GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לימור לבנת: אז הסכום הזה, שיתחלק על פני לא הפועל אלא כל המרכזים – אני לא יודעת אם אתם תדעו מה לעשות עם כל-כך הרבה כסף, שזה לגמרי לא ברור לי, זה גם אמור להיות על-פי קריטריונים מסוימים, כך אני חושבת צריך שיהיה.
לימור לבנת: סליחה, לא להפריע לי בבקשה.
לימור לבנת: אני חושבת שהוועדה תצטרך לעמוד על זה שייקבעו אמות מידה לאן הכסף הזה ילך – כולו, אגב, לא רק התוספת הזאת, לא רק הדלתא הזאת.
<יורם ארנשטיין: - - - זה מה שאתם רוצים.
לימור לבנת: סליחה, אני מבקשת ממך, יורם.
לימור לבנת: אבל להגיד לי שאני הולכת נגד המרכזים?
לימור לבנת: להגיד לי, בואו נשלב ידיים?
לימור לבנת: סליחה, אנחנו משולבי ידיים.
לימור לבנת: וכל פעילות שתיעשה יחד עם הפעילות של "פרחי ספורט", הכול ייעשה יחד עם האיגודים, משרד הספורט לא עושה שום דבר לבד.
לימור לבנת: הכול ייעשה יחד עם האיגודים.
לימור לבנת: יש צוות היגוי בראשותה של המנכ"לית, אורלי פרומן, וצוות מקצועי שאורי שפר עומד בראשו, מתוקף החלטת הממשלה שהתקבלה כי אני הבאתי את זה להחלטת ממשלה, את תוכנית "פרחי הספורט".
לימור לבנת: וכל מה שאנחנו עושים, בצדק אנחנו עושים.
לימור לבנת: אנחנו עושים אותו בצורה הגונה, בצורה שקופה, בצורה נכונה.
לימור לבנת: ומה שאני מביאה היום זה לא להיכנס במרכזי הספורט.
לימור לבנת: זה לאפשר ניהול תקין, כמו שאני פועלת מאז שמוניתי לתפקידי בקדנציה הקודמת, שהכול יהיה שקוף, שהכול יהיה בצורה מסודרת, שהכול יהיה בצורה הוגנת, שהכול יהיה בצורה שבה המחאות הזכות – שזו תופעה פסולה, מסכלת את מהות התמיכה; מה שאתם עושים עכשיו שאתם מחתימים את הקבוצות על המחאות זכות, זה בא לחתור תחת החוק הזה.
לימור לבנת: אני אומרת את זה ברור, אמר את זה קודם יעקב פרידברג שהוא ממחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.
לימור לבנת: מדובר כאן בכספי ציבור, וההמחאה הזאת צובעת את כספי הקבוצות, כאילו היא חלק מאותם 4% בעצם, אותם 4% שהם יותר מ-5%–10% שהיו שם קודם.
לימור לבנת: וכספי ציבור שמועברים כתמיכה – כתמיכה לקבוצות, אני מתכוונת כרגע – הם נועדו לגוף, לאותה קבוצה לצורך ביצוע הפעילות בגינה הוא מקבל את התמיכה, וזה בתוך אמות מידה, ולכן, זה צריך להיות כך.
לימור לבנת: ממה נפשך, אם אתם מעבירים את זה תוך 72 שעות כמו שאתם אומרים, לקבוצות.
לימור לבנת: אז אני לא מצליחה להבין את כל העניין הזה.
לימור לבנת: ולכן צריכה להיות כאן הפרדה, וכל קבוצה שתרצה את כספה להעביר למרכזים – המרכזים עוזרים לקבוצות, וזה בסדר, וכל התיאורים שלכם הם תיאורים מצוינים.
לימור לבנת: זה בסדר גמור, אתם נותנים ואתם עושים ואתם מבטחים ואתם משפיעים רוב טוב וחסד, הכול בסדר גמור.
לימור לבנת: זה תפקידכם, תמשיכו לעשות את זה, איש לא מפריע לכם, אבל הכסף הצבוע על-פי אמות מידה ממועצת ההימורים, של ועדה ציבורית על-פי חוק, צריך להגיע לקבוצות.
לימור לבנת: כל קבוצה שתרצה, תוכל לתת הוראת קבע בסניף הבנק שלה ולהעביר את זה להפועל, למכבי, לעצמה, לביתר, לאליצור, זה בסדר גמור.
לימור לבנת: ואז, זו זכותה של הקבוצה, זה עבר אליה על-פי אמות מידה, כחוק, כדין, באופן הוגן, כהיגיון, ואחר כך שיעבירו אליכם, תקנו לה ציוד, תבטחו אותה מעבר למה שאתם עושים במסגרת ה-4%, ותתנו בטוחות – שאני לא יודעת לגבי זה בכלל איך זה עובד, עם בנקים, הלוואות, אינני יודעת, אבל נניח שזה בסדר.
לימור לבנת: תעשו את זה, בסדר גמור.
לימור לבנת: להגיד לי שאני נכנסת במרכזים?
לימור לבנת: אם הייתי רוצה להיכנס למרכזים הייתי מביאה הצעת חוק כאן שתבטל את ה-4%, בדיוק על-פי דוח זליכה.
לימור לבנת: לא עשיתי את זה.
לימור לבנת: יכולתי לעשות את זה, אתה יודע את זה היטב.
לימור לבנת: באתי לכאן עם תיקון לחוק, שאני חושבת שהוא מידתי, הוא ציבורי, הוא חוקי, הוא הגון, הוא נכון, יש בו ניקיון כפיים.
לימור לבנת: ואתה אומר לי שאני עושה את זה?
לימור לבנת: מי הביא לכאן אוטובוסים עם ראשי קבוצות?
לימור לבנת: אני?
לימור לבנת: אתם מספרים לי כאן, אתם אומרים – לא באו ראשי הקבוצות הגדולות מתוך כבוד אלי, נאור גלילי?
<נאור גלילי: זה מה שאמרו לי.
לימור לבנת: נאור גלילי, בחייך, אני אגיד לך עכשיו.
לימור לבנת: הגיעו אלי כי הם לא באו לכאן – או חלקם, או יש כאלה; אני לא אומרת שאלה דווקא או אחרים, בלי לנקוב כרגע – הרי אתה יודע היטב שאני יודעת בדיוק מה קורה בספורט הישראלי.
<נאור גלילי: לגמרי.
לימור לבנת: בדיוק מה קורה בספורט הישראלי.
לימור לבנת: למדתי את הנושא על בוריו ואני יודעת כל דבר ודבר, כולל כספים, כולל שמות, כולל אנשים, כולל קבוצות, כולל הכול.
לימור לבנת: ואני יודעת שאנשים לא באו לכאן כי הם חוששים - -
<נאור גלילי: ממה?
לימור לבנת: - - מזה שאתם מהלכים עליהם אימים.
<נאור גלילי: אבל אנחנו לא עובדים מול הקבוצות, לימור.
<נאור גלילי: לימור, זה לא נכון.
עמרם מצנע: נאור.
<נאור גלילי: היא שאלה אותי, אני עונה.
לימור לבנת: לא, אני לא שאלתי אותך.
עמרם מצנע: אנחנו צריכים לסיים.
לימור לבנת: אני סיימתי, משפט אחרון.
לימור לבנת: מה שנאמר קודם על-ידי חלק מהאנשים האמיצים שהגיעו לכאן הוא הדבר הנכון משום שמרכזי הספורט הם אלה שמחזיקים בידם כבר לא ייפויי כוח, אם כי חלקית גם זה לא בצורה הקודמת, אבל הם אלה שאחר כך קובעים מי יהיו ראשי האיגודים ומי יהיו הספורטאים שיצאו או לא יצאו - - -
<מיכאל וייסמן: כמו בוועד בית.
לימור לבנת: אני מבקשת לא להפריע לי.
לימור לבנת: הם אלה שקובעים מי יהיו ראשי האיגודים, מי יהיו הנהלות האיגודים, מי יהיו בכל מקום.
לימור לבנת: הם אלה שיושבים בכל מקום, ובכך יש למרכזי הספורט כוח רב גם להחליט מי יקבלו מקדמות ומתי ומי לא יקבלו מקדמות ומתי בין הקבוצות, ואלה מהקבוצות שגם – חלקם, שהיום שייכים למרכזים, עושים את זה מתוך אותו חשש לבוא לכאן, כמו מתוך אותו חשש להיות חברים במרכזים.
לימור לבנת: את זה פחדו לבוא ולהגיד, בודדים הסכימו היום לבוא לכאן.
<קריאה: אין פה שום נציג קבוצה, לימור.
עמרם מצנע: אני רוצה לסכם ולומר כך.
עמרם מצנע: אל"ף, אנחנו קיימנו שלושה דיונים רצופים, וניתנה הזדמנות כמעט לכולם – אי-אפשר אף פעם לכולם – להביע את דעתם, להציג את הדברים כפי שהם רואים אותם, כפי שהם מבינים אותם.
עמרם מצנע: שנית, אני יוצא מתוך הנחה שגם ראשי הקבוצות וגם המרכזים, וכמובן משרד התרבות והספורט ורשות הספורט, וכל האנשים שהגיעו לכאן, ורבים הגיעו לכל שלוש הפגישות, הם כולם אנשים אכפתיים, שהספורט מלווה אותם והם מלווים את הספורט לאורך שנים ארוכות.
עמרם מצנע: והחוק אכן מעלה חששות – חששות לפגיעה בקבוצות קטנות וקבוצות פריפריאליות וקבוצות במגזר הערבי, ואני מציע לא להתעלם מהחשש הזה.
לימור לבנת: אני לא מתעלמת.
עמרם מצנע: לא, אני לא אמרתי שאת מתעלמת.
עמרם מצנע: אני אומר לכולנו.
עמרם מצנע: ועולים כאן דברים מכאן ומכאן.
עמרם מצנע: גם ההגעה של חברים מהקבוצות, מהמרכזים, מהרשויות המקומיות – בואו נודה על האמת, הלוא כל אחד שרוצה לחזק את דעתו, מזמין ומוודא שיבואו לכאן אותם אנשים שיכולים להביע ולחזק את דעתו, ולכן הדברים בסופו של דבר מתאזנים.
עמרם מצנע: אני חושב שהוועדה הזאת שמעה באמת בסבלנות – לא תמיד בשקט אבל בסבלנות – את כל מי שהיה לו מה לומר, וקיבלנו תמונה די ברורה של הדברים.
עמרם מצנע: אנחנו, בעקבות שלושת המפגשים האלה, נעשה מפגש - או יותר, משותפים שלנו, פנימית – ונראה מה נכון להוסיף, לגרוע, לתקן, לשנות בהצעת החוק, ואז נגיע לאותה סדרת דיונים – יכול להיות שהיא תסתיים בדיון אחד, יכול להיות יותר – כדי לעבור סעיף-סעיף, כפי שנהוג, ולהביא את החוק לקריאה שנייה ושלישית במליאה.
עמרם מצנע: אבל, אין ספק שדרושה עוד עבודה וניסיון לחדור לעומק כדי שמצד אחד, באמת אפשר יהיה לפתוח את היריעה, לאפשר בחירה אמיתית – לא מתוך לחץ, לא מתוך כוח, לא מתוך שום שיקולים זרים ואחרים – לראשי קבוצות להחליט איך הם רוצים לקבל את הכספים המיועדים להם, ומצד שני כמובן לאפשר למרכזים – שאני חושב שעשייתם היא חשובה מאוד, היא נחוצה מאוד, ולדעתי הספורט גם לא יכול להתקיים, במתכונת שאנחנו רוצים, בלי מרכזים בעלי יכולת, לא רק מקצועית אלא לפעמים גם יכולת של הרשויות המקומיות, ולגופים הממשלתיים אין יכולת בגלל הכללים והנהלים לפתור חלק מהבעיות.
עמרם מצנע: ואני מכיר את זה גם אני מתוך השטח, ויודע שהרבה פעמים אתה צריך כלים שהם עוקפים חלק מהביורוקרטיה, כי אם אנחנו בסופו של דבר נהיה רק חסידים של הביורוקרטיה, אנחנו לא נצליח לקיים, לא רק את פעילות הספורט אלא פעילויות רבות נוספות גדולות.
עמרם מצנע: וכל פעם שחוק מגיע לסיומו, כבלים ביורוקרטיים נוספים – ומי שעובד בשטח יודע את זה – ועל כן, צריך למצוא בסופו של דבר את האיזון הנכון.
עמרם מצנע: זה התהליך שאנחנו נעבור אותו.
עמרם מצנע: אני מאוד מודה לכל מי שבא, מצטער על מי שלא הצליח לומר את דברו, ואנחנו ניפגש בהמשך.
עמרם מצנע: קודם כול, תודה רבה לכם, אני מתנצל בפני אלה שהמתינו.
עמרם מצנע: רצינו להתחיל ב-15:00 אבל היו עדיין הצבעות.
עמרם מצנע: מי שיודע, לא נהוג לעשות ישיבות ועדה בזמן שהמליאה מתכנסת, אבל בעצה אחת עם השר חשבנו שחשוב מוקדם ככל שאפשר, לאחר שהשר הציג את תכניתו בפני התקשורת והציבור, שהשר יבוא ויציג גם בפנינו את תכניתו.
עמרם מצנע: ומאחר שלוחות הזמנים של כולם עמוסים, לא מצאנו מקום טוב יותר, מוקדם יותר ומתאים יותר, ועל כן אנחנו עושים את זה כאן ועכשיו.
עמרם מצנע: סדר הדברים יהיה שלאחר הפתיחה שלי השר כמובן יציג בפנינו את תכניתו, ולאחר מכן נאפשר קודם כול לחברי הכנסת ואחר כך גם לאורחים לשאול, להעיר , להאיר, ככל שתרצו.
עמרם מצנע: משך הזמן יהיה לא אחרי 17:00, כלומר כשעה וחצי, או פחות, אם תגלו פחות עניין.
עמרם מצנע: אני יודע שיש כמה חברי כנסת שיצטרכו לצאת באמצע, ננסה לתת להם קדימות.
עמרם מצנע: אני רוצה לפתוח רק במשפט אחד.
עמרם מצנע: ישבתי עם השר הרב שי פירון על התוכנית וקידמתי בברכה את התוכנית, שנדמה לי שמציגה בפעם הראשונה מאז שאני זוכר אבל בטח בכנסת הנוכחית, שעוד מעט תמלא לה שנה, תכנית מקיפה, רחבה, לא "חאפ לאפ".
עמרם מצנע: ולא דברים שיקרו מחר בבוקר אלא תהליך מתמשך עם כוונה ורצון לקבע אותו גם בתהליך חקיקה מתאים ונכון, וגם כמובן בשיתוף פעולה ודו-שיח מתמשך עם כל השותפים, כדי להביא תוכנית כזו לא רק לביצוע אלא גם ליצירת מציאות חדשה ומציאות אחרת.
עמרם מצנע: ואני לא רוצה להרבות יותר במילים, אני חושב שהתוכנית היא נכונה, היא ראויה.
עמרם מצנע: יש בה כמובן עוד הרבה דברים שיצטרכו פירוט, ניתוח והתדיינות, אבל בסך הכול אני חושב שהוועדה בדיוניה השונים עסקה בחלק מהתחומים ואני שמח שמתקיים שיתוף פעולה, ואני חושב שבאמצעות שיתוף פעולה כזה אפשר באמת להגיע להישגים.
עמרם מצנע: אין ספק שמערכת החינוך שלנו זקוקה לשינוי, אבל תהליכי.
עמרם מצנע: אין ספק שהדבר הכי חשוב, ואני אומר את זה לא רק כי אני יושב-ראש ועדת החינוך ושר החינוך נמצא פה, שהחינוך הוא באמת הפלטפורמה, המנוף, הדרך האמיתית לחזק את החברה הישראלית, לסגור פערים בתוך החברה הישראלית ולהכין את הדורות הבאים שלנו למציאות משתנה, מורכבת, רגישה, מסובכת, כאן בחלקת האלוהים הקטנה של כולנו.
עמרם מצנע: אז תודה רבה וכבוד השר, בבקשה.
שי פירון: שלום, תודה רבה לך, מכובדי יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת עמרם מצנע.
שי פירון: חברי סגן שר החינוך אבי וורצמן, יושב-ראש האופוזיציה בוז'י הרצוג, חברי הכנסת, פעילי חינוך רבים, נציגי ארגונים שיש כאן, שלטון מקומי, אני רוצה ברשותכם להציג את התוכנית "ישראל עולה כיתה" בשלושה חלקים.
שי פירון: בחלק הראשון אני רוצה ברשותכם לתת את הרקע, בחלק השני אני רוצה להסביר את המהות, את העקרונות של התוכנית, ובחלק השלישי אני רוצה להסביר את הפרטים, את פרטיה, איך היא מתפרטת.
שי פירון: אני מתנצל בשם עובדי משרדי שנמצאים היום ביום עיון על יישום הרפורמה שנקבע מראש.
שי פירון: ומכיוון שבשבוע הבא אני בחו"ל ובשבוע שאחרי עמרם בחו"ל רצינו לקיים את הישיבה היום ולא לדחות אותה.
שי פירון: אז אני נאלץ להיות כאן לבדי ללא בכירי המשרד שהם אלה שעומדים בעצם מאחורי העניין.
שי פירון: אז אני רוצה ברשותכם למסור את ההתנצלות הכנה, היה ראוי שנהיה כאן כולנו אבל זה לא הסתדר בלוחות הזמנים.
שי פירון: וחשבנו שנכון יותר לקיים את המפגש בהרכב חסר מאשר לדחות אותו למשך זמן רחוק כל כך.
שי פירון: אני רוצה לתת כמה נקודות רקע כדי שנוכל להבין את הקונספט.
שי פירון: הדבר הראשון שאני רוצה לומר: בואו ניתן תמונת מצב.
שי פירון: תמונת המצב שאני רוצה לתת עכשיו נוגעת בשלושה מעגלים.
שי פירון: בואו נדבר לרגע על נתון שמנטרל מהשיח חרדים וערבים, כי בדרך כלל כשאנחנו רוצים להסביר למה יש לנו צרות, אז אנחנו אומרים: למה יש?
שי פירון: בגלל החרדים והערבים.
שי פירון: אז בואו ננטרל רגע את החרדים והערבים מהדיון.
עיסאווי פריג': תחזור בך.
עיסאווי פריג': יש לך צרות - - -
רות קלדרון: זה לטוב, לא לרע.
שמעון אוחיון: צרות טובות.
שי פירון: בואו ננטרל ונסתכל רגע על שני נתונים משמעותיים שמלמדים איפה אנחנו נמצאים.
שי פירון: בואו נסתכל על אחוז המצוינים בחברה הישראלית, ניקח את מספר המצטיינים.
שי פירון: כלומר לא נדבר על אוכלוסיות מוחלשות, לא נדבר על מי שנמצא בפריפריה, לא נדבר על מי שאפשר לטעון כלפיו שהוא תת-משיג כזה או אחר.
שי פירון: נדבר על האוכלוסיות המצוינות, רק על המצוינות, ונבחן את אחוז התלמידים המצטיינים בישראל ביחס למה שמקובל בעולם.
שי פירון: ונקבל נתון מדהים.
שי פירון: נקבל שממוצע ההצטיינות במדינות ה-OECD עומד על כ-10%, ממוצע אחוז ההצטיינות במדינות המובילות, ב-top 10 של ה-OECD, עומד על בסביבות ה-19% וממוצע המצוינים במדינת ישראל עומד על כ-5.9%.
שי פירון: זה לא קשור בשום צורה שהיא לפערים.
שי פירון: זה גם אם תלך לאלה שיש להם הכי הרבה, גם אם תשווה מצוינים למצוינים, אתה עומד משתאה אל מול התוצאות ושואל את עצמך למה זה קורה לנו.
שי פירון: נתון שני.
שי פירון: בואו נבחן את מספר הנבחנים ב-5 יחידות מתמטיקה על רצף של משנת 2000 עד 2013, עד 2012 למען האמת.
שי פירון: לכאורה, שוב, 5 יחידות מתמטיקה, אני לא מדבר עכשיו על אנשים מתקשים.
שי פירון: בואו נראה את המספר.
שי פירון: אני מזכיר לכם בהערת כוכבית: מספר התלמידים עלה, מספר התלמידים בישראל במערכת עלה.
עמרם מצנע: המספר המוחלט.
שי פירון: המספר המוחלט.
שי פירון: אז אם כן, ככה: בשנת 2000 נבחנו בסביבות ה-20,000 נבחנים במתמטיקה ברמת 5 יחידות לימוד, בשנת 2007 נבחנו בסביבות ה-12,000 תלמידים ב-5 יחידות לימוד ובשנת 2012 נבחנו כ-7,000 תלמידים ברמת 5 יחידות לימוד מתמטיקה.
שי פירון: זה אומר שיש בעיה ב"סיסטם", זה אומר שזה לא קשור עכשיו לפערים – שגם בהם נטפל, גם אליהם אני אתייחס – זה אומר שמשהו בשיטה, שמשהו בתפיסה, שמשהו באופי שבו אנחנו מלמדים לא מתכתב עם המציאות.
שי פירון: עכשיו, אני רוצה לתת נתון אחרון, כי גם הוא חשוב לי מאוד, כי זה חלק מהעניין.
שי פירון: במהלך השנים האחרונות מדינת ישראל שמה לעצמה מטרה להתקדם בדירוג העולמי במבחנים הבין-לאומיים.
שי פירון: היא השקיעה הרבה מאוד משאבים, היא נתנה שעות תוספתיות בשנים שבהן יש בחינות.
שי פירון: וצריך להגיד את האמת: לא התקדמנו.
שי פירון: בתוצאות האחרונות שניצבנו על פיהן יש התקדמויות כאלה ואחרות בציון, אבל ברמת הדירוג בעולם נשמר לדאבוננו הפער בינינו לבין המדינות האחרות, ומדינת ישראל לא שיפרה את מיקומה.
שי פירון: צריך להגיד עוד דבר, ופה אני רוצה לגעת בשאלת הפערים.
שי פירון: בכל פעם שאנחנו מציגים נתון כזה או אחר שמצביע על עלייה באחוז הזכאים לבגרות, אנחנו לא מספרים על עלייה באחוז הנשירה.
שי פירון: וזאת נקודה מאוד חשובה.
שי פירון: זאת אומרת, נכון שבשנה האחרונה יש שיפור מסוים באחוז הזכאים לבגרות, אבל יש גם גידול באחוז הנושרים.
שי פירון: וצריך לומר את הדבר הכי ברור: מדינת ישראל היא המדינה שיש בה את אחד מאחוזי הזכאות הגבוהים ביותר, באופן יחסי למספר המוחלט של בני המחזור, לתעודת בגרות.
שי פירון: אבל יש בה גם המספר הגדול ביותר של אנשים שיוצאים בלי כלום החוצה.
שי פירון: כי במדינות יש מעין פעמון: יש תעודת בגרות, יש תעודת מקצוע ויש תעודה טכנולוגית, יש מגוון של תעודות.
שי פירון: במדינת ישראל כ-50% מתלמידי המחזור מסיימים את לימודיהם בלי אף תעודה, בלי שום דבר.
שי פירון: הם הולכים הביתה בעצם כאילו 12 שנות הלימוד שלהם שעברו עליהם ביעף לא זיכו אותם בשום דבר חוץ מאישור על סיום 12 שנות לימוד.
שי פירון: אני לא נכנס עכשיו לילדים שבכלל לא מגיעים לבית-הספר, לנשירה בכיתות י' ומעלה, אני לא נכנס לזה.
שי פירון: עכשיו, השאלה למה זה קורה.
שי פירון: וכשאתה הולך ואתה מנתח בניתוח עומק את הסיבות לדברים האלה, אתה מבין שבעצם זה לא קשור בעוד שעת תגבור למבחן הבין-לאומי, זה לא קשור בזה שבכיתה ט' נתגבר את לימודי המדעים כי יש מיצ"ב כזה או אחר.
שי פירון: אלה השיטות שהיו נהוגות במערכת ואני בהחלט מבין אותן, הן נכונות, אבל למאה ה-20, לא למאה ה-21.
שי פירון: כי מה בעצם קרה כאן?
שי פירון: ופה אני רוצה רגע להסביר את נשמת העניין, את לב העניין.
שי פירון: מה שקרה זה שהעולם שינה את תפיסת הלימוד שלו.
שי פירון: אנחנו עברנו מעולם שבמרכז היה יידע, שהמורה היה הסוכן של המידע, לעולם שהמרכז שלו זאת החשיבה והיצירתיות.
שי פירון: משום שבעצם היום כשהמורה יושב בכיתה ומעביר את השיעור והתלמיד נמצא מולו עם המכשיר הזה ביד, מאה אחוז מהידע ואף יותר נמצא בידיים של התלמיד.
שי פירון: המורה הפסיק להיות הסוכן של הידע.
שי פירון: עכשיו למורה יש תפקיד חדש: הוא צריך להיות מעורר השראה, הוא צריך להיות מתסיס, הוא צריך ללמד למיין חומר, כדי שילדים לא יכתבו בעבודה על מהי אהבה אפלטונית – פשוט הראו לי עבודה כזאת – שיש מחלוקת בין אפלטון למאיר שלו, בגלל שבגוגל בתוצאות הם יצאו אחד אחרי השני.
שי פירון: אבל אחת התופעות היפות, אני רואה את זה מולי אז אני נזכר, ששמתי לב אליהן, למורה מעולה, מטובי המורות שמצאתי בחיי, שלא זיהתה את השינוי בעולם החדש, ראיתי לפני שבועיים בישיבת סיעה עם חברת הכנסת עליזה לביא.
שי פירון: עליזה לביא, למי שלא יודע, היא מורה דגולה, מרצה מחוננת.
שי פירון: חילקה דף מקורות לתלמידיה, וכתבה במקור 5: מי הייתה אמא של אברהם?
שי פירון: מה שהיא לא לקחה בחשבון, שלתלמיד החדש יש סלולר, הוא פשוט מוריד אותו מתחת לשולחן, נכנס לגוגל, כותב "אמא של אברהם".
שי פירון: וכשהמורה הגיעה למקור מס' 5 היא הופתעה איך יואל רזבוזוב שלא למד בתלמוד תורה מסוגל לומר שבמסכת בבא בתרא אמא של אברהם הייתה וכו' וכו'.
שי פירון: משום שהלמידה השתנתה, משום שהשיטה הישנה שבה אני סוכן הידע ואני אשחק בידע לפי רצוני לא רלוונטית, ובעצם אנחנו מכשירים את התלמידים של אתמול.
שי פירון: משום שבעצם עולם הידע, שהוא הבסיס, שחייבים אותו, שבלעדיו אי-אפשר להתקדם אפילו לרגע אחד, שהוא חלק נדרש.
שי פירון: שלא תהיינה אי הבנות, הבקיאות כקומה ראשונה, כקומת המסד, שלא תתבלבלו, אינני מזלזל בדברים האלה, בסוף צריך לדעת איפה זה עומד.
שי פירון: אנחנו בעצם לא מבינים שהילדים שלנו לא מצליחים במבחנים הבין-לאומיים מסיבות מאוד פשוטות: הם לא יודעים להתמודד עם השאלות ששואלים במבחנים האלה, כי שואלים שאלות של הבנה, שואלים שאלות של עיקר וטפל, שואלים שאלות של ניתוח.
שי פירון: צריכים לחנך לחשיבה ביקורתית, צריך לחנך להבנת דבר מתוך דבר, צריך ללמד לשאול שאלות, ואנחנו ממשיכים ללמד את השינון, ששוב אני חוזר ואומר: הוא קומה ראשונה הכרחית, אבל הוא לא תכלית הלמידה המודרנית.
שי פירון: אני אומר משפט שיתמצת את זה בצורה הכי טובה: בעולם שבו אני הייתי ילד – זה לא היה לפני הרבה שנים, אם יורשה לי – מכרו מוצרים, בעצם מה ששילמו עליו כסף זה היה תוצר.
שי פירון: היום מוצרים מייצרים בדולר בסין או בהודו, היום הכסף הגדול זה על רעיונות, היום מה שמוכרים זה מחשבה.
שי פירון: כשאתה משלם על המכשיר הזה, אתה לא משלם על המכשיר, אתה משלם על הרעיונות שגלומים בו, על מה שיש בו, על מה שמסתתר מאחוריו.
שי פירון: ובמידה רבה אנחנו מחנכים תלמידים שלא יודעים להתמודד עם אתגרי הלמידה במאה ה-21.
שי פירון: ומה שבעצם רצינו לעשות, רצינו לייצר עכשיו תוכנית שמתכתבת עם ההתאמה ועם האתגרים של התלמידים מהגן ואילך.
שי פירון: נקודה ראשונה.
שי פירון: אנחנו קוראים לזה "למידה משמעותית", תיכף אגדיר מהי "למידה משמעותית" בהשראת ספרו של ויקטור פרנקל, משום שגילינו בסוף שאחד הדברים המרכזיים שאנחנו מזהים כשאנחנו מסתובבים בשטח זה שהתלמידים, המורים וההורים מחפשים משהו שייגע בהם, משהו שיסעיר אותם.
שי פירון: אני קורא גם את הביקורות על התוכנית שהצגנו, אבל אני בעיקר נתקל, אני מניח שלא קל לבחון את זה, בהיקף בלתי נתפס של תגובות, גם מצד מורים, גם מצד הורים וגם מצד מומחי חינוך, של תחושה שנפתח איזה משהו מאוד מאוד גדול ואפשרות מאוד גדולה, משום שהמהות של התוכנית שאני מציע עכשיו היא פדגוגית, היא חינוכית, היא לא מבנית.
שי פירון: היא לא אומרת: תזיז שעה מפה לשם, תעשה מינהל כזה, תסגור מחוז כזה, אלא זו פעם ראשונה שאנחנו נוגעים בלב החינוך.
שי פירון: אני רוצה לומר עוד הקדמה אחת במהות של הדברים.
שי פירון: כשהתחלתי לחשוב על העניין, אני מודה, באתי למשרד החינוך, חשבתי שנעשה, על כל הדברים האלה אני חושב כבר שנים רבות, אני מודע להם, חקרתי אותם, כתבתי עליהם, עסקתי בהם שנים רבות, גם כמנהל וגם כמי שעמד בראש תנועה חינוכית שעסקה בדברים האלה.
שי פירון: התעסקתי גם בהיבטים המשפטיים כמשפטן, מכיר את הדברים באמת אני חושב לא רע בכלל.
שי פירון: אני חשבתי שאם אנחנו רוצים להצליח אנחנו צריכים לעשות שלושה דברים: האחד, אנחנו צריכים ללכת על הסכמה ציבורית רחבה.
שי פירון: למי לא יודע, אני בוגר ועדת דברת.
שי פירון: אני יודע איך זה פועל כשזה לא בא מתוך דיאלוג מעמיק.
שי פירון: ולכן פגשתי באופן אישי למעלה מ-800 אנשים, מומחי חינוך, ארגוני מורים, לכל הסוגים, מנהלי בתי-ספר, מורים, כל ראשי האוניברסיטאות, כל ראשי המכללות, כל בתי-הספר לחינוך בישראל, כל חתני פרס ישראל לחינוך, שרי החינוך כמעט כולם לדורותיהם, מנכ"לי משרד החינוך כמעט כולם לדורותיהם.
יפעת קריב: תלמידים?
שי פירון: אני אגיע.
שי פירון: אני בכלל לא זקוק לעזרה עכשיו, אני מבקש.
שי פירון: אחרי שגמרנו את כל התהליך הזה בכלל הגענו לשלב שני שבו הצגנו – הצגנו בפני מועצת תלמידים, בפני מועצת ההורים.
שי פירון: זה היה השלב של ההצגה של הדברים כדי לראות איך הדברים מקבלים תמונה רחבה בתוך כל השיח.
שי פירון: ואחרי שכל הדברים האלה קרו אז השלב הראשון היה קואליציה, לדבר קואליציה.
שי פירון: הדבר השני זה שמערכת החינוך בישראל שבעה טלטלות, ולכן זו צריכה להית תוכנית ארוכת טווח.
שי פירון: אני לא מכיר מדינה אחת שקרה בה שינוי וזה לקח פחות מעשור.
שי פירון: לא מכיר, לא מכיר, אין חיה כזאת בחינוך.
שי פירון: זה צוותי הוראה, זה תוכניות לימודים, זה ספרים, זה תאריך ארוך טווח, מרכז פריפריה.
שי פירון: מדברים כל הזמן פינלנד פינלנד פינלנד – זה לקח 15 שנה.
שי פירון: במסגרת התוכנית למדנו לעומק שמונה רפורמות מוצלחות בעולם, פירקנו אותן לפרקים.
שי פירון: פשוט התעסקנו בכל פרט ברפורמה כדי להבין אותו – במדינת אלברטה בקנדה, באונטריו, בפינלנד, בסינגפור.
שי פירון: ניסינו לבודד מהם הרכיבים שמתאימים לישראל, מה לא מתאים לישראל, מה נוגע לתרבות שלנו, מה לא נוגע לתרבות שלנו, כדי לנסות להבין איפה הסיפור הזה פוגש אותנו.
שי פירון: ולא ראינו מדינה אחת שזה לקח בה פחות מ-8, 10 ואף 15 שנים.
שי פירון: לא ראינו, לא ראינו מדינה אחת כזאת.
שי פירון: ולכן הדבר הזה היה מאוד חשוב, התהליך.
שי פירון: והדבר השלישי שהיה חשוב בעיני זה לא להתעקש על דברים שחשובים לשר החינוך, אם הם יעכבו את היכולת לעשות שינוי רחב.
שי פירון: אני, דרך אגב, חושב שצריכות להיות פחות בחינות בגרות מהתוכנית שהצגתי בפני החברה הישראלית.
שי פירון: חשבתי לפני, אני חושב גם עכשיו.
שי פירון: אבל הגעתי למסקנה שההתעקשות על הנקודה הזאת תפיל לי את היכולת לייצר קואליציה רחבה ותייצר דיון על הדבר שהוא לא נקודת הכובד המרכזית מבחינתי.
שי פירון: אז עכשיו מישהו יכול להגיד: נכנע, לא נכנע.
שי פירון: אז בכלל אני חושב שאני רוצה אולי ללמד, שדברים גדולים לא קורים בכוחנות והאמת לא נמצאת אצל אדם אחד.
שי פירון: והדיון שנמצא בתוך החברה הישראלית, תיכף אני אציג גם איך זה בא לידי ביטוי בהמשך, צריך להתקיים בינינו.
שי פירון: ולכן לא צריך לבוא באמירה כוחנית, כי אמירה כוחנית תיצור מצב של כיסי התנגדות ובסופו של דבר יתחלף שר ותיעלם התוכנית.
שי פירון: ולכן המטרה הייתה לייצר בסיס הסכמה רחב ככל שניתן גם במחיר שחלק מהדברים – אתה יודע, אני תמיד נורא אוהב שאומרים: הוא אמר ש – כן, אני לא מכחיש, אמרתי, וואלה אמרתי.
שי פירון: אבל קרו שני דברים: אחד, כשאתה מגיע למקום הזה והתמונה היא רחבה יותר ויש מורים ויש מנהלים ויש בתי-ספר, מה לעשות, אנחנו בתוך ימי האבל על שרון, כנראה שבאמת דברים שרואים מכאן לא רואים משם, זו לא בדיחה כנראה.
שי פירון: והדבר השני, אדם צריך לבחור את המחלוקות שלו.
שי פירון: ובחרתי לחלוק על המהות ולא על הפרטים.
שי פירון: זאת הערה ראשונה.
שי פירון: דבר אחרון שאני רוצה לומר לפני שאגש לתוכנית עצמה, הייתה לי חוויה מאוד מעניינת.
שי פירון: אמרתי ככה: נגיד שנאמר שעוברים ללמידה משמעותית, שכפי שאמרתי תיכף אגדיר אותה, ואגיד עכשיו שמהגן עד כיתה ט' ילמדו אחרת, ותיכף נציג איך.
שי פירון: יבוא ההורה ויגיד: וואלה, תודה רבה לך, אתה מקשקש בשכל, אבל בסוף יגיעו בחינות הבגרות ואם בחינות הבגרות לא תשתנינה אז מה אתה מספר לנו סיפור?
שי פירון: לכן הייתי חייב ללכת לבחינות הבגרות.
שי פירון: אני קורא לזה תמיד: יש פיל בחדר.
שי פירון: כדי לפנות מקום, לא הסתערתי עליהן.
שי פירון: אם היה אפשר עכשיו נגיד חמש שנים להתעסק רק בבית-הספר היסודי ולעלות לאט-לאט – "יותר עדיף" בעיני, כמו שאומרים החבר'ה.
שי פירון: אבל היה לי ברור שאם לא אגע בעגל הזהב, היה לי ברור שאם לא אגע בדבר הזה, אז זה לא יקרה.
שי פירון: או אז זיהיתי שאם אגע בבחינות הבגרות ולא אגע במבחן הפסיכומטרי יגידו לי: טוב, בסדר, נגעת בבחינות הבגרות, אבל פגעת בסיכוי של הילד שלי להתקבל לאוניברסיטה.
שי פירון: לכן הבנו שבלי שנגיש תוכנית שמתחילה מהגן ועד הקבלה להשכלה הגבוהה, המערכת לא תסכים לשנות כיוון ולא תיכנס לשיח חדש.
שי פירון: ולכן הנחנו תוכנית שמפרנסת שלוש רפורמות: אחת, שתיים ושלוש, כלומר חינוך מא' עד כיתה ט', ההתייחסות האחרת לבחינות הבגרות והשאלה של ההשכלה הגבוהה.
שי פירון: הנחנו את כל הדברים האלה במכה אחת, משום שהבנו שבלי שניגע בסוף הפירמידה, בראש הפירמידה, כל אחד יגדיר את זה כמו שהוא רוצה, בכניסה לאוניברסיטה, לא יקרו הדברים שאנחנו רוצים בכיתה א'.
שי פירון: עד כאן פחות או יותר הרציונל.
שי פירון: (הצגת מצגת) מהי "למידה משמעותית"?
שי פירון: למידה משמעותית היא למידה שאומרת ככה: קודם כול, אנחנו צריכים לייצר משהו שיהיה רלוונטי ללומד ולמלמד מבחינה אינטלקטואלית, זה מותאם לעקרונות החשיבה.
שי פירון: תראו, בסוף בסוף, איך אומרים, בנקודת הקצה, מה שיגרום לילד ללמוד זה אם הלמידה תהיה מאתגרת, מעניינת ורלוונטית.
שי פירון: אם הלמידה תהיה לא מאתגרת, לא מעניינת ולא רלוונטית, אם הלמידה לא תפעיל אותו, לא תסעיר אותו, לא תייצר אצלו איזשהן שאלות גדולות, אז זה לא יקרה.
שי פירון: הדבר השני – מעורבות.
שי פירון: כלומר איך הדבר הזה פוגש את האישיות של הבן-אדם.
שי פירון: אני רוצה לתת דוגמה.
שי פירון: אתה יכול ללמוד עד מחר סיפור בספרות, אבל אם הסיפור עוסק בעניינים משפחתיים ובסוף לא תעסוק ביחסים שלך עם ההורים שלך, ובסוף לא תעסוק בשאלה מה אני עושה עם הסיפור הזה, איך הוא משנה את החיים שלי, איך החיים שלי ייראו אחרת בעקבות הפרק בהיסטוריה וכו'.
שי פירון: תראו, לא אמרתי, עשיתי עשרות סיורים מקצועיים – לא סיורי שר, אלא סיורים בבתי-ספר ספציפיים שבהם קורים תהליכים של "למידה משמעותית".
שי פירון: זה שתי חוויות, שאני חושב שהן מדהימות.
שי פירון: חוויה אחת הייתה בבית-ספר בקרית-טבעון.
שי פירון: ושם המנהל מסביר לי ששינו את תוכנית הלימודים במתמטיקה באופן כזה שלא לומדים שברים בכיתה ג' אלא לומדים שברים בכיתה ה'.
שי פירון: למה?
שי פירון: אז הוא אומר לי: כי ראינו אצל דרייקורס בפסיכולוגיה, שילד מבין מה זה משבר רק בכיתה ה'.
שי פירון: אם הוא ילמד שברים לפני שהוא מבין מה זה משברים אז הוא לעולם לא יבין מה זה שברים, כי בעצם הוא לא מבין מה זה דבר שבור.
שי פירון: אז צריך להתאים את הלמידה לסיטואציה הנפשית של הילד.
שי פירון: זו הייתה חוויה מדהימה של לראות בית-ספר שבו משקיעים חשיבה כל כך עמוקה במתי ילד יפגוש מושג, ואיך באמת הוא יבין מה זה שברים לא ברמה הטכנית אלא יבין בעצם, יפנים מה הסיפור.
שי פירון: בבית-ספר אחר, בית-ספר מדהים, בית-ספר לחינוך מיוחד במזרח ירושלים, שבו נמצאים ילדים שיש להם קושי שפתי, רובם בקושי מדברים, ואני רואה על כל פינה בבית-הספר, אני רואה "פאצ'ים" כאלה של בר-קוד.