GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אסף זמיר: וזה אומרת עיריית תל אביב-יפו, שמימנה בשנה האחרונה מכיסה 2.5 מיליון שקלים סייעת נוספת לכמה חודשים.
אסף זמיר: אני מסכים עם מה שאמרה רחל, אני גם קונה עד פסח.
אסף זמיר: אבל, מעבר לעובדה שזה באמת מהלך משלים, זאת אומרת עשיתם משהו מבורך, עכשיו תשלימו.
אסף זמיר: עבור כולם, בטח עבור רשויות חלשות.
אסף זמיר: אבל הנקודה הקטנה הנוספת שרציתי לומר היא כזו, אם מתקבלת החלטה בנושא הזה, וככל שתתקבל החלטה, היא חייבת לבוא יחד עם הנושא של סייעת נוספת במועדוניות או צהרונים, כי מה שיקרה אחרת הוא שיהיו שתי סייעות עד ארוחת צהריים, ואז זה יחזור להיות סייעת אחת, בדיוק בשלב שבו כולם הולכים לשירותים.
<קריאה: כשכולם מתפרקים.
אסף זמיר: או מתפרקים או לא משנה מה ולכן - - -
עמרם מצנע: כן, אבל רבים מההורים לא שולחים את הילדים לשלב הזה.
אסף זמיר: רובם שולחים.
אסף זמיר: הרוב שולחים.
עמרם מצנע: חברים, פתרנו את בעיית הסייעות, עכשיו נדבר על בעיית הצהרונים.
עמרם מצנע: לאט לאט.
אסף זמיר: לא, בדיוק לא, אני רק רוצה לומר שאני מבקש - - -
מרב מיכאלי: אבל אסף מבקש לא ליצור את ההבחנה בין - - -
אסף זמיר: אני רק מבקש שתיקחו את זה ביחד.
אסף זמיר: תודה רבה.
עמרם מצנע: חברת הכנסת מיכאלי, אנחנו סיימנו.
מרב מיכאלי: לקראת סיום אני מנסה להבין, איפה אנחנו עומדות.
מרב מיכאלי: האם משרד החינוך דורש היום ממשרדי האוצר לקבל כסף בשביל הסייעת השנייה?
מרב מיכאלי: זאת אומרת יש בכלל איזה שהוא מהלך, משהו מתרחש בעניין הזה או שאנחנו פה קול קורא באפלה?
עמרם מצנע: שאלה טובה.
<אריאלה לוי: אני יושבת ראש עמותת קול הסייעת החינוכית ואני חושבת שאנחנו כן צריכות להגיד פה, כי אנחנו מייצגות פה אלפי סייעות מכל הארץ.
<אריאלה לוי: קודם כל אני אסביר מי אנחנו ולא במשפט אחד, אנשים דיברו פה המון.
עמרם מצנע: לא, אני אצטרך לקטוע אותך כי אנחנו צריכים לסיים, אם את רוצה, משפט אחד, תעשי אותו מורכב, בלי פסיקים, בבקשה.
<אריאלה לוי: אנחנו חושבות שסייעת נוספת היא לא הפתרון, זו החמרה של הבעיה, כי לא מסתכלים על המכלול של הדברים.
<אריאלה לוי: יש פה דברים מעבר.
<אריאלה לוי: כמו שאני אמרתי, אנחנו מייצגות פה אלפי סייעות, אנחנו עשינו מסע שנה שלמה בכל הארץ, אלפי סייעות איתנו, אני מדברת פה בשם - - -
מרב מיכאלי: מה אתן מבקשות?
<אריאלה לוי: אנחנו קודם כל טוענות שאתם לא פותרים את הבעיה.
מרב מיכאלי: אני שואלת מה אתן מבקשות, תהיי קונקרטית.
<אריאלה לוי: בגלל שאין לנו הרבה זמן, אנחנו נשמח להגיש דף עמדה בצורה מסודרת על הבעיות שנמצאות בשטח והתכנית שחיברה העמותה ביחד עם אנשי מקצוע וממש מענה כלל ארצי לכל הבעיה.
מרב מיכאלי: אנחנו נשמח לקבל אותו.
<רויטל לן כהן: דבר אחד בבקשה.
<רויטל לן כהן: לא בכובע של ההורים המיוחדים, בכובע העירוני.
<שולמית ביסמונסקי: משפט אחד על כפילות משרדית בגיל שנתיים וחצי עד 3, שרק יידעו שיש פה בעיה.
<שולמית ביסמונסקי: ילדים בגיל שנתיים וחצי עד 3 היום נתונים לשני משרדים, חלק תחת משרד החינוך וחלק תחת משרד התמ"ת.
<שולמית ביסמונסקי: צריך גם בזה לעשות סדר.
<שולמית ביסמונסקי: יש ילדים שנמצאים תחת פיקוח שונה.
מרב מיכאלי: אבל השאלה אם משרד החינוך - - -
עמרם מצנע: אני יודע מה התשובה.
עמרם מצנע: סימה תשמח מאוד אם - - -
תמר זנדברג: זו קריאה שאנחנו כוועדה צריכים - - -
מרב מיכאלי: אני שואלת אם הם פנו לבקש.
עמרם מצנע: חברותיי חברות הכנסת - - -
עמרם מצנע: אני אענה לך בפרוטוקול.
מרב מיכאלי: כן, אני באמת רוצה תשובה לפרוטוקול, אדוני היושב ראש.
עמרם מצנע: אנחנו התכנסנו לדיון מהיר בנושא ממוקד וספציפי של סייעת שנייה בגני הילדים טרום טרום חובה.
עמרם מצנע: עלו פה נושאים רבים נוספים שהם חשובים, אבל הם לא מטרת הדיון.
עמרם מצנע: אני מבטיח שאנחנו נעסוק גם בהם, גם בגנים של החינוך המיוחד, החינוך המשולב, על כל מרכיביו והרכביו, גם בנושא מעמד הסייעות ותנאי השכר של הסייעות ותנאי ההעסקה שלהן, זה נמצא על שולחננו ואנחנו נעסוק בזה.
עמרם מצנע: בנושא שהתכנסנו לשמו, אין ספק, ואני חושב שיש דעה אחידה האומרת שנעשתה פעולה מאוד משמעותית ומאוד חשובה בהחלטת הממשלה בעקבות המחאה החברתית, בעקבות דוח טרכטנברג, של חינוך חינם לילדים מגיל 3 בכל היישובים ובכל המקומות בארץ.
עמרם מצנע: ההחלטה הזו הייתה החלטה חשובה, נכונה והיא גם גובתה בהיקף תקציבי חסר תקדים.
עמרם מצנע: אבל מבלי שמשלימים, גם את הנושא של כוח אדם, של סייעת שלישית באותם גנים של ילדים בגיל 3, ואנחנו יודעים שילדים רבים מגיעים לגנים האלה עוד טרם גיל 3 ואין סמכות ואין זכות לגנים או לרשויות המקומות למנוע ילדים, גם אם הם אינם גמולים, להיכנס לתוך המסגרת הזו, מה שמטיל לא רק עבודה קשה ובלתי אפשרית, אלא גם מערכת חינוכית לא מלאה, לא שלמה, שלא פותרת את הבעיה.
עמרם מצנע: לכן ועדת החינוך קוראת למשרד החינוך ולמשרד האוצר, ואם יש צורך לממשלה במליאתה, לחזור חזרה, לדון בנושא הזה ולאשר את התקציב הנדרש.
עמרם מצנע: לגיטימי שהתקצוב הממשלתי יהיה דיפרנציאלי אל מול הרשויות המקומיות החזקות יותר והחלשות פחות.
<רויטל לן כהן: אדוני, זה תהליך שהמדינה לוקחת מלווה של 450 מיליון שקל מהרשויות החזקות כביכול.
עמרם מצנע: רויטל, אני לא מאשר לך להתפרץ.
עמרם מצנע: יש לך כבוד, אנחנו מכבדים אותך בוועדה, את מופיעה הרבה, את לא יכולה להתפרץ.
עמרם מצנע: אני עוד פעם אומר, לגיטימי שהממשלה תתקצב תקציב דיפרנציאלי.
עמרם מצנע: לגיטימי גם שבשלבים הראשונים יינתן מענה לחלק מהשנה ולא לכל השנה, אלה הם החודשים או חצי השנה שבהם הילדים נקלטים לתוך המערכת.
עמרם מצנע: אני חושב שיש חשיבות שהגנים גם יהיו מעורבים, שלא יהיו 30-35 ילדים בגילאי 3 אלא מעורבים.
עמרם מצנע: לפי מה שלמדתי ושמעתי מהגננות שהיו פה יש בזה יתרון של ילדים שעוזרים לילדים וילדים שלא מחייבים את אותה תשומת לב מרבית כמו ילדים אחרים.
עמרם מצנע: צריך להבין, יש פה הרבה מאוד דיונים בוועדה הזו, כל דיון הוא חשוב, הוא קריטי, הוא הכרחי ואי אפשר בלעדיו וכל אחד עולה לא מעט כסף.
עמרם מצנע: לו היינו שמים פה את השאלה על שכר הסייעות ושכר הגננות ושכר המורים, אני חושב שכולנו היינו מסכימים באותה מידה של הסכמה שהדברים האלה מחייבים טיפול ולכן בסופו של דבר אנחנו פונים לממשלה ובהחלט תובעים ממנה להשלים את המהלך החשוב הזה של חינוך ברשות הממלכה החל מגיל 3 והנושא הזה של סייעת שלישית הוא קריטית.
עמרם מצנע: הפטנט של בנות שירות לאומי יכול להיות זמני, הוא יכול לגשר על שנות מעבר, הוא לא יכול להיות פתרון קבוע.
עמרם מצנע: אני רוצה להודות לכם ונשתמע בדיונים נוספים.
עמרם מצנע: בוקר טוב, ברוכים הבאים, אנחנו מתחילים טיפה באיחור, אני מבין שהיה קצת פקק בכניסה לכנסת והגעתם מרחוק, אז באמת בוקר טוב.
עמרם מצנע: בכבוד רב, אנחנו מארחים הבוקר דיון על בית-ספר לקציני ים בעכו.
עמרם מצנע: הוועדה ביקרה לאחרונה בבית-הספר, נפגשנו כמובן עם הנהגת בית-הספר, עם אנשים שמלווים את בית-הספר כבר הרבה שנים, והפגישה הכי מרשימה הייתה עם כמה קדטים שנתנו לנו קצת יותר, הייתי אומר, הבחנה פנימה אל תוך עולמם של הקדטים, המציאות היומיומית, המקומות שמהם מגיעים התלמידים.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שהתרשמנו מאוד מהמגוון של הבחורים והבחורות שמגיעים מכל חלקי החברה הישראלית, ומוצאים את הבית הזה של בית-ספר לקציני ים עכו כבית חינוכי, איך היום קוראים לזה?
עמרם מצנע: חינוך משמעותי וערכי, שילוב כלל החברה הישראלית, הייתי אומר פריפריה ומרכז, אוכלוסיות המיעוטים עם האוכלוסייה היהודית, עולים חדשים עם ותיקים.
עמרם מצנע: בעידן שבו אנחנו נמצאים, של הרבה מאוד שאלות שאנחנו שואלים את עצמנו בנושא החינוך, שאלות שעולות יום יום על סדר-היום, היה מאוד מרגש וחשוב לשמוע את הדברים בשם אומרם.
עמרם מצנע: אחד הדברים שהעלינו בפגישה, בביקור, בסיור, זה לקיים מפגש כזה כאן בכנסת, בחסות הכנסת בוועדת החינוך, כדי להביע הערכה ולציין 75 שנה להקמתו של המוסד החשוב הזה, מוסד שקם בעצם לפני מלחמת העולם השנייה.
עמרם מצנע: היו מי שראו את החינוך הימי כנושא ציוני, כנושא ישראלי, כנושא בעל חשיבות, וקראנו גם את ההתגלגלות, ההיסטוריה של בית-הספר לאורך השנים.
עמרם מצנע: אני לא איש ים, גם לא הייתי בצבא בחיל הים, תמיד אמרתי שחיל הים זה צבא זר ידידותי, אבל התרשמתי תמיד מהאיכויות, מהרצינות, מהחינוך.
עמרם מצנע: בכלל, למדתי שהחינוך ורכישת הערכים דרך החינוך הימי – בגלל הצורך גם להתמודד עם הטבע וגם הצורך ליצור פעילות הרמונית של צוות, של קבוצה, ולאו דווקא של בודדים, והאתגרים כמובן – יוצר מין אווירה ופעילות חינוכית ממדרגה ראשונה, ועל כך אנחנו כמובן רוצים להודות.
עמרם מצנע: הכרנו את המפקדים שפיקדו על בית-הספר לאורך שנים, את המעברים שהוא עשה, ולמרות שלא כמו בעבר שבו היה גם צי ישראלי עם קציני ים ומלחים ישראלים באוניות הסוחר שלנו, הנושא הזה היום קצת פחות מרכזי.
עמרם מצנע: עדיין לחינוך הימי על כל זרועותיו ושלוחותיו, גם לחינוך המקצועי, בהחלט יש משמעות.
עמרם מצנע: למדתי גם מכמה פגישות שערכתי שזה לא רק החינוך הימי וניהוג של ספינות בלב ים, אלא זה בעצם גם התרבות של מדינה ששוכנת לאורך החוף, והממשק והקשר והיחס בין החברה לבין הים שעוטף אותנו, והצורך לשמור על הים ועל איכות החיים, והיום בכלל עם קידוחי הגז וקידוחי הנפט והנושא של ריבונות ועצמאות כלכלית - כל הדברים האלה ביחד יוצרים בעצם תנאים מחודשים וחשובים שקשורים בחינוך הימי.
עמרם מצנע: אז זה פחות או יותר הדברים שאני יכול לומר בפתיחה.
עמרם מצנע: נשמע אתכם, קודם כול נתחיל עם איזשהו סדר דוברים של אנשים שמובילים את בית-הספר, ולאחר מכן אני מזמין את כל מי שירצה מהחברים והחברות שיושבים פה להביע את דעתו.
עמרם מצנע: הדיון מצולם באינטרנט, גם יוצא פרוטוקול מכל מה שייאמר ונאמר כאן, אני אומר את זה לא כדי שתחששו לדבר, אלא ההפך, בכדי שתיקחו את ההזדמנות, אולי אפילו ההיסטורית, של 75 שנה ושל המפגש הזה כדי להעלות, להציף, לשאול, להעיר, ונשמח מאוד לכל דבר.
עמרם מצנע: אז עם מה אנחנו מתחילים?
<יהודית גידלי: יש לך פה את שלושת - - -
עמרם מצנע: את שלושת הדברים.
עמרם מצנע: אז נתחיל ממאיר ליאני יושב-הראש, שאותו הכרתי בהזדמנויות שונות, בבקשה, מאיר.
<מאיר ליאני: אני תמיד שמח לפגוש בך שוב.
<מאיר ליאני: אז בוקר טוב לכולם וחג שמח, בית-הספר לקציני ים בעכו הוא אחד משלושה בתי-ספר שמרכיבים את החברה לחינוך ימי בישראל, ולא בכדי.
<מאיר ליאני: אדבר בקצרה כי כל העשייה היומית והשוטפת היא באמת של הצוות הניהולי, אבל כמה דברים כהקדמה.
<מאיר ליאני: בית-הספר נוסד לפני 75 שנה בחיפה, הייתה אז ראייה ציונית עתידית של הסוכנות היהודית, שהאמינה וחשבה שלעם היהודי צריך וצריכים שיהיו גם אנשי ים ויורדי ים, וכך החל בית-הספר את דרכו.
<מאיר ליאני: לפני 60 שנה בדיוק עבר מחיפה לעכו, שם הוא שוכן עד היום.
<מאיר ליאני: אני חושב שכמעט ואין אזרח בישראל שלא מכיר את המושג, את השם "קציני ים בעכו".
<מאיר ליאני: עכו וקציני ים אלה שני דברים שהולכים ביחד, ולא בכדי.
<מאיר ליאני: אני רוצה, לפני שאמשיך, להודות לאלי רגב מנהל בית-הספר - סגן אלוף במילואים בחיל הים, תפקידו האחרון היה מפקד הקדטים בחיל הים, אבל לפני כן הוא פיקד על הרבה מאוד סטילים ששייטו במרחבי הים התיכון; יעל הסגנית; זאב מנהל בית-הספר; אריה מנכ"ל החברה, נבצר ממנו להגיע עקב בעיות בריאות, נאחל לו מכאן רפואה שלמה; ויהודה סבאג מנהל הפנימייה שלנו.
<מאיר ליאני: כמה דברים כלליים.
<מאיר ליאני: בית-הספר בעצם משקף – ויושב-ראש ועדת החינוך אמר את זה במילים בהירות – הוא בעצם משקף צרכים של החברה הישראלית, וצרכים של חברה נמדדים לאורך זמן.
<מאיר ליאני: מה שקרה בים בשנים האחרונות מחייב את כל מי שעוסק בחינוך ובראייה עתידית של החברה הישראלית לבצע חשיבה מחדש, ואנחנו משתדלים לעשות את זה יחד עם אנשי משרד החינוך כדי להביא לידי מיצוי את בית-הספר שעוסק בעצם בחינוך ימי יחד עם "מבואות ים" ו"ראמה" ולענות על צרכים של החברה הישראלית.
<מאיר ליאני: הים הפך להיות מקום שבו התגלו מרבצי אנרגיה חשובים מאוד לקיומה ולעתידה של המדינה, ואנחנו מפה בעצם מעלים כלפי כל מי שידו בנושא הזה: משרד התחבורה ומשרד החינוך, החקלאות ועוד כמה משרדים, בואו, תנו כתף לרעיון וליוזמה ולחזון שאנחנו מובילים, לאפשר לחינוך הימי לתת מענה גם לצרכים אלה.
<מאיר ליאני: די אם אזכיר שמרבית העובדים על אסדות הגז והנפט בים התיכון, שהם בעצם שלנו, הם אזרחים מארצות-הברית, מאנגליה, מתורכיה, מיוון, קצת מהולנד, בממוצע שכרם מגיע לכ-35,000 שקל בחודש בערכים שקליים, מקור פרנסה פוטנציאלי אדיר לצפון ולמדינה.
<מאיר ליאני: אנחנו בקשר עם כמה מוסדות אקדמיים, יחד עם משרד החינוך, כדי ליצור את אותו פורמט בבתי-הספר שעוסקים בחינוך ימי כדי שיהיה להם קל יותר להיכנס ולהשתלב במסלולי לימוד שיאפשרו לימוד של הנדסה ימית, טכנאות ימית וכמובן הולכה של גז ומים, שזאת בעצם הייתי אומר מומחיות לא קטנה.
<מאיר ליאני: אין שום סיבה בעולם שמדינה כמו שלנו, שגבולה הימי ארוך והוא משאב לא קטן, אלא גדול, לא תספק את הצרכים שלה בתחומים האלה.
<מאיר ליאני: הטכניון והאוניברסיטאות יודעות להכשיר מהנדסים מעולים – לצערי אתמול שמענו שכ-4,000 עזבו את ישראל בשנים האחרונות למקומות אחרים – כאשר פה באמת יש אפשרות להציע להם אופק עם שכר נאה.
<מאיר ליאני: זאת ההזדמנות והמקום לברך את העוסקים במלאכה של חינוך ימי מתוך תקווה שהבוגרים אכן ימשיכו במסלולים האלה.
<מאיר ליאני: רק כדי להרשים מעט, ויש סיבה טובה, בית-הספר הוציא מקרבו 4,300 בוגרים, זה המון, ושמו של בית-הספר נישא בפי הרבה ראשי רשויות מקומיות שאני מכיר שלמדו בבית-הספר, מנכ"לים במפעלים גדולים ומובילים, ובאמת, זה יום חג לחינוך הימי, והלוואי ומכאן תצא הבשורה שהחינוך הימי יכול להתפרס על הרבה מאוד תחומים לרווחת ולטובת החברה הישראלית.
<מאיר ליאני: תודה רבה וחג שמח.
עמרם מצנע: תודה רבה, מאיר.
עמרם מצנע: אליעזר רהב יושב-ראש עמותת הבוגרים.
<אליעזר רהב: תודה רבה.
<אליעזר רהב: אני שמח להיות פה בהזמנה שלך, וגם הזמנה של מנהל בית-הספר.
<אליעזר רהב: האמת היא שעל המצפון שלי יש לנו בוגר אחד ממחזור א' שגר בחיפה וקוראים לו ראובן הוכשטטר, והיה לי על המצפון שלא הבאתי אותו לפה, אז אני מזכיר אותו.
<אליעזר רהב: יש לנו גם בוגרים ממחזור א' שגמר לפני 75 שנה, ואנחנו מזמינים אותם כל פעם לטקס הסיום, והם באים.
<אליעזר רהב: אז לפחות נציג אחר של בית-הספר הימי זה שמוליק יניב שהוא גם גזבר החברה, הוא נמצא פה.
<זאב רביץ: גזבר העמותה.
<אליעזר רהב: הנה הוא כאן, להזכיר שבאמת מההתחלה.
<אליעזר רהב: אז כנס היסוד של החבל הימי היה ביוני 1937 על האוניה "הר ציון", ותכף בהתחלה אמרו: צריך בית-ספר ימי, זה היה ברור.
<אליעזר רהב: הסיסמה הייתה: אין גאולה לעם בלי גאולת הים.
<אליעזר רהב: בית-הספר נפתח ב-1938 במסגרת הטכניון בחיפה, וב-1954 עבר לעכו בכותרת: בית-ספר לקציני ים, ואני התחלתי בדיוק בשנה הזאת שהגענו לעכו.
<אליעזר רהב: מאוחר יותר בית-הספר התכבד להוסיף את גם את השם: כ"ג יורדי הסירה, ואנחנו מציינים את זה כל שנה ב-18 במאי, ביום שהם יצאו לדרך ולא חזרו.
<אליעזר רהב: מתוך 4,300 הבוגרים שמאיר הזכיר רק 250 נפטרו, רק.
<מאיר ליאני: נטשו אותנו.
<אליעזר רהב: ורק 150 נמצאים בחו"ל.
<אליעזר רהב: אם שמענו על 4,000 מהנדסים אז מ-4,300 שלנו רק 150 בחו"ל, ואגב, גם אלה שבחו"ל הם בקשר חזק מאוד אתנו, ואולי אגלה סוד, שהם התורמים הכי כבדים של עמותת הבוגרים.
<אליעזר רהב: מרבית הבוגרים מוצלחים ומצליחים במעשיהם, ויותר מזה, הם קושרים את ההצלחה בהכשרה שקיבלו בבית-הספר.
<אליעזר רהב: ההכשרה הזאת כללה בנוסף לידע מקצועי בטכנולוגיה הימית את עיצוב האופי, להוות דוגמה אישית למנהיג וגם יכולת לשיתוף פעולה כי בים הכול בנוי על שיתוף פעולה.
<אליעזר רהב: נוצרו אנשים שיטתיים, אחראיים, מתמידים, קפדניים, בעלי עקרונות, אמינים, נותני אמון, משתפים ונעזרים.
<אליעזר רהב: החינוך גרם לכך שנוסף לאהבת הארץ נוספה גם אהבת הים.
<אליעזר רהב: אחר כך בית-הספר היה המקור העיקרי לקצונה הימית בצי הסוחר וגם בחיל הים.
<אליעזר רהב: בשנות ה-80 גם צי הסוחר וגם חיל הים זנחו את בית-הספר כמקור לקצונה ימית, כל אחד מסיבות אחרות: צי הסוחר מסיבות כלכליות, שניתן היה לקבל עובדים מארצות חוץ במחצית התשלום; וחיל הים חשב שהוא צריך אנשים ברמה, שם דגש על כושר הידע ועל משהו אחר וויתר על הנושא של מסירות לשירות בים.
<אליעזר רהב: מסירות לשירות בים קיימת בבית-הספר עד היום.
<אליעזר רהב: בית-הספר התגבר על זה, ונתן התחייבות: אנחנו נעשה אותך רב-חובל בכל מקצוע שתבחר, והמשיך עם הוצאת אנשים שאפשר לסמוך עליהם.
<אליעזר רהב: הדרך שבה חושל האופי היה תרגול מתמשך עם גאווה קבוצתית ועם כבוד למערכת.
<אליעזר רהב: התלמידים שלנו נקראים "קדטים", זו הגדרה שמבטאת ציפיות למנהיגות, גם שמצפים מהם, גם שהם רואים את עצמם מתקדמים וגם הרבה משמעת, אבל משמעת מתוך הכרה - הדרישות ברורות, אין ויתורים, כתוצאה מכך העצלות הטבעית שלנו כצעירים הפכה ליעילות וגם ההקפדה נעשתה ערך בפני עצמו: הייתה התעמלות בשש בבוקר, ובקיץ זה תמיד היה כולל טבילה בים, ובעשר בלילה כיבוי אורות לכולם; היה גם תרגול לגבי בניית שפת גוף אסרטיבית, כל הזמן עם כובע מצחייה, בכל עת, גם בבית-הספר, שחייב זקיפות ראש, להרים את העיניים, יישור הגב, בצורה כזאת; בשבתות תלבושת לבנה שמעוררת תשומת לב, זאת אומרת, אדם יצא וידע שמסתכלים עליו - אני מתאר לעצמי שזה גם היה בפנימייה הצבאית, אבל המדים הלבנים איכשהו מתגברים על המדים הירוקים מבחינת ההופעה.
<אליעזר רהב: זה לא שנעשתה תחרות, אבל הייתה מודעות לכך שאתה במוקד תשומת הלב ושרואים אותך, וגם איכשהו אתה צריך להסתובב ולהיזהר לא להתלכלך.
<אליעזר רהב: התלמידים היו מנקים את עצמם, את המגורים, את הסביבה, את הכיתות - ניקיון עצמי, כתוצאה מזה הוחדר ערך של סביבה נקייה.
<אליעזר רהב: אנשים לא יכולים לעבור לסדר-היום, הבוגרים עד היום לא יכולים לעבור לסדר-היום כשמשהו לא בסדר, כולל איזו חתיכת ניילון שעומדת פה או שם.
<אליעזר רהב: הלחץ המתמיד והאמת הייתה ערך עליון - אם מישהו היה מנסה לשקר או משקר הוא היה הולך הביתה.
<אליעזר רהב: היה ציון למנהיגות בין כל הציונים, הייתה רדיפה לציונים, הציונים היו מפורסמים על הלוח וכל אחד ראה איפה הוא עומד ואם הוא יכול להתקדם.
<אליעזר רהב: היה ציון גם למנהיגות, היו גם נקודות על התנהגות, הנקודות היו שליליות אז זה לא כל כך תפס.
<אליעזר רהב: זה היה עיקרון שרואים אותך, קיבלת עונש וירטואלי, עשית משהו לא בסדר - למעשה הזה קבועות בחוק נקודות - למשל, אתה מקבל שלוש נקודות או מורידים לך שלוש נקודות אם הן שליליות.
<אליעזר רהב: כל זה יצר ביטחון עצמי.
<אליעזר רהב: מה שקורה היום, חיל הים חוזר ורוצה את בית-הספר, כשרמכ"א חיל הים ביקר, הוא אמר לנו: אני רוצה את כל הבוגרים בחיל הים, ומי שיכול להיות קצין, שיהיה קצין.
<אליעזר רהב: אבל התחרות נשארה תחרות, אין עדיפות, לא נותנים שכלול למסירות, ויש תחרות קשה.
<אליעזר רהב: מרבית אמצעי עיצוב האופי הללו שהזכרתי יכולים להימשך, להמשיך בשימוש, ולדעת הבוגרים הוותיקים - הם יכולים לעזור לבוגרים הצעירים.
<אליעזר רהב: אנחנו מסתכלים וחושבים שיש איזו תקרת זכוכית, אנחנו רואים בוגרים צעירים מצוינים, הם לא חודרים את תקרת הזכוכית, ויש פחות מ-10% קצינים בכל המקומות, ומהנדסים - ממש אחד למחזור, משהו כזה, גם חובלים - אחד למחזור, מעט.
<אליעזר רהב: הפוטנציאל של בית-הספר לא מנוצל.
<אליעזר רהב: לדעתנו, בוגרים צעירים צריכים להצליח יותר, ובית-הספר יכול להפיק יותר.
<אליעזר רהב: יחד עם זה, לסיום, הבוגרים אוהבים את בית-הספר, קשורים אליו, באים אליו.
<אליעזר רהב: אגב, אנחנו, עמותת הבוגרים לא גובה מסים מהחברים, אנחנו מתייחסים לכל הבוגרים כחברים, ואנחנו מקבלים בעיקר תרומות גם בשביל בית-הספר.
עמרם מצנע: אלי, קודם כול, תודה.
עמרם מצנע: בהחלט ניכר מדברייך שאתה מתגעגע לימים ההם.
<מאיר ליאני: לים ולימים.
עמרם מצנע: כפי שאלי רמז באיזשהו משפט שלו, גם אני בוגר הפנימייה, במקרה זה הפנימייה הצבאית שליד בית-הספר הריאלי, ומודע לערך הרב של החינוך הפנימייתי באמת למנהיגות, למשמעת, לכללי התנהגות, לערבות הדדית, לאזרחות, ולכל הדברים החשובים והטובים.
עמרם מצנע: ואני מודה שגם אני, ככה כשאני עוצם את העיניים מדי פעם, אני פוקח אותן אחר כך, אבל אני נזכר בימים ההם של חיי חברה.
עמרם מצנע: לא כולם ממושמעים כאלה עד הסוף, אלי מנהל בית-הספר, אתם נותנים להם גם קצת איזה מרווח - -
<אלי רגב: נשימה.
עמרם מצנע: - - לפעמים קצת להתפרע.
<אלי רגב: הם יספרו אחר כך.
עמרם מצנע: כי אתה יודע, למשל, בסוף השנה לפני האחרונה כמעט הדיחו אותי מהפנימייה.
<אלי רגב: על מה?
עמרם מצנע: אני לא רוצה לספר, לא רוצה פה שהילדים הצעירים - -
<יהודית גידלי: אל תיתן להם רעיונות.
עמרם מצנע: - - ילמדו רעיונות.
<אלי רגב: ועדה פדגוגית.
עמרם מצנע: אבל אני מספר את זה כי לימים, במסלול התפקידים שעשיתי בצבא, זכרתי תמיד שכאשר מביאים לפניך חייל או מפקד שעבר איזו עברה משמעתית כזו או אחרת, אל תהיה מרובע – למרות ששריונאים וחיל הים זה מרובעים – תחשוב מי זה הבן-אדם, מה האפשרויות, מה העתיד, ותמיד זכרתי את זה שצריך לתת הזדמנות שנייה ושלישית.
עמרם מצנע: מחלק מהמתפרעים יוצאים בסוף קצינים מצטיינים ואנשים איכותיים וערכיים, וזה צריך ללוות אותנו, דרך אגב בכל דבר ובכל מקום.
עמרם מצנע: אלי רגב מנהל בית-הספר, בבקשה.
<אלי רגב: בוקר טוב לכולם, קודם כול, אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת עמרם מצנע, על ההזמנה, רק שבוע שעבר קיבלת קומפלימנט באירוע הצדעה, שאתה יושב-ראש ועדת החינוך הכי פעיל אי-פעם.
עמרם מצנע: לא, אל תגזים.
עמרם מצנע: חבר כנסת מצטיין.
<אלי רגב: אחד מהשרים אפילו אמר שאתה פעיל, ואני חושב שבאמת יש לך פעילות וזה מורגש בקרבנו, וגם בשיחות שלי עם אחרים.
<אלי רגב: באמת, אני רוצה להודות לך על ההזמנה שלנו, לחברי הכנסת שנמצאים פה, ליהודית המנהלת הנאמנה.
<אלי רגב: כמו שבאמת הציגו: את יושב-ראש מועצת המנהלים מאיר ליאני; תת-אלוף אליעזר רהב שהיה מפקדי המון שנים; כמובן מכונאי ראשי שמואל יניב ממחזור י'; ויש פה את אבי טולדנו שהיה מפקח על הפנימייה מזה מספר שנים; היו גם נציגי חיל הים שעובדים אתנו בשיתוף פעולה אמיץ; וכמובן הקדטים והקדטיות שהם היקרים לנו ביותר, אחר כך ארבעה יספרו גם את הסיפור האישי.
<אלי רגב: כמו שנאמר, על ההיסטוריה של בית-הספר כבר דיברו, אבל אחזור עליה בגדול.
<אלי רגב: ב-18 באוקטובר 1938 בעצם הקימו את בית-הספר בעירך חיפה בשיתוף הסוכנות, חבל ימי לישראל והטכניון - מי שזוכר את התקופה הזו, תקופת היישוב, המאורעות, הכשרת נוער חלוצי לכיבוש הים.
<אלי רגב: ב-1952 הוא הוכר כמוסד רשמי וב-1954 הוא עבר לעכו, והיום אנחנו גם מציינים גם 60 שנה.
<אלי רגב: ב-1968 שמו הוסב ל"כ"ג יורדי הסירה - בית-הספר לקציני ים", ואנחנו בעצם, כמו שאלי אמר, מציינים ב-18 במאי כל שנה את האירוע הזה, והמורשת שלהם מלווה אותנו.
<אלי רגב: בית-ספר כיום מונה 420 קדטים וקדטיות, אחוז הקדטיות בעשר שנים האחרונות הוא כ-25% - יציב.
<אלי רגב: כמו שנאמר פה, אנחנו חיים בחברה רב-תרבותית, מגיעים מכל קצוות הארץ, מאילת ועד מטולה, ויש לנו יהודים, יש לנו ערבים, צ'רקסים, דרוזים, מוסלמים, יש לנו עולים חדשים, יש לנו ותיקים.
<אלי רגב: שנה שעברה סיימה תלמידה בדואית, לפני שנה גם סיימה תלמידה דרוזית, ואני חושב שאנחנו באמת מנסים לחיות בחברה רב-גונית, רב-תרבותית.
<אלי רגב: במהלך הזה שתלמיד שמתקבל מכיתה ט' עד י"ב ואחר כך יש לו אפשרות להמשיך י"ג, י"ד.
<אלי רגב: אני חושב שבכור היתוך הזה שקיים עד היום, באמת מאותם 4,300 בוגרים שסיימו את בית-הספר אפשר לציין: ארבעה מפקדי חיל הים, ואני חושב שזה אחוז מאוד מאוד ניכר; מספר גדול מאוד של רמ"ימים ותתי-אלופים בוגרי בית-ספר; רק אתמול ביקר אותנו ד"ר שאול חורב, שהוא יושב-ראש הוועדה לאנרגיה אטומית; ועוד רבים וטובים אחרים; בין השאר מייק שטראוס, מיכאל שטראוס, שהוא גם בוגר בית-הספר.
<אלי רגב: ובאמת, בדקתי שבפוליטיקה בכנסת היה רק חבר כנסת אחד בוגר קציני ים, יואש צידון צ'אטו.
<אלי רגב: בפוליטיקה בכלל לא נמצאים, פרט לדרור אלוני, אף אחד מבוגרי בית-ספר שאני יודע, לא נמצא בפוליטיקה.
עמרם מצנע: תעשו דיון אחר כך בבית-הספר, האם זה מחמאה או חוסר.
<אלי רגב: למה?
<אליעזר רהב: השאלה שנשאלת: למה?
<קריאה: חיים געש.
<אלי רגב: הוא לא שלנו, הוא של מכמורת.
<אלי רגב: ואני חושב שאלו אנשים שבאמת השתלבו בצורה נפלאה בחברה הישראלית, כמו שאלי אומר, זה מותג, אפשר לסמוך עליהם, ובאמת, אותם ערכים – ושאול חורב אתמול אמר:
<אלי רגב: איזה כלים קיבלתי מבית-ספר לקציני ים, והוא הזכיר את החתירה במשוטים, את השיוף במסגרות, את ההקפדה, את המשמעת ומסדרי המפקד בימי שישי - בעצם אותם כלים שהוא לקח אתו לאורך כל שירותו בצבא כמפקד שייטת הסטילים, מפקד הצוללות.
<אלי רגב: אני חושב שאותם ערכים שאנחנו מצביעים עליהם, ערכים מרכזיים הם: אהבת האדם, אהבת הים ואהבת העם והמולדת, זה אותם ערכים מרכזיים שבעצם אנחנו מתחנכים לאורם.
<אלי רגב: ואני רוצה באמת להודות פה קודם כול לחברי להנהלה ולנציגי הסגל שנמצאים פה, רבים אחרים נשארו, וכמובן להודות עוד פעם לוועדת החינוך, ואחרונים שאנחנו מזכירים בכל אירוע זה אותם 53 בוגרים שנפלו על משמרתם, אם זה בים, אם זה במלחמות, ואם זה בשירות הביטחון, שאנחנו בעצם מתחנכים לאורם.
<אלי רגב: מאיר אמר לי לגמור בהומור, אני מנהל בית-הספר מזה 18 שנה, אבל אני בוגר "מבואות ים".
<אלי רגב: אז באמת, תודה.
<מאיר ליאני: הכול נשאר באותה חברה, החברה לחינוך ימי.
<מאיר ליאני: שיחק אותה.
עמרם מצנע: בטח לא מצטערים על הרכש הזה.
עמרם מצנע: דרך אגב, דיברת על נופלים, זה מביא אותי להזכיר את זאב אלמוג ממפקדי ומנהלי בית-הספר שנרצח, הוא ובני-משפחתו.
<אלי רגב: גם בני, אגב, עמרם, באותו פיגוע.
עמרם מצנע: בפיגוע במסעדת "מקסים" בחיפה, באמת פיגוע קשה, משפחה שלמה שהוכחדה.
עמרם מצנע: אפרופו, אני לא יודע אם זה הומור, אבל אני את הצבא עשיתי בטנקים, וסיפרתי כבר בביקור שלי בבית-הספר, שאת הטנק המציאו בימייה הבריטית, וחלק גדול מהמונחים בטנקיות הם מונחים ימיים: סיפון, חרטום, צריח, ירכתיים, וזה רק חלק מהמונחים שיש בטנק שבעצם שאולים מהעולם הימי.
עמרם מצנע: נשמע את הקדטים, שאדי ולי, בבקשה.
<שאדי ולי: אני קדט דרוזי מכפר בית-ג'אן, הגעתי לבית-הספר - - -
עמרם מצנע: הוועדה ביקרה לא מזמן בבית-ג'אן, יש שם בית-ספר תיכון מצוין.
<קריאה: אבל אצלנו יותר.
<שאדי ולי: כן.
<שאדי ולי: אצלנו גם טוב.
<שאדי ולי: באתי לבית-הספר דרך דוד שלי.
<שאדי ולי: דוד שלי הנדסאי בוגר בית-הספר, הוא סיפר לי על בית-הספר והתעניינתי.
<שאדי ולי: באתי לבית-הספר לראות, נכנסתי ליום הפתוח, הכרתי אותו, ואמרתי: אני רוצה את זה, את המסלול הזה.
<שאדי ולי: בהתחלה כשנכנסתי לבית-הספר - עולם חדש, דברים חדשים שבחיים שלי לא הכרתי, נגיד, עברית, לא הייתי מתמודד טוב עם העברית, למדתי רק עברית קלה, ספרותית, לא ידעתי מילה בעברית.
<שאדי ולי: כשבאתי לבית-הספר לא ידעתי מה זה תנ"ך, מה זה ספרות.
<שאדי ולי: החברים בבית-הספר תמכו בי, עזרו לי, לימדו אותי ספרות, תנ"ך, כל מה שאני צריך בעברית, בעצם לימדו אותי עברית, והפכתי לרב של הכיתה בתנ"ך.
<שאדי ולי: בבית-הספר מינו אותי לתפקידים, ועשיתי כמה תפקידים שלימדו אותי ממש איך להתמודד עם החיים, איך להתמודד עם אחרים, עם אחריות.
<שאדי ולי: בבית-הספר הייתי בקורס פיקוד - 50 קדטים ממחלקה ד', מחלקה י"ב יצאו לקורס פיקוד, לימדו אותנו שם דברים, מנהיגות, איך להתמודד עם תלאות בחיים, איך לפקד על ילדים יותר קטנים מאתנו, ואחר כך להראות דוגמה אישית.
<שאדי ולי: זהו.
עמרם מצנע: איך בכפר?
עמרם מצנע: מכבדים אותך?
<שאדי ולי: בטח.
עמרם מצנע: בית-ג'אן ידוע כיישוב שיצאו ממנו הרבה מאוד צעירים לשירותי הביטחון השונים.
עמרם מצנע: בר אפריאט, בבקשה.
<בר אפריאט: אני בכיתה י"ב, ואני מנהרייה.
<בר אפריאט: הגעתי לבית-הספר בכיתה י', זה נקרא "בליפית".
<בר אפריאט: נכנסתי לבית-הספר על תנאי כי הייתה לי פחות התאמה לבית-הספר לפי קורס שעברתי.
<בר אפריאט: הצלחתי להתגבר על התנאי הזה בבית-הספר, ועם השנים רק הלכתי ועליתי בציונים, וכל זה הגיע מאיך שבית-הספר בנה אותי, החברה שאתה רואה כשאתה יושב בחדר ורואה את כולם יושבים ולומדים, זה מעלה לך את המוטיבציה גם לעשות את זה.
<בר אפריאט: כשאתה מקבל עזרה מכל החברים שמסביבך, ואף פעם לא נותנים לך ליפול, זה באמת דבר מדהים.
<בר אפריאט: כשסיפרתי לחברות, עוד לפני שהגעתי לבית-הספר, שאני רוצה ללכת לבית-ספר צבאי, כולן הסתכלו עלי בעין מוזרה, כאילו: מה רע לך בחיים, מה את צריכה עכשיו בית-ספר צבאי?
<בר אפריאט: היום כשאני בכיתה י"ב, אני יכולה להגיד שעשיתי את זה בלב שלם, ואני לא מתחרטת לרגע שעשיתי את זה.
עמרם מצנע: ומה אומרות החברות עכשיו?