GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דרורי גניאל: כשהקמנו את המקום, בחשיבה שלנו הפרלימינארית, רצינו שיהיה לו את היתרון היחסי, ישיבה אפשר ללמוד בכל הארץ ויש מצוינות, העובדה שיש כאן ים, מדבר, חיבור לטבע, זה המנוף העיקרי.
שמעון אוחיון: לא חשבתם על פנימייה צבאית ימית?
<דרורי גניאל: לא חשבנו.
שמעון אוחיון: מה דעתך על דבר כזה?
עמרם מצנע: יש.
שמעון אוחיון: כמו באור עציון, ישיבה תיכונית, במסגרת של ישיבות כמו אור עציון למשל, שיש מסגרת כזו.
שמעון אוחיון: אולי יש משהו ייחודי למסגרת דתית, שמתחבר לצבא.
<שמואל שפירא: אני למדתי שם בהסדר באור עציון, אני כאילו אישית מרגיש שעדיף קודם לבנות אישיות.
<שמואל שפירא: לא חייבים לבנות את האישיות בצל הצבא.
<שמואל שפירא: אם בונים אישיות רצינית - - -
שמעון אוחיון: כן, אבל אתה יכול לחבר את שני הדברים ביחד.
שמעון אוחיון: אישיות, אנחנו מצווים לבנות בכל מקום.
עמרם מצנע: שמעון, אין בזה צורך.
עמרם מצנע: יש לך גם את בית הספר לקציני ים בעכו, שיש לו גם חבר'ה דתיים.
שמעון אוחיון: אפשר באילת.
שמעון אוחיון: מה יניע ירושלמים לבוא לאילת, אם לא תציע להם את הים?
<דרורי גניאל: בוא ניקח עוד רחוקים.
עמרם מצנע: לא, אני דווקא רוצה מישהו מאילת.
<מאיר: קוראים לי מאיר, אני מפה, מאילת.
<מאיר: אני הגעתי לפה, כשלמדתי בכיתה א'-ב', תמיד אמרו לי ישיבה תיכונית, ישיבה תיכונית.
<מאיר: באמת כאילו אף אחד לא האמין שתהיה ישיבה תיכונית.
<מאיר: ואז כשהגעתי לכיתה ו' אמרו לי שבונים ישיבה תיכונית.
<מאיר: אני יותר מעדיף להיות קרוב לבית, ממה שאני שומע פה, מה ששונה בין חילונים לדתיים, מה שאני שומע מגולדווטר, למשל, יש 150 ילדים בשכבה, שלמורה אין מה להתרכז בתלמיד אחד.
<מאיר: פה זה הכי הרבה 20 ילדים בכיתה, שמורה באמת אכפת לו מהתלמידים.
<מאיר: נגמר השיעור, למורה אין בעיה לשבת להישאר איתך עוד כמה דקות, להסביר לך משהו שלא הבנת, הוא הולך איתך לאט לאט בחומר.
<מאיר: אתה לא חייב לרוץ, אתה מבין את החומר באמת.
<מאיר: אם אתה באמת רוצה, אתה תגיד למורה 'לא הבנתי', הוא יישב איתך, יעזור לך.
<מאיר: אני ילד חדש פה, אני לא מכיר את כל הישיבה, אני אבוא לילד שהוא יותר גדול, שמיניסט נגיד, אני אגיד לו 'בוא תעזור לי, איפה זה נמצא?
<מאיר: ' הם יעזבו הכול ויבואו לעזור.
<מאיר: יש פה את הגיבוש.
<מאיר: בהשבעה למשל מגבשים אותנו, שאנחנו נהיה כל הזמן ביחד, לא כל אחד יהיה לעצמו, יישב בתוך הטלפון וזהו, 'אני לא רוצה לעשות כלום'.
<מאיר: הפוך, רוצים שאנחנו נהיה כמה שיותר ביחד.
<מאיר: רוצים שאנחנו נהיה מגובשים.
עמרם מצנע: באיזה בית ספר יסודי למדת פה?
<מאיר: אני למדתי בימין הרצוג.
עמרם מצנע: כמה ילדים גמרתם את כיתה ו'?
<מאיר: בימין הרצוג בשנה שעברה היינו בערך 11 ילדים, עכשיו אנחנו פה עם עוד חמישה-שישה מהצפון, אנחנו בסך הכול 15 ילדים.
עמרם מצנע: לא, בבית ספר יסודי כשלמדת, כמה ילדים גמרתם, בכיתה ח'?
<מאיר: 11 ילדים.
עמרם מצנע: 11 ילדים בבית ספר היסודי, בכיתה?
<מאיר: בשנה שעברה רצו לסגור את הכיתה, אבל ההורים ממש לחצו, מאיר יצחק הלוי עזר לנו לבנות את הכיתה, הוא בא לכיתה ועוזר לנו בזה שהוא השאיר לנו את הכיתה.
<מאיר: כי אם לא, היינו צריכים יכול להיות או ללמוד בתוך בית ספר חילוני, או ללכת לכיתה אחרת.
עמרם מצנע: יש שני בתי ספר ממלכתי דתי פה.
<מאיר: כן, אבל אנחנו תמיד העדפנו את ימין הרצוג.
<מאיר: אמא שלי למדה בימין הרצוג, אני - - -
עמרם מצנע: תגיד לי, מתוך ה-11 בנים שסיימתם, כמה לומדים פה?
<מאיר: 10, אחד הלך למצפה רמון.
עמרם מצנע: זאת אומרת כל הכיתה בעצם עברה לפה.
<מאיר: כן.
<מאיר: הגענו לשם, התגבשנו, אנחנו כל הזמן ביחד.
<מאיר: כיף גדול.
שמעון אוחיון: אולי משפט אחד, אדוני ראש העיר.
שמעון אוחיון: קודם כל אנחנו מתלהבים באמת מעצם הרעיון שרוצים להכניס פה רוח חדשה, אבל קצת קשה לי לקבל בתור אחד שבא ממרכז הארץ, יחסית התנאים הפיזיים לא בדיוק מרנינים.
שמעון אוחיון: אני אומר אמירה קשה מאוד, תסלחו לי, בקטע הזה, אולי להכניס אותנו לפרופורציה מסוימת, מדינת ישראל השקיעה במתקן סהרונים והלכתי לבקר בו, וגם ראיתי שם כיתות פרטניות, תלמידים שמקבלים שיעורים פרטיים, מדובר במסתננים, ביחס נפלא.
שמעון אוחיון: זה לא מה שאתם רואים בתקשורת, מה שאתם שומעים, לצערי, משהו פנטסטי אנושי.
שמעון אוחיון: נכון, אנחנו לא יכולים לקלוט את כולם ומדינת ישראל שומרת, אבל איפה הפרופורציה?
שמעון אוחיון: חשבתי שאם באמת יש איזה שהוא כיוון למחקר ימי או איזה שהיא נטייה מקצועית לכיוון הים, שנראה את עצמנו קצת עם איזה שהיא מעבדה.
שמעון אוחיון: אני עוד לא ראיתי אפילו כיתת מחשבים פה במסגרת הזאת, עם איזה תצוגה במסגרת ביולוגית, או ביולוגית ימית, או משהו שייצור איזה שהיא אווירה גם מקצועית.
שמעון אוחיון: אני מבין שראש הישיבה משקיע בצד הרוחני אישי ובהעצמה האישית, וזה דבר יפה ששמענו שתלמידים מרגישים יחס פרטני, אבל צריכים גם ליצור איזה שהיא אווירה, שאיך אמרו לנו חז"ל?
שמעון אוחיון: ומירי ציטטה את זה קודם, דירה נאה וכלים נאים מרחיבים דעתו של אדם.
שמעון אוחיון: רוחב הדעת הוא גם בתנאים הפיזיים שאנחנו יכולים לתת לתלמידים.
שמעון אוחיון: אז אם יש משהו שאנחנו יכולים לבוא בלחץ כלפי משרד החינוך, או משרד הפנים, ואני מתאר לעצמי שאתה מתמודד עם בעיות, אבל שלישיבה הזאת יהיו מתקנים גם ראויים.
עמרם מצנע: שמעון, אני חושב שאתה טועה בגדול.
עמרם מצנע: לי הייתה הזכות להקים ישיבה תיכונית - - -
שמעון אוחיון: ושם גם התחלת מאפס.
עמרם מצנע: תן לי.
עמרם מצנע: בירוחם ואולפנה.
עמרם מצנע: ירוחם זה יישוב של 9,000 תושבים, לא של 60,000, והקמנו ישיבה תיכונית.
עמרם מצנע: מתחילים מלמטה.
עמרם מצנע: ותאמין לי, הם עד היום גרים בקרוונים, למרות שהישיבה הזו היא כבר שבע שנים, עד היום גרים בקרוונים, המבחן הוא לא הקרוונים, המבחן הוא ההישגים.
עמרם מצנע: וכפי שאתה בטח יודע, יש שם הבגרויות בחמש יחידות בארבעה מקצועות - - -
מאיר יצחק הלוי: היושב ראש.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר לך, מעין בעלת ניסיון, הם הקימו פה מחנה יוצא מן הכלל.
עמרם מצנע: אנחנו שומעים שיש תכנית ויש תהליך שיבנו פה מבני קבע.
מאיר יצחק הלוי: היושב ראש, חבר הכנסת אוחיון הרים לי להנחתה.
עמרם מצנע: אז אני עוזר לך.
מאיר יצחק הלוי: נראה כאילו אני הכתבתי לו את השאלה.
עמרם מצנע: אז אני מפריע לך.
מאיר יצחק הלוי: אני אעשה את זה טלגרפית, מפאת קוצר הזמן.
מאיר יצחק הלוי: כששימשתי כסגן ראש עיר בשנים 95'-96' הקמתי ועדה בראשותי, אבל מי שעזר לי זה הרב שמעון אדלר, שהיה ראש הממ"ד לימים, לבנות תכנית אב לחינוך הדתי.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, מתכנית האב אז צמחה אולפנה והייתה החלטה אז שלא מקימים ישיבה תיכונית כי העת לא בשלה לכך, ואמרנו שנקים ישיבה תיכונית רק כאשר נרגיש שהעת בשלה, בעיקר כשנוכל גם לגייס את הדמות התורנית הראויה וכן הלאה.
מאיר יצחק הלוי: העסק התגלגל לפתחי כראש עיר לפני ארבע שנים.
מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיד ככה, הייתה התחבטות אדירה, האם אנחנו מקימים עוד בטרם יש לנו מה שנקרא את מבני הקבע, כי כל המתחם מוקצה בהקצאה לטובת קרית חינוך דתית, גם ישיבה תיכונית, גם ישיבת הסדר, גם הפנימייה וכן הלאה.
מאיר יצחק הלוי: וכשאנחנו קיבלנו החלטה לפתוח את הישיבה, זו הייתה החלטה, אני מודה שאני אמרתי אותה בחיל ורעדה, שנתי נדדה בלילות, כי מבחינתי ההחלטה התקבלה בפברואר ושנת הלימודים נפתחה בספטמבר, כשהכול היה פה ריק.
מאיר יצחק הלוי: אמרו מי שאמרו, זה אחד משמונת פלאי עולם, איך קמה הישיבה הזאת.
מאיר יצחק הלוי: עכשיו, אני מסכים שעבדנו תחת אילוץ, עקב בצד אגודל, ולאט לאט, תוך כדי זה שאנחנו שמים פה את הקרוונים אנחנו מתקדמים עם התכנית הסטטוטורית.
מאיר יצחק הלוי: עכשיו תשאל אותי, אני יותר מאשמח, עיריית אילת מושקעת במקום הזה מעל ל-2.5 מיליון שקל מתקציבים שאין לה, הם לא בתכנית.
מאיר יצחק הלוי: מינהל הפיתוח במשרד החינוך, מבחינתו בצדק, אומר 'אני לא מוכן לתת לך יותר קרוונים, תתקדמו עם מגורי הקבע', מגורי הקבע זה סטטוטוריקה של ועדות מחוזיות ואני לא צריך לספר לך.
מאיר יצחק הלוי: ובין לבין, מן היקב ומן הגורן, רשת צביה, עבודה מסורה של הרב שמאול שפירא, מה שאנחנו נצטרך, להחיש מהלך גם בהיבטים הסטטוטוריים.
מאיר יצחק הלוי: אני חושש מאוד שכשנצא לבניית הקבע, למרות שדרורי גניאל כיוון לזה, יתחשבנו איתנו במשרד החינוך, במינהל הפיתוח.
מאיר יצחק הלוי: זו התחושה שלי ואנחנו נתחיל לעמוד כמו עניים בפתח, למה?
מאיר יצחק הלוי: 'נתנו לכם כבר פה, נתנו לכם את התשתיות שם, נגזור לכם פה', והכול יהיה בצמצום רב.
מאיר יצחק הלוי: אני מאוד מאוד מקווה שלא נצטרך להסתייע בכם, אבל האתגר שלנו הוא ממש ממש לצאת לתכנית של בניית הקבע, כי אנחנו רוצים לראות פה ישיבה תיכונית מיוחדת, איכותית.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, על זה אנחנו לא מתפשרים.
מאיר יצחק הלוי: קוד תקן איכותי, על זה לא נתפשר, זו הייתה אמירה מאוד מאוד ברורה, כי לא רצינו שהמוסד הזה יהפוך להיות מוסד שמתעל לכאן אוכלוסיות רק מאתגרות, אלא מוסד איכותי.
מאיר יצחק הלוי: הייה סמוך ובטוח שב-2015 אתה תוכל לראות פה תחילת בנייה, אולי כבר תוך כדי בנייה, של מתחם הקבע.
מאיר יצחק הלוי: התכניות כבר קיימות.
עמרם מצנע: אולי נחיל עליהם, יש חוק וד"לים מיוחד למבנים כאלה.
עמרם מצנע: לא, אני סתם צוחק.
עמרם מצנע: חברים, קצת פרופורציות.
עמרם מצנע: בשום מקום אחר בארץ לא היו מאשרים לבנות בית ספר בתנאים האלה, של המספרים האלה.
מאיר יצחק הלוי: נכון מאוד.
עמרם מצנע: ובשום מוסד ממלכתי חילוני, גם כן לא היו מאשרים לבנות.
עמרם מצנע: קצת פרופורציות.
עמרם מצנע: קודם כל טוב שנכנסתם לזה, כי מתחילים בקטן ומתרחבים והסיכוי היחידי באמת שיהיה פה משהו גדול הוא בייחוד, להביא לפה מועמדים משאר חלקי הארץ שיבואו באמת בגלל הייחוד שיש פה.
עמרם מצנע: בכלל בציבור שהולך לישיבות התיכוניות בארץ, אני קצת מכיר את זה בגלל בית הספר שהקמנו, יש תחרות לא קטנה, תחרות על איכות ואחר כך תחרות על התלמידים.
עמרם מצנע: רוב התלמידים בארץ שגומרים בחינוך הממלכתי דתי את כיתה ח' מסתובבים, ההורים מחפשים, הילדים מחפשים לאן ללכת ומה לעשות והם שואלים את עצמם קודם כל על האיכויות ואצלכם בחינוך הדתי יש ממש - - -
<דרורי גניאל: רמות.
עמרם מצנע: בלי שזה כתוב באיזה ספר יש ממש - - -
שמעון אוחיון: אבל, עמרם, פה, בגלל המרחק הגיאוגרפי והדברים הייחודיים - - -
עמרם מצנע: נכון, בגלל זה אישרו את זה.
<דרורי גניאל: אני רוצה להוסיף רק נקודה אחת, אנחנו צריכים לסיים ורוצים לשמוע עוד כמה תלמידים, לשאלה שלך לגבי הצד המדעי טכנולוגי, אני רוצה להבהיר.
<דרורי גניאל: כשאנחנו תכננו את קובץ העבודה, שנה לפני שזה קרה, ועכשיו בשנים האחרונות, החלטנו מראש לא להחליט על המיוחדות המקצועית של המקום.
<דרורי גניאל: הנושא של חקלאות ימית, שהוא כרגע הכיוון, הוא לא רק, אבל זה הכיוון המדעי, נבנה יחד עם המכון הלאומי לחקלאות ימית, כדי שנוכל לעשות משהו שהוא מבוסס ולא איזה גחמה.
<דרורי גניאל: אני הצעתי לימודי מדבר, אקולוגיה, היו לנו כמה רעיונות, ואמרו 'לא, נבנה, נתחיל', מחזור ראשון ילמד רגיל, כמו כל ישיבה תיכונית פנימייתית וייהנה מזיוום של איתני הטבע מסביב.
<דרורי גניאל: עכשיו החלטנו, ואנחנו עושים את זה יחד עם המפמ"רים, משרד החינוך, מסודר, מאורגן, עם המכון, מעבדה קטנה מוקמת, כמו שהיטיב לומר התלמיד, מעבר לקיר הזה, הבוגרים יותר יעשו את המעבדות שלהם במכון עצמו ובבניית הקבע כמובן תיבנינה מעבדות ראויות.
מאיר יצחק הלוי: בעזרת ה' ישתבח שמו.
<דרורי גניאל: מתן.
<דרורי גניאל: מתן מירוחם.
<דרורי גניאל: אתם מכירים?
שמעון אוחיון: איזה משפחה?
<מתן: פיקאר.
עמרם מצנע: הייתם בחו"ל כמה שנים.
<מתן: אני הגעתי לפה בישיבה בכיתה י'.
עמרם מצנע: למה לא הלכת לישיבה בירוחם?
<מתן: הייתי שם בכיתה ט' ובכיתה י' עברתי לכאן, קיבלו אותי בזרועות פתוחות.
<שמואל שפירא: חז"ל אמרו, הרוצה להחכים ידרים.
שמעון אוחיון: אפילו יותר מירוחם.
<מתן: ישר השתלבתי כאן, היה לי ממש כיף עם כל האווירה, עם כל החבר'ה, יחס אישי שלא ראיתי בשום מקום אחר.
<מתן: תחילת הלימודים, זה יותר חלק, כאילו לסוג שלי זה ממש עזר לי, שהחבר'ה פחות קשוחים איתך ובעיקר מה שאהבתי כאן זה היחס האישי של המורים.
<מתן: האווירה שזה יוצר, המשפחתית.
<מתן: בנוסף לזה, כל התנאים, שזה באילת, שיש קורס צלילה, עכשיו קורס סירה מהירה, הימאות.
עמרם מצנע: איך זה רחוק מהבית?
<מתן: אני יחסית קרוב.
<מתן: זה גם חלק מהעניין, לעשות נסיעה לישיבה.
<דרורי גניאל: תודה רבה לך.
<דרורי גניאל: אני מאוד רוצה להודות לתלמידים.
<דרורי גניאל: צר לנו שלא יכולנו לשמוע את כולכם ותודה רבה לראש הישיבה ולסגל הנפלא, זכיתם לשמוע חוות דעת לא שגרתיות.
<דרורי גניאל: אין לכם הזדמנות ביום יום לשמוע את זה, זה בזכות הביקור.
<דרורי גניאל: ואנחנו ממשיכים.
עמרם מצנע: (בית ספר גולדווטר)
<אפרת זקס: - - - שיציגו בפניכם את סביבות הלמידה, ונמצאת איתנו גם נויה שריון, שהיא המורה של המגמה בחטיבת ביניים.
<אפרת זקס: אנחנו קוראים למגמה מגמת רוט"ם, זאת מגמת רובוטיקה ומחשבים, וזכות הדיבור לתלמידים.
<קרין: שלום, לי קוראים קרין.
<קרין: במסגרת המגמה שלנו אנחנו לומדים עריכת סרטונים ועריכה גרפית.
<קרין: בין הדברים שלמדנו זה נקרא - - - בעזרת אפליקציות אנחנו יכולים להראות את הסרטונים בצורה חיה יותר.
<טומי: בשביל לראות את הסרטונים צריך את התוכנה, קוראים לה - - -
<אפרת זקס: הוא מראה לכם איך הוא סורק את הברקוד שהוא בעצמו הכין.
<קרין: אנחנו לוחצים פעמיים וכך אנחנו יכולים לראות את הסרטון.
<קרין: זה רק אחד מהדברים שלמדנו.
<קרין: למדנו גם עריכת ווידאו ביוטיוב והעלינו סרטונים ליוטיוב, עבדנו על עריכה גרפית.
<אפרת זקס: את ההשראה לעבודה הזאת התלמידים קיבלו מסביבות למידה שיש כאן במסדרון שבית הספר הכין, אתם תיכף תראו, והם יצרו את הברקודים בעצמם, כל אחד בחר נושא והתלמידים יכולים, באמצעות ההנחיות שיש כאן, לראות איך נכנסים לתוכנה, לסרוק את הברקוד שהתלמיד יצר ולראות את הסרטון שהוא הכין, במקרה הזה על אריק איינשטיין, מאחורי המידע שיש על הקיר.
<אפרת זקס: אתה רוצה להראות?
<אפרת זקס: כן.
<אפרת זקס: הנה, הוא סורק את הברקוד.
<אפרת זקס: תרים את זה, שיוכלו לראות.
<אפרת זקס: זה עוד לא עלה, זה לוקח זמן.
<אפרת זקס: הנה.
<טומי: פה זו כתבה על אריק איינשטיין.
<דרורי גניאל: תודה רבה לכם על ההסבר.
<אפרת זקס: אנחנו נעבור עכשיו במסדרון, יש סביבות - - -
<דרורי גניאל: אני פונה לתלמידים, נמצאת איתנו ועדת החינוך של הכנסת, ראש העירייה, יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת עמרם מצנע, ד"ר אוחיון, חבר כנסת, גם הוא בוועדת החינוך של הכנסת.
<דרורי גניאל: נמצא איתנו גם יושב ראש ועד ההורים, נמצא איתנו גם פעיל בוועד ההורים, אבל הוא יושב פה בכובע יותר מקצועי וחיה עידן, רכזת המגמה וכל הנושא.
<דרורי גניאל: אנחנו בידיים טובות.
<קריאה: ובוריס הוא המנטור של הקבוצה.
<דרורי גניאל: כולם להסתכל למצלמה, בבקשה.
<דרורי גניאל: יש לך בין 10 ל-15 דקות, כולל השאלות של החברים.
<חיה עידן: אני לא אדבר.
<חיה עידן: אני מרכזת את המגמה, נמצאים כאן הקפטנים.
<חיה עידן: אני רוצה שהצעירים ידברו ואחר כך יציגו לפניכם הנציגים של קבוצת הרובוטים הגדולים, שהביאו גם את הדגם של הרובוט שלהם לכאן ותיכף יסבירו לכם על זה.
<חיה עידן: רותם, תתחילי, יש לכם 10 דקות.
<רותם: כמו שחיה אמרה, אני קפטן של הקבוצה.
<רותם: אנחנו מתחרים בתחרות רובוטיקה, שנקראת FLL.
<רותם: הנושא השנתי שלנו השנה זה אסונות טבע.
<רותם: יש שני חלקים בתחרות, חלק ראשון זה החקר, אנחנו חוקרים את הנושא שהוא בעצם אסונות טבע, אנחנו צריכים למצוא פתרון, רעיון.
<רותם: הרעיון שלנו השנה זה מיטות שיכולות לעזור לאנשים שלא יכולים לזוז בבית חולים, הם יבואו וכאילו יגנו עליהם.
<רותם: אנחנו עוד מפתחים את הרעיון.
<רותם: החלק השני זה הרובוטיקה, כמו שאתם רואים פה.
<רותם: יש לנו רובוט שבנוי מחלקי לגו ואנחנו צריכים לעבור איתו בעצם משימות בשתיים וחצי דקות, כמה שיותר משימות.
<רותם: עכשיו כל אחד מהחברים לקבוצה יסביר לכם על המשימה.
<רותם: קרין, תתחילי.
<קרין: המשימה הראשונה שלנו היא כמה מכשולים.
<קרין: הרובוט צריך לעבור את רוב המכשולים, ככל שהוא עובר יותר מכשולים ככה הוא מקבל יותר נקודות והמטרה שלו זה להגיע לשם, לסוף המכשולים.
<איתמר: יש את המשימה של השלט.
<איתמר: הרובוט בדרך כלל צריך להרים את השלט למצב אנכי, בלי ששום דבר יחזיק אותו, בלי ששום דבר ייגע בלוח הזה פה, חוץ מהצונמי.
<איתמר: עדיין ייחשב מקרה כזה, אבל השלט צריך עדיין להיות גלוי כדי שאם זה היה מקרה אמיתי, שיוכלו לראות אנשי הפינוי שהוא מצביע לכיוון שדה התעופה.
<תלמיד: במשימה הזו הרובוט צריך להגיע מהבסיס, מהמטוס, ופשוט לנחות על הזרוע ולהטיס אותו עד האזור הצהוב.
<תלמיד: יש ניקוד שונה בין האזור הצהוב לאזור הכתום, באזור הכתום יש יותר ניקוד ובאזור הצהוב יש פחות ניקוד.
<ינון: יש כל מיני חפצים שנמצאים באזורים, חפצים כמו הפנס, כמו אנשים, כמו הדלת, והרובוט צריך לקחת את החלקים ולהעביר אותם לאזור הבטוח, שזה האזור האדום.
<אורי: כאן בעצם יש משימה של עץ, שיש בו ענף כזה שמתנדנד.
<אורי: המטרה של הענף זה להיות כאן מתחת.
<אורי: אם הוא נוגע בחוטי החשמל האלה, לא הצלחת, אם חוטי חשמל נפלו גם לא הצלחת.
<אורי: זה צריך להיות במצב כזה שהענף יהיה מתחת לחוטי החשמל.
<קריאה: זה היה מתאים עכשיו לירושלים, רק זה לא עזר, אתם לא הייתם שם.
<דרורי גניאל: כי לא היה להם הרובוט הזה.
<חיה עידן: מה כבר הספקתם לתכנת, מה כבר הרובוט יודע לעשות?
<תלמיד: הרובוט יודע לעשות את המשימה של המטוס, המשימה של לקחת אותו מהאזור הצהוב, הוא יודע לעשות גם את שני אלה, אבל ברגע שהוספנו חיישנים אנחנו עכשיו צריכים לתכנת את זה גם עם החיישן.
<תלמיד: הוא יודע לעשות את המשימה של החיות, שהוא צריך לקחת את החיות איתו וגם את המשימה של האיש הירוק, שהוא צריך לקחת אותו.
שמעון אוחיון: הוא עוד לא מצליח להפריד בין הענף לחוטי החשמל.
<תלמיד: אנחנו עובדים על זה, ממש עוד מעט.
שמעון אוחיון: אז תגידו את זה לברקת.
<דרורי גניאל: אולי תראו לנו משהו אחד שעובד?
<דרורי גניאל: יש משהו כזה שעובד, או שרק הסברים?
<תלמיד: יש פה את החיישן מרחק, שלא יתפוס אתכם.
<תלמיד: (הדגמה).
<תלמיד: הוא קלט משהו שעמד פה.
<תלמיד: היד שלך.
<חיה עידן: איזה יופי.
<חיה עידן: כל הכבוד.
<תלמיד: זה בעיקרון מה שהוא עושה עד עכשיו.
<דרורי גניאל: תגיד לי, כזה שרוחץ לבד את הכלים, אתם יכולים לעשות כזה?
<חיה עידן: יש כאן מגע, שבמידה שהוא נתקל במשהו אז אפשר להגיב עבורו, ויש גם חיישן שעובד במנוע, כך שאם גלגל אחד נתקע, אז הרובוט יכול לזהות את זה ולתקן את עצמו, כי הוא צריך להיות אוטונומי לחלוטין.
<חיה עידן: הם רשאים לגעת בו רק בזירת הפיט.
<חיה עידן: יש שני דברים קטנים שאני רוצה לציין.
<חיה עידן: יש לנו שתי קבוצות של רובוטיקה, זאת הקבוצה של הצעירים.
<חיה עידן: יש עוד קבוצה של הוותיקים שגם היא משתתפת בתחרות ויש את הקבוצה של הוותיקים ותיקים שהשנה, שנה ראשונה, הצטרפו לתחרות - - - זה הרובוט האילתי הראשון, האמיתי.
<חיה עידן: זה נפלא, הרובוטים האלה, הקבוצה הזאת היא קבוצה שהשתתפה כבר שלוש שנים בתחרויות FLL וזכינו בפרסים, יש לנו הרבה גביעים שם.
<אפרת זקס: אפשר לראות את שולחן הגביעים של בית הספר.
<חיה עידן: השנה אנחנו הצטרפנו לתחרות FRC, יש קבוצה ממכבים רעות שאימצה אותנו ונידבה לנו חלקים כדי שנתחיל להתאמן, משום שהקי-קופ של התחרות זה רק ב-4 בינואר, זה משודר מנאס"א לכל העולם, אנחנו עולים למחרת לבניין חיל האוויר לקחת את החלקים ויש לנו שישה שבועות לבנות רובוט עובד שיעשה משימה שאף אחד מאיתנו לא יודע עליה, שולחים לנו כל מיני רמזים, אבל אף אחד עדיין לא יודע מה זה הולך להיות.
<אפרת זקס: משימת האתגר תפורסם בכל העולם באותו יום באותה השעה.
<חיה עידן: יש לי שניים מחברי הקבוצה, ניר ונועם, אני אשמח אם הם יספרו לכם.
<ניר: אני ניר, זאת נועם.
<ניר: אנחנו מקבוצת FRC.
<ניר: זה FLL, שם זה FRC.
<ניר: בעצם פה אנחנו עובדים על רובוט שהוא לגמרי רובוט אמיתי, לא לגו ולא שום דבר שהוא צעצוע.
<ניר: כשמסיימים אותו הוא מגיע למשקל של 50-60 קילו, אנחנו עובדים עם מברגות, עם סכינים, עם מסוריות.
<ניר: הכול פה זה חלקים אמיתיים לגמרי.
<ניר: כמו שטכנאי רכב או מהנדסים עושים, אז אנחנו עושים את זה בכיתה י'-י"א, על הרובוט הנחמד שלנו.
<ניר: כעיקרון זה כמו אב טיפוס, רק כדי להכיר איך הכול פועל.
<ניר: אלה חלקים שהשלנו מחברים בקבוצה אחרת שאימצו אותנו, מסבירים לנו הכול, ואלה חלקים, הכול כזה מאולתר, זה כיסא, כאילו אב טיפוס נחמד.
<ניר: אני אחראי תכנות, אני לומד הנדסת תוכנה ולמדתי מידענות ב-ז', ח', ט', ועכשיו אנחנו לומדים שפת תכנות שונה לגמרי, משהו חדש, שלא נפגשנו איתו עדיין.
<ניר: אנחנו מדברים עם מומחים מכל הארץ ולומדים, זה לא פשוט בכלל.
<חיה עידן: איך קוראים לזה?
<ניר: זו תוכנה שנקראת לאב-יו, של נשיונל איסטרום, שזה גם פלטפורמה וגם שפת כתיבה, שמשמשת הרבה ל - - -
עמרם מצנע: יש איזה גוף מקצועי טכנולוגי שמלווה אתכם?
<דרורי גניאל: כן, אולי כדאי להוסיף כאן בחלק הזה, ברשותכם, שגם הזירה הזאת היא זירה קהילתית מבחינתנו.
<דרורי גניאל: בית הספר גייס, יחד עם התכנית, מהנדסים ואנשי טכנולוגיה אילתיים.
<דרורי גניאל: בוריס נמצא פה, הוא דוגמה אחת.
<דרורי גניאל: גייסנו לכאן את מי שמשמש היום כמנהל נמל אילת, בעברו הבאתי אותו לפה כמורה לאלקטרוניקה ומחשבים, גדעון, והוא גייס אנשים נוספים שהם תומכים את העבודה שמובילה כאן חיה ביחד עם אפרת והצוות, שזה לא משהו שנעשה, קונים ועושים, אלא יש פה גיוס, כולל המשאבים, כולל ציוד טכני ואכן זה לא קונץ לקנות ולעשות, אלא להשיג, לפתח, לגייס את הקהילה כולה, ולכן הפרויקט הזה הוא פרויקט שגולדווטר מוביל אותו, אבל הוא בהחלט קהילתי.
<ניר: כן, חוץ מזה אנחנו מתחילים רעיונות, מסבירים, מעלים את המודעות של העיר לקבוצה, כי אנחנו בעצם הקבוצה הראשונה והיחידה בעיר ואנחנו רוצים שכולם יידעו וכמה שיותר ייקחו חלק.
<ניר: אז נגיד בבתי ספר יסודיים אנחנו עושים כמו קורסים קטנים של הרובוטיקה של הלגו, מנסים כמה שיותר לשתף.
<ניר: יש לנו דף פייסבוק, יש לנו איסטגרם, עיצבנו לעצמנו סמל, גם על המחשב, אני אאיר אותו.
<ניר: לכל קבוצה יש סמל ושם ומספר.
<ניר: אז אנחנו קבוצה מספר 5291, מאילת.
<חיה עידן: לכל קבוצה יש שם, לקבוצה הזו קוראים אימפריוס.
<חיה עידן: הנה הסמל.
<חיה עידן: חבר קבוצה עיצב.
<דרורי גניאל: למה שחור כזה ומפחיד?
<דרורי גניאל: בוא נגיד משהו יותר נינוח.
<ניר: לא, חשבנו על פרחים ולבבות, אבל זה לא התאים לשם, אז - - -
<דרורי גניאל: תשובה מצוינת, תודה.
<ניר: היינו אילתים, כשהיינו ב-FLL, עברנו לאימפריוס, כזה שם שיהיה יותר בוגר.
שמעון אוחיון: מה יהיה עם שמות עבריים?
<ניר: חשבנו על שם עברי, אבל אנחנו בונים על הגמר שהוא בארצות הברית.
שמעון אוחיון: יש לכם תירוץ, בסדר.
<ניר: כעיקרון הרובוט שלנו פועל כזה על מתח של מצבר, כמו של אוטו, הוא פה למטה.
<ניר: אנחנו עובדים עם מצבר, כאילו הכול פה זה אמיתי לגמרי, שוב.
<ניר: יש לנו את המעבדה שלנו, חדר, אנחנו מנסרים, נגיד היינו צריכים לקדוח חורים כדי להעביר פה את כל החלקים והאזיקונים, כי אין לנו ברגים בינתיים.
<חיה עידן: תאר לו שעשיתם את זה ממשענת של כיסא.
<ניר: אמרתי, זה כיסא.
<קריאה: אבל זה היה כיסא שבור.
<ניר: שבור, מתנת אפרת.
<ניר: חוץ מזה, אם יש לכם שאלות, אני מה זה אשמח לענות.
שמעון אוחיון: איך זה להיות בן תושב אילת?
<ניר: אותו אתה שואל?
שמעון אוחיון: אותך אני שואל.
<ניר: מה זאת אומרת?
שמעון אוחיון: תשמע, זה כיף לראות אתכם, ספרו לנו גם כאילתים, אתם רחוקים ממרכז הארץ.
שמעון אוחיון: אם היית עכשיו קרוב, לא יודע מה, לא רוצה להגיד לאלביט, או לאלתא, והיית בבית ספר תיכון באשדוד קרוב, אז הצד הרובוטי בוודאי היה זוכה, אבל - - -
<ניר: תשמע, קודם כל יש לנו בעיה כזה, אנחנו בפריפריה, רוב המומחים, אנחנו בשיחות של שעות על גבי שעות בטלפון, על כל בעיה הכי קטנה, שזה לא פשוט.
<ניר: יש איתנו מנטורית שעובדת איתנו, מהתכנות, שהיא שינשינית בלוטן והיא באה לתת לנו הרצאות כל שבוע.
<ניר: אני לא אגיד שזה קל, זה ממש לא קל לעבוד מאילת כשכל הקבוצות הגדולות הן במרכז הארץ, גם את החלקים האלה, אם לא היה לנו את מכבים-רעות שהם צמודים אלינו כבר שלוש שנים וביקורים פה ושם, גם זה לא היה עכשיו.
<ניר: זה הכול הם הביאו לנו, זה לא מובן מאליו לראות כמה חלקים מחוברים עם אזיקונים בשבילנו.
<ניר: זה משהו שעד היום, כל שנה שהיינו עולים לגמר, בנוקיה של ה-FLL, אז היינו הולכים ומסתכלים וואו, והיום אנחנו עושים את זה.
שמעון אוחיון: צריכים לדאוג להם שאלאופ, אלביט, אלתא, אחד המפעלים, אני לא מדבר על רפא"ל, שיאמצו אותם.
עמרם מצנע: רוב החברות האלה כבר מאמצות בתי ספר.
<דרורי גניאל: יופי, תודה רבה לכם על ההסבר.
<דרורי גניאל: תודה לחיה, תודה לאפרת.
<דרורי גניאל: אנחנו יוצאים למפגש סיכום של חברי הוועדה.
<אפרת זקס: תודה, תלמידים, אתם הייתם מקסימים.
<אפרת זקס: תודה רבה.
<דרורי גניאל: אני אומר שוב בוקר טוב, משהו בכבודה של האכסניה.
<דרורי גניאל: זו ספריית בית הספר החדשה.
<דרורי גניאל: אני מצאתי תורמת אמריקאית שהצלחתי לשכנע אותה בחשיבות ספרייה בבית ספר ובו 1,200 תלמידים והצלחנו לגייס הרבה מאוד כסף ובזכות התרומה שלה עשינו כבר שתי ספריות, זאת הספרייה השנייה, ספרייה אחת בבית ספר על שם רבין, תיכון גם הוא, וגם כאן.
<דרורי גניאל: הרעיון היה לעשות משהו מאוד מודרני, קווים נקיים, שיהווה בית חם לתלמידים.
<דרורי גניאל: אנחנו עוד לא סיימנו כאן את העבודה, יש פה השקעה מאוד גדולה של אדריכלית, של מי שמלווה את הנושא של סביבות אסתטיות, לימודיות, מנהלת בית הספר, המנהלת היוצאת, וכאן אפרת כמובן, וזה עתיד להיות מקום מאוד מסביר פנים ובית לתלמידים.
<דרורי גניאל: אז קצת משהו בכבודה של האכסניה ותודה לאפרת על האירוח ועל מה שראינו ברובוטיקה.
<דרורי גניאל: אני משאיר ליושב ראש הוועדה ולראש העיר אולי לסכם במילים אחדות, התייחסות של חבר הכנסת אוחיון.
מאיר יצחק הלוי: אני אגיד כמה מילים לפני שאני נותן ליושב ראש לסכם.
מאיר יצחק הלוי: קודם כל אנחנו עוד פעם מודים לכם שבחרתם להיות איתנו.
מאיר יצחק הלוי: דבר שני, אני מקווה שהשעות האלה, גם אתמול וגם היום, העשירו את עולמכם בכל הקשור לעיר אילת, ודאי וודאי בהתמקדות בנושאים החינוכיים, ודאי וודאי באתגרים המאוד מאוד מיוחדים שמולם ניצבת העיר וגם השאלות ששאל חבר הכנסת אוחיון, אנחנו מבינים, אם אני מוציא היקש, שאתה מבין את האתגרים.
מאיר יצחק הלוי: כמו למשל נושא המרחק, כמו דברים שקיימים בעיר הזו, לכן מבחינתנו הרעיון שאנחנו נרכז את הנושאים ונציף אותם בפניכם לקראת דיון שהייתי שמח מאוד אם היה דיון מתכלל כזה, זאת אומרת לוקחים כבר כמה נושאים על העיר אילת, זה יכול להיות בהחלט דבר נכון.
מאיר יצחק הלוי: ויש דברים שאנחנו רואים בהם דברים דחופים, בעיקר בעיקר בהיערכות שלנו לשנת הלימודים הבאה עלינו לטובה, כי יש דברים שטוב שיטופלו עוד בטרם נגיע לחודש מאי, כי כבר אחרי זה אני חושב שזה מאוחר, לפחות בכל מה שקשור לשנה הבאה.
מאיר יצחק הלוי: ודיברתי על הדברים.
מאיר יצחק הלוי: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה, מבחינתי כראש עיר, כמחזיק תיק חינוך מזה עשר שנים, כאיש חינוך, האמירה המשמעותית ביותר של העיר הזאת, ברצותה להיות עיר איכותית, טובה, שיודעת להחזיק את עצמה כלכלית, זה מערכת חינוך איכותית ומשובחת.
מאיר יצחק הלוי: אני תמיד נזכר, זה כבר עונה לשאלה של היי טק, שהגיעה לכאן חברת אלביט בזמנו, אני הייתי אז סגן ראש עיר, זה היה בשנים 95'-96', הדבר הראשון שהם רצו, דרך אגב הם היו צריכים להגיע לפה עם 400 מהנדסים, הנדסאים, לבורנטים וכן הלאה, אפילו הוקצה להם שטח, הדבר הראשון שהם רצו לדעת, אז הייתי מחזיק תיק חינוך כסגן ראש עיר, זה איזה מערכת חינוך אנחנו מציעים לאנשים שלהם.
מאיר יצחק הלוי: הם אמרו, אם מערכת החינוך לא טובה, או שלא נהיה כאן או שנקים מערכת עצמאית.
מאיר יצחק הלוי: לכן אני אומר שזה מפתח גם לפיתוח הכלכלי של העיר, ותרומתכם כשלטון המרכזי היא משמעותית ביותר.
מאיר יצחק הלוי: ושוב, תודה, ונקווה שנתראה בקרוב.
שמעון אוחיון: לפני שאתה מסכם, עמרם, באמת בעניין הזה.
שמעון אוחיון: קודם כל, מה אני אגיד לכם, אני מאוד מאוד יוצא בהרגשה מרוממת וכיף היה לי להיות איתכם.
שמעון אוחיון: ממש מבחינה זאת לראות את ההיערכות בכל מה שקשור למערכת החינוך כאן, היא מאוד חיובית וחיונית וזה נותן תחושה ודחיפה לבוא ולהגיד, הנה, בוא כאן תתגייס ותסייע בדברים הללו.
שמעון אוחיון: אם מותר לי לנסות לזרוק טיפים בנקודה הזאת, כי אתם אמרתם שאתם בקשרים עם קרן בטורונטו, שותפות 2000, אני הייתי בודק.
שמעון אוחיון: גב' יוליה קושיצ'קי קשורה פה?
מאיר יצחק הלוי: ודאי, הבן שלה חבר בוועדה כבר.
מאיר יצחק הלוי: לא היא, אבל הבן.