקיבוצים אין הון.
<אודי גת: לא בוכים, לא מתלוננים, אבל אין כסף להשקעה.
<אודי גת: המשמעות, היום בקיבוצים שלנו לא בונים לטובת דור העתיד שיגיע, ולכן אין בנייה ואין גידול.
<אודי גת: המדינה הכירה בכשל השוק הזה בעבר ועשתה מה שקוראים בנייה תקציבית.
<אודי גת: זה מושג שהמדינה בנתה, העבירה את הבית לעמידר ועמידר השכיר לנו את הדירות.
עמרם מצנע: זה כבר לא בונים.
<אודי גת: לא קיים יותר, המדינה ירדה מהעניין הזה, החטיבה להתיישבות היום קצת עוזרת בבתים יבילים, הסוכנות היהודית כבר לא קיימת, כלומר הסוכנות קיימת, אבל המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית לא קיימת והתוצאה של זה היא סטגנציה בבנייה ובגידול בחבל אילות.
<אודי גת: זה מאוד מאוד ברור שאיפה שגדלים היום זה איפה שהשוק הפרטי, כי אנשים יכולים לקנות את ביתם והם באים, אבל אנשים שרוצים חיי שיתוף, קהילה אחרת מאשר יישוב קהילתי לא יכולים לבוא כי אין לנו בתים.
<אודי גת: ודבר שני, אמרתי את זה בדרך, אנחנו עושים מאמץ גדול ואנחנו מקווים שלאט לאט זה נפתר, זה עבודה.
<אודי גת: אני אומר תמיד שחוץ מאווירונאוטיקה, כל אחד יכול למצוא פה איזה שהוא מקום עבודה.
עמרם מצנע: אני מבין שחוות קהילתיות לא באות בחשבון בקיבוצים שיתופיים?
<אודי גת: בקיבוצים שיתופיים אין, יש פה קיבוץ אחד שעושה הרחבה קהילתית, שהוא לא קיבוץ שיתופי, זה קיבוץ יהל, אבל קיבוץ יהל זה 70 קילומטר מאילת, הבן אדם שבא לחיות את חייו הפרטיים, לא כחבר אגודה בקיבוץ, צריך להתפרנס ממשהו וזה חלק מצוואר הבקבוק השני שדיברתי.
<אודי גת: זה מאוד מסובך, אנחנו מאוד מאמינים שזה יצליח, הנה עליזה מיהל פה, אבל זה מאוד מאוד מסובך.
<אודי גת: בקיצור, אנחנו במספרים קטנים.
<אודי גת: איך אומרים?
<אודי גת: אנחנו במספרים קטנים.
<אודי גת: שושי, אני מעביר לך את שרביט ההובלה.
<שושי ירון: אני רציתי דווקא להתייחס לאיזה שהיא הצעת חוק שעברה כרגע בקריאה טרומית, שיזם חבר הכנסת שיצא לרגע ואנחנו נחכה שהוא יחזור, אבל בינתיים אני כן אבקש להתייחס גם לנושא התרבות והאתגר לקיים אותה בפריפריה וניתן לאיילת לומר כמה דברים בעניין, שתוכלו להתרשם ולשמוע ולהבין באמת את האתגרים שאנחנו מתמודדים איתם ושאתם תוכלו לעזור לנו לקדם.
<אודי גת: רגע, איילת, ברשותך, גם כדי לא לשכוח וגם כי אני חושב שזה מאוד חשוב, ואין לנו פה נציג של נעל"ה, אבל יש לנו בחבל אילות פרויקט נעל"ה ואנחנו יודעים את המאמצים שאתה עושה כדי שמנהלת נעל"ה לא תצטרך להתמודד כל שנה במכרז חדש שהמדינה מוציאה לניהול נעל"ה.
<אודי גת: אז אנחנו רוצים בהזדמנות חגיגית זאת לעודד אותך במהלך שאתה מוביל, אני חושב שהוא מאוד מאוד חשוב, אנחנו נהנים מאוד מפרויקט נעל"ה שנמצא בקיבוץ אילות כפנימייה, אבל לומד בבית הספר שלנו, זה מעשיר את התלמידים, זה מגדיל את מספרם, זה מאפשר אפשרויות שאי אפשר לעשות במספרים יותר קטנים, ומעבר לזה שזה איזה שהיא תרומה שלנו כאן במרחק רחוק ממרכז הארץ לעשייה לאומית ואנחנו מאוד מאמינים בפרויקט הזה.
<אודי גת: אז כל מה שאתה צריך אתה יכול למצוא פה כעזרה לקידום המצב שהמנהלת הזאת לא עומדת כל פעם למבחן.
<אודי גת: זה פשוט מדהים אותי, הסיפור הזה של ההפרטות, על כל דבר, אבל גם על זה?
<אודי גת: אז אנחנו רוצים שתדע, ואנחנו יודעים שאתה מעורב בזה.
<אילת קריספין: אני אילת, אני מנהלת את מחלקת התרבות שבע שנים, אני מתעסקת בתחום התרבות כבר כמעט 30 שנה פה באזור ואני חושבת שזה מאפיין את כל הנציגים שיש פה מהחבל, שבעצם כל אחד בתחומו מנסה ליצור משהו ייחודי ואטרקטיבי שייתן סיבה למי שחי להיות שמח בזה שהוא התרחק.
<אילת קריספין: וגם שיהיה אטרקטיבי לילדים שלנו וגם לאחרים לחבור לזה, כאילו לייצר איזה שהיא חוויה שהיא מאוד ייחודית ואיכותית במיוחד, כדי שהיא תצדיק את למה לי להיות כל כך רחוק, אני מרוויח ומקבל דברים ואני מייצר דברים, שזה לב העניין.
<אילת קריספין: אני אחראית על התחום הזה, שאחרי שאם מצאתי דיור טוב ועבודה ויש חינוך בעצם השאלה מה הבן אדם עושה אחר כך, במה ממלאים חייו ואני חושבת שהקהילה שלנו פה, יש לה אפיון כזה של ציבור מאוד נלהב בתחום התרבות, גם כקהל, גם כצרכן וגם כמייצר.
<אילת קריספין: יש פה אנשים מתחומי האמנויות שמייצרים מיזמים בכל תחומי התרבות, תיאטרון, אמנות פלסטית, מוזיקה, בצורה שלפעמים אנשים באים ואומרים 'מה, זה רק 4,000 אנשים כאן?
<אילת קריספין: ' כי כאילו זה איזה שהיא הוויה מאוד מאוד משמעותית בחבל.
<אילת קריספין: אני מאמינה ואני משתדלת לתחזק אותה ולהעצים אותה ולגוון אותה ולתת לאנשים כל הזמן שתהיה תשוקה לתחומים האלה, כי אני מאמינה שזה נותן טעם למאמץ, לקושי ומחבר אנשים.
<אילת קריספין: בסך הכול הם מתחברים סביב חוויות שהם חווים יחד ומייצרים יחד, ואנחנו, עם הפיזור הזה של המון יישובים קטנים, אודי, ודאי נגעת בזה קודם, אבל בעצם המציאות היא שזו מועצה עם שטח הכי גדול, אפשר לומר, והאוכלוסייה הכי קטנה, כמעט, והיא מפוזרת על פני השטח הזה, ואיך אנחנו יוצרים לה תודעה של קהילה, גם אחרי שעות העבודה.
עמרם מצנע: מה יש לכם בפועל?
<אילת קריספין: אז בפועל יש לנו אירועים שאנחנו פונים - - -
עמרם מצנע: יש את מפעל המנועים.
<אילת קריספין: יש לנו אולם תרבות מרכזי שבו מתקיימים רוב המופעים הקנויים, אם זה לילדים, מבוגרים ונוער.
<אילת קריספין: אנחנו חוברים גם לאילת, למשל במפעל המנועים, בתחום של תיאטרון.
<אילת קריספין: יש לנו הרבה שיתופי פעולה, גם עם אילת, גם עם היישובים, כך שיש תרבות שנעשית פה במרכז האזורי, תרבות שאנחנו צורכים באילת ותרבות שאנחנו יוצרים ביישובים השונים, שכל יישוב מייצר לעצמו אך גם מזמין אליו אנשים מהיישובים האחרים.
<אילת קריספין: התרבות הזאת מורכבת מתרבות שאנחנו קונים ומביאים אלינו, מחד, ומאידך תרבות שאנחנו מייצרים.
<אילת קריספין: בעצם יש פה אולפן מוזיקה משובח, אנחנו יוזמים הפקות של תיאטרון.
<אילת קריספין: יש פה עשייה תרבותית, לא מעט חוגים שפועלים במסגרת המתנ"ס, של מחול, אמנות פלסטית, ובעצם את התוצרים שלהם אנחנו או מציגים או חוברים לאיזה שהן הפקות.
<אילת קריספין: אז יש פה סך הכול חיי תרבות, אני מניחה שבכל פרמטר כמעט לכמות התושבים, הם ערים, ויש בכל המדדים, גם הארציים, בשנתיים הקודמות זכינו במקום שני בפרס של תרבות במועצות אזוריות על פעילות תרבותית, גם בהיבט של ההשקעה וגם של העשייה.
<אילת קריספין: אם לדבר על הקשיים, בעצם אנחנו נתקלים, עוד פעם, באותם קשיים של מרחקים גם בין היישובים וגם מהמרכז, אז כל הנושא של עלויות של תרבות, כל מה שכרוך, אודי הזכיר את הביקור של גרוסמן אתמול, כל מה שקשור להסעות, לינות, ביטול זמן - - -
עמרם מצנע: בביקור של גרוסמן היה גם ערב איתו?
<אילת קריספין: כן, כמובן.
<אילת קריספין: היה ערב איתו אתמול למבוגרים והיום לבית הספר.
עמרם מצנע: וכמה מבוגרים הגיעו לערב אתמול?
<אילת קריספין: 180 אנשים.
<אילת קריספין: אני אומרת שכל פעילות - - -
<אודי גת: בשביל פה זה הרבה.
<אילת קריספין: בשביל פה זה המון.
<אילת קריספין: כל פעם שאנחנו ממלאים אולם, זה 400 אנשים מהחבל מגיעים, מתוך כלל האוכלוסייה הזאת, וזה קורה לא אחת.
<אילת קריספין: כבר לעיתים קרובות אנחנו אומרים 'המקומות אזלו', זו כן מציאות שקיימת פה.
<קריאה: האולם לא יכול להכיל יותר מ-400 אנשים.
<אילת קריספין: אני אומרת שמתוך כך, לא משנה, זאת אומרת יש היענות.
<אילת קריספין: מצד שני באמת העלויות הן גבוהות ובהרבה מהמדדים אנחנו אפילו לא נכללים, כי בהגשות לבקשות לא נכלל העניין הזה, בשום מקום הכי רחוק בארץ אמן לא לן והוא לא מוטס לשם והוא לא כמובן מוסעד, אז העלויות הן נרחבות, גם בהיבט של הבאת אמנים וגם בהיבט של להביא מנחה.
<אילת קריספין: יש לנו חבורת זמר משובחת שפעילה 25 שנה.
<אילת קריספין: כדי שהיא תעמוד בסטנדרטים הארציים ואף בינלאומיים, אז זה אומר להביא מנחה מבחוץ.
<אילת קריספין: כל מה שקשור בלהביא אנשים מבחוץ שיקדמו את זה.
<אילת קריספין: בנוסף לזה, באמת כל העלויות של הנסיעה של אנשים אל האירועים ועל מנת לקיים את הפעילות הן עלויות גבוהות ביותר.
<אילת קריספין: צריך לציין שבעצם רוב תושבי המועצה, מתוך כך שהם ביישובים שיתופיים, אין להם רכבים פרטיים, אז בעצם כל העלויות של האוטובוסים שמסתובבים כדי לאפשר זה בעצם חלק נכבד ממה שהוא תקציב התרבות, כמו תקציב הספורט ומן הסתם תקציב החינוך.
<אילת קריספין: יוצא שהרבה הרבה אוטובוסים מושקע בתקציב שלנו.
<אילת קריספין: זה ככה סקירה והמקומות של העזרה במרחק בנושא של כספים, אני חושבת שהוא הדבר המרכזי שהיינו מצפים לו.
<אודי גת: אלה דברי התרבות.
<אודי גת: לא נמצא פה איתנו רכז הספורט שלנו, הוא חלה, אבל אני רק אגיד שזה מאוד דומה.
<אודי גת: בסך הכול אני אתן לכם דוגמה הכי קטנה, יש לנו ענף כדוריד מתפתח וקבוצת כדוריד מכל מיני גילאים וצריכים לאסוף ילד מקיבוץ אילות ושני ילדים מקיבוץ יהל וילד מקיבוץ נאות סמדר ושני ילדים מקיבוץ יטבתה, אפילו הבן של אילת שם ואנחנו אוספים אותם ביחד לקבוצת כדוריד אחת שצריכה להתאמן פעם-פעמיים בשבוע.
<אודי גת: עלויות ענקיות של הדבר הזה.
<אודי גת: אחר כך הקבוצה הזאת צריכה לנסוע לליגה של הגיל הזה, שהיא ליגה שמגיעה עד נס ציונה.
<אודי גת: זה הדרום, שתבינו.
<אודי גת: נוסעים ילד בכיתה ה', ו', ז', ח', לנס ציונה למשחק כדוריד וחוזרים.
<אודי גת: אז בסדר, הוא מנס ציונה פעם אחת קורה לו בסיבוב שהוא צריך להגיע לפה, למשחק החוץ שלו, אבל פה, חוץ מבית יש לנו שבעה-שמונה משחקים כאלה לכל מחזור וזה כמובן קריטי.
<אודי גת: אז גם בספורט, כמו בתרבות, זו דוגמה טובה, וזו הוועדה לתרבות וספורט, לא רק לחינוך, אז אנחנו אומרים את זה פה, המושגים הם לא יאומנו לגבי - - -
שמעון אוחיון: מרכזי הספורט עוזרים לכם?
<אודי גת: מרכזי הספורט, אין - - -
עמרם מצנע: אין להם כסף, הכול דרך מועצת ההימורים.
<אודי גת: אין מקדם, זה מה שהיה צריך לקרות.
עמרם מצנע: זאת אומרת להעביר ישירות מהמועצה להימורים.
<אודי גת: מה שהיה צריך לקרות זה שכמו שהמשרד, לצורך העניין, נותן לוואי וזד וכו', הוא היה צריך להגיד פה 'אוקיי, פה זה 1 פסיק 3 מקבל, כי אתם רחוקים', איזה שהם מקדמים.
<אודי גת: פעם במשרד החינוך בבנייה זה היה ככה, אמרו לנו אוקיי, אנחנו מבינים, אתם צריכים לקבל 30% יותר.
<אודי גת: כל דבר עולה פה לבנות 30% יותר, אז הם אומרים אוקיי, תקבלו 1.3, אבל גם את זה ביטלו.
שמעון אוחיון: לא הבנתי, במסגרת איגודי הספורט שום דבר?
<אודי גת: הפועל נותן לנו.
<אודי גת: הפועל חבל אילות בכדוריד נותן לנו, אבל הוא לא נותן לנו אחרת ממקום אחר.
שמעון אוחיון: אם היינו משקללים את הקריטריון, שהוא ייקח בחשבון את הצד התחבורתי?
עמרם מצנע: לא, המרכזים הם צינורות בלבד.
שמעון אוחיון: כן, ברור, ברור.
עמרם מצנע: הנוסחה היא הקבוצה, באיזה מקום היא בליגה וכמה קבוצות יש לך.
עמרם מצנע: זאת אומרת למקום שהוא עם 4,000 תושבים, אז מה שהוא יקבל ממועצת ההימורים זה די נמוך.
<אודי גת: קטן, ואין מקדם למרחק.
<אודי גת: זה העניין העיקרי.
עמרם מצנע: בסדר, אם מה שאתה מקבל הוא כל כך נמוך, אז גם המקדם לא - - - 1.3, 1.5, המקדם לא יביא אותך לסכום נורמלי.
<שושי ירון: אני חושבת שכל מה שמנחה אותנו בדיון הזה זה הנושא של צמצום - - -
עמרם מצנע: בואו נעבור לחינוך.
<אפרת אדר: אם אפשר משפט בהקשר לתרבות ולהזכיר את סל התרבות הארצי ואת הקשר המאוד חשוב לנו, בבית הספר באזור, הקשר לאפשר לנו לחשוף את התלמידים למגוון רחב של תחומי עשייה, יצירה, לאמנים וכו' וכל פגיעה בארגון החשוב הזה גם תפגע ב - - -
עמרם מצנע: אנחנו רק לאחרונה עשינו דיון די ארוך על זה, היום יש שם 6 או 7 מיליון, והמלצנו להכפיל את הסכום הזה.
עמרם מצנע: דרך אגב, אני לא אמרתי את זה באילת, אבל אחד התחומים המרכזיים שהוועדה לקחה על עצמה זה הנושא של דיפרנציאציה בין מרכז לפריפריה.
עמרם מצנע: וזה לא מקרה, כי אני רגל בחיפה ורגל בירוחם, ולמדתי היטב - - -
<אודי גת: את ההבדלים.
עמרם מצנע: הייתי אומר שהמרחק הוא לא רק בקילומטרים וזה אחד הדברים שאנחנו מנסים לדחוף אותו בכל המשמעויות שלנו, שלכל דבר תהיה השלכה בתקציב המדינה.
עמרם מצנע: לתל אביב ולחיפה פחות ולירוחם וללוד ולאילות ולאילת - - -
שמעון אוחיון: כשהמאבק הוא לא קל.
שמעון אוחיון: אתמול מה שאתה חשבת, שמוטקה ששון וזה, אתמול הייתה לי שיחה מאוד קשה עם ראש עיריית רחובות, 'אתה לא תיקח מזה'.
עמרם מצנע: אני לא נבהל מזה.
עמרם מצנע: מאחר שאני מכיר את הכול, זה לא מבהיל אותי, אבל זה באמת חלק מהעניין.
<שושי ירון: אז אני מבינה שמה שמנחה את עבודת הוועדה זה באמת הרעיון של צמצום פערים והתייחסויות לפריפריות גיאוגרפיות.
שמעון אוחיון: מה עושה אולפן המוזיקה שלכם?
שמעון אוחיון: את מי הוא משרת?
<אילת קריספין: הוא משרת גם תלמידים, מכיתה ב' ועד י"ב, וכן מבוגרים שלומדים מוזיקה והרכבי מוזיקה שפועלים.
<אודי גת: לימודי המוזיקה של המתנ"ס, לצורך העניין, מכיוון שהמרחקים גדולים וקשה להביא ילד ללמוד פסנתר אחרי שעתיים שהוא גמר בית ספר וחזר הביתה, אז הם משתלבים במערכת הלימודים בתוך היום.
<אודי גת: בעצם מוציאים אותם וזה מסתדר עם המערכת והם לומדים וזה חלק מאולפן המוזיקה.