GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דור זימל: דבר ראשון רציתי להודות לכם על הישיבה הזאת, זה לא מובן מאליו ואני מאד נרגש גם שקיבלנו זכות דיבור.
עמרם מצנע: אנחנו מביאים לכיתת הלימוד גם נושאים במחלוקת.
<דור זימל: רציתי להגיד שאנחנו הגענו לפה היום מספר תלמידים, מפני שאנחנו מספר תלמידים עם מספר דעות.
<דור זימל: הדעה שלי היא קצת שונה מהדעה של עודד ואני עכשיו אגיד אותה.
<דור זימל: לפי דעתי זה טוב וחשוב שדעתו של מורה תאמר בכיתה, אבל היא כן צריכה להיות במסווה.
<דור זימל: הוא לא חייב להציג את זה שזו דעתו שלו, כי אז זה ישר להפוך לפוליטי וזה ישר יכול להשפיע על הילדים, שחלקם עוד לא גיבשו את דעתם.
<דור זימל: אבל המורה כן יכול להציג דעה כזאת או אחרת, כדי להציגה לתלמידים, גם אם הוא יגיד שהיא במסווה ולא יכריז עליה במוכרז כדעתו שלו.
<דור זימל: פשוט יציג אותה.
<דור זימל: אם המורים לא יציגו לי דעות שאני לא מסכים איתן, אני לא אלמד להתווכח.
<דור זימל: אם למורים שלי יסתמו את הפה עם סלוטפ, כמו שאנחנו עשינו בהפגנה לפני יומיים, אני לא אפתח חשיבה ביקורתית.
<דור זימל: אני לא אדע להתווכח עם אנשים.
<דור זימל: אני אגדל בתוך בועה שבה אני אחשוב שכולם עם אותה דעה כמו שלי.
<דור זימל: יאכילו אותי בכפית זהב שמלאה בשקרים, וכשאני אצא לעולם הפתוח ואהיה בוגר ואהיה חייל ואחרי זה גם אעבוד ואשמע דעות שמנוגדות לשלי, זו תהיה פעם ראשונה ולא יהיו לי את הכלים על מנת להתמודד איתם.
<דור זימל: בנוסף, רציתי לךבר על אורט, אם אפשר.
<דור זימל: תתקן אותי אם אני טועה, הסיסמה שלכם היא לא – בית חם לערכים ודעת?
<דור זימל: אין שם דעת?
<צבי פלג: בית חם לאנשים חושבים.
<דור זימל: בסדר גמור, אז טעיתי.
<דור זימל: בגלל זה ביקשתי שיתקנו אותי.
<דור זימל: עכשיו נדבר גם טיפה על המורה אדם.
<דור זימל: הוא אמר, במקרה גם אני שמעתי את השימוע ודיברתי איתו ואני לא אמשיך ואגיד כמה הוא בן אדם טוב - - -
<אבי שוורץ: סליחה, שמעת את השימוע מתוך ההקלטה שלו?
<דור זימל: חלקים, דיברתי איתו והוא אמר שם שהוא מפחד.
<דור זימל: הוא אמר שהוא מפחד לחזור לבית הספר.
<דור זימל: הוא לא אמר שהוא רק לא רוצה לחזור בגלל שיש לו סכסוך עם ספיר, הוא אמר שהוא לא רוצה לחזור אם לא יסופק לו סיוע ביטחוני מבית הספר, כי בפייסבוק תלמידים איימו להורגו.
<דור זימל: מי שראה את הטוקבקים, תלמידים איימו להורגו, איימו לפגוע בו.
שמעון אוחיון: מבית הספר?
<דור זימל: תלמידים מבית הספר, נכון.
<דור זימל: תלמידים מבית הספר.
דב חנין: את מי אתה מייצג?
אחמד טיבי: זה מנהל בית הספר.
<אבי שוורץ: לא, מי שקרה מאחור אני לא יודע מי זה, אבל במקרה אדם הראה לי את זה.
אחמד טיבי: המנהל, אני יכול לשאול אותך, ברשותך?
אחמד טיבי: אתה שמעת את התלמיד האם שמעת את ההקלטה, וכשהוא ענה לך, אתה קרצת בעין למנכ"ל.
אחמד טיבי: תשמע, אתה רצית להפיל את התלמיד שלך?
<אבי שוורץ: ממש לא.
אחמד טיבי: אתה קרצת למנכ"ל?
<אבי שוורץ: ראשית, ממש לא.
אחמד טיבי: איזו מן התנהגות זאת?
יוני שטבון: אל תתרגש מטיבי, הוא לוקח דברים קטנים ומעצים אותם.
יוני שטבון: אם אתה תיגרר אחריו בדברים מינוריים, כל הדיון יהיה על קריצה.
יוני שטבון: אני מציע לך בחום.
<אבי שוורץ: אני לא נגרר.
אחמד טיבי: כל האנשים ראו פה.
אחמד טיבי: הוא קורץ למנכ"ל - - -
<דור זימל: סליחה, אני יכול בבקשה לסיים לדבר?
<דור זימל: אני לא התפרצתי לדבריכם.
עמרם מצנע: דור, אני אתן לך, חכה.
יוני שטבון: הוא יגרור אותך למקומות זוטרים.
עמרם מצנע: כן, חברים, בבקשה.
עמרם מצנע: דור, בבקשה.
<דור זימל: לא רק שתלמידים איימו להרביץ לו ואיימו על חייו, באותו בית ספר, הספרן שלנו שידוע כשמאלן, עבר פוגרום בספרייה שלו, עקב זה שהוא שמאלן, הוא חטף בקבוק מיץ בראש עקב זה שהוא שמאלן, ובזמן ההפגנה, כשאנחנו הפגנו, הוא פרסם משהו שתמך בהפגנה, ישר סגרו לו את הבלוג והזמינו אותו לשימוע.
<אבי שוורץ: גם כן לא נכון.
<אבי שוורץ: ידידי הצעיר, יש פה - - -
עמרם מצנע: לא, אבי, אבי, אני לא רוצה להפוך את זה לויכוח בינך לבין התלמידים.
<אבי שוורץ: זה לא ויכוח.
<אבי שוורץ: התלמיד מביא דברים שהם לא נכונים.
עמרם מצנע: בסדר, תאמין לי, הויכוחים במדינת ישראל הם רק על העובדות.
עמרם מצנע: עם הפרשנויות אנחנו - - -
<אבי שוורץ: נכון, אבל לא היו עובדות כאלה.
עמרם מצנע: כן, בסדר, אז זה הויכוח.
עמרם מצנע: חבר הכנסת גנאים, בבקשה, ולאחר מכן רועי כהן.
מסעוד גנאים: תחילה אני פונה למנהל, אדוני המנהל, אתה דוגמא לכל התלמידים שלך ואת הקריצה כולנו ראינו.
מסעוד גנאים: אז אני מייעץ לך, אחרי הדיון הזה תשב עם התלמידים שלך ותהווה להם דוגמא באמת, שהם יהיו חופשיים וידברו מה שהם רוצים.
מסעוד גנאים: אני מדבר אליך ככה, באמת כמורה.
מסעוד גנאים: עכשיו בקשר לכל הדיון הזה, מן הראוי הזה שאם הדיון על המורה אדם, שהוא יהיה פה ונשמע אותו באמת מה הוא אומר.
מסעוד גנאים: שנית, בקשר לערכים שאמר חבר הכנסת שטבון, אתה לא יכול להיות, יש לך מונופול על הערכים.
מסעוד גנאים: חופש ביטוי זה ערך.
מסעוד גנאים: פלורליזם זה ערך, חשיבה חופשית זה ערך, אלה גם ערכים שאתה, שלתלמידים האלה צריך לתת ולהפנים את הדברים האלה.
מסעוד גנאים: עכשיו, בקשר לכל הנושא של הדעה הפוליטית בבית הספר, אני הייתי מורה בבית ספר.
מסעוד גנאים: תאמינו לי, מורה בבית ספר מעניין ומועיל ומי שבאמת רוצה את טובתם של התלמידים, זה האקטואלי, החושף אותם לכל עולם הדעות החיצוני.
מסעוד גנאים: הם חיים בעולם שמלא בדעות, דעות מנוגדות, נכון.
מסעוד גנאים: עליו להציג את כל הדברים האלה.
מסעוד גנאים: אי אפשר.
מסעוד גנאים: בסוף הילדים האלה, התלמידים הם היעד, הם העתיד.
מסעוד גנאים: אי אפשר לבנות אדם ראוי ומוכשר לעולם הזה, אם המורה הוא פחדן, חסר עמוד שדרה, מכתיבים לו מה הוא יגיד או מה הוא יאמר.
מסעוד גנאים: אני חושב שמורה טוב, מורה כמו אדם, צריך לתפוס, צריך להשאיר אותו במערכת החינוך.
מסעוד גנאים: אפילו הילדים האלה, שלא מסכימים איתו, הם אוהבים אותו, ותאמינו לי, מורים כאלה לא מוצאים כל יום.
מסעוד גנאים: בסוף אני הייתי תלמיד בתיכון, כאשר המורה להיסטוריה נתן לנו שאלה על תכנית החומש של סטאלין, ושם הוא אמר בסוף, השאלה היא מה דעתך.
מסעוד גנאים: אז אני אמרתי - - -
יוני שטבון: נכון, זה בסדר גמור.
מסעוד גנאים: לא, עד הסוף.
מסעוד גנאים: אז אמרתי את דעתי שאני נגד ונימקתי.
מסעוד גנאים: אז הוא כתב לא נכון, בגלל שזה מנוגד לדעתו.
מסעוד גנאים: מורים כאלה חד צדדיים, מקומם לא בבית הספר.
מסעוד גנאים: המורה בבית הספר רשאי להביע דעה ולחשוף את התלמידים למגוון הדעות.
מסעוד גנאים: חבר הכנסת שטבון, זאת לא פעם ראשונה שהוא מפגין ולא יודע מה קורה במערכת החינוך הערבית בחברה הערבית.
מסעוד גנאים: במערכת החינוך בכפרים, מערכת החינוך הערבית כפופה למשרד החינוך - -
חנין זועבי: - - -
יוני שטבון: את תלמדי אותי ערכים?
יוני שטבון: את תלמדי אותי?
יוני שטבון: תלכי למרמרה.
מסעוד גנאים: - - בישראל, והוא מכתיב את תכניות הלימוד שלה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת גנאים, תודה רבה.
עמרם מצנע: רועי כהן ולאחר מכן חבר הכנסת דב חנין.
<רועי כהן: שלום לכולם, אני שמח שנתתם לי לדבר.
<רועי כהן: אני מורה בבית הספר תל"י בית חינוך בירושלים.
<רועי כהן: אני חושב שאנחנו זקוקים לחברי הוועדה, המורים זקוקים לכם.
<רועי כהן: אנחנו זקוקים לכם שתאפשרו לנו ותתנו לנו את היכולת להיכנס לכיתות שלנו בלי לחשוש ובלי לפחד, לא מפני הדעות שלנו, אלא בגלל שאם אנחנו ניכנס לכיתות בפחד, אנחנו לא נוכל ללמד ולחנך את התלמידים שלנו, ללא קשר אם הדעות שלי הן ימין או אם הדעות שלי הן שמאל.
<רועי כהן: למשרד החינוך יש 11 מטרות מעולות.
<רועי כהן: בכל פעם שאני נתקל בדילמה ערכית אני חוזר אליהן, הן מטרות מצוינות, בתוכן אני יכול גם לחנך את התלמידים שלי לשירות בצבא, כפי שאני חושב שצריך להיות, וגם להטיל ספק וגם להיות ביקורתיים.
<רועי כהן: לא יכול להיות שמורה יקבל איומים על חייו, זה לא יכול להיות, ואני מבקש מחברי הכנסת פה, גם מימין וגם משמאל, תגנו את זה.
<רועי כהן: בראש ובראשונה תגנו את זה.
יוני שטבון: הנה, אנחנו מגנים.
<רועי כהן: תוקיעו את זה.
<רועי כהן: אני חושב שזה חשוב.
יוני שטבון: ברור שזה חשוב.
<רועי כהן: חבר הכנסת, כל אחד חושב שהדיון הוא משהו אחר קצת, נכון, אני חושב שזה מאד מאד מאד חשוב, זה לא יכול להיות שמורה יקבל איומים על חייו.
<רועי כהן: אני ראיתי את הפוסטים בפייסבוק, היו המון המון פוסטים מאד מאד אלימים, שבסופם התלמידה כתבה לתלמידים – תודה, לכל המגיבים שלה, תודה רבה עם חיוך.
<רועי כהן: אנשים ותלמידים שכתבו שצריך לפגוע במורה הזה, שצריך להוקיע אותו, שהוא בוגד – זה לא בסדר וזה לא משנה אם המורה הזה אמר שאסור לפנות יישובים או אם המורה הזה אמר שלא צריך להתגייס לצבא.
<רועי כהן: זה לא בסדר.
שמעון אוחיון: אבל אף פעם לא שאלת את עצמך - - -
עמרם מצנע: שמעון, אני מבקש.
שמעון אוחיון: לא, אבל רק לשאול איך הגענו לזה.
שמעון אוחיון: איך הגענו לזה?
עמרם מצנע: חברים, שמעון, אתה חושב שאם לא נדון על זה בכיתה הילדים לא יקראו בעיתון?
עמרם מצנע: לא יראו טלוויזיה?
עמרם מצנע: לא ידברו - - -
שמעון אוחיון: לא, לא, לא, לא, זו לא הנקודה.
שמעון אוחיון: איך זה קורה שמאיימים על מורה.
<רועי כהן: אני אענה על זה.
יצחק הרצוג: אגב, זה מה שקרה לממלכתי דתי, תאמין לי.
יצחק הרצוג: הקונפורמיזם הזה, הוא הרס את ה - - -
<רועי כהן: אני מאד מסכים עם התלמיד, אני מאד מסכים איתו.
<רועי כהן: אנחנו חייבים לקיים דיונים בכיתה, אנחנו חייבים לפתוח לתלמידים - - -
יוני שטבון: ויוה פלסטין זה לא דיון, אדוני.
עמרם מצנע: יוני, באמת.
יוני שטבון: אני מסכים איתו, אבל זה לא הדיון.
<רועי כהן: אבל חבר הכנסת שטבון, גם על הדברים האלה - - -
עמרם מצנע: שנייה אחת.
עמרם מצנע: מה שהוא מנסה לומר לך, שגם אם מורה עבר את הקו האדום, הפעילות והעיסוק בהוצאתו ממעגל ההוראה, הפגיעה בחופש המורים הרבה יותר גדולה, גם אם הוא טעה ועוברים לסדר היום.
יוני שטבון: אדוני יושב הראש, ברגע זה אמרת שאין קו אדום במערכת החינוך.
<רועי כהן: אני התייחסתי אל הקו האדום בתחילת דברי.
<רועי כהן: הקו האדום הן 11 המטרות שאתם, חברי הכנסת, הסמכתם אותנו לחנך וללמד על פיהן.
<רועי כהן: כל מורה שחורג מזה, אפשר לשוחח איתו, אפשר לדבר איתו, אפשר לבדוק, צריכה להיות תרבות של דיון ולא של עריפת ראשים, אגב גם לא של תלמידים.
<רועי כהן: בכיתה שלי תלמידים אומרים הרבה פעמים, מכל מיני קצוות, אומרים דברים מאד מאד מאד קשים, מאד קשים, בעיקר מהאגף הימני, אבל גם מהאגף השמאלי, מאד קשים.
<רועי כהן: אני חושב שאנחנו צריכים לאפשר את הדיונים האלה בכיתות שלנו, כי זה המנדט שאתם נתתם לנו בחוק חינוך ממלכתי.
<רועי כהן: אתם נתתם לנו.
<רועי כהן: אני מבקש, אנא מכם, תשמרו על הערכים.
עמרם מצנע: חבר הכנסת דב חנין ואחריו המורה רוני פיזם.
דב חנין: תודה לך אדוני יושב הראש.
דב חנין: עמיתי, חברי הכנסת ותלמידים ואורחים, מבחינתי הדיון הזה איננו על המורה שאני לא מכיר אותו וגם לא על התלמידה, שגם אותה אני לא מכיר.
דב חנין: הדיון הוא על שאלות עקרוניות של מערכת החינוך.
דב חנין: והשאלות, אדוני יושב הראש, הן שאלות מאד מאד עקרוניות.
דב חנין: השאלה של מעמד המורה.
דב חנין: מה הוא מעמדו של המורה בתוך הכיתה?
דב חנין: מה הוא מעמדו של המורה בבית הספר?
דב חנין: השאלה של מה זה פוליטיקה ואיפה פוליטיקה בחיים שלנו.
דב חנין: האם אפשר בכלל לחנך בלי לדבר על פוליטיקה?
דב חנין: האם יש משהו בחיים שלנו שהוא לא פוליטי?
דב חנין: כל דבר שתגידו פה מסביב לשולחן הזה, אני אומר לכם שהוא שנוי בויכוח.
דב חנין: הויכוח הזה הוא פוליטי.
דב חנין: הוא ויכוח על ערכים, על סדרי עדיפויות.
דב חנין: אנחנו דמוקרטיה.
דב חנין: הדרך שלנו לברר את הויכוח על הערכים היא בדיבור, בוויכוח.
דב חנין: בית הספר הוא חלק מהדמוקרטיה.
דב חנין: הוא לא מחוץ לדמוקרטיה, הוא בתוך הדמוקרטיה.
דב חנין: אני חושב שאני אומר פה מושכלות יסוד, אני לא חשבתי בכלל שצריך לבוא לוועדת החינוך של הכנסת ולהסביר כאלה דברים.
דב חנין: אני מסכים איתך, אדוני יושב הראש, מורה בהחלט צריך להביע את דעתו.
דב חנין: אני לא מתלהב ממורים שהם מטיפים, אבל אני גם לא כל כך מפחד מזה.
דב חנין: אני אומר לכם ואספר לכם סיפור אישי.
דב חנין: אני למדתי בבית חינוך א', שזה בית חינוך ברוח ערכי תנועת העבודה, אבל המחנכת שהכי אהבתי והכי השפיעה עלי בחיים הייתה חירותניקית, והיא העבירה ערכים שלא היו ערכי בית הספר, לא היו ערכי תנועת העבודה.
דב חנין: אני למדתי בעל פה בכיתה ו', את כל שירי ז'בוטינסקי.
דב חנין: אני מתחרה פה בכנסת הזאת עם כל חבר כנסת, מוכן להתחרות עם כל חבר כנסת, בציטוט של כל שירי ז'בוטינסקי.
דב חנין: ותאמינו לי, לא יצאתי חירותניק.
דב חנין: לא יצאתי חירותניק.
דב חנין: מחנכת נהדרת.
דב חנין: אני לא מצטער שאני מכיר את ז'בוטינסקי בעל פה ולא יצאתי חירותניק.
דב חנין: היא אמרה את דעתה.
דב חנין: היא הייתה אשת ארץ ישראל השלמה.
דב חנין: היא האמינה ברעיון הזה בלב שלם.
דב חנין: אני חושב אחרת.
דב חנין: אני לא חושב שהיא גרמה לי נזק.
דב חנין: היא הועילה לי מאד בהרבה דברים בחיי.
דב חנין: זה נכון שבמערכת החינוך יש אלמנטים שעברו באמת להטפה.
דב חנין: אני שומע מבני משפחתי שלומדים בחינוך הממלכתי דתי, ששם זו ממש הטפה גלויה, אבל אולי הגיע הזמן שנעשה דיון על מה קורה בחינוך הממלכתי דתי, שם קורים דברים שהם מאד מוזרים לטעמי, אבל אני לא רוצה כרגע להתייחס אליהם.
דב חנין: מה שקורה במערכת אורט, אדוני, ואני אומר לך את זה באמת, גם אנחנו לא מכירים, ואני בטוח שאתה נכנסת למערכת הזאת ומנסה לעשות דברים לפי אמונותיך ושיקול דעתך, אבל אני חושב שיש לכם כשל מערכתי מאד חמור ומאד מסוכן.
דב חנין: כי אם אכן אמרת, ואין לי את התמליל פה, אבל אם אכן אמרת שוויכוחים בשאלות מוסריות לא מתאימים לבית הספר, אז אולי לא צוטטת נכון, אז לא נתייחס לזה.
דב חנין: הנושאים המוסריים צריכים להידון בבית הספר, הדילמות המוסריות צריכות להתנהל בבית הספר.
דב חנין: אם אנחנו רוצים שחיילים יגיעו לצבא וידעו מה שבית המשפט העליון אומר על פקודה בלתי חוקית בעליל, הדרך שזה יידון בבית הספר, חייב להידון בבית הספר, זה חייב להיות חלק מהתכנית המוגדרת של מערכת החינוך, כי אחרת פשוט חיילים לא יבינו מה הם צריכים ומה אסור להם לעשות.
<צבי פלג: אבל לא בהבעת דעה חד צדדית.
דב חנין: אבל הוזכר פה מנהל הספרייה - ופה אני רוצה לסיים – שאני מבין שהעלה בבלוג שלו את השיר של הכומר נימלר, לא השמעתי את קולי.
דב חנין: ועל כך הוא ננזף והוסר גם כנראה הבלוג.
דב חנין: שוב, אם הדברים לא נכונים, תקנו אותי.
דב חנין: נאמר לו שעל השואה צריך לדבר ביום השואה.
דב חנין: אז אנחנו ציינו את יום השואה, ואני כן מדבר כיושב ראש השדולה למען ניצולי השואה.
דב חנין: אתמול ציינו את יום השואה בכנסת והמסר המרכזי שלנו במליאה, של חברי הכנסת מכל סיעות הבית, היה שהשואה היא דבר רלבנטי ואקטואלי למציאות שלנו.
דב חנין: זה לא משהו ששייך רק לעבר, זה משהו שצריך להפיק ממנו לקחים להווה, וכל אחד יפיק את הלקחים שלו.
דב חנין: אני לא אומר שהלקחים הם בדיוק אותם לקחים לכולנו, אבל הדיון הזה הוא חשוב והוא מרכזי, וכל הכבוד למנהל הספרייה שציטט את הכומר נימלר, כי זה מעורר דיון ומעורר ויכוח על מה זה מותר ומה זה אסור ומתי צריך להשמיע את הקול.
דב חנין: ומשפט אחרון, אני התחלחלתי לראות שמי שהפך להיות שומר הכשרות של מערכת החינוך זה חבר הכנסת לשעבר מר בן ארי, שבעצמו הוא כהניסט - - -
שמעון אוחיון: אנחנו בעד חופש הדיבור.
דב חנין: אני לא יודע בעד איזה חופש דיבור הוא.
דב חנין: אבל הארגון שהוא השתייך אליו, אם אני לא טועה, הוכרז במדינת ישראל כארגון טרור.
דב חנין: אז אני לא מציע לאפשר לטרוריסטים לנהל לנו את מערכת החינוך.
עמרם מצנע: המורה רוני פיזם, בבקשה.
<רוני פיזם: כן, שמי רוני פיזם.
<רוני פיזם: אבא שלי היה המורה של שאול מופז, אני למדתי בתיכון בטבעון, בוגר מחזור 1972, והיה לי הכבוד להיות המורה לכימיה של הבן של ישראל חסון.
<רוני פיזם: אנחנו בבית הספר שלנו מאז רצח רבין, ביום הזיכרון לרצח רבין מקיימים סדנאות שבהן אנחנו דנים בחופש הביטוי, בדמוקרטיה וכו'.
<רוני פיזם: אני ב-15 שנים האחרונות העברתי 3 סדנאות בהפרש של שלוש שנים כל פעם, בנושא של מכתב השמיניסטים, ולא קרה כלום, והבן של ישראל חסון התגייס לצבא.
<רוני פיזם: ואני העברתי סדנאות בנושא – האם זכותו של מורה להביע עמדה פוליטית, כאשר ביקשתי גם לדעת מה עמדת התלמידים, אם בכלל הם מצפים ממני שאני אביע את עמדתי הפוליטית.
<רוני פיזם: מה הם רוצים שהמורה שלהם יעשה בכיתה, ולא קרה כלום.
<רוני פיזם: השנה פנו אלי וביקשו ממני שוב פעם להעביר.
<רוני פיזם: אמרתי תקשיבו, אני כבר זקן, אין לי כוח, די, נמאס לי.
<רוני פיזם: אמרו לי מבקשים.
<רוני פיזם: אמרתי בסדר, אני מבקש להעביר את הסדנה – האם למורה יש זכות להביע דעה פוליטית.
<רוני פיזם: 6 באוקטובר.
<רוני פיזם: אבל אמרתי תראו, יש לנו מנהל חדש אבי, והוא לא מכיר, אז אני מבקש שתשאלו מה דעתו.
<רוני פיזם: האחראית על הסדנאות אמרה לי - אני אשאל.
<רוני פיזם: קיבלתי מכתב כזה, אומרים לי אתה רשאי להעביר אבל בתנאי שתזכור שאתה מורה וכו' וכו' ומה מותר לך ומה אסור לך.
<רוני פיזם: שלחתי מייל חוזר ואמרתי תראו, אם אני צריך כל רגע לחשוב על מה מותר לי ומה אסור לי, אני מוחל על הטובה, אצא לפנסיה בשלום ויסתדרו בלעדי.
<רוני פיזם: ומה שאתם אמרתם, גם אתה חבר הכנסת מצנע וגם הרצוג, אתם בעצם הצפתם את הבעיה.
<רוני פיזם: האם אנחנו המורים מפחדים להביע את דעתנו הפוליטית.
<רוני פיזם: ואני אומר לך כן.
<רוני פיזם: וזה לא קשור לרשת אורט בכלל.
<רוני פיזם: אנחנו כרגע עלינו, צפנו מפני שהיה הסיפור של אדם ורטה.
<רוני פיזם: זה קורא בכל בתי הספר הכלליים, שאתה כל היום בודק את עצמך, מה מותר לי ומה אסור לי ואנחנו צריכים את הגנת הכנסת, שאתם תבואו.
<רוני פיזם: הכללים הם מאד דיפיוזים וכל אחד מבין מה שהוא רוצה.
<רוני פיזם: אני אמרתי באסיפת המורים שהייתה בבית הספר, אמרתי אילו הייתי לוקח את התלמידים לבקר במערת המכפלה, היו מוחאים לי כפיים.
<רוני פיזם: אילו אותו מורה היה אומר אני חושב שצריך להחזיר את חברון, היו אומרים לי אתה שמאלן וכו'.
<רוני פיזם: ועוד הערה אחת שחשוב שתשמע.
<רוני פיזם: מה שאדם אמר עוד וסיפר, ולצערי הייתי לפני שנה יושב ראש ועד המורים, ואדם בא נזעק למנהלת בית הספר הקודמת ואמר לה תשמעי, אני יוצא עכשיו משיעור, התלמידה, אותה תלמידה, אמרה לי בשיעור – שאני בוגד והאם ידוע לי שלפי החוק בישראל בוגדים מוצאים להורג.
<רוני פיזם: ואני בתור יושב ראש ועד המורים, אמרתי לאדם, אדם, בחייך, זאת ילדה, אנחנו אנשים מבוגרים, תשכח מזה, גם לי כל פעם יש פליטות פה ואומרים לי כל מיני דברים.
<רוני פיזם: ואתה יודע מה, אני מצטער שאני לא עמדתי אז, בתור ועד המורים, לא עמדתי על הנושא הזה, ואנחנו לא שמנו לעסק הזה סוף כבר לפני שנה.
<רוני פיזם: אני רוצה לסיים רק בדבר אחד.
<רוני פיזם: הכינוס פה הוא לא רק על אורט טבעון, הוא בדיוק כמו שאתם הצגתם פה בהתחלה – מה אתם מצפים מהמורה.
<רוני פיזם: האם למורה יש זכות להביע את הדעה שלו?
<רוני פיזם: דרך אגב, לפי חוזר מנכ"ל אנחנו צריכים להביע, אנחנו רק צריכים כל הזמן לעודד יום וכו', ומה הם הגבולות, והאם אורט קריית טבעון ימשיך במסורת של 15 או 20 שנים קודמות, שאנחנו קיימנו דיון פתוח והיינו יכולים להעלות סוגיות כמו מכתב השמיניסטים, או שהיום אני צריך להיזהר אפילו לקיים דיון – האם למורה יש זכות להביע עמדה פוליטית.
עמרם מצנע: דברים בהחלט חשובים מאד.
שמעון אוחיון: קודם כל תודה רבה אדוני יושב הראש.
שמעון אוחיון: למרות כל ההתפרצויות שלי, עכשיו אני מבקש מכם כן להאמין לי למה שאני הולך להגיד עכשיו.
עמרם מצנע: אנחנו מאמינים לך תמיד, גם כשלא מסכימים איתך.
שמעון אוחיון: לא, לא, בקטע הזה.
שמעון אוחיון: אחר כך תשאלו אותי את השאלה מה קרה לך, אז כנראה כשמכניסים אותי לחדר סגור כזה בחורף, אז זה כנראה גם מדביק.
שמעון אוחיון: אבל זה רק לצורך חוש ההומור בבוקר.
שמעון אוחיון: בואו נאמר ככה, תראו - - -
זהבה גלאון: ישראל חסון אומר – עוד לא הכניסו אותך לחדר סגור.
זהבה גלאון: הוא יודע מה הוא אומר.
שמעון אוחיון: טוב, בואו נאמר בקטע הזה, תראו, אני גם בעברי הייתי מורה.
שמעון אוחיון: 14 שנים במסגרת ההוראה שלי באוניברסיטה, ניהלתי סדנאות שעסקו בסטריאוטיפים ודעות קדומות והתמודדות עם קונפליקטים.
שמעון אוחיון: ישבו אצלי סטודנטים דתיים, חילוניים, יהודים, ערבים, שמאלנים, ימניים, מכל המגזרים.
שמעון אוחיון: מעולם, מעולם, ואני מזמין את כל הסטודנטים שלי, שאולי צופים בנו, שיגיבו ושיגידו האם מעולם הפגנתי את דעתי.
שמעון אוחיון: תפקידי כמנחה, כמורה, היה לחשוף את מגוון הדעות.
שמעון אוחיון: יתרה מזאת, את מגוון התחושות.
שמעון אוחיון: סטודנטית ערבייה הייתה יושבת ומתארת מה עובר עליה, כיצד בודקים אותה פה וכיצד מאמינים לה כאן או לא מאמינים לה.
שמעון אוחיון: וסטודנט דתי היה מספר את אותו סיפור וסטודנטית אתיופית הייתה מספרת את הסיפור, וסטודנט מעדות המזרח, או סטודנטית שאומרת שהיא לא האמינה איזה בעיות, שחברה אמרה לה, אני זוכר את החוויה הזאת – אין לך סיכוי, הוא בחור אשכנזי, מעולם ההורים שלו לא יסכימו.
שמעון אוחיון: תופעות כאלה, ומעולם לא חשפתי את דעותי האישיות, אלא נתתי לדברים לצורף מאליהם.
שמעון אוחיון: וכך ראיתי את תפקידי, כדי שאנשים ייחשפו למגוון הדעות ולא חשוב מגוון התחושות שעובר עלינו בעניין הזה, והרבה פעמים היו בסוף הקורס סטודנטים שהיו אומרים לי – שמעון, אבל אתה דתי, אין לך מה לומר?
שמעון אוחיון: אתה מרוקאי, אין לך מה לומר?
שמעון אוחיון: אתה כזה וכזה ואין לך מה לומר?
שמעון אוחיון: אמרתי לא, זה לא תפקידי.
שמעון אוחיון: תפקידי הוא לחשוף ולקיים ולנסות כמה שאפשר להימנע - ואני גאה בכך – שגם סטודנטיות ערביות, ויתרה מזאת, גם כל חברי בסדנא, מי שמכיר פה את פרופסור זהבית גרוס, היא גם נפגשה לא מזמן בשיח בין סטודנטים ערבים לסטודנטים ישראלים, ואנחנו גם זכינו לקיים שיח בין ישראלים ופלסטינים, סליחה, שהתקיים עם אוניברסיטת אל-קודס.
שמעון אוחיון: מורה בעניין הזה, ואני עושה פה אבחנה עוד יותר חמורה, הסטודנטים כבר הגיעו אלינו בגיל שכבר יחסית בשלב מתקדם של עיצוב הזהות שלהם.
שמעון אוחיון: אותה תלמידה בבית הספר, אותה ספיר, שעכשיו היא בשלב של עיצוב הזהות, יעמוד אותו מורה, אותה דמות מחנכת וינסה בצורה כזאת גם להשפיע, ותמיד כל פעם מתקוממים מה זה, אינדוקטרינציה וכו', לא, אז תהיה זהיר.
שמעון אוחיון: אז אולי תפקידו של סמינר אורנים לנסות ולהדריך את האנשים איך מתמודדים עם ניהול קונפליקטים כאלה.
שמעון אוחיון: איך בכל זאת מפרים את השיח ונותנים אפשרות שאתה ואני, למרות שאני וחנין זועבי, פה שיושבת כאן כמה פעמים בקטע הזה, שבוודאי יש תהום פוליטית ביני לבינה, אבל היא בן אדם ואני בן אדם, ויש לה משפחה ויש לי משפחה, ואנחנו מנסים למצוא את הדרך איפה היא ואני יכולים לעמוד, ולנסות להרחיב את אותו מעגל שאנחנו ביחד יכולים לשבת.
שמעון אוחיון: וזהו המסר אולי למערכת החינוך.
שמעון אוחיון: אדוני המחנך -תחשוף, תדאג למפגש הכי חשוב בין הדעות, בין הסטודנטים השונים, שיתאמו ביניהם.
שמעון אוחיון: אני לא אדבר כרגע על תיאוריות, אבל זאת המטרה.
שמעון אוחיון: ופה השגיאה של אותו מורה.
שמעון אוחיון: זו שגיאה של אותו מורה בעניין הזה, שבגיל חשוב מאד, קריטי לעיצוב הזהות, הוא פה מתערב וקובע מה.
שמעון אוחיון: זה לגבי הנקודה הזאת.
שמעון אוחיון: נחשפנו פה ואני לא רוצה להחמיא, וגילוי נאות אני מכיר את צביקה, צבי פלג 40 שנה לפחות, שנים רבות.
שמעון אוחיון: היינו סטודנטים יחד, אבל אני חושב שבאמת רשת אורט היא דוגמא ומופת גם של קיום יחדיו, של מפגש.
שמעון אוחיון: ואם היא הצליחה לעשות מה שהצליחה לעשות והיא מכילה את המגוון העשיר של החברה הישראלית, גם דתיים, חילוניים וכאלה מהמגזר הערבי והמגזר היהודי וכו', אז אני לא אתן בה אמון?
שמעון אוחיון: בהחלטה שלה?
שמעון אוחיון: אתה ואני רוצים להעצים את המנהל, במה?
שמעון אוחיון: שניתן לו עוד 10 שקלים או שניתן לו גם איזה שהוא גיבוי סמכות – אתה כן בעיני דמות ערכית שיודע לשקול ולהעריך מה טוב לבית הספר ומה לא טוב לבית הספר.
שמעון אוחיון: ועכשיו לגבי הוויכוח לגבי חינוך לערכים, ואני לא יכול להימנע מזה.
שמעון אוחיון: אחרי הכל בוודאי חופש הדיבור, תסלחו לי על ההשוואה, הוא לא חופש הזובור.
שמעון אוחיון: זה לעשות לכל אחד שהוא בא אני אתן לו חופש הדיבור, אז הוא עושה לי זובור על כל מה שאני מאמין בו בכלל.
שמעון אוחיון: על מה שאני יושב במדינה הזאת ועל הערכים שלי ובכלל על החיבור שלי לעם היהודי, למדינת ישראל ולכל הדברים הללו.
שמעון אוחיון: כל הזמן מול עיני אותה דמות שאנחנו הענקנו לה פרס ישראל, אותו נתך זך, שבסופו של דבר בשם חופש הדיבור הוא אומר עליכם לנוער – אם טוב לכם, תישארו בגרמניה, תחיו בגרמניה.
שמעון אוחיון: ואחר כך הוא לא נשאר שם, והוא אומר אני מצטרף למשט לעזה נגד צה"ל, נגד הקונסנסוס, והוא לא נשאר שם.
שמעון אוחיון: והוא אמר שתרבות המזרח היא תרבות המערות.
שמעון אוחיון: שם זה מתחיל ושם זה נגמר.
שמעון אוחיון: גם את השיח הזה צריך לחשוף.
זהבה גלאון: זה לא מתחיל שם וזה לא נגמר שם, יש לי חדשות בשבילך.
עמרם מצנע: אמנון רבינוביץ ואחר כך חברת הכנסת גלאון.
<אמנון רבינוביץ: אני מורה בבית ספר זיו, פה בירושלים וחבר בתנועת המורים.
<אמנון רבינוביץ: אני רוצה להתחיל ולהתחבר לדברים שהמורים שדיברו פה לפני אמרו.
<אמנון רבינוביץ: לנו יש משימה מאד קשה לעשות היום בישראל, לחנך לערכים בתרבות מחלוקת, ולחנך לערכים בתרבות מחלוקת בכיתות היום בישראל זו משימה סופר מורכבת, מאתגרת, ששוזרת בתוכה הרבה מאד כעסים, מזמינה תלמידים להגיד דברים לא פשוטים בתוך הכיתות, שאני מזמין את כל החברים פה שלא היו בכיתה בזמן אחרון במדינת ישראל, לבוא לבקר קצת בכיתה, לשמוע איך זה הולך.
<אמנון רבינוביץ: אני רוצה להגיד שמעבר לזה שכאילו באים ומציגים את המורה הספציפי הזה או כל מורה אחר, שבא ואומר את עמדתו הפוליטית בכיתה, כאילו תוך שנייה התלמידים הם ישר יעכלו את זה, ומחר בבוקר הם יבואו ויאמצו את הדבר הזה.
עמרם מצנע: הלוואי שלמורה היה כזה כוח.
<אמנון רבינוביץ: אז אני רוצה להגיד לכם שיש לנו תלמידים, צריך לתת להם קצת יותר קרדיט.
<אמנון רבינוביץ: שמעתם את התלמידים המדהימים שנמצאים פה עכשיו.
<אמנון רבינוביץ: אני דיברתי אתמול עם כיתה י"ב שלי בדיוק על הדבר הזה, קראנו את הכתבות, שמענו דעות מכל הכיוונים.
<אמנון רבינוביץ: יש לנו תלמידים ערכיים והם יודעים מה להגיד, והם לא ככה עושים להם טוויסט, אינדוקטרינציה, זה לא.
<אמנון רבינוביץ: אנחנו לא מנסים לעשות את זה.
<אמנון רבינוביץ: להיפך.
<אמנון רבינוביץ: אנחנו רוצים לפתח בהם מחשב וכשהם נמצאים בכיתה י"ב כבר יש להם הרבה מאד מחשבה.
<אמנון רבינוביץ: לא צריך לזלזל בהם כל כך כאילו הם איזה כלי ריק שמחר בבוקר אפשר להחדיר להם לתוך המוח איזה משהו.
<אמנון רבינוביץ: אז אני לא מרגיש שהתלמידים שבאים לכאן, שהגיעו מטבעון לכאן הם בטח לא כאלה.
<אמנון רבינוביץ: ותראו איזה יופי, יושבים פה 20 ילדים שבאו להגיד משהו לזכות המורה שלהם ודיברו פה כל כך יפה.
<אמנון רבינוביץ: אבל אני רוצה לומר עוד משהו אחד שהוא בכלל לא קשור לגבולות השיח הפוליטי בכיתה, הוא לא קשור בכלל.
<אמנון רבינוביץ: יש פה עוד דיון אחד מאד חזק שלא נשמע פה מספיק, וזה העניין של גיבוי ואמון במורים.
<אמנון רבינוביץ: על כל מורה בישראל, כל מורה, יכול לבוא תלמיד אחד ולבוא ופתאום לסלף קצת עובדות ולהטיל איזה שק שרצים ולקחת את הראש שלו ואם הוא יוכל לפנות לשר החינוך או לפנות אני לא יודע למי, ותוך שנייה יזמינו את המורה הזה לשימוע, וזה לא חייב להיות זה.
<אמנון רבינוביץ: זה ספציפית הלך על איזה משהו פוליטי.
<אמנון רבינוביץ: אני לא יודע אם היינו שואלים את התלמידה האם היא האשימה במקרה הזה את המורה בגלל העמדה הפוליטית שלו, יכול להיות שהיא הייתה עושה את זה בגלל משהו אחר.
<אמנון רבינוביץ: יכול להיות.
<אמנון רבינוביץ: בסדר, כי היה לה סכסוך אישי עם המורה, ולהרבה מאד תלמידים יש איזה סכסוך אישי, ותאמינו לי, אני מסתובב בבית ספר, אני רכז שכבה, וכל הזמן תלמידים באים ואומרים המורה עשתה לי ככה, המורה עשתה לי ככה.
<אמנון רבינוביץ: אם אנחנו לא נגבה את המורה שלנו, אם אנחנו לא ניתן להם אמון כשהם נכנסים לכיתה, לא תהיה פה מערכת חינוך.
<אמנון רבינוביץ: לא תהיה פה מערכת חינוך.
<אמנון רבינוביץ: זה הדבר הכי חשוב שאנחנו צריכים לעשות.
<אמנון רבינוביץ: מערכת החינוך מתבססת על התחושה הזאת שאני צועד לתוך הכיתה ואני יודע שיש אנשים שמאמינים בי, שסומכים עלי.