GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אוחיון: אז תביאו אותה לישיבה התיכונית, ותגידו לה, 'הנה, קחו את זה', או קחו את קורט רוטשילד.
שמעון אוחיון: קורט רוטשילד, בן המקום, שהוא אימץ את הישיבות התיכוניות.
שמעון אוחיון: צריך להטיס אותו לאילת, ולהגיד לו, 'האתגר הבא שלך', לארח אותו כמו שאתם אירחתם אותנו, לקחת, אם אתם מביאים את יוליה יחד עם קורט רוטשילד, הוא היום נמצא בירושלים, שהוא ייקח על עצמו, כי הוא עזר הרבה מאוד בעולם הזה של הישיבות התיכוניות.
שמעון אוחיון: בחינוך המיוחד, אתם נעזרים על ידי קרן רודרמן?
שמעון אוחיון: אתה מכיר אותה?
שמעון אוחיון: קרן רודרמן, אז קחו את זה, אחר כך אני אתן לכם את הכרטיס.
שמעון אוחיון: זו קרן מאוד מאוד חשובה, שאנחנו הוזמנו מטעמה לסמינר.
שמעון אוחיון: אני הולך לתרום שבוע, לשבת מבוקר עד ערב והרבה מחברי הכנסת נבהלו, ואמרתי - - -
<דרורי גניאל: איפה זה?
שמעון אוחיון: זה יהיה כנראה בבוסטון.
עמרם מצנע: רק תדאג שזה יהיה בקיץ ולא בחורף.
שמעון אוחיון: זה ביניים, זה עדיין חורף שם, אבל חברי כנסת נבהלו, אמרו 'אנחנו לא רוצים כזאת משמעת, מבוקר עד ערב לשמוע הרצאות', אבל על האג'נדה של קרן רודרמן היא החינוך המיוחד והם עוזרים לפרויקטים בארצות הברית וגם בישראל.
<דרורי גניאל: איפה הקרן יושבת, בבוסטון?
שמעון אוחיון: הקרן יושבת ברחובות.
שמעון אוחיון: יש לה שלוחה, מנהלת אותה גברת ישראלית שנשואה לתורם בעצמו, רודרמן.
<קריאה: התחתנה טוב.
שמעון אוחיון: התחתנה טוב, את אומרת.
שמעון אוחיון: אבל תראי, יש מי שמתחתנים טובים ודואגים רק לעצמם, ויש כאלה שדואגים לחברה וצריך להעריך אותם.
עמרם מצנע: אפרופו מתחתנים טוב, בת מחזור שלי בריאלי בחיפה התחתנה עם שלדון.
שמעון אוחיון: אני מציע שתפנו לקרן רודרמן.
שמעון אוחיון: אני פעם ישבתי, ביקשו, פרשו את הפעילות שלהם וראיתי שבמגזרים מסוימים הם לא קיימים, אז מיד ראיתי שהם יצרו קשר בחינוך המיוחד.
<מירי קופיטו: אנחנו עוד לא דיברנו על החינוך המיוחד אצלנו בעיר, לא היה לנו זמן.
שמעון אוחיון: אני יודע שבאנו רק לחינוך, אבל אם תרצה לומר לי מילה אחת או שתיים, יסלח לי עמרם, כי אני גם חבר הוועדה לעובדים זרים, איך אתה מתמודד עם בעיית המסתננים.
שמעון אוחיון: אבל אני לא רוצה לגזול את הזמן, עמרם, שיסכם את נושא החינוך, אחר כך תענו.
מאיר יצחק הלוי: תזמין אותי לוועדה, אני אציג בפניכם.
<מירי קופיטו: פתחת לנו שתי נקודות חשובות, החינוך המיוחד והמסתננים, ויש לנו יותר מדקה לומר על כל אחד מהנושאים.
עמרם מצנע: אני גם רוצה להודות לכם על כך שהקדשתם לנו יממה שלמה ובאמת כל המטרה בביקור הייתה להתרשם ממערכת החינוך, החברה, התרבות, הספורט, כל המכלול הזה.
עמרם מצנע: אני יוצא בהתרשמות בהחלט חזקה, שמצאתם את הדרך ואת הנוסחאות ואת הפתרונות למציאות המיוחדת של אילת.
עמרם מצנע: לפי דעתי אתם עושים את הדברים בצורה נכונה, גם השילוב הזה של חינוך, תרבות, רווחה, חברה, חינוך פורמלי, חינוך לא פורמלי, הוא דבר מאוד נכון.
עמרם מצנע: אני חסיד של זה כבר מזמן.
עמרם מצנע: גם בחיפה וגם בירוחם אני יצרתי מערכת שנקראת חת"ר, חינוך, תרבות ורווחה, שבראשה עומד בן אדם אחד וכל המכלול הזה סביב שולחן עגול באמת יכול לטפל בבעיות האלה ואין ספק שארגון נכון וחלוקת סמכויות נכונה יוצרים יכולת התמודדות ומקטינים את החינוך ומורידים את האגו לרמה נסבלת, כי לכל אחד יש אגו, לא צריך להכחיד אותו לגמרי ומקטינים את הביורוקרטיה, כלומר מגדילים את היעילות וזה באמת חשוב מאוד.
עמרם מצנע: בכלל אני מזמן כבר עושה הבחנה.
עמרם מצנע: ערים מצליחות אלה ערים שראשי העיר מבינים שהחינוך זה החלק הכי חשוב.
עמרם מצנע: זה לא היה פעם, כי החינוך נתפס כעניין של המדינה, של משרד החינוך, עד היום פורמלית זה ככה - - -
שמעון אוחיון: והוא גם לוקח את תיק החינוך עשר שנים.
עמרם מצנע: אבל ראשי ערים שמבינים שהחינוך בסופו של דבר הוא ההשקעה, לא ההוצאה, הכי גדולה עבור איכות העיר ותושביה בטווח אפילו בינוני משיג את ההישגים.
עמרם מצנע: אין לי ספק.
עמרם מצנע: אתם צודקים שהסיפור של אלביט, בסוף אנשים עוברים ממקום למקום, בין השאר ובעיקר מאיכות החיים, והחלק הגדול באיכות החיים זה החינוך.
עמרם מצנע: מאוד מרשים, גם לראות.
עמרם מצנע: אני מניח שמאיר יודע את זה, כי מהיום שאני נעשיתי ראש עיר כל מקום שאני מסתובב, אני מסתכל על דברים אחרים מאשר הסתכלתי לפני זה, וגם כמובן בתוך ועדת החינוך ואני רואה הרבה דברים שאתם גם לא מדברים עליהם.
עמרם מצנע: אני רואה שהעיר מסודרת ונקייה, אני רואה שבתי הספר אסתטיים, אני רואה את התלמידים שמסתובבים עם כבוד לסביבה ולמבוגרים שחולפים לידם, ואני רואה את העיניים הבורקות על התכניות השונות שפה הציגו לנו אתמול והציגו היום.
עמרם מצנע: דרך אגב, הפלטפורמה של הרובוטיקה זה דבר מנצח ותרחיבו, כי זה לא פשוט.
עמרם מצנע: זה דבר לא זול, וכדי להכניס הרבה תלמידים צריך הרבה קבוצות, אבל זה דבר מדהים.
עמרם מצנע: הרעיון הוא בכלל, מעבר לרובוטיקה, בעצם מערכות החינוך המצליחות היום בעולם הן מערכות חינוך שהן סביב פרויקטים, לא סביב נושא.
עמרם מצנע: ובפרויקט אתה מכניס הכול.
עמרם מצנע: אתה יכול ברובוטיקה ללמד תנ"ך, ללמד ספרות, ללמד היסטוריה, שלא לדבר כמובן על המקצועות המדויקים.
עמרם מצנע: אבל מה?
עמרם מצנע: הילדים, ההתלהבות שלהם והקשר שהם יוצרים והנכונות שלהם לתת שעות על גבי שעות ולקצור את הקשר גם עם המדריכים היא מדהימה.
עמרם מצנע: כנ"ל הסיסמה לתלמיד שאתם משתתפים בה.
עמרם מצנע: אני כבר אמרתי, זה לא תוכנה, זה לא עוד תכנית, זו אסטרטגיה, זו תרבות, זו אוטוסטראדה שמקשרת בעצם את כל הסביבה לתוך עצמה ואמרתי, המכה שקיבלתי על התודעה הייתה כשנכנסתי לכיתה וראיתי שהילדים במאה אחוז מרוכזים בשיעור.
עמרם מצנע: זה דבר שמורה מעולם לא יכול היה לשאוף אליו.
עמרם מצנע: כפי שדיברנו, אני מציע, מאיר, אנחנו נמצאים עכשיו בשבוע האחרון של דצמבר, בוא נשים לעצמנו איזה שהוא לוח זמנים שעד סוף ינואר, כלומר עוד חודש פלוס, תגבשו פחות או יותר את הדברים שאתם רוצים תכל'ס שאנחנו נדחף אותם, ובמהלך פברואר אנחנו נקיים אצלנו בוועדה דיון.
עמרם מצנע: אנחנו נתמקד בנושא החינוך על מעגליו הרבים, אבל אין טעם שוועדת החינוך תתעסק במכלול השלם של העניינים.
עמרם מצנע: זו תהיה התרחבות שלא לשמה ונראה.
עמרם מצנע: יכול להיות שצריך באמת סוף סוף אולי לחבר את כולם לאיזה שהוא חוק מיוחד לאילת ולא רק תקנות ולא רק שמדי פעם זה עולה וזה בעד וזה נגד, ופעם מאיימים בביטול הפריבילגיה.
עמרם מצנע: לדעתי הממשלה, היא דואגת שראשי ערים כל הזמן יוציאו את רוב האנרגיה על לשמור מה שיש להם, כדי שלא יתפתו לעסוק במה הם רוצים.
עמרם מצנע: באמת, הרבה פעמים מצאתי את עצמי מוציא ים של אנרגיה, רק כדי להישאר במקום שאני נמצא ולא להתרסק כל פעם מחדש.
עמרם מצנע: ואז זורקים לך איזה עניין, מכניסים לך עז, עכשיו לך תוציא אותה.
עמרם מצנע: אתה מבסוט שכבר הוצאת אותה, אבל איפה היעדים?
שמעון אוחיון: יכול להיות שאולי בהקשר הזה, במסגרת המיקודים, תמקדו משהו.
שמעון אוחיון: כדאי אולי שתעשה ישיבה עם טרכטנברג בנושא הבן גוריוני.
עמרם מצנע: עוד פעם במסגרת הרשימה של הדברים הקונקרטיים, לא סיסמאות, מאיר.
מאיר יצחק הלוי: ברור, ברור.
עמרם מצנע: מה אתם רוצים ותשימו ים של דברים ואנחנו אחר כך נראה מה אפשר, מה אי אפשר, מה נכון, מה לא נכון, מה כדאי לקדם, מה פחות כדאי, מה סדרי העדיפויות, כי בסוף ראש עיר צריך לקום בבוקר ולראות את הדברים צומחים וגדלים ובכנסת אוהבים לדבר על כל העולם ובני זוגו.
<דרורי גניאל: אני רוצה ברשותך להוסיף, דווקא מה שלא אוהבים לדבר עליו, אבל הזכיר את זה ראש העיר.
<דרורי גניאל: כל התקנה או החוק שאתה מציע - - -
עמרם מצנע: אני לא יודע, צריך לבדוק.
<דרורי גניאל: כן, אבל אני אומר שברמה העקרונית זה בסוף כסף.
<דרורי גניאל: בגלל המיוחדות של אילת.
<דרורי גניאל: זאת אומרת אני פעם הובלתי איזה פרויקט מאוד גדול בדרום אמריקה, כנציג הסוכנות, ונסעתי לניו יורק לגייס כסף.
<דרורי גניאל: לפני שעשיתי את זה, וגייסתי הרבה מאוד, פגשתי את פרופ' באשי בעניין אחר, ואז כשסיפרתי לו על הרעיון, 'מה אתה אומר, מה דעתך?' אז הוא אמר לי ככה, 'אתה יודע מה עושים כשיש הרבה כסף וחינוך רע?' אמרתי לו 'מה?' הוא אומר 'הרבה חינוך רע'.
<דרורי גניאל: וכשיש הרבה כסף ועושים חינוך טוב, עושים הרבה חינוך טוב.
<דרורי גניאל: אני אומר, על התורה ועל הקמח.
<דרורי גניאל: בחלק הזה אני חושב שהגיבוי, מתוך ההיכרות, שזה מה שאפשר הביקור, ואני חושב שזה לא שגרתי שמדרימים, מגיעים רחוק, נשארים אובר נייט, זה לא סיפור פשוט, כי לחלק הזה אני אומר, מרגע שאתה מכיר את זה ומבין את זה, זה נראה אחרת.
<דרורי גניאל: כשאנחנו מתמודדים מול פקידי האוצר בירושלים, כשהוא אומר לי 'אז לא יהיה מורה, תגיד, מה זה כל כך נורא שלא יהיה מורה?
<דרורי גניאל: ' אני אומר לו, 'תגיד לי, אתה מבין מה זאת אומרת לפתוח שנת לימודים כשאין - - -
מאיר יצחק הלוי: תשאל אותו על הבן שלו, תגיד 'ולבן שלך אם לא יהיה?
מאיר יצחק הלוי: '
<דרורי גניאל: כן, ואני רוצה, באמת מהמקום שלנו, של אנשי המקצוע, לפחות להגיד הרבה תודה על הטרחה, על זה שהגעתם.
<דרורי גניאל: תודה ליהודית על כל התיאומים וכל הצוות שנלווה, וכמובן לכם שטרחתם.
מאיר יצחק הלוי: אני חייב לתת פידבק אישי, עמרם, אפשר?
מאיר יצחק הלוי: אני עכשיו ראש עיר אני חושב המארח ביותר במדינת ישראל.
מאיר יצחק הלוי: מטבעם של דברים, מגיעים לכאן לכנסים, לירידים, ואני מארח חברי כנסת ושרים, ואני רוצה לתת לך ולכם פידבק.
מאיר יצחק הלוי: רמת הקשב שיש לך ראויה להערכה, והאמן לי, אמרו את זה הילדים, אני אומר לך, אני יודע על מה אני מדבר.
מאיר יצחק הלוי: אתה פשוט מקשיב.
מאיר יצחק הלוי: אני אומר לך, אנחנו מכירים הרבה זמן, אבל לא מכירים יותר מדי טוב.
שמעון אוחיון: נו, זכתה ועדת החינוך, אין ספק.
מאיר יצחק הלוי: אבל אתה מקשיב, וזה לא דבר ברור מאליו.
מאיר יצחק הלוי: ועל כך כל הכבוד.
מאיר יצחק הלוי: ואדוני, חבר הכנסת אוחיון, אני לא באתי לחלק ציונים, אבל השאלות החכמות והעמוקות מייצרות אצלנו תחושה שיש עם מי לעבוד ואני אומר לכם את זה בהתרגשות, כי הבית שקוראים לו כנסת, אני מכיר אותו כי אני כמעט כל שבוע שם, אז אני יודע איפה הפלברות ואיפה הפוליטיקות ואיפה, כמו שאומרים בירושלים, החארטות.
מאיר יצחק הלוי: ראינו פה עבודה וזה דבר שמשמח את לבנו.
שמעון אוחיון: תודה רבה, העיקר שאתם, איך אומרים בעברית צחה?
שמעון אוחיון: אתם לא משחקים, אתם נבכים.
<משה סעדון: אני יכול להגיד משהו?
<דרורי גניאל: משה סעדון הוא לא רק יושב ראש ועד ההורים, הוא נציג ההורים הוותיק ביותר, הוא זקן הסגל.
עמרם מצנע: דרך אגב, אני רוצה להגיד לך, אפרופו הורים.
עמרם מצנע: בוועדת החינוך יש תמיד נציגות של מועצת התלמידים, תשלחו ילדים שלכם.
עמרם מצנע: לא סתם שאלתי את הבחורה אם היא גם פעילה במועצת התלמידים הארצית.
<מירי קופיטו: הם במחוזית, כי קצת קשה להיות פעילים בארצית.
<מירי קופיטו: למועצת העיר הם לא מגיעים, אבל הם שותפים בוועדות, בהרבה ועדות.
עמרם מצנע: כי גם ארגון ההורים הארצי מופיע אצלנו די הרבה.
<משה סעדון: אני כמה שנים טובות יו"ר ועד הורים, בכמה גלגולים של העיר הזאת, עם ראשי ערים ועבודה מולם ואני רוצה להגיד, בתור מקבל השירות, אני והילדים שלי, מקבלי השירות, שאני חושב שאחת ההצלחות שלנו להביא את המצב כמו שהוא היום זה השקיפות והפתיחות והדברים שלא מטאטאים מתחת לשטיח ואומרים 'זה לא רואים, זה לא שומעים, בואו נמשיך הלאה'.
<משה סעדון: כל ביקור של אנשים מחוץ לעיר, אני שמח שאנשים שבאים לבקר מבינים שזה לא איזה show שהכינו לקראת הביקור, יש פה עשייה, יש פה שיתוף מאוד גדול.
<משה סעדון: לפני הרבה שנים היה פה כאוס מאוד גדול של התושבים מול המערכת, מול הרשות, ועם השנים זה לאט לאט הצטמצם, ואני תמיד אומר שבתי הספר שלנו מעולם לא נראו כמו שהם נראים היום, הרבה שנים.
<משה סעדון: מ-82' אני באילת ובעשר השנים האחרונות מאיר הוא חבר אישי, אבל זה לא בשביל להחמיא לו, אני חושב שהעיר הזאת השכילה, כמו שאתה אומר, והבינה שהחינוך זה מה שמחפשים בעיר, דבר ראשון, איפה הילדים שלי ילמדו, מה הם יקבלו פה, איזה חינוך.
<משה סעדון: ואני חושב שאנחנו מקבלים חינוך טוב, יש פה צוות שעובד מאוד קשה וראוי להערכה מאוד מאוד גדולה, זה לא מובן מאליו.
מאיר יצחק הלוי: - - - התחילה פה כמורה חיילת.
מאיר יצחק הלוי: מורה לערבית.
<משה סעדון: מורים ואנשי צוות לוקחים את זה כשליחות ואני רואה את זה וזה מחמם את הלב.
<משה סעדון: אני יום יום כמעט בבית הספר ואני בקשר אישי אפילו עם צוות וזה לא רק למעלה, זה מחלחל עד למחנכות ולכיתות ולכולם.
<משה סעדון: אני חושב שעדיין חסרים לנו פה המון דברים.
<משה סעדון: אני הולך עם האמירה של דרורי, אנחנו לא צריכים להיראות מסכנים בשביל שייתנו לנו, להיפך, אנחנו רוצים לקבל עוד כי זה לא מספיק לנו, בגלל המצב הגיאוגרפי, בגלל שאין לנו פה מכון וייצמן ואין לנו חברות היי טק ואין לנו זה, אנחנו צריכים את המשאבים האלה, לנסות לקרב אותם כמה שיותר, ולקרב אותם כמה שיותר זה כסף.
<משה סעדון: בשורה התחתונה דברים קמים ונופלים על כסף.
<משה סעדון: תודה.
<משה סעדון: (בדרך למועצה אזורית חבל איילות)
<אודי גת: שלום לכולם.
<אודי גת: לי קוראים אודי, אני מקיבוץ קטורה, חיפאי או חיפני במקור, כמו שאומרים.
שמעון אוחיון: עמרם, אני רואה שאתה היום מחובר.
<אודי גת: אני 35 שנה בקיבוץ קטורה.
<אודי גת: אני מגרעין צופים שהצטרף לתנועה שקוראים לה תנועת יהודה הצעיר, שזו תנועה ציונית אמריקאית, young Judaea, שהיא זאת שהקימה את קיבוץ קטורה בשנת 73', אחרי שנתיים שזה היה היאחזות.
<אודי גת: אחרי שירות של קבע שהייתי נשארתי בקיבוץ ובקיבוץ גם הקמתי משפחה.
<אודי גת: - - - בין היתר אנחנו צריכים לתת את התחושה לתושבים שמגיעים, שפעם היו יותר אידיאולוגיים, היום הם גם אידיאולוגיים, אבל לא מתנועות נוער כמו שפעם, את התחושה שיש פה לא רק עבודה, שיש פה לא רק אתגר מבחינת התעסוקה והעניין האישי, וכמובן - - - כשאני הגעתי לפה לא שאלו אם יש כדורגל במתנ"ס, היום התושבים שמגיעים שואלים את השאלות האלה.
<אודי גת: זה חלק מהתמונה הכללית, של בית ספר כמובן וחינוך ואנחנו נדבר - - - האזור פה מימין זה אזור שהיה אמור להיות אזור שדה התעופה באזור עברונה.
<אודי גת: אחרי מאבק שלנו בסוף זה נמנע פה והוזז - - - אתם רואים את העבודות, הן מאוד מתקדמות, במסגרת המכרז הראשון שיצא - - - זה נמצא מול יישוב קהילתי חדש שלנו יחסית, שבע שנים, שקוראים לו באר אורה.
<אודי גת: בבסיס באר אורה ההיסטורית - - - המועצה הוקמה, אנחנו חוגגים 50 שנה, בינואר הקרוב אנחנו חוגגים 50 שנה להקמת המועצה.
<אודי גת: בתחילה זו הייתה מועצה שכללה את כל הערבה, עכשיו יש ועדת גבולות - - -
עמרם מצנע: הערבה התיכונה היא החדשה?
<אודי גת: הערבה התיכונה יותר חדשה, היא התפצלה מחבל אילות.
<אודי גת: ולמה פיצלו?
<אודי גת: כי אז, שמה זה מושבים ופה זה קיבוצים.
<אודי גת: היום זה נשמע מצחיק לחשוב.
<אודי גת: שם זה מושבים, אצלנו בעיקר קיבוצים ושני יישובים קהילתיים, כמו שאמרתי, באר אורה ויישוב קטן בשם שחרות.
<אודי גת: כמו שאמרתי 4,000 ויותר.
<אודי גת: תלוי למי אני אומר את זה.
<אודי גת: אם זה למשרד הפנים זה קצת יותר, ואם זה למשרד - - - תלוי למי ובאיזה יום.
<אודי גת: המקום הזה פה, ממש מימין, הוא החלק הדרומי של המסלול של ה-3 קילומטרים שבונים.
<אודי גת: פה זה התחלת התאוצה של המטוסים.
<אודי גת: הצומת הזה זה צומת באר אורה, שמאלה זה היישוב הקהילתי באר אורה.
<אודי גת: היום כבר 120 משפחות ועוד 40-50, מבחינתנו הצלחה גדולה.
<אודי גת: הצומת הזה, עכשיו הייתם פונים ימינה והייתם מגיעים בדיוק לטרמינל החדש של שדה התעופה שנמצא במרחק 300 מטר מזרחה.
<אודי גת: העבודות שאתם רואים פה זה עבודות על המסלול עצמו מזרחה מערימות העפר האלה, שם הכלים עובדים, שם זה המסלול לתעופה, יותר קרוב לגבול.
<אודי גת: בשביל זה לאחרונה, למרות שבזמנו הירדנים - - - היה קצת כותרות בעיתון - - - כל המקום הזה, כל הצד הזה, עשיתי חילופי שטחים בהסכמה עם מאיר יצחק הלוי, ראש העיר אילת, ואלה חילופי שטחים שיכולים לעשות שתי רשויות - - - כל הרשויות בארץ בין ערים בהסכמה ולא במריבה.
<אודי גת: רק הדבר הזה זה 10,000 דונם.
<אודי גת: אני לא יודע מה הגודל של העיר חיפה, אבל זה משהו כזה, לדעתי, אנחנו מדברים על שטח עצום, כולו - - - אי אילתי בשטח שיפוט המועצה, ממש אי, אין לו חיבור עם העיר אילת, כשאמרתי לו ש-70% מהארנונה תלך לאילת ו-30% תלך לפה.
עמרם מצנע: זה שטח של המועצה האזורית - - -?
<אודי גת: זה אילת.
<אודי גת: זה כבר אילת, לא יהיה.
<אודי גת: אילת תיהנה מכל ההיתרים ו - - - יש לנו אילת מדרום, ערבה תיכונה בצד רמת הנגב, אבל אנחנו חברים טובים וזה עוזר, לצורך העניין, גם בהרבה דברים שאנחנו עושים.
<אודי גת: מה שאנחנו רואים פה משמאל, אני כמובן מנצל את הדרך ובדרך חזרה נדבר קצת על דברים אחרים, זה מכרות תמנע הישנים.
<אודי גת: מכרות תמנע שהוקמו בשנות ה-50 לכריית נחושת ונסגרו לפני כ-20 שנה בגלל חוסר כדאיות וננטשו כפי שהם.
<אודי גת: רואים את הערימות הענקיות האלה, אלה ערימות של טפל שהוצאו מתוך הבורות.
<אודי גת: היום זה כבר לא היה קורה, כי יש חוקים סביבתיים שלא מאפשרים להשאיר את המצב ככה, אבל פעם לא היו החוקים האלה.
<אודי גת: לפני שש-שבע שנים התייצב אצלי במשרד איש בשם אלונסו, מקסיקני.
<אודי גת: עמרם יודע, להיות ראש עיר זה לפעמים גם להוריד פנטזיות של כל מיני אנשים, מצד שני אתה ראש עיר, אתה צריך לחשוב קדימה ועם פנטזיות.
<אודי גת: והוא אומר לי, 'תשמע משהו, אבא שלי מכר את הציוד למכרות תמנע ואני בעל חברה של כרייה במקסיקו, של 2.5 מיליארד דולר, שכורה פחם ונחושת וברזל, באתי לראות', הוא בא כתייר, 'באתי לראות איפה אבא שלי מכר ציוד, ואני רואה פה בהרים ירוק, יש עוד נחושת, למה אתם לא כורים נחושת?
<אודי גת: ' אני אומר לו, 'תשמע, אני לא מבין בנחושת ואני לא מבין בכרייה, הלוואי'.
<אודי גת: בדק, שלח מקסיקנים, שלח מהנדסים, קנה את המפות ואת הידע מאז ובחמש השנים האחרונות הם מכשירים את המקום לכרייה מחודשת של נחושת פה, כי כשסגרו את תמנע הנחושת עלתה 700 דולר לטון והיום היא 7,000 דולר לטון, כי הסינים קונים כל דבר, וגם שיטות הכרייה וההפקה השתכללו ונעשו יותר זולות ולכן אנחנו הולכים לכרות פה נחושת ולהעסיק מחדש כ-600 עובדים, 150 כבר עובדים בהכשרה, בהכנות.
<אודי גת: מבחינת אילת ואילות זה יותר מפנטסטי.
<אודי גת: זה תעסוקה, זה עבודה, זה כלכלה, זה פעילות של מעגלים שניים ושלישיים.
<אודי גת: אז זה מכרות נחושת תמנע, כשהשכנה של מכרות נחושת תמנע זה פארק תמנע.
<אודי גת: פארק תמנע, שהוא פארק תיירותי של המועצה האזורית, עמודי שלמה, יש אגם קטן, בעיקר נעשה יחד עם קרן קימת והחמ"ת, החברה הממשלתית לתיירות של המדינה, אנחנו מנהלים את זה במשותף.
עמרם מצנע: הסיפור של המלון - - - ?
<אודי גת: עוד לא ירד הסיפור של המלון.
שמעון אוחיון: ושל פארק המים?
שמעון אוחיון: לא יודע איפה קראתי, היה חזון, חלום, חצי הזוי, להזרים מים לתוך הפארק ולהפוך אותו מעין פיורד קטן.
שמעון אוחיון: לא דיברו?
שמעון אוחיון: כי עכשיו הולכים להניח צינור מפה לים המלח.
<אודי גת: בוא נגיד ככה, עשו תקשורת מהצינור הזה יותר מהצינור, הלוואי שיעשו צינור מים סוף לים המלח כי זה יעשה טוב לנו, שיהיה לנו מספיק מים, יעשה טוב לירדנים שבכלל אין להם מים, ולרשות הפלשתינאית.
<אודי גת: זה בעצם הרעיון, לספק מים מותפלים שיותפלו בעקבה ולהעביר אותם.
<אודי גת: בזמנו תשובה רצה לעשות פרויקט תיירותי סביב אותו צינור מים ולעשות קווים בדרך, לא קשור לתמנע.
<אודי גת: יש את הפרויקט שמאיר מדבר עליו, שזה נמל התעלה.
<אודי גת: כדי לחבר את הרכבת, שעכשיו מתכננים אותה, לנמל, אז זה מאוד מסובך מבחינה עירונית, רוצים להוציא את הנמל לרכבת וזה בעצם להאריך את המפרץ צפונה במין תעלה כזו.
עמרם מצנע: מה זה ליפז?
<אודי גת: ליפז זה קיבוץ שנוסד על ידי הקיבוץ הארצי בזמנו, היום אין לזה שום משמעות מבחינת הרקע.
<אודי גת: קיבוץ לא גדול, היום יש בו 200 נפשות שגרות, כ-60-70 משפחות, משהו כזה.
<אודי גת: הוא, כמו כל שאר הקיבוצים בחבל אילות, למעט, אני שם בסוגריים את יטבתה, שהפרנסה העיקרית שלו זה מחלבת יטבתה, כל שאר הקיבוצים, סך הכול עשרה קיבוצים, מתפרנסים בעיקר מתמרים ומרפת פרות.
<אודי גת: מזה אנחנו חיים, אנחנו מגדלים הרבה מאוד תמרים, רואים אותם בצד הזה, בעיקר מזנים של מג'הול ודקל נור, מתחרים בצפון אפריקה, באירופה מוכרים את ה - - -
שמעון אוחיון: לא מביאים יותר מטורקיה?
<אודי גת: לא מביאים, מוכרים לטורקיה טונות של טונות של תמרים, כמויות אדירות של תמרים שמוכרים לטורקיה.
<אודי גת: התמרים האלה נמכרים בעיקר באירופה, על יד האפרסק והשזיף.
<אודי גת: לא כמו בארץ, שזה נמכר ליד הפיסטוק והגרעינים, לכן המחירים לכן הם גדולים והפרנסה העיקרית היא מהתמרים, ממש הפרנסה העיקרית.
<אודי גת: ויש את רפת החלב, שכל החלב נוסע ליטבתה, למחלבה, ומשם הוא מיוצר ומשווק.
<אודי גת: מחלבת יטבתה היום היא 50% שטראוס ו-50% יטבתה, בעלות משותפת.
<אודי גת: המראה של התמרים האלה זה מראה שאפשר לראות לאורך כל הערבה.
<אודי גת: אנחנו היום מגיעים עד יטבתה, אבל זה גם צפונה.
<אודי גת: גבול השיפוט של חבל אילות זה הקילומטר ה-101, זה הפונדק של כושי, זה על גבול ירדן, ו-100 קילומטר על גבול מצרים, וזה אזור הר חריף, הר שגיא, מי שמכיר, ובעצם כל המשולש הדרומי הזה של מדינת ישראל, שבדרך כלל במפות, בגלל שהמדינה ארוכה מדי וצרה מדי, שמים אותה בצד, זה חבל אילות.
עמרם מצנע: מחנות עובדה זה אצלך?
<אודי גת: עובדה זה אצלי ושיזפון זה אצלי, בית הספר לשריון ובית ספר להנדסה אצלי.
<אודי גת: יש אצלנו הרבה מחנות.
<אודי גת: בעצם מחנות צה"ל זה דבר שמפרנס אותנו מבחינת ארנונה, כי מעשרה הקיבוצים האלה אי אפשר לעשות הרבה דברים, כי הקיבוצים בסך הכו קטנים, גם בקנה מידה ארצי.
<אודי גת: תוך כדי נוכל להראות לכם, קיבוץ סמר מצד שמאל, ואם תסתכלו על הקיבוץ תראו שם מגדל צהוב גבוה.
<אודי גת: המגדל הזה הוא מגדל שמש שמתחתיו יש מראות סולריות.
<אודי גת: המראות מקבלות את קרינת השמש, לא היום כנראה, מחזירות לנקודה בקצה המגדל באותה נקודה, המראות האלה עוקבות אחרי השמש, ובקצה המגדל למעלה, 30 מטר, יש טורבינה, שכשכל החום הזה מגיע לנקודה מסוימת הוא מחמם את האוויר ומסובב את הטורבינה, ככה נוצר חשמל.
<אודי גת: פטנט של מכון וייצמן.
עמרם מצנע: זה דגם ניסיוני?
עמרם מצנע: אבל מייצר?
<אודי גת: זה דגם ניסיוני, אבל מייצר, 100 קילוואט חשמל מייצר ובעקבות ההצבה שלו פה הוא כבר מכר לספרד, לסין, לכל מיני דברים כאלה.
<אודי גת: קיבוץ סמר, שוב קיבוץ של הקיבוץ הארצי, קיבוץ מיוחד, בן 38 שנה, גרים בו כ-350-400 נפשות.
<אודי גת: מצד ימין זה החיבר.
<אודי גת: עוד מוקד תיירותי.
<אודי גת: שטח שהכוונה לגדל בעלי חיים שגדלו ומוזכרים בתנ"ך, בהצלחה רבה.
<אודי גת: המקום הזה מאוד ותיק, הוא מצליח, בין היתר להרבות אותם, לפתח אותם, לגדל אותם, ואז חלקם משוחררים לטבע, בעיקר הראמים והיחמורים שהיו בכל הנגב.
<אודי גת: באזור מצפה רמון ניתן למצוא אותם משוחררים.
עמרם מצנע: זה רשות שמורות הטבע?
<אודי גת: זה רשות שמורות הטבע.
<אודי גת: כמובן אנחנו עובדים במשותף, כי היום פארק תמנע ורשות שמורות הטבע וכו', היחסים שלנו - - - בחבל אילות 93% משטח המועצה זה שטחי אש.
<אודי גת: כמו ניסוי של רפא"ל, ואין לנו דרך לפתח ולגדול בעצם לכל המקומות האלה שהם שטחי אש.
<אודי גת: כל ההתיישבות מרוכזת פה בערבה, באותו קטע שבין אילת וכושי, פה גם הקרקע החקלאית.
<אודי גת: מים.
<אודי גת: אין לנו מים.
<אודי גת: אנחנו, ערבה תיכונה ואילת, אלה שלושת המקומות היחידים בארץ שלא מחוברים לרשת הארצית אלא ניזונים ממים מקומיים.
<אודי גת: אילת ממי הים שמותפלים, ואנחנו והערבה התיכונה ממי בארות.
<אודי גת: המים מאוד מלוחים, אי אפשר לגדל כל דבר.
<אודי גת: ככל שאתה עולה צפונה המים יותר מתוקים.
<אודי גת: לכן בערבה התיכונה יכולים לעשות פלפל, אצלנו אי אפשר לעשות פלפל.
<אודי גת: אנחנו מגדלים תמרים בעיקר.
שמעון אוחיון: אבל היה גם ירק.
<אודי גת: מגדלים ירק, אבטיח, מלון, בצל, גם פלפל קצת מנסים, הרבה פחות טוב, קצת תפוחי אדמה, הרבה ניסיונות.
<אודי גת: רוב מה שאמרתי - - -
עמרם מצנע: המים המלוחים הם בלי מגבלה?
עמרם מצנע: יש כמות?
<אודי גת: יש מגבלה ענקית, המדינה קבעה שכל משפחה תקבל 51,000 קוב במים בשנה, להתפרנסות מחקלאות וכו'.
<אודי גת: אנחנו מקבלים חצי.
<אודי גת: לא קודחים פה, כי זה יקר.
<אודי גת: עמוק, מלוח ויקר, וזו אחת התלונות הגדולות שלנו מול המדינה.
<אודי גת: אנחנו עושים מאמצים גדולים, אבל מאוד מאוד קשה.
<אודי גת: עכשיו אני מתחבר לצינור שדיברת עליו, על פי התפיסה הזאת הצינור הזה אמור לספק לנו מים מתוקים, מותפלים, ללא הגבלה, מים סוף שיותפל שם.
<אודי גת: הלוואי וזה יקרה.
שמעון אוחיון: זה עניין של ארבע שנים שמדברים.
<אודי גת: אני, כמו שאמרתי, 14 שנה ראש מועצה, 14 שנה אני שומע את זה, כולל הרכבת - - -
<בת אל כספי: עוד 14 שנים נדבר על הרכבת.
שמעון אוחיון: כשישבתי בסוכנות היהודית ודיברו על קטורה ועל יהל, בדיוק באותו זמן דיברו על מפעל תעלת הימים.
<אודי גת: אתה רואה?
<אודי גת: קטורה ויהל קמו.
שמעון אוחיון: ותעלת הימים לא.
<אודי גת: לא, אבל פעם דיברו על תעלה מים תיכון לים המלח.
<אודי גת: בכל אופן הרעיון היה בהתחלה לנצל את נפילת הגובה לייצר החשמל, שיפיל את המים, בעיקר ליד ים המלח, שינו קצת את הקונספציה, בעיקר בגלל שלירדן אין זמן, הם צריכים את המים, אז הם הלכו על צינור ולא על תעלה, הלכו בשטח הירדני ולא בדיוק על הגבול.
<אודי גת: הם רוצים יותר מהר מאיתנו.
שמעון אוחיון: אז שמורות הטבע הן שגרמו לכך שהצינור יעבור באילת?
<אודי גת: אני הייתי אומר את זה ככה, הרגולציה הישראלית לא ידעה לפתור מהר את ה - - -
שמעון אוחיון: עד כדי כך?
<אודי גת: רגולציה זה הגנת הסביבה וזה גופים פרטיים וזה סטטוטוריקה.
<אודי גת: מה שהמלך מחליט זה הרבה יותר קל מאשר החוקים של תכנון ובנייה שיש במדינת ישראל.
<אודי גת: לטוב ולרע.
<אודי גת: אני לא אומר את זה רק לרע, זה לטוב ולרע.
<אודי גת: עצי תמר, כמו שאמרנו כרגע, זה מה שקוראים עין רדיאן.
<אודי גת: עין רדיאן היא המקום של גם קיבוץ יטבתה, שזה היה היאחזות עין רדיאן בהתחלה, לפני שאוזרחה להיות קיבוץ.
<אודי גת: עברנו את המבנה שהוא מבנה מתקופת הטורקים והוא יושב על מצודה רומית, שאנחנו עם התלמידים חפרנו כדי להסביר לתושבים פה, שלמרות שהם חושבים הם לא ראשונים פה והיו פה נבטים והיו פה מוסלמים והיו פה רומאים וכמובן האנגלים ישבו פה, כי זו הייתה דרך אסטרטגית.
שמעון אוחיון: נבטים היו פה?
<אודי גת: נבטים היו פה.
<אודי גת: זה פחות ידוע מפטרה וכו', אבל.
<אודי גת: .. כמו שראיתם, עד לפה מגיע הכביש החדש הדו מסלולי, בעצם אוטוסטראדה לצורך העניין, שני מסלולים לכל כיוון.
<אודי גת: אנחנו מקבלים כל פעם הקצבה, זה מע"צ עושה כמובן, בהתאם לכסף שיש במשרד התחבורה.
<אודי גת: היום, כשעשו את ההרחבה הזאת, לא היה פה הרוג אחד, מה שקרה קודם הרבה על כביש הערבה.
<אודי גת: מזנון יטבתה.
<אודי גת: זה מזנון שעוצרים בו כמיליון אנשים בשנה, תיירים מכל הסוגים, יש לו את המיתוג שלו, כמובן המוצרים שמגיעים ממש מעבר לרחוב, מגיעים ישר לפה ונמכרים.
<אודי גת: זאת המועצה האזורית.
<אודי גת: פה אנחנו הקמנו לפני כמה שנים מין קמפוס של שירותים, כולל מרפאה אזורית.
<אודי גת: אנחנו סגרנו את המרפאות היישוביות בקיבוצים וריכזנו את שעות הרופא ואת שעות האחות למקום אחד ואנחנו מסיעים עכשיו את האנשים.
<אודי גת: התברר שזה הרבה יותר כדאי, כי קודם הרופא היה מגיע, נאמר, לקיבוץ שלי פעמיים בשבוע, שעתיים, היית צריך להיות חולה ממש בשעות מסוימות, זה לא כל כך הצליח.
<אודי גת: אז עכשיו אתה יכול להיות חולה כל היום, אבל אתה צריך לבוא למרפאה, כמו שמקובל בכל העולם, וזה הוכיח את עצמו.
שמעון אוחיון: אתם מסיעים את כולם?
<אודי גת: אנחנו מועצה אזורית היחידה בארץ שיש לה קו הסעות מורשה של משרד התחבורה, קו 20 קוראים לו, ושש-שבע פעמים ביום מהקיבוץ הצפוני עד אילת והפוך הוא מסיע.
<אודי גת: מעבר לזה שהוא מסיע את התלמידים כמובן.
<אודי גת: (בניין המועצה האזורית)
<אודי גת: חברים, אני תמיד אוהב לנסוע לאילת לקבל את האורחים שלי, כך אני מרוויח חצי שעה בדרך של דיבורים, ועוד חצי שעה בדרך חזרה, כך שתמיד נטו זה יוצא יותר זמן.
<אודי גת: אז חלק מההקדמה שאתם לא תשמעו פה, לפחות הנוכחים שאתם מכירים, תבינו שזה בגלל שדיברתי בדרך על זה.
<אודי גת: אני כמובן לא דיברתי על חינוך, כי עוד מעט אנחנו מדברים על חינוך ובתי הספר.
<אודי גת: אני אומר לאורחים, לפני שאנחנו עושים פה הצגה של הנוכחים, שבגלל מגבלות של זמן ומגבלות ידועות אנחנו עושים פה בחבל אילות שלוש תחנות.