GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דרורי גניאל: זאת אומרת אתגרים גדולים ניצבים בפני המערכת הזאת, זו הסיבה שמינהל שח"ק פועל בתיאום הזה, כי זה מאפשר לנו לתת מענים קצת יותר טובים.
<דרורי גניאל: אני אתן רק כמה דוגמאות, למשל בקריטריונים של הסעה, פשוטים, הקריטריונים הם שווים ושוויוניים בכל מקום, אבל אני למדתי שאין דבר יותר בלתי שווה מחלוקה שווה לבלתי שווים.
<דרורי גניאל: אז קריטריון של הליכה בתל אביב של 2 קילומטרים זה לא נורא, אבל ללכת באילת 2 קילומטרים ב-45 מעלות בשמש זה סיפור אחר.
<דרורי גניאל: זו דוגמה אחת.
<דרורי גניאל: חשמל, מים, הצריכה, הדברים האלה, אנחנו נביא את הכול באותו מסמך.
<דרורי גניאל: מירי, בטובך, תני לנו איזה מבט על מערכת החינוך, עם קצת הדגשים.
<דרורי גניאל: בבקשה.
<מירי קופיטו: בכמה דקות, למרות שקשה לסקור את מערכת החינוך באילת בכמה דקות, אבל אני אשתדל.
<מירי קופיטו: אז בהמשך לדברים של תפיסת העבודה שלנו ששמעתם אמש, אז אני מייצגת את אחד הקודקודים במשולש העבודה שנקרא שח"ק, כשבעצם יושבות פה לצדי מנהלת הרווחה, עם שתי סגניותיה ומנהלת רשת המתנ"סים, שזה עיקרון עבודה מאוד מאוד חשוב, שיש לו השלכות על כל ההישגים כמובן בתוך מערכת החינוך.
<מירי קופיטו: אני רוצה מאוד מאוד להתחבר למה שראש העירייה אמר.
<מירי קופיטו: למרות כל המיוחדות והאתגרים אנחנו מצליחים לייצר פה מערכת חינוך עם הישגים מרשימים, שכשבאים לבחון את ההישגים האלה, אז בגלל כל האתגרים ההישגים הם כפולים ומכופלים לעומת רשויות אחרות, ואותנו חינכו לא להתמקד בנהי ובבכי, כבת אילת מלידה, אלא להתעסק בעבודה וזה בדיוק מה שאנחנו עושים.
<מירי קופיטו: במערכת החינוך שלנו יש 10,000 תלמידים שלומדים ב-70 גני ילדים, מתוכם יש שבעה גנים ממלכתיים ושבעה גנים לחינוך מיוחד.
<מירי קופיטו: יש לנו 11 בתי ספר יסודיים - - -
עמרם מצנע: אתם נמצאים בגנים מגיל 3 כבר מזמן.
<מירי קופיטו: כן, בלי שום קשר לחוק טרכטנברג אנחנו הפעלנו כמובן את השירות הזה עבור התושבים שלנו.
<מירי קופיטו: לא היה לנו גידול משמעותי, כי מלכתחילה תושבי אילת בחרו בגני טרום חובה של הרשות המקומית.
<מירי קופיטו: יש לנו 11 בתי ספר יסודיים, תשעה ממלכתיים, שניים ממלכתיים דתיים, אחד מתוכם חרדי, יש עוד אחד חרדי מוכר שאינו רשמי של רשת המעין התורני וכמובן יש לנו שלושה בתי ספר על יסודיים שש שנתיים, מ-ז' עד י"ב, שעיקרון הפעולה ביניהם מאוד מעניין, שמיד אני ארחיב.
<מירי קופיטו: יש לנו בית ספר אחד לחינוך מיוחד, מ-ז' עד י"ב, שמכיל ילדים עם הפרעות התנהגות וילדים עם לקויות מורכבות.
<מירי קופיטו: יש לנו בית ספר אחד שנפתח לפני שנתיים לכיתה י' עד י"ב לילדים מאתגרים, בית הספר ברנקו וייס ויש לנו כמובן אולפנה וישיבה תיכונית פנימייתית לתלמידים מכיתות י' עד י"ב, כשבעצם בית הספר היסודי שלנו הדתי מכיל תלמידים מ-א' עד כיתה ח', שזה מהלך שחזרנו אליו בשנתיים האחרונות.
שמעון אוחיון: אולפנה, תיכון דתי ומשהו פנימייתי, ישיבה?
<מירי קופיטו: ישיבת בנים פנימייתית, שאנחנו נבקר, שגם קולטת אליה תלמידים מחוץ לעיר.
שמעון אוחיון: מה האחוזים?
<מירי קופיטו: אנחנו נבקר בה היום, אנחנו נשמע את כל הפרטים האלה.
<מירי קופיטו: שווה באמת להרחיב על שיטת העבודה שלנו בבתי הספר העל יסודיים, שזה באמת מהלך מעניין שאנחנו מתחילים איתו מבתי הספר היסודיים.
<מירי קופיטו: שלושת בתי הספר שלנו הם בתי ספר שוויוניים, אינטגרטיביים, שבעצם מהלך הקליטה אליהם אינו על פי אזור מגורים, אנחנו מחלקים אותם בסוף כיתה ו' בחלוקה שווה בין היכולות הלימודיות והתפקוד של התלמיד כשבעצם שותפות לזה מנהלות בתי הספר היסודיים בתכנית מאוד מאוד מפוארת שנקראת מעברים.
<מירי קופיטו: אנחנו מכינים את התלמיד למעבר הזה והרעיון הוא שבתוך העיר שלנו שלושת בתי הספר יפעילו תכניות לימודים שוות מבחינת רמת הלימודים, וכמובן שלוש מנהלות בתי הספר, על כל סגניהן, נפגשים פעם בשבוע לפורום שנקרא פורום בתי הספר העל יסודיים והעבודה היא עבודה משותפת.
עמרם מצנע: אבל בכל זאת איך מחליטים?
עמרם מצנע: מי מחליט, המשפחה מחליטה?
<מירי קופיטו: אנחנו בונים בבתי הספר היסודיים, כל מנהלת שלושה גושים שוויוניים מבחינת היכולות הלימודיות של התלמיד, בנים, בנות, ומבחינת התפקוד של התלמיד, אנחנו עושים הגרלה וילד פשוט - - -
<דרורי גניאל: ברשותך אני רוצה להוסיף שתי מילים.
<דרורי גניאל: התהליך נראה מורכב, הוא מאוד פשוט, אנחנו עושים אותו כבר 16 שנה.
<דרורי גניאל: הרעיון הבסיסי הוא לייצר נקודת זינוק זהה לשלושת בתי הספר לתלמידי כיתות ז'.
<דרורי גניאל: זאת אומרת שלושת בתי הספר מקבלים מינון זהה של בנים-בנות, חברים, יכולות לימודיות, תפקודים, כיתות חינוך מיוחד וכו', בראייה עירונית.
<דרורי גניאל: החוכמה שהפורום הזה נפגש אחת לשבוע, אנחנו כבר נפגשים זאת השנה ה-16, היא בעיקר בגלל שיתופי הפעולה בזכות מנגנון שנקרא כיתות עירוניות.
<דרורי גניאל: אני אסביר, כל מקצועות החובה נלמדים בכל בתי הספר, מקצועות הבחירה המוגברים נלמדים בכיתות עירוניות.
<דרורי גניאל: זאת אומרת תלמידים משלושת בתי הספר יכולים לבחור ללמוד את המקצועות המוגברים, כימיה, ביולוגיה, ביו טכנולוגיה, פיזיקה ועוד, לא חשוב מה הם המקצועות.
<דרורי גניאל: אנחנו נותנים 18 מקצועות בחירה, יש שאטל שנוסע בין מערכות - - -
עמרם מצנע: זאת אומרת אתה יכול להיות תלמיד בבית ספר א' ולמקצוע מסוים אתה נוסע לבית ספר ב' ולמקצוע שלישי אתה נוסע לבית ספר ג'.
<דרורי גניאל: נכון מאוד.
<דרורי גניאל: תלוי איפה המקצוע הנלמד.
<דרורי גניאל: המורים הטובים ביותר הם המורים שמלמדים בכיתות העירוניות.
<דרורי גניאל: האחריות נשארת על בית הספר המזין, גם המורה נמצא באחריותו של בית הספר המזין, אבל זה מאפשר לנו, בגלל קוטנה של העיר והתנועה שמתאפשרת - - -
עמרם מצנע: מה גודל בתי הספר?
עמרם מצנע: כמה תלמידים יש?
<דרורי גניאל: 1,200 תלמידים בכל אחד מהם.
<דרורי גניאל: זה פועל ב-י', י"א, י"ב, עובד כמו מכונה משומנת.
<דרורי גניאל: זה נשמע - - -
עמרם מצנע: לא, זה מעניין, לא שמעתי על שיטה כזו.
<דרורי גניאל: אחרינו כבר לקחו את זה גם במטה אשר ובמקומות נוספים שהם מקום קטן, ואז אתה מייצר יתרון לגודל.
<דרורי גניאל: בגלל קוטנו של בית הספר אתה יכול להציע פחות מקצועות.
<דרורי גניאל: אם אתה הופך את זה לקומפלקס אחד - - -
עמרם מצנע: 1,200 זה לא כל כך קטן.
שמעון אוחיון: למה זה עובד?
שמעון אוחיון: מה הגורמים שמניעים את זה להצליח?
שמעון אוחיון: הלוא בסך הכול זה לטרטר תלמידים ולהוציא אותם מן המוסד באמצע ולהעביר אותם למקום אחר ואתה אומר שבכל זאת זה עובד.
<דרורי גניאל: קודם כל זה לא נתפס בעיניהם, זה חלק מהמנגנון.
<דרורי גניאל: אתה יודע, כשאתה נולד לתוך תרבות, הייתי פעם בשליחות בצ'ילה, תחת הדיקטטורה של פינושה, הם לא חשבו על משהו אחר, אלה חייהם.
שמעון אוחיון: אני מקווה שלא צריך פה דיקטטורה.
<דרורי גניאל: זה נעשה בשיתוף וזה מביא אותנו גם למקומות מאוד טובים.
<דרורי גניאל: כל בית ספר צריך לפתח את האתוס שלו, אבל לוחות הזמנים מסונכרנים, למשל כל י', י"א, י"ב יוצאים לטיול באותו שבוע ולא כל שבוע יוצא בית ספר אחר ומורים אחרים נעדרים ויש חוסרים.
שמעון אוחיון: זה מערך לוגיסטי מעניין.
<דרורי גניאל: הם צריכים להיות מסונכרנים, הסיורים, לשכת גיוס, טיולים שנתיים וכו'.
<מירי קופיטו: רק עוד נקודה.
<מירי קופיטו: בעצם זה מאפשר לתת לתלמיד הרבה יותר מקצועות בחירה, על ידי זה שאנחנו מסנכרנים את המנגנון באופן עירוני, ובאילת אחד היתרונות הוא שהמרחק הוא לא בשבילנו אישו, אז המנגנון הזה לא כל כך מסובך כמו שהוא נשמע.
<מירי קופיטו: הנסיעה אורכת דקות ספורות וחלק מהם פשוט מתחילים את הבוקר שם וזה עובד, כמו שדרורי ציין, 16 שנים.
<מירי קופיטו: מוסד לימודים נוסף, לסקירה של מוסדות החינוך שלנו, הוא קידום נוער, שאתמול ראינו את הילדה המדהימה שדיברה.
<מירי קופיטו: בעצם כך אנחנו יכולים לומר שיש לנו קשת רחבה של מענים עבור התלמידים שלנו.
<מירי קופיטו: כמה דגשים, ברשותכם, דווקא את ההישגים בנוסף לאתגרים.
<מירי קופיטו: עם כל ולמרות הכול תוך עשר שנים זכינו פעמיים בפרס חינוך, אפשר לומר שזה באמת בזכות ההתמודדות שלנו המאוד מאוד טובה, עם כל האתגרים והיכולת להגיע להישגים, יש לנו באמת תכניות פורצות דרך.
<מירי קופיטו: מעט אני אספר על תכנית התקשוב בעיר אילת שהתחילה לפני כשש שנים, עוד לפני שמשרד החינוך החליט לפתח את זה.
<מירי קופיטו: התחלנו את זה בבית ספר יסודי דווקא, כפיילוט, כשמעבר לתשתיות, כשאנחנו יודעים שבעבר במערכת החינוך היה ניסיון להכניס את התשתיות ללא הטמעה ואז כל אותם מחשבים הפכו לפילים לבנים בתוך הכיתות.
<מירי קופיטו: כשאנחנו התחלנו להוביל את ההוראה החכמה או מה שאנחנו קוראים הוראה מתוקשבת, למידה מותאמת מחשב, הרעיון הוא לא לשים ברקו ומסך מחשב, אלא ללוות את המורים להוראה של שיעור מקוון איכותי וזה היה בעצם מהלך שחברנו למרכז הטכנולוגי חינוכי בתל אביב והטסנו לכאן מנחים שישבו בשעות הבוקר ולימדו את המורים איך לעשות את הדבר הזה, על פי דיסציפלינה.
<מירי קופיטו: ישבו קבוצות לומדים, העלו חומרים מקוונים, בשלב מאוחר יותר הכנסנו את כל המערכת, זה אומר את כל בתי הספר היסודיים, את כל בתי הספר העל יסודיים ואת הגנים.
<מירי קופיטו: מהלך נוסף היה מחשב נייד לכל מורה, לכל מורה בעל יסודי, אחר כך מחשב נייד לכל גננת.
<מירי קופיטו: מהלך נוסף היה להכניס סיסמה לכל תלמיד, שזה מיזם של קרן האחים עופר והמשרד לפיתוח הנגב והגליל וזה אפשר לנו לפתוח לתלמידים את אותם קמפוסים וירטואליים של קשר בית ספר-בית להעמקה, גם של רשת חברתית וגם לרשת של תכנים לימודיים.
עמרם מצנע: כל בתי הספר נמצאים במערכת הסיסמה?
<מירי קופיטו: כל בתי הספר היסודיים.
<מירי קופיטו: אנחנו הגענו להישגים מאוד מאוד טובים ברמה הארצית, וזה על פי נתונים שכמובן נותנת לנו המנכ"לית מגי אסייג, ולכן הם רוצים עכשיו לאפשר לנו את הכניסה של בתי הספר העל יסודיים, למרות שבעל יסודיים ישנה מערכת שנקראת smart school, היא לא נותנת את אותה פונקציה של סיסמה לכל תלמיד, אבל זה מאפשר להורה כן לעקוב אחר התפקוד של התלמיד, מבחינת איחורים, חיסורים, איך הוא תפקד בשיעור, הישגים לימודיים וכו', אבל אנחנו באמת רוצים להוסיף גם לעל יסודיים את האפשרות להיכנס אל תוך הקמפוס הכיתתי, להעלות שאלות, להגיש עבודות, לראות את שיעורי הבית וכמובן למצוא שם את כל התכנים של השיעור, כמו שאנחנו עובדים ביסודיים.
<מירי קופיטו: דגש נוסף מעבר לתכנית התקשוב.
<מירי קופיטו: יש לנו חינוך ערכי מאוד מאוד מפואר, מעבר לתכניות פנים בתוך בתי הספר של חינוך לערכים וקידום ההתנדבות, כל הנושא של המורשת של עם ישראל והזהות היהודית, אם זה בבוקר זמר מאוד מפואר, החזרת ריקודי העם אל בתי הספר.
<מירי קופיטו: אנחנו עושים את זה בתוך בתי הספר היסודיים בשיעור שבועי במערכת, כשאירוע השיא שלנו בנמל אילת, 2,500 ילדים שרים במקהלה אחת גדולה.
מאיר יצחק הלוי: בשנה שעברה כל הילדים למדו שירי אהוד מנור.
מאיר יצחק הלוי: השנה זה יהורם גאון.
<מירי קופיטו: בשנה הבאה יהיה אריק איינשטיין.
<מירי קופיטו: הנושא של קידום אקלים מיטבי.
<מירי קופיטו: בתוך העיר אילת התחילה תכנית עיר ללא אלימות בפיילוט, מבין כל הרשויות המקומיות, משום שזו תכנית חוצת מערכת אחת הזירות הייתה כמובן מערכת החינוך.
<מירי קופיטו: בתוך מוסדות החינוך התחלנו להפעיל תכניות מוגנות למוגנותם של כל באי בית הספר, תקנון, שגרות יום מאוד מאוד קבועות וחד משמעיות, אפס סובלנות לאלימות וכמובן אכיפה של זה בתוך בתי הספר.
<מירי קופיטו: ויחד עם זה שאנחנו מכניסים את התקנון ואת אותם חוקים מאוד מאוד ברורים, נתנו את הדעת גם לעיצוב מרחבי הלמידה, אנחנו מובילים תכנית מאוד מאוד מפוארת של להכניס אדריכלים לתוך בתי הספר יחד עם הצוותים החינוכיים, לעצב את בתי הספר באוריינטציה פדגוגית, כי אנחנו מאמינים שבין היתר זה משליך על האקלים הבית ספרי וגם כיתה נאה מרחיבה דעתם של תלמידים.
<מירי קופיטו: אתם תראו בבית הספר שאנחנו נבקר היום, בגולדווטר, דוגמה למהלך כזה.
<מירי קופיטו: עוד דגש, מנהיגות חינוכית.
<מירי קופיטו: אצלנו בבתי הספר עובדים בשיתופי פעולה, יש מועצת גננות, מועצת מנהלי בתי הספר היסודיים, פורום מנהלי על יסודיים, אחת לשבוע, הוגים ביחד את התכניות, את המהלכים, את החשיבה המשותפת, היא זו שבעצם מביאה אותנו להתאים את המיוחדות של אילת אל תוך מערכת החינוך שלנו.
<מירי קופיטו: אני רוצה רק לציין יעד אחד מאוד חשוב ומשותף, שאתה ראית אתמול בערב חלק מאוד מאוד מרכזי ממנו.
<מירי קופיטו: הנושא של תרבות פנאי.
<מירי קופיטו: בעצם זה נחשב משהו שהוא של רשת המתנ"סים, של החינוך הבלתי פורמלי, אבל אם לא תהיה לזה נגיעה בחינוך הפורמלי והחשיבה המשותפת איך מקדמים את זה מתוך החשיבה של ילד עסוק לא מעסיק, אני חושבת שלא היינו מגיעים לאותם כל כך הרבה מסגרות וארגונים כפי שראית אמש.
<מירי קופיטו: איריס ואנוכי ישבנו ביחד והחלטנו שאחד היעדים החשובים של אגף החינוך יהיה קידום שיתופי הפעולה בין החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי כדי להעצים את מספר הילדים שיילכו לבחור חוגים, מסגרות התנדבות ונוער וכו'.
<מירי קופיטו: ומה שעשינו, נתנו שאלון מיפוי לכל מחנכת כיתה שתשאל את תלמידיה, מכיתה א' עד י"ב, באיזה חוג אתה משתתף ובאיזה ארגון, זה יכול להיות מועדון השיט, זה יכול להיות רשת המתנ"סים, זה יכול להיות קונסרבטוריון, ובדקנו, אני מחנכת כיתה, יש לי רק 10 ילדים בחוגים, ואז בפלטפורמה של דיאלוג מורה-תלמיד כל מחנכת מנסה לנתב את התלמיד שלה, גם על פי ההיכרות שלה, היא יודעת שהוא טוב באיזה שהוא תחום דעת מסוים, או שיש לו תחביב והיא שואלת אותו ומנסה לנתב אותו לחוג.
<מירי קופיטו: באותם מקומות שאנחנו נתקלים בילדים שידם אינה משגת, אותה מנהלת מעבירה את הרשימה בצורה מסודרת לאגף החינוך ואנחנו מנהלים שיח עם מנהלת רשת המתנ"סים למתן מלגות.
<מירי קופיטו: כמובן פה נכנסת גם פרידה, שהיא מנהלת אגף הרווחה, שהיא מנתבת גם אוכלוסיות שידועות כבעלות קשיים וביחד אנחנו עושות חשיבה איך אנחנו מכסים את כולם ושלא יהיה מצב שילד לא צורך תרבות פנאי איכות בגלל הקטע הכלכלי.
<מירי קופיטו: ובכך אנחנו גם מערבים את המחנכות בתוך הדבר המאוד מאוד חשוב הזה, שהמחנכת בעצם מסתכלת על התלמיד מבוקר עד בוקר.
<מירי קופיטו: ואני חוזרת ומסכמת את תפיסת העבודה שלנו.
<מירי קופיטו: האחריותיות הזו של החינוך הפורמלי גם על מה שקורה עם התלמיד אחר הצהריים, זה מאפשר לנו להקיף אותו מבוקר עד בוקר ולהסתכל על התלמיד בחליפה אחת הוליסטית, ובעצם זה הייחוד בעיקרון המארגן של העבודה של כולנו.
<מירי קופיטו: וסליחה על המהירות בדברים, כי רציתי לדחוס את הכול.
<דרורי גניאל: בסדר גמור, בבחינת מעט המחזיק את המרובה.
שמעון אוחיון: זה לא נעים, אולי נשאיר את הקומפלימנטים לסוף, או להקדים חלק מהם.
<דרורי גניאל: על זה אתה יכול להרחיב.
שמעון אוחיון: אתם לא נראים לי ברוך ה' אנשים שצריכים חיזוקים עד כדי כך.
שמעון אוחיון: אני רואה באיזו איתנות אתם מדברים, באיזו גאווה מקומית, וזה מאוד מאוד מחמם את הלב.
שמעון אוחיון: אין ספק בנקודה הזו.
שמעון אוחיון: רציתי רק להבין, בכל אופן שתשלימי גם את הנתונים, מה מצבכם בתמונת המבחנים, פיזה ומיצ"ב, למשל.
<דרורי גניאל: בפיזה התוצאות הן ארציות, אנחנו לא יודעים.
<מירי קופיטו: מבחינת בתי הספר, בארבעת מקצועות הליבה, בקישורי שפה, אני לא זוכרת להגיד לך בדיוק את הנתונים, אבל אנחנו מעל הממוצע.
<מירי קופיטו: אנחנו מסתכלים על חוצי מערכת, אנחנו מעל הממוצע בכישורי שפה, במדעים ובאנגלית.
<מירי קופיטו: במתמטיקה אנחנו מעט מתחת לממוצע.
שמעון אוחיון: וזכאות לבגרות?
<דרורי גניאל: אנחנו נמצאים בערך - - - זו, אגב, דוגמה למיוחדותה של אילת.
<דרורי גניאל: שאלת שאלה ואני יכול לדבר עליה עכשיו שלוש שעות ואני אסביר מדוע.
<דרורי גניאל: יש פער בין הנתונים, פער בנתונים הרשמיים בין תלמידי אילת, אני סופר למשל במחזור האחרון 430 תלמידים, המשרד מוסר על 490.
<דרורי גניאל: יש הרבה מאוד תלמידים שמשאירים את כתובתם באילת מסיבות של טיסות מוזלות וחשבונות אחרים שקשורים למיסים אולי והם כבר לא אצלנו.
<דרורי גניאל: זאת אומרת אנחנו יודעים היום, הנשירה שלנו היא ברמה של 2.8%, 2.9%, זו נשירה מאוד - - -
שמעון אוחיון: רק תרגם לי את ה-430 לאחוזים.
שמעון אוחיון: כמה אחוז זכאי הבגרות מתוך הניגשים?
<דרורי גניאל: לדעתי אנחנו ב-64%, אבל אני מסביר, באילת 1% זה שמונה ילדים.
<דרורי גניאל: מה שאני רוצה לומר - - -
<מירי קופיטו: חשוב להדגיש את אחוז הניגשים.
<מירי קופיטו: אחוז הניגשים הוא מאוד גבוה.
<דרורי גניאל: אחוז הניגשים הוא 97%.
<דרורי גניאל: אנחנו מגישים גם ילדי חינוך מיוחד, למרות שבגלל שהם מוגדרים 07, גם אם הם יהיו זכאים הם לא ייחשבו לנו, אבל אנחנו יודעים שזה חשוב.
<דרורי גניאל: יחד עם זאת אני אומר ש-8 ילדים זה אחוז, זאת אומרת כשאנחנו למשל, אני אתייחס רק לדוגמה, במחזור מסוים עשינו בדיקה ובמחזור מסוים התברר לנו שמהתלמידים שהצטרפו לשכבה, הייתה לנו נפילה באחוזים ואני בדקתי כמה תלמידים הצטרפו לבית הספר אחרי שהתחילה שנת י' שלהם, זאת אומרת תלמידים שהצטרפו לאורך השנה ב-י', י"א ו-י"ב.
<דרורי גניאל: יפתיע אותך לשמוע, אדוני, חבר הכנסת מצנע, שמצטרפים אלינו תלמידים בכיתה י"ב, שמגיעים לאילת לבד - - -
עמרם מצנע: כן, זה סיפרת לי אתמול, אבל מדאיג אותי שלשאלה פשוטה אתה נותן תשובה ארוכה ומסובכת.
<דרורי גניאל: לא, אני רוצה שתבינו את המיוחדות שלנו, שאפילו בנתונים מספריים יש פער בינינו לבין ה - - -
עמרם מצנע: הנתון הוא 64%.
מאיר יצחק הלוי: אני אקצר, אבל רק להגיד משפט אחד.
מאיר יצחק הלוי: היעד, אין ספק שאנחנו צריכים לעשות מאמץ להעלות, וזו הנחיה שלי, את אחוזי הבגרות, עם כל הקשיים האובייקטיביים, אבל אנחנו לא מדברים על דבר אחד, על תחזוקת תלמידים.
מאיר יצחק הלוי: זאת אחת המשימות המרכזיות, אנחנו לא מנשירים ילדים, אנחנו תופסים כל ילד בשיניים, הקמנו את ברנקו וייס, כמו שנאמר, אנחנו לא רוצים לראות ילדים בחוץ, גם במחיר שזה יעלה לנו.
מאיר יצחק הלוי: זה צריך להיות ברור.
שמעון אוחיון: 64% בתנאים שאתם נמצאים בהם, זה בוודאי אלה אחוזים - - -
מאיר יצחק הלוי: אנחנו לא מסתפקים בזה.
שמעון אוחיון: נכון, טוב מאוד.
<דרורי גניאל: אבל, אתה יודע, לצערי אני אומר, כולם נופלים שבי במספר הזה, ואני אומר לך, כמי שמחנך הרבה מאוד שנים, אני לא רוצה להגיד שהוא חסר ערך, הוא חשוב, אבל אסור שהוא יהיה יחיד, אני שואל כמה אחוז של תעודת בגרות חברתית, מה אחוז הגיוס לצה"ל, מה אחוז ההתנדבות בקהילה.
שמעון אוחיון: גם זה, אני מסכים איתך.
<דרורי גניאל: למשל בכוכב יאיר אחוז הזכאות הוא 90%, אף אחד לא יודע שאין שם תיכון, אין שם אחוז זכאות, כולם לומדים בכפר סבא.
<דרורי גניאל: זה משחק וסטטיסטית המשחק הזה הוא בעייתי אם הוא הופך להיות היחיד בשיקול.
<דרורי גניאל: אנחנו תיכף נעבור לפרופ' ששר.
<דרורי גניאל: יש עוד התייחסויות מהחברות, אבל רציתי לציין שיש הרבה מאוד פעולות שלא הזכרנו שקשורות למערך הרווחתי שמטפל בשוליים או בקצוות או בילדים עם קשיים או במשפחות עם קשיים, מנגנונים מאוד גדולים, חלקם הגדול יוזמות אילתיות.
<דרורי גניאל: למשל אני אציין את מועדון יחדיו, שהוא מועדון למשפחות חד הוריות, להורים חד הוריים, שנותן פתרון לילדים ולהורים עם הפעלה, עם אוכל, עם חוגים, עם פעילות, עם שיעורים מודרכים ועוד ועוד, כדי להתמודד עם השונות שציין קודם ראש העיר.
<דרורי גניאל: נמצא איתנו פרופ' נדב ששר, ידידנו, פרופסור מזה שבוע בקושי.
<דרורי גניאל: לכן אני מדגיש את זה.
<דרורי גניאל: הצטרפו אלינו ממכללת לווינסקי לחינוך, דניאלה מנזין, המנהלת האילתית ואורגל קדושי שמואל, שעובדת יחד עם שרון מיר, האחראית על ההשכלה הגבוהה באגף הצעירים.
<דרורי גניאל: אנחנו נעבור לסקירה על האקדמיה באילת ועל החשיבות.
<דרורי גניאל: ציין קודם ראש העיר את החשיבות הלאומית של האקדמיה.
<דרורי גניאל: פרופ' מירי עמית נמצאת בבחינות של סטודנטים שלה, לכן היא לא יכולה להיות, אבל יש לנו פה נציג אותנטי אילתי.
<נדב ששר: ברוכים הבאים.
<נדב ששר: אילת בסך הכול היא עיר עם הרבה מאוד פעילות אוניברסיטאית.
<נדב ששר: יש פעילות של האוניברסיטה הפתוחה, של מכללת לווינסקי, של המכללה למינהל, אני מדגיש אותם כי אשתי לומדת שם עכשיו, יש לנו מוסדות מחקר, המרכז הלאומי לחקירות ימיות, ריף הדולפינים, המכון האוניברסיטאי למדעי הים, יש מחקר של בית חולים יוספטל, יש את המרכז לחקר ים המלח והערבה, שבעצם הוא תחת של הקמפוס, הוא משתרע לכל אורך הערבה, ואנחנו עובדים גם עם מוסדות מחקר לאורך הערבה, מו"פ יטבתה, מו"פ חצבה, תחנת יאיר, ויש האוניברסיטה כאן.
<נדב ששר: כמובן שמטבע הדברים אני אתמקד בזה.
<נדב ששר: בסך הכול האוניברסיטה קמה על בסיס מכללת אילת כאשר ב-2002 התקבלה החלטת ממשלה להקים כאן אוניברסיטה שתספק שירותים אוניברסיטאיים לא רק לעיר אילת, אלא גם מעבר אליה.
<נדב ששר: השנה יש לנו כ-1,300 תלמידים בתכניות אקדמיות וחוץ אקדמיות.
<נדב ששר: שני שליש, קצת יותר, בתכניות האקדמיות, והשאר בתכניות שהן חוץ אקדמיות.
<נדב ששר: הדבר המעניין הוא שבתכניות האקדמיות רק 20% הן מאילת והערבה, כל השאר מגיעים צפוניים.
<נדב ששר: בשבילנו צפוני זה כל מי שנמצא צפונה מ - - -
מאיר יצחק הלוי: מכושי.
<נדב ששר: מכושי, אוקיי.
<נדב ששר: דרומה אולי קצת מהערבה.
שמעון אוחיון: אין לך מעקבה.
<נדב ששר: יש לנו שיתוף פעולה עם עקבה, יש להם בעיה עם המעבר.
מאיר יצחק הלוי: ויש להם אוניברסיטה שלהם גם, האוניברסיטה האמריקאית.
<נדב ששר: יש את האוניברסיטה האמריקאית שהיא עם בעיות וסיפורים משלהם.
<נדב ששר: הסטודנטים מעקבה לומדים היום דווקא בערב הסעודית.
<נדב ששר: בתואר השני ובהכשרות הרוב הם מהאזור, רוב מכריע.
<נדב ששר: כאן צריך לשים לב, כי חלק גדול מתוך אלה שאנחנו מגדירים אותם בתור תואר שני מאילת, זה כי הם כבר עברו לאילת.
<נדב ששר: יש לנו בתכניות של הביולוגיה הימית, תכנית שאני מרכז אותה, שבעצם התחילו תואר ראשון, ממשיכים הלאה וכבר הקימו כאן בית.
<נדב ששר: אנחנו מרוויחים משני הכיוונים.
<נדב ששר: מבחינת התארים, מה שיש לנו כאן, יש לנו 15 תכניות לתואר ראשון, 6 לתואר שני ותכנית אחת לדוקטורט.
<נדב ששר: כולם תארים של אוניברסיטת בן גוריון, לא איזה שהיא שלוחה או משהו כזה, עם כל הסטנדרטים, עם הבחינות, עם כל המעקב האקדמי של אוניברסיטת בן גוריון.
<נדב ששר: דוגמאות לתכניות לימוד.
<נדב ששר: תואר ראשון, בי.
<נדב ששר: איי, מדעי ההתנהגות, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, עבודה סוציאלית, כלכלה וכדומה.
<נדב ששר: אני רוצה להתעכב על העבודה הסוציאלית, שבעצם זו תכנית שנפתחה על פי בקשה של העובדים הסוציאליים באילת.
<נדב ששר: כלומר חלק מהתכניות נפתחות כשיש איזה שהוא צורך, יש צורך מסוים, פותחים תכנית, ולא בהכרח היא תרוץ כל שנה.
<נדב ששר: תלוי בצורך.
<נדב ששר: לפעמים זה ירוץ כל שנתיים, למשל התכנית לאחיות רצה בצורה הזאת.
עמרם מצנע: יש פה מסלול של תעודת הוראה?
<נדב ששר: תעודת הוראה זה בלווינסקי.
<נדב ששר: מדברים על לפתוח לתיכון, מה שלווינסקי לא עושה, מה שהם בעצם לא מכסים.
<דניאלה מנזין: מבחינה חוקית אנחנו לא יכולים.
<נדב ששר: בסדר גמור, זה לא ביקורת.
שמעון אוחיון: מה זאת אומרת מבחינה חוקית אתם לא יכולים?
<דניאלה מנזין: מבחינת החוק אך ורק אוניברסיטה יכולה לעשות לחטיבה עליונה, מכללות להכשרת מורים עושים עד י'.
עמרם מצנע: אבל אין במסלול האוניברסיטאי תעודת הוראה?
<נדב ששר: כרגע לא.
שמעון אוחיון: אתה יכול לפתוח, לפחות לפי מה שראיתי, למדעי החברה בוודאי.
שמעון אוחיון: בטבלה הקודמת.
עמרם מצנע: לא שאלנו מה הוא יכול.
<נדב ששר: מדברים על לפתוח לשנה הבאה תכנית לחטיבה עליונה.
<נדב ששר: אבל מאחר שמכללת לווינסקי מכסה את התחום הזה אצלנו בעיר, אין טעם לעשות תכניות כפולות בתוך אותה עיר.
<נדב ששר: לא ייצא מזה שום דבר.
<נדב ששר: תכניות נוספות, הנדסה, כאשר בהנדסה עושים את שנה א' כאן ואחרי זה מצטרפים לשנה ב' ו-ג' במסלולים השונים בבאר שבע.
<נדב ששר: השנה הראשונה של הנדסה היא די אחידה לכולם, מהנדסת תוכנה עד הנדסת בניין או הנדסה כימית, לצורך העניין, ואז הם יכולים לבחור לאן ללכת לפי הציונים שלהם.
<נדב ששר: יש לנו תואר שני במדעי החיים וגם תואר שלישי, כאשר יש לנו את ההשלמה של תואר בוגר לאחיות, זו תכנית מיוחדת נוספת שנפתחה כאן.
<נדב ששר: תארים מתקדמים, מינהל עסקים רב תחומי, גם כן על פי בקשה מקומית.
<נדב ששר: ה-MBA מנהלים, שזה דבר שכל מכללה, כל אוניברסיטה, מנסה לעשות אותו, כי זה מקור הכנסה טוב, למען האמת.
<נדב ששר: במדעי החברה, מינהל חברה ומדיניות החינוך, מדעים וטכנולוגיות, שוב, על פי הבקשה לקידום של הצוות החינוכי באילת.
<נדב ששר: מקרא ומזרח קדום, יישוב סכסוכים ועבודה סוציאלית, אלה דברים שבעצם מועתקים מבאר שבע.
עמרם מצנע: כמה סטודנטים יש במקרא?
<נדב ששר: הגדרנו שהגבול הוא 5 סטודנטים לקורס.
<נדב ששר: אם אני לא טועה, במקרא יש 11 או 12.
<נדב ששר: אני לא בטוח, שזה מעל סף תכנית.
<נדב ששר: בביולוגיה וטכנולוגיה ימית אנחנו כמובן ממשיכים עד דוקטורט, למעשה עד פוסט דוקטורט.
<נדב ששר: יש לנו כבר אנשי סגל שגמרו אצלנו.
<נדב ששר: בנוסף לזה יש לנו שפע של מחקרים שנעשים בקמפוס.
<נדב ששר: באקדמיה תמיד סופרים את האימפקט פקטור ואיפה זה מתפרסם, אז בראייה מכותבת אנחנו מחכים כל רגע למאמר בקלאס 1, שזה אחד הטובים שבהם.
<נדב ששר: מסתכלים על חקלאות ועבודה משותפת עם יטבתה, טיפול תרפיה בילדים באמצעות דולפינים, מחקר שנעשה בריף הדולפינים.
<נדב ששר: מרכז יישוב סכסוכים, שוניות מלאכותיות.
<נדב ששר: אילת היא עיר תיירות ומה קורה עם קרובים, מי שבא להתארח.
<נדב ששר: באילת, תמיד יש את הבדיחות האלה, מה קורה כשבאים אליך להתארח ואתה רוצה אותם או כשאתה לא רוצה אותם.
<נדב ששר: אז אילתים, אומרים שיש להם מזוודה ליד הדלת מוכנה לאלה שהם לא רוצים, מצד שני את אלה שרוצים, אז תמיד לכל אילתי יש עוד חדר אחד או שניים שמחכה לאורחים.
שמעון אוחיון: באיזה רמה המחקרים מבוצעים?
שמעון אוחיון: מי מוביל אותם, באיזה רמה אנשי הסגל שמובילים אותם?
<נדב ששר: אנשי הסגל הם חוקרים באוניברסיטה, חלקם סגל מן המניין, חלקם אג'נט.
שמעון אוחיון: אבל לא מדובר פה במחקרים ברמות של תואר שני, למשל, אלא מעבר לזה?
<נדב ששר: חלקם כן, חלקם זה תזות, חלקם אפילו, אני אגיד שאני גאה בו ביותר, הראשון שמופיע שם, מאמר שמחכה ממש בימים אלה, תלמידת תואר ראשון שבחרה נושא, עבדה עליו, חיברה את כל הדברים ביחד, עבר שיפוץ של טובי החוקרים בעולם.
<נדב ששר: יובל בר, היא עכשיו ממשיכה לתואר שני, המאמר שלה מתפרסם ממש בימים אלה.
<נדב ששר: יש לנו עוד דוגמאות כאלה, חלק מהדברים שכאן הם גם של תלמידי תואר ראשון, כפרויקטי מחקר.
<נדב ששר: הסגל שלנו.
<נדב ששר: הסגל שלנו מאוד מצומצם.
<נדב ששר: אם יש לנו בעיה כאן, זה שהסגל האקדמי הקבוע הוא סך הכול שלושה אנשי סגל.
<נדב ששר: מעבר לזה, רוב הסגל שמלמד הם אנשים שמגיעים מהצפון, בטיסות, במוניות.
<נדב ששר: יש לנו חברת מוניות שמביאה אנשים כל הזמן.
<נדב ששר: הם מלמדים, לכולם יש מינויים באוניברסיטת בן גוריון.
<נדב ששר: כלומר אין כאן מצב שיש מישהו שהוא מומחה באיזה שהוא תחום אבל הוא לא התקבל לאוניברסיטה, כולם או שהם סגל קבוע של בן גוריון, או שהם נלווים.
<נדב ששר: נוסף לזה יש לנו שיתוף פעולה עם המרכז הלאומי לחקלאות ימית, שכל אנשי הסגל שלהם יש להם מינוי של נלווים באוניברסיטה.
<נדב ששר: בנוסף לזה הם - - -
מאיר יצחק הלוי: חשוב להדגיש בסוגיה הזו שתכנית ה-100 מיליון ממוקדת מאוד באיך אנחנו גורמים לכך שהסגל יהיה סגל מקומי, איך אנחנו מדרבנים מרצים לגור פה, לחיות כאן.
<נדב ששר: ואיך אנחנו משיגים תקנים בשבילם, שראש העיר שותף למאבק הזה ברמה הכמעט יומיומית.
<נדב ששר: למעשה הסגל הקבוע זו המגבלה מספר אחת להתפתחות של הקמפוס, גם מבחינת יכולת קליטת סטודנטים לתארים מתקדמים וגם יכולת ההוראה בכלל.
<נדב ששר: היינו יכולים לגדול כאן
<נדב ששר: ל-2,000 סטודנטים לא במאמץ גדול אם היו לנו עוד שניים-שלושה אנשי סגל.
<נדב ששר: אני יודע שהמספרים לא מסתדרים, אבל תזכרו שיש שלושה אנשי סגל שנושאים ודוחפים - - -
עמרם מצנע: אמרת שרוב הסטודנטים באים מבחוץ, מה הסיבה שסטודנט יבוא ללמוד באילת?
<נדב ששר: יש כמה דברים.
<נדב ששר: יש מלגות.
<נדב ששר: יש מלגות בזכות תרומות של יהדות טורונטו, שבעצם בפועל הם לא משלמים שכר לימוד, זה מכסה להם את כל שכר הלימוד, בתמורה הם עושים פר"ח, מתנדבים בעיר, הם מעורבים מאוד בבתי הספר, במקומות שונים.
<נדב ששר: זה דבר אחד.
<נדב ששר: אבל דבר אחר, קל לסטודנט לחיות באילת, אין בעיה של עבודה, מחיר המחיה, נכון שהוא גבוה בהשוואה לבאר שבע, אבל הוא זול לאין שיעור מאשר בתל אביב או ירושלים, כך שהחיים הסטודנטיאליים כאן מאוד מושכים.
<נדב ששר: הם מאוד מעניינים, מאוד מקדמים, יש הרבה מאוד קשרים.
<נדב ששר: דבר נוסף, הקבוצה והעבודה כאן היא בכיתות קטנות.