GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי שוורץ: אני חושב שזו נקודה שבה המורה עושה איזו שהיא סטייה מהנתיב של להיות מורה, במיוחד מורה כדוגמת אדם.
<אבי שוורץ: אוקיי, אני חושב.
זהבה גלאון: אני חושבת שאתה כמנהל עכשיו עושה מעשה שלא יעשה שבעתיים.
זהבה גלאון: אני ממש מוטרדת מההפגנה של המודל החינוכי והניהולי שאתה מפגין כאן עכשיו.
עמרם מצנע: זהבה, לא, אני חושב שצריך לשמור גם על כבודו של המנהל.
זהבה גלאון: אני שומרת על כבודו, למרות שהוא לא שומר על כבודו של המורה.
עמרם מצנע: אבי, בבקשה.
<אבי שוורץ: בכל מקרה אני רוצה לומר שהתלמיד, הוא לא פה, הוא יצא החוצה, היה תלמיד שדיבר בצורה מאד יפה ואמר שהמורה צריך שתהיה לו דעה ולפעמים שרצוי שהדעה תהיה מוסוות, וזה בדיוק המהות של להיות מורה מחנך.
<אבי שוורץ: אני מסכים עם זה, ואני חושב שגם נאמר פה על ידי מישהו - - -
חנין זועבי: זה מניפולציה.
חנין זועבי: דעה מוסווית זו מניפולציה.
<אבי שוורץ: לא, אני לא, אני רק ציטטתי את התלמיד, איך מניפולציה?
<אבי שוורץ: ואני גם חוזר וחושב שנאמר פה שצריך שיהיה איזה שהוא קו אדום, ואני באמת חושב שהחוזר שצריך להיות, צריך להיות כזה שהוא לא יהיה כל כך מעורפל, כי גם כשיש קו אדום, צריך לדעת שהוא קיים.
<צבי פלג: טוב, אלף אני מודה על הדיון.
<צבי פלג: אני חייב לבוא ולציין שיש ברשת אורט 6,000 מורים מכל גווני הקשת, כולל כאלה שלא שרתו בצבא מטעמים שונים ורבים.
זהבה גלאון: מדליות זה ביום העצמאות.
<צבי פלג: מטעמים שונים ורבים.
זהבה גלאון: באמת, נו.
<צבי פלג: אנחנו לא חוששים להעסיק מורים מהמגזר הערבי גם בבתי ספר יהודים.
<צבי פלג: זה לא דבר מובן מאליו.
זהבה גלאון: זה צריך להיות מובן מאליו.
עמרם מצנע: אבל באמת, זהבה.
עמרם מצנע: לא, אני מצטער מאד.
זהבה גלאון: אבל אמנם האוזן סובלת הכל, אבל זה מובן מאליו.
עמרם מצנע: זהבה, אני מצטער, עם כל הכבוד.
יצחק הרצוג: צריך לתת כבוד גם.
<צבי פלג: אני גאה בהזדמנות שניתנה לתלמידי רשת אורט - - -
עמרם מצנע: זה גם כן, איזה מן איום כזה, כל מילה שאני אומר אני צריך לשקול אותה מכל הכיוונים.
<צבי פלג: אני גאה בתלמידי אורט טבעון שייצגו את אורט נאמנה, ואני אומר את זה באהבה רבה.
<צבי פלג: אני גם גאה במורי טבעון שהם מורים טובים ובית הספר נמצא בהחלט באיכויות עשייה גם תכניות וערכיות, שניתן להתפאר בהן.
<צבי פלג: אני רוצה אבל לחזור באמת לאותו מצב של אותו מורה, כי הדיון צריך להתקיים והגבולות צריכים לשים אותם.
<צבי פלג: והדעות הן לכאן ולכאן וזה בסדר גמור, אבל אני חושב שהביקורת שרשת אורט ישראל, כתוצאה מתלונה של תלמידה, הפנתה ושהמנהל ברר את זה וראה שיש בעייתיות ביחסים בין התלמידה ובין המורה.
<צבי פלג: העבירה את זה להנהלת רשת אורט, ורשת אורט ישראל באה ורצתה לשמוע את המורה, אני לא רואה בזה פסול.
<צבי פלג: מי שיודע מה זה שימוע, שימוע זה בנפש חפצה ממש, וזה מה שאומר החוק.
<צבי פלג: אפשר גם לגחך, וזה בסדר.
<צבי פלג: אבל עובדה שכשהמורה ביקש, לא אנחנו, לשקול את הפסקת עבודתו, הופסק השימוע.
<צבי פלג: ובאנו ואמרנו ומי שעשה את כל התהודה התקשורתית זה לא אנחנו.
<צבי פלג: אנחנו אמרנו לכשתחליט בדיוק מה רצונותיך, אנחנו נבוא ונמשיך לשמוע.
<צבי פלג: אז אף אחד לא, חבר הכנסת גלאון, חתך ראשים.
<צבי פלג: עוד לא התקיים השימוע.
<צבי פלג: הוא ביקש ביום ראשון, המורה, לחזור לשימוע ואמרנו לו במיידית בבקשה רבה.
<צבי פלג: הוא ביקש שימוע ואמרנו לו בבקשה רבה, תחזור, נשב, נדבר, יהיו נציגי אורט, יהיו נציגי הנהלה, יהיו נציגי משרד החינוך, אין שום בעיה.
<צבי פלג: לא גזרנו.
<צבי פלג: לא אמרנו שום דבר עדיין.
חנין זועבי: אבל יש אווירה - - -
<צבי פלג: ללא ספק אבל, אני רוצה משפט סיום - - -
זהבה גלאון: אם זה לא היה מרוח בעיתון, לא הייתה נפש חפצה.
עמרם מצנע: חברים, לא דנים פה לגופו של המורה.
<צבי פלג: אין שום איום ואני גאה ב-8,000 העובדים שלי שאני לא חושב שהם חשים עובדים מרשת אורט ישראל, רק באים ומצטרפים יותר ויותר.
<צבי פלג: אני רק כן בא ואומר רבותי, נושא הגיוס לצה"ל הוא בנפשנו ואנחנו לא יכולים שיישמעו הערות ואמירות חד צדדיות בפני תלמידים בנושא.
<צבי פלג: תודה.
עמרם מצנע: אני מצטער, יש עוד רבים שרצו לדבר, גם ככה אני חושב שהדעות ישמעו ויכול להיות שמישהו נוסף היה נותן איזה שהוא צבע נוסף, אבל נדמה לי שהדברים עלו ואנחנו חייבים גם להתכנס ללוח זמנים.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר את הדברים הבאים: אלף, אני מודה שזה הוא הדיון אולי החשוב ביותר שהתקיים בוועדת החינוך מאז שאני עומד בראשה, ואנחנו קיימנו עד היום, תתפלאו, קרוב ל-150 דיונים, נכון?
<יהודית גידלי: 147 דיונים, ליתר דיוק
עמרם מצנע: וכולם חשובים, אבל באמת הוא הדיון החשוב ביותר ואם היינו יכולים להמשיך אותו היינו ממשיכים, ואני מקווה שהוא ימשיך, כל אחד במקום שבו הוא נמצא – מורים, תלמידים, מנהלים.
עמרם מצנע: אני פתחתי את הפתיחה שלי באמירה שאני מודאג, ואני יוצא מודאג יותר.
עמרם מצנע: אני יוצא מודאג יותר מצד אחד.
עמרם מצנע: מצד שני, לשמוע את המורים שדיברו, לשמוע את התלמידים והתלמידות שדיברו, זה אומר לנו שיש תקווה, ואני חושב שחשוב היה מאד להקשיב למורים ולתלמידים, כי בעצם מה הם אומרים לנו?
עמרם מצנע: הם אומרים לנו אלף שקיים חשש.
עמרם מצנע: ואני רוצה לומר לך צבי, זה לא הפתעה בשבילי.
עמרם מצנע: אני שומע הר בה מורים.
עמרם מצנע: אנחנו עושים המון פגישות עם מורים ולא רק עם מורים.
עמרם מצנע: יש חשש בציבוריות הישראלית, מלהביע עמדה, להביע דעה, ולהיכנס לוויכוח בנושאים הקשים והרגישים שמעסיקים את החברה הישראלית.
יצחק הרצוג: זה אומר ששר החינוך היה צריך להיות פה.
עמרם מצנע: שר החינוך בחו"ל, אחרת אני בטוח שהוא היה פה.
עמרם מצנע: בואו בהזדמנות זו לא נירה לכל הכיוונים.
עמרם מצנע: והם אומרים לנו שהם לא הולכים שולל ולא, כמו שאמר אחד הדוברים פה – פלסטלינה בידי המורים, יש להם עמדה, יש להם דעה ולא חוששים להביע אותה ולהעלות אותה בכיתה.
עמרם מצנע: ואני חושב שכל נושא יכול לעלות בכיתה.
עמרם מצנע: כמובן אם המורה יודע, מיומן, לנהל את הדיון ובהחלט לאפשר מגוון של דעות, ואם אין מגוון של דעות, הוא צריך להביא ביזמתו מגוון של דעות; אבל אם יש חשש הכי גדול, זה מהמציאות שבה מורים, ודרך אגב זה לא רק מורים לאזרחות או למחשבת ישראל או להיסטוריה.
עמרם מצנע: כל מורה שנכנס לכיתה, בכל תחום מקצועי, הוא קודם כל מנהיג.
עמרם מצנע: והחשש הגדול הוא באמת שמורים יחששו מלהביע דעתם ולעשות טעויות.
עמרם מצנע: כולנו עושים טעויות, אם התוצאה תהיה כפי שהיא.
עמרם מצנע: ואני רוצה לומר צביקה, אני באמת לא נכנס לגופו של מורה, המורה המסוים הזה.
עמרם מצנע: אינני יודע מה היה שם בכיתה.
עמרם מצנע: ויכול להיות אפילו שחשבתם שהתהליך שאתם עושים הוא נכון.
עמרם מצנע: אני רוצה שתבינו, מהדיון שעלה פה, אתה צביקה, שאני מאד מכבד אותך, אתה יודע, המנהל שאני לא מכיר אותו, הסכנה במשמעויות של המהלך הזה, יותר גדולה מהמהלך עצמו ומהדברים שאמר או לא אמר המורה, ואולי הוא טעה, אולי הוא שגה, אולי הוא הלך עוד כמה מטרים רחוק מדי.
עמרם מצנע: אינני יודע.
עמרם מצנע: אבל הסכנה בכך שמורים ירגישו מאוימים, בצדק או לא בצדק.
עמרם מצנע: הרי עם ישראל, כולל המורים, קוראים את העיתונים, נחשפים למקרה הזה, לאו דווקא עם העובדות שלו, אבל כפי שהוא בסופו של דבר יצא לאור בתקשורת, בפייסבוק, בכל אותם מקומות, ואני חושב שהסכנה שחס וחלילה מורים ירגישו כתוצאה מכך מאיומים מכניסתם לכיתה, היא יותר גדולה מכך שאולי לא נטפל במקרה, אתם לא תטפלו במקרה הספציפי, כפי שחשבתם.
עמרם מצנע: הדבר הבא.
עמרם מצנע: תראו, דווקא מהיותי 30 שנה בצבא, בין השאר אלוף פיקוד המרכז, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, הבעייתית מאד, גם מבחינת ערכים ומוסר, אני אומר לכם שניתן ורצוי וחשוב לקיים בכיתת הלימוד גם דיון על מוסריותו והתנהגותו של צה"ל במקרים אלה ואחרים.
עמרם מצנע: לי אין ויכוח על זה שהצבא כצבא עם פקודותיו, עם הנהלים, עם המחשבה, עם הרעיון, הוא צבא מוסרי.
עמרם מצנע: ושאף אחד לא ילמד אותנו בשום מקום אחר בעולם.
עמרם מצנע: אבל כדי לשמור על זה, וכדי באמת להגן על זה, יש מקום לדון על זה ולהביא מקרים בעייתיים ולעסוק בהם.
עמרם מצנע: חברים, 40% מאזרחי מדינת ישראל לא משרתים בצבא.
עמרם מצנע: אז יש מקום לדון על זה?
עמרם מצנע: אני לא רוצה לדבר על מה מלמדים בבתי הספר החרדים, שם אנטי ציונות בכלל, שנדמה לי שזה אחד המכנים המשותפים הרחבים יותר בחברה הישראלית.
עמרם מצנע: לא אמרתי לכולם.
עמרם מצנע: ועוד ועוד דברים נוספים.
עמרם מצנע: ואני מביא את הדוגמא של צה"ל, כי אני מבין שזה היה בעצם לב העניין.
עמרם מצנע: אני חושב שזה יחזק, ואני מוכן לבוא לכל דיון ויש לי הרבה הערות על דברים שקורים וקרו ולצערי גם יקרו בצבא.
עמרם מצנע: ואני עושה את זה מתוך אהבה לצבא, מתוך הערך, ואני חושב שזה רק יחזק אותנו.
עמרם מצנע: תראו, הילדים האלה רואים טלוויזיה, קוראים עיתונים, מתכתבים באמצעים האלקטרוניים, משוחחים בחצר על הברזלים, בתנועת הנוער, במועדון, אז מה?
עמרם מצנע: אז הכיתה יש לה איזה מחסום?
עמרם מצנע: מה אנחנו מטומטמים?
עמרם מצנע: לא מבינים שהדברים האלה צריכים לבוא פנימה ולדבר עליהם?
עמרם מצנע: והדבר האחרון, צביקה ואבי, אני מאד מבקש, כדי באמת שאולי נמשיך בדיון העקרוני, אבל נעצור את המקרה הזה, שהוא אומלל – איך שלא מסתכלים עליו, תחזירו את המורה לכיתה מחר.
חנין זועבי: ותתנצלו בפניו.
<צבי פלג: הוא לא יצא בכלל מהכיתה עדיין.
<צבי פלג: חבר הכנסת מצנע, הוא עדיין לא יצא מהכיתה.
עמרם מצנע: תודיעו שאתם מחזירים אותו, תאמין לי.
עמרם מצנע: אנחנו רוצים לפתוח את הדיון.
עמרם מצנע: נעניתי ברצון לבקשתו של ידידי, צביקה אורן, לקיים במסגרת היום הזה, שהוא יום המגזר העסקי, דיון מהיר וקצר, הצלחנו לכווץ את זה לתוך יום די צפוף שיש לנו, והנושא הוא החינוך המקצועי ואנחנו לא נצליח לפתח את הדיון, כי יש לנו רק שעה, אבל נשמח לשמוע, לשאול את השאלות וזה בטח יעלה לנו בעוד כמה דיונים יותר רציניים, עמוקים ונרחבים, כדי לקדם את הנושא הזה.
עמרם מצנע: גילה, בבקשה.
גילה גמליאל: ראשית, תודה רבה ליושב ראש הוועדה, אני יודעת כמה עומס מוטל על כתפיך בכל התחומים ושהסכמת גם כן לקחת חלק ביום המאוד מבורך הזה, שבו אני וחברי, אראל מרגלית, שיזם את הרעיון וביחד אנחנו מובילים אותו בכנסת, שיתוף פעולה יוצא דופן של כל הגורמים, על-מנת מתוך ההבנה שלנו כאן, בסיבוב שאנחנו מסתובבים בוועדות, את המצוקה האמיתית שקיימת למגזר העסקי בישראל, שכל העסקים הקטנים והבינוניים שצריכים לקבל כתובת והכנסת היום מרכזת בכל הוועדות, בנושאים כמו היום, על החינוך הטכנולוגי שאנחנו נדבר כאן, להבין שיש מקצועות שאין להם את הפוטנציאל, הכוח האנושי העתידי, כי לא נתנו את דעתנו בזמן על לחנך בחינוך הטכנולוגי.
גילה גמליאל: המדינה בשלב מסוים התכווננה יותר לפן של החינוך העיוני.
גילה גמליאל: המשאבים הלכו והידרדרו בהשקעה בחינוך הטכנולוגי בישראל.
גילה גמליאל: מקצועות כמו בתחומים של המתכת, העץ, הפלסטיקה, כוח העבודה הולך ומידלדל.
גילה גמליאל: האנשים עוד מעט יצאו לפנסיה ופשוט אין להם תחלופה בענף ועל כן אני חושבת שבאמת מן הראוי לקיים דיון מאוד מקיף ולבחון כיצד מדינת ישראל, ממש בפער מאוד משמעותי ממדינות ה- OECD, שהשכילו כן להשקיע את המשאבים בתחום וכן לקדם את החינוך הטכנולוגי, על-מנת ליצור מצב שהמשאב האנושי הזה יקבל גם כן ביטוי שם.
גילה גמליאל: באמת אני רוצה להודות לך, להודות לחברי, צביקה אורן שיד ביד איתנו לאורך כל הדרך, גם כן העלה את הנושאים החשובים באמת שכואבים מאוד למגזר העסקי.
גילה גמליאל: אני מקווה שבסוף היום, לכשנשב אני ואראל יחד אתך, עם יושב ראש הכנסת, נקבל את המסקנות מכלל הוועדות ושיצא יום פורה ומפרה.
גילה גמליאל: תודה לכל מי שהגיע לכאן על-מנת לקחת חלק.
עמרם מצנע: אראל, בבקשה.
אראל מרגלית: אז קודם כל, תודה לחברי, יושב-ראש הוועדה, מר מצנע, על זה שלקחת את הנושא הזה, זה מאוד חשוב, לחברתי, גילה גמליאל, שיושבת אתי בוועדת הכספים ואופוזיציה – קואליציה, אני חושב שעשינו כמה מהלכים מאוד דרמטיים בוועדת הכספים, דווקא מול המגזר העסקי ולצביקה אורן, שהוא יושב-ראש הנשיאות של הארגונים העסקיים, שמאגד גם את התעשיינים וגם עוד הרבה ארגונים אחרים ונותן להם קול שהרבה פעמים לא נשמע.
אראל מרגלית: כמו שאמרתי קודם, הכנסת הזאת, גם האופוזיציה וגם קואליציה, לקחה על עצמה לתקן כמה עוולות לא קטנות שנמצאות בתוך המגזר העסקי בישראל.
אראל מרגלית: גם בנושא של הריכוזיות, גם הנושא של מלחמה במונופולים וביוקר המחייה, זה דברים שאנחנו לקחנו על עצמנו מתוך תחושה שחלקים של הכלכלה הישראלית זקוקים לאוויר וליתר הוגנות.
אראל מרגלית: אבל מתוך כל השיח הזה ומי כמוך יודע, כראש עיר יותר מאחת, שצריך להרים ולהשאיר את הצעירים והמבוגרים בתוך העיר.
אראל מרגלית: אנחנו שוכחים את התפקיד הדרמטי שיש למגזר העסקי בישראל להיות ליבת הכלכלה הישראלית ואם אנחנו מדברים, גילה דיברה על זה, על העסקים הקטנים והבינוניים, הם בעצם מעסיקים כ- 66% מהאנשים בארץ והרבה מאוד פעמים, בתוך השיח הזה, ואנחנו באמת זקוקים לשיח חדש עם המגזר העסקי, כי יש כעס על חלק מאותם גורמים שהיו לא הוגנים או פעלו בצורה שלא היתה מספיק הוגנת.
אראל מרגלית: אבל יש גם המון הערכה שלא תמיד נשמעת ולא תמיד מובעת, כלפי המון יזמים.
אראל מרגלית: 450,000 עסקים קטנים ובינוניים, שלוקחים את הסיכון, מקימים יש מאין, בין אם זה המספרה הקטנה בגליל או בין אם זה מחלבה או בין אם זה בית מלון או בין אם זה מפעל תעשייתי ובין אם זה כל דבר אחר.
אראל מרגלית: אי-אפשר יהיה לעשות שינוי חברתי בישראל בלי שהמגזר העסקי יהיה רתום לעשות את זה.
אראל מרגלית: עשינו בזמנו את הכנס על הצפון ועכשיו אנחנו מתרחבים שם עם הרבה מאוד פעילויות.
אראל מרגלית: כל שינוי דרמטי במעמד החברתי של אזרחים ממקום מסוים או ממגזר מסוים, כרוך בשותפות בין הממשלה לבין המגזר העסקי כדי לתת למגזר העסקי את המטרות ואת התמריצים שאנחנו כחברה רוצים שהוא יתעסק אתם.
אראל מרגלית: והרבה מאוד פעמים שוכחים.
אראל מרגלית: זה נכון שיש רגולציה והיא חשובה, אבל לא ייתכן שעסק קטן צריך להתמודד עם 17 תחנות רק כדי להיות בסדר עם מישהו.
אראל מרגלית: אנחנו רוצים לראות אם אפשר למצוא את הדרך גם מבחינת הממשלה, גם מבחינת העירייה, גם מבחינת רשות המיסים, לרכז את הריכוז, כדי שיהיה תקינה ויהיה פיקוח, אבל גם אפשר יהיה לעבוד ושלא 50% מהזמן של בעל העסק או בעלת העסק, יהיה צריך להיות מול הרשויות ושדברים יפעלו מהר יותר ובכלל נתייחס אליהם כגיבורי תרבות ולא כאנשים שבאים איכשהו לסדר את המערכת.
אראל מרגלית: והדבר של החינוך הטכנולוגי, זה תחום שממנו אני בא.
אראל מרגלית: אני בא מעולם ההייטק.
אראל מרגלית: הרבה מאוד מהמהפכה הכלכלית הגדולה במדינת ישראל הגיעה מטכנולוגיה והרתימה שלה לתוך המגזר העסקי ובשנים האחרונות אנחנו לא נותנים למגזר הזה מספיק אוויר ויש מגזר אחרי מגזר בארץ.
אראל מרגלית: ישבתי עכשיו עם איגוד המוסכים, הם זקוקים היום ל- 2,200 עובדים, הייטקיסטים! סתם, כי נכנסתי אתם לתוך עובי הקורה.
אראל מרגלית: זה דוגמה אחת.
אראל מרגלית: בתוך המוסכים.
אראל מרגלית: כי היום להיות מוסכניק זה הייטק, זה דברים חדשניים.
אראל מרגלית: אין מה לעשות.
אראל מרגלית: מי שרוצה שמכוניות ייסעו כמו בסרטים, צריך אנשים שמסוגלים לטפל בהם ולהבין בהם.
אראל מרגלית: אז אני מברך אותך על הדבר הזה ואני רוצה שכל אחד מאיתנו היום, ייקנה באיזה שהוא עסק קטן, ויזכור לדבר ולחשוב על מה לקח למי שהקים את אותו עסק קטן שהוא כל-כך אוהב.
אראל מרגלית: אחד או שניים, תחשבו על זה, כמה מאמץ נדרש כדי להקים אותו, לקיים אותו בתקופות הקשות ולעשות את הדבר הבא וכמה אנשים אחרים ומשפחות, העסק הזה מפרנס.
אראל מרגלית: כי אם תראו את האנשים מול העיניים, אז תבינו שאנשים צריכים חמצן, כי בלי חמצן, שום עסק לא יכול להתקיים.
עמרם מצנע: אני מקווה שנתמקד בנושא החינוך המקצועי, נדמה לי שזהו המונח היותר נכון ובמערכת החינוך אכן יש הרבה התלבטויות בתחום הזה.
עמרם מצנע: מי שזוכר, החינוך המקצועי הפך ברבות השנים לחצר האחורית של מערכת החינוך וכתוצאה מכך הוא נמוג ונעלם.
עמרם מצנע: מי שזוכר זו היתה הסללה שיצרה איפה ואיפה במערכת החינוך.
עמרם מצנע: תמיד נותנים לי את הדוגמאות של סינגפור, של גרמניה.
עמרם מצנע: אני אומר – האימא היהודייה לא תסכים שבכיתה ג' או ד' יגידו לילד שלה שהוא לא הולך לאקדמיה.
עמרם מצנע: הוא ילך לעבוד במוסך.
חנין זועבי: גם האימא הערבייה לא תסכים.
עמרם מצנע: גם אימא ערבייה.
עמרם מצנע: מקבל את ההערה.
<צבי אורן: האימא הערבייה תעשה גם היא טעות.
עמרם מצנע: בכל אופן, מהמקום שהיינו אז, אין ספק שצריך למצוא את הכלים ואת הדרכים לעשות שינוי מנטאלי.
עמרם מצנע: זה לא מספיק פה השינוי הארגוני והחשיבה, אלא שינוי מנטאלי, איך באמת יוצרים מעמד אחר, דעת קהל אחרת, תדמית אחרת, למקצוע ולחינוך למקצוע.
<צבי אורן: קודם כל, תודה.
<צבי אורן: אני יודע איזה מאמץ עשית בשביל לקיים את הישיבה הזאת, תרשה לי לפנות אליך בתור האלוף עמרם מצנע, אני יותר רגיל לזה מאשר חבר כנסת.
<צבי אורן: אז באמת תודה על המאמץ ושוב תודה לשניכם.
גילה גמליאל: גם פה הוא אלוף.
גילה גמליאל: נבחר לחבר הכנסת המצטיין.
עמרם מצנע: חבר'ה, תעברו הלאה.
<צבי אורן: בכל מקום שהוא יגיע אליו, הוא יהיה אלוף.
<צבי אורן: אני רוצה באמת להתמקד בנושא של החינוך המקצועי.
<צבי אורן: אז קודם כל, אני צריך להגיד שכשאני החלטתי להיבחר לתפקיד, הדגל העיקרי שהחלטתי להרים זה הנושא של החינוך המקצועי.
<צבי אורן: אתה יודע מה עשיתי בצבא ואני כבר 20 ומשהו שנה עוסק בתחום הזה.
<צבי אורן: היתה באמת הסללה, אי-אפשר להתעלם ממנה, אבל המסקנות כתוצאה מההסללה הזאת, היו לא נכונות.
<צבי אורן: המסקנה היתה – בואו ללמד דברים כלליים, בואו ניתן כבוד לבגרות, ניתן פחות כבוד לאנשים שיש להם ידיים חכמות והגענו לאן שהגענו ודרך אגב, אני מציע שבתור התחלה של שינוי תדמית, לא נדבר על הייטק ולא נדבר על טכנולוגי, כי זה לא נכון לתת ציונים למקצועות.
<צבי אורן: כל מקצוע וכל עבודה מכבדת את בעליה וכל הסיווג הזה של המקצועות, זה היא זאת שיצרה את התדמית הבעייתית.
<צבי אורן: צריך להבין עוד דבר אחד ובעצם כל מה שאני מציע בעניין החינוך המקצועי ואני אכנס קצת לפרטים, כל מה שאני מציע זה לא רק בשביל לתת מענה לצרכים של המגזר היצרני, זה גם בשביל לתת מענה לילדים.
<צבי אורן: אנחנו מגדלים ילדים, בשביל זה כל הדיבורים האלה על אימא יהודייה ואימא ערבייה, אני לא כל-כך מקבל אותה, מכיוון שבסיכומו של עניין, אנחנו מייצרים אנשים שבגלל הרצונות שלנו אנחנו גורמים להם להיות עורכי-דין וכל מיני מקצועות שהם פחות טובים בהם ולא נותנים להם להתבטא במה שהם טובים בו גם.
<צבי אורן: הרי אלוהים יצר אנשים עם כל מיני תכונות וחלק מהם – עם ידיים חכמות.
<צבי אורן: אז תארו לעצמכם שבגללנו, בגלל האימא היהודייה והאבא היהודי והאימא הערבייה והאבא הערבי, אנחנו גורמים לאנשים להיות עורכי-דין מתוסכלים לשארית ימיהם.
גילה גמליאל: סליחה שאני מעירה, אתה יודע מה קורה?
גילה גמליאל: כי בעבר עשו בדיוק ההפך.
גילה גמליאל: לקחו את האנשים הטובים בראייה שלהם, וניסו לעצב אותם גם כן לכיוונים אחרים.
גילה גמליאל: אז נוצר מצב שהולכים לקצה ואז חוזרים לאיזונים.
גילה גמליאל: זה תמיד מה שקורה.
<צבי אורן: אז אנחנו עכשיו במצב של הקצה.
<צבי אורן: מה שאני רוצה להגיד שמה שאני מציג או מה שאנחנו מציגים בעניין של החינוך המקצועי, זה לא רק בשביל לפתור את הבעיות של המגזר היצרני, אלא גם בשביל לתת לאנשים שיש להם תכונות אחרות מאשר ללמוד לבגרות, את האופציה לבטא את עצמם ביתרונות שיש להם.
<צבי אורן: וזה נושא חשוב לא פחות, אני מרצה בפני ילדים, אני אומר להם – אתם יודעים ששליש מכם הולכים להיות מתוסכלים?
<צבי אורן: וזה פחות או יותר המצב, זה מה שיקרה.
<צבי אורן: מנקודת המבט שלי, כנציג המגזר העסקי, אני רוצה להגיד לכם מבחינת המספרים, אדוני היושב-ראש, ש- 80% מהמפעלים בתעשייה מדווחים על חוסר בכוח אדם מקצועי.
<צבי אורן: זה נתון מספר 1.
<צבי אורן: כל מקום שאתה הולך אליו, הדבר הראשון שכל מפעל בא אליך בדרישות – תטפלו בנושא של כוח אדם מקצועי.
<צבי אורן: הנתון השני, שחשוב מאוד שהוועדה הזאת תדע, זה שהפריון של עובד ישראלי הוא בערך 40% מהפריון של עובד אמריקאי או אירופאי, באותו מקצוע, בין 40% ל- 60%, בשביל להיות יותר מדויק.
<צבי אורן: והמשמעות של הסיפור הזה, אנחנו כמדינת ייצוא, שצריכה להתחרות בשווקי העולם, זה משפיע מאוד על כושר התחרות שלנו.
<צבי אורן: דרך אגב, הזכרת את גרמניה.
<צבי אורן: אני רוצה להציג בפניכם עוד עובדה מעניינת, שיש מכנה משותף אחד לכל המדינות שניזוקו הכי פחות מהמשבר באירופה.
<צבי אורן: המכנה המשותף הזה – גרמניה, אוסטריה, שוויץ, פינלנד, אירלנד, המכנה המשותף שלהם - - -
עמרם מצנע: ישראל.
<צבי אורן: ישראל מסיבות אחרות.
<צבי אורן: המכנה המשותף של כל המדינות האלה, בישראל לא היה משבר, באירופה היה משבר, לכן יש בעניין הזה להבחין, המכנה המשותף שלהם זה חינוך מקצועי עם כבוד שהלך ונמשך.
<צבי אורן: אני רוצה שתדעו, כל האימהות, שבגרמניה, שגם שם יש אימהות יהודיות וערביות, 60% מהנוער בכיתה ט', בוחר מרצונו, מרצונו, את החינוך המקצועי, כי זה חינוך יותר יוקרתי.
עמרם מצנע: על הדימוי גם של המקצוע.
<צבי אורן: לכן, על הדימוי, אנחנו אחראים.
<צבי אורן: וכל הרעיון של הסיפור, כל הרעיון של הסיפור זה שאנחנו חייבים לשנות בבסיס את הנושא של החינוך המקצועי.
<צבי אורן: אני מציע לוועדה להבחין בין חינוך מקצועי להכשרה מקצועית.
<צבי אורן: אנחנו מדברים כרגע על חינוך מקצועי.
<צבי אורן: הכשרה זה כל מיני, החרדים למשל, שצריך להכשיר אותם, בוגרי צה"ל שצריך להכשיר אותם.
<צבי אורן: אנחנו מציעים מערכת שתיתן מענה לכולם.
<צבי אורן: אנחנו רוצים לבנות חינוך מקצועי שהמאפיין העיקרי שלו יהיה שאנשים שמצטרפים אליו, מצטרפים מסיבות חיוביות ולא שליליות.
<צבי אורן: לא בגלל זה שהוא נפלט והוא לא יודע מתמטיקה, אלא מכיוון שיש לו ידיים חכמות והוא יודע להיות רתך מצוין, הוא יודע להיות אלקטרונאי מצוין וחשמלאי מצוין.
<צבי אורן: וגם לו יהיה כיף וגם לנו יהיה כיף.
<צבי אורן: ויש לנו הצעות מאוד ספציפיות, איך אנחנו הולכים לבנות את זה, כשבעיקרון, ההצעה שלנו מדבר על זה שאנחנו רוצים להעתיק את המודל הגרמני, מודיפיקציות שמתאימות לארצנו.
<צבי אורן: ובאופן עקרוני, למערכת הזאת יש שלוש רגליים – רגל אחת עיונית, שבה אנשים ילמדו להיות בני-אדם, רגל אחת מקצועית, ואנחנו נעשה את זה על בסיס גיאוגרפי, כי אין לנו מפעלים כל-כך גדולים, שבהם הוא ילמד את המקצוע ולא נגיד לו – זה מאוד יוקרתי וניקח אותו לאיזה שהוא חור, עם איזה שהיא מחרטה שאיזה מפעל זרק, ישנה, כי הוא לא צריך אותה ונגיד לו זה מקצוע יוקרתי, אלא נבנה מבנה עם מיטב הציוד ועם מיטב היופי והאלגנטיות והיוקרה והרגל השלישית זה הרגל המעשית, שהיא גם זאת שתיתן יוקרה לעניין.
<צבי אורן: אנחנו נעסיק אותם אצלנו במפעלים לפי ההתקדמות בשנים.
<צבי אורן: בשנה הראשונה – יום, בשנה השנייה – יומיים וכן הלאה, וניתן להם משכורת.
<צבי אורן: ואת כל הדברים האלה אנחנו נעשה.
<צבי אורן: הבעיה העיקרית ואין שום בעיה להפוך את העניין הזה ליוקרתי, כי פשוט הכלה יפה.
<צבי אורן: פשוט צריך להציג אותה ולהציג אותה על באמת ולשנות את התדמית שלה ולהיזהר במילים.
<צבי אורן: וכן הלאה וכן הלאה.
<צבי אורן: אני לא רוצה לפרט יותר, אולי אחר-כך טל תפרט קצת יותר בשקפים.
<צבי אורן: אבל יש לנו הצעות מאוד מפורטות איך לעשות את זה.
<צבי אורן: היה ויכוח גדול מי יהיה הרגולאטור, יש ויכוח בין שר החינוך לבין שר התמ"ת.
<צבי אורן: אני לא יודע אם הוויכוח הזה הסתיים או לא.
<צבי אורן: אנחנו הצגנו את התוכנית בפני ראש הממשלה שמאוד התלהב ממנה, כמנוע צמיחה, דרך אגב, זה אחד ממנועי הצמיחה החשובים שאנחנו יכולים להשתמש בהם.
גילה גמליאל: לכם יש דעה?
<צבי אורן: לנו יש דעה שמי שייקח את זה ברצינות ויקים את המערכת הזאת, יצטרך לקבל את זה.
<צבי אורן: היתה תקופה שחשבנו ככה ועכשיו אני חושב אחרת.
<צבי אורן: אני זוכר פעם בנושא של "אכזרית", זה משהו שאתה תזכור.
<צבי אורן: עשו ויכוח, תשובה ישירה עם סיפור קטן.
<צבי אורן: היה ויכוח מי ייצר את ה"אכזרית" 7100 או 7200.
<צבי אורן: 7100 עשו את המרכבות ואני התעקשתי שאת "אכזרית" יעשו ב- 7100 כדי שהיוקרה של המרכבות תגיע לכלי הזה.
<צבי אורן: ראש הג"א, חיים ארז, אמר לי – אתה טמבל.
<צבי אורן: 7100 זה תמיד יהיה מס' 2.
<צבי אורן: לך ל- 7200 שם זה יהיה מספר 1.
<צבי אורן: אז זו התשובה.
<צבי אורן: אנחנו מחפשים מישהו שאצלו זה יהיה מס' 1.
<צבי אורן: זה מה שאנחנו רוצים לעשות.
גילה גמליאל: אז התמ"ת, באמת.
גילה גמליאל: הכלכלה.
<צבי אורן: חברים, אני חייב לעזוב כי אנחנו הולכים לוועדת הכלכלה.
<צבי אורן: אני מתרוצץ כמו בקופת-חולים.
<צבי אורן: אני מאוד מאוד מאושר מזה שאתה יושב ראש ועדת החינוך.
<צבי אורן: אני חושב שהמשימה הזאת של להקים מחדש את מערכת החינוך המקצועי, דרך אגב, בעניין של ההסללה, אני צריך להגיד עוד משפט לאימהות היהודיות והערביות ובאשר הן.
חנין זועבי: תגיד לאימהות וזהו.
<צבי אורן: לאימהות, בדיוק.
<צבי אורן: את צודקת.
<צבי אורן: הצעה טובה.
<צבי אורן: אני מקבל את זה, הצעה טובה מאוד.
<צבי אורן: אני רוצה להציע עוד הצעה לאימהות, שזה לא בהכרח, אני למשל, התלמידים הכי טובים שהיו אתי בטכניון, הכי טובים, היו מאורט טכניקום ומבשמת ומאורט סינגלובסקי ומפיין, הכי טובים.
<צבי אורן: זאת אומרת, אין פה איזה מסלול שהתוצאה שלו זה שאתה עובד כפיים.
<צבי אורן: יש פה מסלול, תכשיר את עצמך גם ללימודים גבוהים.
<צבי אורן: ואנחנו צריכים לבנות את זה באופן כזה.
<צבי אורן: מי שיש לו ידיים חכמות, הוא לא פחות חשוב מאחד שיש לו קול יפה.
עמרם מצנע: אני רק רוצה לומר בהקשר הזה של איפה זה נכון שזה יהיה, לי אין ספק שזה נכון שזה יהיה במשרד החינוך, לא בגלל שאני יושב ראש ועדת החינוך, כי אם רוצים לשנות את הדימוי ואת התדמית, זה צריך להיות בתוך מערכת החינוך, כחלק ממערכת החינוך, אבל שהיא נותנת את המשקל ואת החשיבה, על החינוך המקצועי ולא רק על החינוך העיוני.
עמרם מצנע: עוד השבוע, נדמה לי, נקבעה לי פגישה עם השר בנט, כדי לנסות שם באמת למצוא איזו שהיא דרך להגיע להחלטות.
עמרם מצנע: כי נדמה לי שגם השר בנט והשר שי פירון, שהם דיברו ביניהם, היתה הסכמה אבל אחר-כך כשבאים החבר'ה מלמטה, אז כל אחד שומר על הלטיפונדיה שלו ואני מקווה מאוד שנצליח להזיז את זה.
עמרם מצנע: אתה יודע שבתי-הספר התעשייתיים שנמצאים היום, חלקם הגדול במערכת הביטחון, הם חלק מההסללה.
עמרם מצנע: וחוק החניכות שנמצא במשרד הכלכלה, יש פה דברים שצריך כנראה לדון בהם ברצינות ולהגיע להחלטות לא פרסונאליות, אלא בעיקר ממלכתיות ואני מקווה שנצליח לעשות את זה.
<צבי אורן: אין לי ספק שתצליח.
אראל מרגלית: רק מילה.
אראל מרגלית: אני רוצה להגיד לך, חלק מהעניין הוא שצריך להכניס לתוך הסיפור הזה, גם קצת יותר סקסאפיל.
אראל מרגלית: כי כשאני מדבר היום, נכנסתי לתוך העניין של מה צריך היום באמת במוסכים.
אראל מרגלית: נגיד, חלק מהעובדים הבכירים שחסרים.
אראל מרגלית: אז בגרמניה זה מתואר בצורה אחת.
עמרם מצנע: אומן.
אראל מרגלית: כן, באמת.
אראל מרגלית: האומן של האאודי או האומן של - - -
<דליה נרקיס: זה הכל בעולם השיווק והמיצוב.
עמרם מצנע: לא הכל, אבל הרבה.
אראל מרגלית: צריך לחשוב על כל המיצוב של זה, בקשר גם לתעשייה.
<צבי אורן: צריך להציג לך את דליה, היא המנכ"לית של מנפאואר בארץ ונשיאת חברות כוח-האדם.
<צבי אורן: היא מבינה בזה.
אראל מרגלית: בואו ניקח על עצמנו למצב את זה.
אראל מרגלית: משרד החינוך לבד לא ימצב את זה, זה עובד יחד עם התעשייה.
עמרם מצנע: צביקה, תודה.
<טל לוטן: בוקר טוב.
<טל לוטן: שמי טל לוטן, ד"ר טל לוטן, אני מנהלת את התחום של חינוך טכנולוגי והכשרה מקצועית בהתאחדות התעשיינים ואני ארחיב על מה שצביקה אורן הציג.
<טל לוטן: אני אציג את הנושא של מה קורה בחינוך מקצועי בעולם, מה המשמעויות על המגזר העסקי ועל קצה המזלג את התוכנית שלנו.
<טל לוטן: נתחיל בכך שבעולם רואים את החינוך המקצועי שהוא מהווה את הקטר המשמעותי ביותר להשגת היעד של האיחוד האירופי, כלכלת הידע המובילה בעולם, בשנת 2020.
<טל לוטן: על המאפיינים בחינוך המקצועי, בעיקר בגרמניה.
<טל לוטן: החינוך מותאם לצורכי המשק.
<טל לוטן: במקרה הזה, המעסיק הוא הלקוח והמוביל והוא מגדיר את המקצועות.
<טל לוטן: המעסיקים שותפים מלאים בהגדרת המקצועות, תוכניות הלימוד, מבחני הסמכה, בהתאם לצרכים בטווח הרחוק והקרוב של צורכי המשק.
<טל לוטן: כמו שנאמר, 60% הם תחת החינוך המקצועי.
<טל לוטן: יש אפשרות להתקדם לאקדמיה, עם אומן, רב אומן, עד מסלולים לאקדמיה.
<טל לוטן: השיטה היא שיטה דואלית שלומדים ועובדים, שליש בבית-הספר ושני-שליש במקום העבודה.