GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<טליה אבנון בנבנישתי: אפשר דרך המטה הזה ודרך המשאבים האדירים שכבר מקצים לסיפור הזה לנסות לראות האם אנחנו יכולים לחבר וליצור כאן את השיתופים.
עמרם מצנע: הבעיה שמשרד החינוך גם קובע את כמות ימי היציאה מבית הספר והיא די מוגבלת.
עמרם מצנע: אל"ף, היא הפכה להיות מסורבלת בגלל העניין של הביטחון, ובי"ת, היא עולה כסף.
עמרם מצנע: ההסעות זה הדבר הכי יקר בכל העניין הזה.
עמרם מצנע: מספר ימי היציאה בדרך כלל גם של יום אחד ולא יותר מזה, רק בכיתות הגבוהות, יוצר גם כן איזה שהיא מגבלה של מה אתה מכניס בימים האלה.
עמרם מצנע: אבל כן, צריך בהחלט למצוא איזה שהיא דרך.
עמרם מצנע: אני לא רוצה לשים פה את הרף גבוה מדי, אבל - - - וצה"ל, דרך אגב, זה מאוד מפתיע אותי, כי צה"ל הוא ההזדמנות האחרונה בעצם של החדרת הקשר והשורשים.
<דן תדמור: זה אפילו יותר חשוב.
<דן תדמור: זה לא רק שזו ההזדמנות האחרונה, גם יש קשב אצל חיילים, שלפעמים אין אצל תלמידי תיכון.
<דן תדמור: כי הסיטואציה שבה בכל זאת אתה חייל, אתה מתחיל לחשוב על הדברים האלה.
<דן תדמור: לצערנו גם המעט שהיה, בשיאנו היו לנו 10,000, זה ירד ל-5,000 ובשנה האחרונה 3,500 ויש עכשיו הקפאת תקציבים.
<דן תדמור: הלכתי לדני דנון, לסגן שר הביטחון, כדי שישחרר את הפקק.
<דן תדמור: הייתה פגישה, האם משתחרר הפקק כתוצאה מהפגישה הזאת?
<דן תדמור: אני לא בטוח.
עמרם מצנע: אבל יש בצבא, אני לא יודע מה ההיקף של זה היום, את תרבות יום א'.
<דן תדמור: אז הם מגיעים לכאן, אבל בגלל שיש הקפאת תקציבים יש מצב היום שבו בדרג הטקטי מישהו צריך להיות משוגע לדבר כדי להביא אותם דווקא לפה.
<דן תדמור: זה קורה, אבל לא קורה מספיק.
<דן תדמור: אז זה גם עניין של חשיפה ומודעות, אבל זה פשוט עניין של תקציבים.
<דן תדמור: אז מה אומר לי דנון?
<דן תדמור: הוא אומר לי 'תביא תרומות לממן את זה'.
<דן תדמור: זו התשובה.
<גידי זגה: אולי שווה לחשוב על דרך שהוועדה יכולה לעזור לנו, כאילו תחשבו אתם אם אפשר אולי לעשות דיון ולרכז את כל הגורמים שיכולים להביא לבית התפוצות, לנסות לראות - - -
עמרם מצנע: זה נכון שכלי הנשק העיקרי שלנו זה דיונים, אבל אני תמיד מנסה, לפני שאנחנו עושים דיון, לראות מה תהיינה תוצאות הדיון הזה ועד כמה זה יתרום למשהו פרקטי.
עמרם מצנע: נחשוב.
<גידי זגה: גם לא דיון, אם יש פתרון אחר.
עמרם מצנע: אני חושב עכשיו על הצבא קצת.
עמרם מצנע: אני יודע מה, לנסות לשכנע את הרמטכ"ל לעשות איזה דיון מטכ"ל פעם פה, כמו שהם עושים - - - דרך אגב, פעם בשנה הם ב'יד ושם'.
<טליה אבנון בנבנישתי: נכון, אבל קצין חינוך ראשי הביא לכאן את כל המכונים שעוסקים היום בעיצוב זהות אצל חיילי צה"ל ועשה את זה כאן ואמר את הדברים שכולם רצו לשמוע, אבל הנתונים הם אותם נתונים.
עמרם מצנע: כן, גם הוא בסוף די מוגבל.
<יהודית גידלי: קצין חינוך ראשי היה פה?
<יהודית גידלי: הנוכחי?
<טליה אבנון בנבנישתי: כן, הנוכחי.
<טליה אבנון בנבנישתי: עם כל הצוות שלו וכו' וכו'.
עמרם מצנע: טוב, בסדר.
עמרם מצנע: עדיף שנבטיח פחות ונעשה יותר.
<דן תדמור: רצון טוב זו התחלה וקשב זה התחלה, וטוב שהייתם פה, כי ידעתם שיש בית התפוצות, אני לא בטוח שידעתם מה קורה פה היום ושאנחנו - - -
עמרם מצנע: ידענו רק מהעיתונות על הצרות שהיו פה, כן נסגר/לא נסגר.
<דן תדמור: אז המסר הראשון שלנו זה שלא רק שלא נסגר, אנחנו חיים ובועטים ובתקופת התחדשות ואנחנו מאוד מאמינים במה שאנחנו עושים.
עמרם מצנע: לא, מוצא חן בעיניי שאתם לא מציגים את זה בצורה של בכיינות.
עמרם מצנע: זו אחת הצרות שלנו בחברה הישראלית, ומשיגים פחות, דרך אגב, בבכיינות.
עמרם מצנע: את הירוחמים לימדתי את זה מהר מאוד, 'תציגו את היתרונות, את החוזקים'.
<דן תדמור: יש כאן צוות מאוד חדור ומאוד נלהב ואני חושב שזה ניכר, ובאים לפה כל יום 60 ומשהו אנשים שמאוד מאמינים במה שהם עושים, זו התחלה טובה.
עמרם מצנע: הנושא הבוקר הוא מימון סייעת שנייה בגני הילדים בגילאי 3-4 והוא בעקבות הצעה לסדר שהפך להיות דיון מהיר של חברת הכנסת תמר זנדברג, של חברת הכנסת קארין אלהרר וחברת הכנסת מרב מיכאלי.
עמרם מצנע: לצורך הזה יש לנו שעה אחת, אז אני מבקש לתמצת ולהשתדל לא לחזור אחת על דברי השנייה.
עמרם מצנע: תמר זנדברג, בבקשה.
תמר זנדברג: כאמור זה באמת דיון מהיר, אז נעשה אותו במהירות.
תמר זנדברג: אני רוצה קודם כל להודות לך ולוועדה על קביעת הדיון באמת בלוח - - -
עמרם מצנע: במהירות.
תמר זנדברג: במהירות, בדיוק.
תמר זנדברג: הנושא הוא נושא מהותי וכמובן כמו כל נושא מהותי, הוא מתגלגל גם לנושא מטריאלי וכלכלי.
תמר זנדברג: כאמור, בשנות ה-80, כפי שידוע לכולנו, מדינת ישראל חוקקה חוק חינוך חינם מגיל 3, בעקבות מחאת קיץ 2011 וועדת טרכטנברג, אחד ההישגים הגדולים, הממשיים, שקרו מהמחאה הזו זה היישום של החוק הזה, שסוף סוף באמת החוק חל מגיל 3 ובתור מי שהילדה שלי גם הייתה בגן עירוני מגיל 3 אז השמחה רבה וזה באמת מאוד חשוב.
תמר זנדברג: החלת החוק הזה הכניסה את כל הרשויות המקומיות ואת כל העוסקים בחינוך לקדחת.
תמר זנדברג: קודם כל הייתה בזמן הראשון, בחודשים הראשונים, קדחת הבינוי.
תמר זנדברג: היה חוק, חובה ליישם, כל הרשויות, ויושבים כאן הרבה נציגים שיעידו, החוק חייב אז עשו.
תמר זנדברג: פתחו גנים ומבנים יבילים ופתחו מחדש והכשירו ומה שאנחנו לא רוצים, ועמדנו פחות או יותר, בוא נגיד, לא ב-100%, אבל זו כבר השנה השנייה ועמדנו בדרישות החוק.
תמר זנדברג: ועכשיו נשאר הנושא המהותי ביותר והחשוב ביותר והוא החינוכי והפדגוגי.
תמר זנדברג: החוק הזה הטיל אתגר.
תמר זנדברג: בעצם נכנסו למערכת החינוך שכבה שלמה שקודם היו נתונים אך ורק לבחירת ההורים וליכולת של הרשויות ועכשיו נכנסו על פי חוק כמות גדולה מאוד של ילדים קטנים.
תמר זנדברג: ילדים קטנים שיש להם צרכים חינוכיים, רגשיים, פדגוגיים וגם פיזיים, כמו לפעמים החלפת חיתול, שזה הנושא הסקסי והאנקדוטלי שאני בטוחה שעוד יעלה כאן, אבל אני בכוונה לא רוצה להיתפס רק אליו, כי זה מערך שלם של צרכים שיש לילדים האלה, שלא נדמה לי שצריך לפרט למה אי אפשר להעניק אותו בקבוצה של 35 ילדים עם גננת אחת וסייעת אחת.
תמר זנדברג: זה כמעט מובן מאליו שזה בלתי אפשרי.
תמר זנדברג: ועכשיו איך תיעשה ההיערכות הזאת?
תמר זנדברג: וכאן אנחנו מגיעים למה שקורה המון פעמים והוא שנוצר כמעט מיד פער, כמעט בלתי ניתן לתפיסה, בין רשויות ובין גנים ובסופו של דבר בין ילדים.
תמר זנדברג: מפני שרשויות שיש להן ושמו בסדר עדיפויות, ובעיקר יש להן, נתנו ומימנו והוסיפו על חשבונן סייעת נוספת לאותם גנים, מה שלא פתר ב-100% את הבעיה, אבל השאיר מין שובל שלם של צורך היערכות מבחינת הטיפול בילדים, הסידור הפיזי של הגן, שעות השינה של הילדים, שחלקם לא גמולים גם משנת צהריים וכו' וכו' וכו', אבל זה עוד ברשויות שיש להן.
תמר זנדברג: רשויות שאין להן, או שאין ביכולתן נותרו עם שוקת שבורה ואז יש לנו גנים של 30 ו-35 ילדים שנכנסים בגיל צעיר מ-3, בגיל שנתיים ו-9 חודשים, שנתיים ו-10 חודשים לגן ילדים עירוני עם גננת וסייעת.
תמר זנדברג: זה מה שיש.
תמר זנדברג: שוב, צר לי לומר, אני חברה בוועדת הפנים, ושם אנחנו רואים הרבה פעמים שהמדינה מחוקקת חובה ואז מפקירה את הרשויות המקומיות לשאת בעלות ואם אין להן, אז באחריות לתוצאות של מה שקורה אם המימון הזה לא קורה.
תמר זנדברג: כאן מדובר בילדים.
תמר זנדברג: ילדים צעירים מאוד ויש כאן אנשים פדגוגים ממני וחינוכיים ממני, שיעידו על ההשלכות אחר כך לגיל המבוגר יותר, על הנזק שיכול להיגרם, וגם על הטיפול הפיזי היומיומי באותם ילדים שנמצאים מספר שעות גדול בגן ובעצם מדובר בילדים צעירים מאוד.
תמר זנדברג: אז אני חושבת שוועדת החינוך צריכה להגיד אמירה קודם כל, אמירה חינוכית, אמירה מהותית, ואחר כך גם אמירה של אחריות, של מי האחריות, שתצא מכאן הדרישה הזו, ואנחנו תיכף נשמע את כל הנציגים של הרשויות המקומיות והארגונים החינוכיים ולהתאחד מאחורי האמירה הזו ולדרוש שתתקיים ותתבצע עם הכסף, עם המימון ועם התקציב.
עמרם מצנע: דרך אגב, לפני שבועיים-שלושה עשינו פה מה שאנחנו קוראים שיח מורים והיו פה 50 גננות מכל רחבי הארץ ובאמת הנושאים האלה עלו במלוא חריפותם.
עמרם מצנע: בבקשה, חברת הכנסת אלהרר.
קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב ראש, גם על הדיון וגם על החשיבות שאתה נותן לנושא.
קארין אלהרר: אני לא רוצה לחזור על דבריה של חברתי תמר זנדברג, אני כן אומר שהסייעות הן כוח עזר משמעותי לגננות, לא רק בהחלפת חיתולים, גם תשומת הלב.
קארין אלהרר: ילד, במיוחד בגיל הזה, זקוק להמון המון תשומת לב, להשגחה מספקת, ובעצם המצב שנוצר הוא שיהיה מחדל איזה שהוא יום שיביא לתוצאות הרות אסון וכולנו נבכה עליהן ונגיד כמה חבל ועדיף לתת את הדעת על זה כבר עכשיו.
קארין אלהרר: אני רוצה להעלות במסגרת הנושא הזה גם ילדים עם מוגבלויות.
קארין אלהרר: אמרה חברתי שמדובר בחוק, החוק עדיין מותלה, יש החלטת ממשלה שהתקבלה ב-8 בינואר 2012, לספק חינוך גם לילדים בגילאי 3 עד 4, ובעצם מה שזה אומר, שלא כולם נכנסו במכה, ומה שזה אומר, שילדים בגילאי 3 עד 4 הם לא זכאי שילוב על פי חוק ולכן הסייעות שניתנות להם הן על בסיס רצון טוב.
קארין אלהרר: זה עדיין רק באזורים שקבועים בצו, ומה שלא קבוע בצו זה על בסיס רצון טוב של הרשות המקומית, שזה דבר שלא ייתכן ולא ניתן לאפשר אותו.
קארין אלהרר: אני חושבת שילדים עם מוגבלויות, כמו ילדים ללא מוגבלויות, זכאים לגנים, גם להורים שלהם מגיע לצאת לעבודה ולדעת שהילדים שלהם מטופלים על ידי גננת וסייעת צמודה כחלק מסל השילוב שלהם.
קארין אלהרר: אני חושבת שיש פה מקום לקבל החלטה, או שאנחנו נותנים שירותי גן כמו שצריך, או שאנחנו לא נותנים אותם.
קארין אלהרר: לתת חצי, זה לא טוב לאף אחד, כי אולי זה שירותי בייביסיטר ברמה הפשוטה ביותר אבל דבר לא מעבר ולכן אני מצטרפת להצעתה של חברתי חברת הכנסת זנדברג, כן לצאת באמירה מאוד נחרצת.
קארין אלהרר: הדבר הזה צריך לקבל מענה בדחיפות האפשרית.
עמרם מצנע: חברת הכנסת מיכאלי.
מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
מרב מיכאלי: שתי נקודות.
מרב מיכאלי: אחת, אני לא חושבת שאנחנו צריכות - - - האסון הזה שאולי יקרה יום אחד ויכול להיות שהוא יקרה, אבל הוא אסון בהתהוות, גם אם הוא לא ייראה באירוע.
מרב מיכאלי: אנחנו מגדלות דור ודורות של ילדות וילדים עם הפרעות קשב קשות בגלל הצפיפות הזאת ובגלל חוסר היכולת לתת להם תשומת לב.
מרב מיכאלי: זה דבר שייתן את אותותיו כל הזמן, בכל רגע נתון, לאורך כל הדרך.
מרב מיכאלי: אבל אני רוצה לדבר, ברשותכם, לא על הילדות והילדים, אלא על אלה שמטפלות בהם, אני רוצה לדבר על הסייעות.
מרב מיכאלי: בכל הכבוד, חלק מהאסון הזה בוודאי יש לו משמעויות לגבי הסייעות עצמן, שהן נשים שעובדות בתת שכר, משום שהן מועסקות על ידי הרשויות המקומיות פעמים רבות באופן פוגעני להפליא, דרך עמותות, דרך חברות, הן לא מקבלות שכר לאורך שנה שלמה, הן מועסקות כל שנה מחדש, הן לא מקבלות את כל התנאים שמגיעים להן בחוק, כשהשכר שלהן מלכתחילה שכר נמוך מאוד, שזאת בעיה מאוד קשה אחת.
מרב מיכאלי: שתיים, הן לא מוכרות כעובדות חינוך.
מרב מיכאלי: הנשים האלה שעושות עבודת חינוך לכל דבר ועניין ועיצוב הילדות והילדים בגילאים המאוד מאוד משמעותיים האלה נתון בילדים שלהם, לא פחות אם לא יותר לפעמים מאשר בידיים של הגננות, הן לא מוכרות כעובדות חינוך, הן לא מקבלות הכשרות בנושאים של חינוך והן כמובן לא זכאיות לתנאים של עובדות ועובדי חינוך.
מרב מיכאלי: אין סיבה, גם לא לאפליה הזאת, אבל גם כאמור לא למען הילדות והילדים האלה.
מרב מיכאלי: צריך לקחת בחשבון שבעיקרון הוקמה ועדה משותפת לרשויות המקומיות ולמשרד החינוך לדון במעמדן של הסייעות.
מרב מיכאלי: אגב, היא לא כוללת נציגות של הסייעות.
מרב מיכאלי: אנחנו פנינו למשרד החינוך - - -
<קריאה: גם לא של ההורים.
מרב מיכאלי: וגם לא של ההורים.
מרב מיכאלי: אנחנו פנינו למשרד החינוך חזור ופנֹה, והמנכ"לית הקודמת הבטיחה שהיא תדאג שיהיה ייצוג לסייעות אבל למיטב ידיעתי אנחנו בכלל מבינות שהוועדה הזאת לא כל כך פעילה בינתיים.
מרב מיכאלי: אז אני חושבת שבמסגרת הקריאה להוסיף סייעות, שזה באמת המינימום הנדרש בשביל לתפעל כראוי, כמו שאמרו חברותיי בצדק, את הגנים האלה, להוסיף עוד סייעת, אבל להגיד גם את הדבר הזה, שאנחנו חייבות וחייבים לתת את הדעת לתנאי העבודה ולתנאי ההכשרה של הסייעות האלה, ואותן סייעות שמוספות, כמו לאלה שעובדות, צריכות לקבל תנאים ראויים לעבודה.
עמרם מצנע: משרד החינוך, הגב' סימה חדד, בבקשה.
<סימה חדד מה יפית: בוקר טוב.
<סימה חדד מה יפית: אני יכולה ראשית להתייחס לסוגיה הראשונה של כוח אדם נוסף?
<סימה חדד מה יפית: גם אנחנו מסכימים שבגילאים האלה של 3-4 אנחנו זקוקים לכוח אדם נוסף.
<סימה חדד מה יפית: לצערי הרב, בהחלטת הממשלה לא תקצבו את הסייעות ואנחנו בוודאי שנקבל את זה בשמחה רבה ונחכה.
<סימה חדד מה יפית: אני כן יכולה לומר שהשנה לפחות, מעבר לרשויות שתקצבו, כ-80 רשויות תקצבו סייעות, חלקן שנה שלמה וחלקן שלושה חודשים.
<סימה חדד מה יפית: יחד עם זאת המשרד נערך, אמנם בשלב מאוחר מאוד, להכנסת בנות שירות לאומי.
<סימה חדד מה יפית: זה לא מענה.
<קריאה: בצורה מאוד חלקית.
<סימה חדד מה יפית: אנחנו מודעים לכול אבל זאת הייתה התחלה כדי לסייע לפחות בתחילה ואנחנו מתכוונים להרחיב את זה בשנת הלימודים הבאה.
<סימה חדד מה יפית: לגבי הוועדה שחברת הכנסת מיכאלי דיברה עליה, אני רוצה לומר שלא הייתה ועדה כזאת, הייתה ישיבה אחת, נדמה לי שבישיבה האחרונה שהתכנסנו עם הסייעות הוטל על השלטון המקומי להקים ועדה כזאת.
<סימה חדד מה יפית: הייתה ישיבה אחת.
<סימה חדד מה יפית: מסיבות כאלה ואחרות, שלא נמנה אותן כאן, גם בשל חילופי הגברי בתוך השלטון המקומי, הוועדה הזאת התפרקה.
<סימה חדד מה יפית: הייתה ישיבה אחת ולא התקדמנו מהמקום ההוא, לכן לא היו תשובות בהקשר הזה.
עמרם מצנע: עד החלת החוק, הקרוי על שמו של טרכטנברג, היו רשויות שבהן היה חינוך מגיל 3.
עמרם מצנע: פרופורציונאלית כמה ילדים היו בחינוך מגיל 3 עד החלת החוק וכמה נכנסו אחרי החלת החוק?
<סימה חדד מה יפית: ראשית אני חושבת שזה לא חוק, זאת החלטת ממשלה.
עמרם מצנע: החלטת ממשלה, אוקיי.
<סימה חדד מה יפית: זו החלטת ממשלה.
<סימה חדד מה יפית: היו לנו למעלה מ-100,000 ילדים, אני לא זוכרת אם 118,000 או 120,000 ילדים בתוך המערכת בגילאי 3-4, עוד לפני החלת החלטת הממשלה.
<סימה חדד מה יפית: בשנים האלה - - -
תמר זנדברג: באיזה קריטריונים הם היו?
עמרם מצנע: סוציו אקונומי, הפריפריה.
<קריאה: יישובי הצו.
<סימה חדד מה יפית: בפריפריה יישובי צו ובערים הגדולות היו ערים שהציעו את השירות הזה, אבל בשכר, בתשלום.
<סימה חדד מה יפית: הם פשוט שילמו שכר לימוד.
תמר זנדברג: כשהבת שלי הייתה, זה היה בתשלום וסדר העדיפויות היה לפי הגיל.
תמר זנדברג: ככה זה היה בתל אביב.
<סימה חדד מה יפית: נכון.
<סימה חדד מה יפית: מתקבלים קודם הילדים הגדולים וגם הילדים הקטנים, וגם בהחלטת הממשלה, כך קיבלה - - -
עמרם מצנע: לא, אני מתעניין כמה ילדים היו וכמה נוספו.
<סימה חדד מה יפית: אז אני אומרת, בערך 118,000 ילדים היו בתוך המערכת, נוספו כ-30,000, קצת פחות, ילדים בשנתיים האחרונות ואכן מגיעים ילדים צעירים מאוד ואנחנו שומעים את הקולות - - -
<קריאה: איך יכול להיות 30,000?
עמרם מצנע: חברים, סליחה, אני מצטער.
<קריאה: אבל צריכים לתת נתונים אמיתיים.
עמרם מצנע: סליחה, לא מתפרצים.
<סימה חדד מה יפית: אני תיכף אבדוק ואני אומר לכם במדויק.
עמרם מצנע: לא מתפרצים, כי לא שומעים אף אחד.
<סימה חדד מה יפית: בכל מקרה, היו לנו יותר ילדים קודם במערכת, ושוב אני חוזרת ואני אומרת, ההורים שילמו עבור השירות.
<סימה חדד מה יפית: יש להבדיל בין - - -
עמרם מצנע: לא, אני לא שואל על תשלום, השאלה שלי מכוונת להתייחסות האם לא הייתה זעקה בנושא הזה של סייעת שנייה בגני הילדים גם לפני זה?
עמרם מצנע: כי היו מעל 100,000 ילדים בחינוך.
<סימה חדד מה יפית: אולי זעקה בעוצמה הזו לא הייתה, אבל היו קולות בהחלט של מצוקה עם הילדים הצעירים ביותר.
<סימה חדד מה יפית: ללא ספק.
עמרם מצנע: שאלה שנייה, סימה, האם אתם מחייבים גנים מעורבים, או שזה עניין מקומי?
עמרם מצנע: מה זה מעורבים?
עמרם מצנע: גיל 3 ו-4 באותו גן.
עמרם מצנע: כלומר שיהיו פחות ילדים בגיל 3 או אפילו פחות כמה חודשים בגן אחד.
<סימה חדד מה יפית: אנחנו לא מחייבים, אנחנו מאפשרים לרשויות להתנהל על פי מספרי ילדים, אופי האוכלוסייה וכו'.
<סימה חדד מה יפית: יש רשויות שיש להם יותר ילדים בגילאי 3, לעיתים הם מרכזים את כל הילדים בגילאי 3 לגנים הומוגניים ויש מקומות ש - - - ההמלצה שלנו היא תמיד שיהיו קבוצות הטרוגניות כדי לסייע אחד לשני.
<סימה חדד מה יפית: אבל זה לא תמיד מסתדר.
עמרם מצנע: מרכז השלטון המקומי, מי ישנו פה?
<מיכל אונגר: אני, ד"ר מיכל אונגר, מנהלת אגף גני הילדים בפתח תקווה והתבקשתי לייצג את הרשויות המקומיות על ידי אבי קמינסקי.
<מיכל אונגר: רשות כמו פתח תקווה התגייסה למאבק, כמו שאמרו כאן חברות הכנסת, ואכן, אני מייצגת את העמדה של פתח תקווה, אבל זה נכון לגבי תל אביב ועוד רשויות מקומיות, שהצבנו סייעת נוספת, אבל לצערי התקציב היה מוגבל והצבנו רק סייעת נוספת למעל 30 ילדים בגן ילדים.
<מיכל אונגר: מעל 30 ילדים נתנו סייעת נוספת.
<מיכל אונגר: העלות לשלושה חודשים בסך הכול, ספטמבר, אוקטובר, נובמבר, והעלות היא מאוד מעיקה על הרשות המקומית, היא עלות של חצי מיליון שקל רק לשלושה חודשים.
<מיכל אונגר: כמו שאמרו פה חברות הכנסת, כשיש רשות חזקה היא יכולה לתת אבל כשיש רשות חלשה היא לא יכולה לתת.
<מיכל אונגר: אני יכולה לומר לכם, כמנהלת אגף, שכשנאלצתי להפסיק את זה מחוסר תקציב, כי כבר כמה אפשר להעמיס על הרשות, אני יכולה לומר לכם שהתגובות ששמעתי מצוותי החינוך, מההורים, מהגננות, מהסייעות, והכי חשוב הילדים, ביקרתי בגני הילדים, המצב מאוד מאוד קשה.
<מיכל אונגר: אני יכולה לומר שגננת נשארת, וזה בדוק וידוע, גננת נשארת לבד עם הילדים כמעט כל היום.
<מיכל אונגר: הסייעת כל הזמן נמצאת בשירותים, או להיפך.
<מיכל אונגר: אתם מדברים על מה שנמצא פה, הכתובת הייתה על הקיר, אין מצב, גננת נשארת פשוט לבד.
<מיכל אונגר: אני ביקרתי בגני הילדים.
<מיכל אונגר: אני יכולה לומר לכם שבחלק מגני הילדים פשוט נכנעתי ו ולפחות בכעשרה גני ילדים כאלה הרשות ממשיכה לתת סייעת נוספת, כי המצב הוא כזה שילדים - - - יש כאן מצב שיש בו עוד נתון שלא אמרו כאן ולא נאמר כאן על השולחן, מעבר לכך שילדים נכנסים צעירים למערכת, המודעות לנושא הגמילה אינו קיים אצל ההורים.
<מיכל אונגר: מה שקורה הוא שהיום גם ילדים גדולים - - -
תמר זנדברג: סליחה, זה לא מודעות, פשוט חל שינוי.
תמר זנדברג: חל שינוי, פעם אותנו, לפני 30 שנה, כשאני הייתי צעירה, גמלו בגיל שנה וחצי-שנתיים, היום גומלים בשנתיים וחצי-שלוש.
תמר זנדברג: זה שינוי.
<מיכל אונגר: אוקיי, אז כשאני אומרת מודעות, מבחינתי זה המודעות לצורך הזה לגמול.
<מיכל אונגר: מה שאני רוצה לומר זה ככה, יחד עם הפיקוח של משרד החינוך אנחנו עושים למעשה שני - - - וזה צריך להיות כאן על השולחן, צריך לעשות כאן שני דברים מאוד גדולים.
<מיכל אונגר: אל"ף, סייעת נוספת, שזה לדעתי חובה, אבל דבר נוסף הוא באמת ליצור מצב של מודעות לגמילה ולסייע בתהליך הגמילה, כי יש כאן מצב אבסורדי נוסף, שלגילאים האלה, גיל 3, אין פסיכולוגית בגן, אין פסיכולוגית ואין אנשי מקצוע שיכולים לעזור בתהליך הגמילה.
<מיכל אונגר: כלומר מה שקרה הוא שהייתה החלטה מצוינת, מצוינת, של משרד החינוך, לילדי גיל 3 לעשות את הדברים חינם, למנוע מכל מיני מערכים קיקיוניים, סליחה, הייתי פה בדיון בכנסת על כל מיני בתים שמפעילים לילדים צהרוניות פרטיות או גני ילדים פרטיים.
<מיכל אונגר: אז נהדר, זה נפלא והתגברנו על הבעיה הזו, אבל נוצר מצב שגילאי 3 לא מקבלים את הסל הידוע.
עמרם מצנע: מזכיר הסתדרות המורים, בבקשה.
<יוסי וסרמן: תודה.
<יוסי וסרמן: אני מברך את יושב ראש הוועדה על קיום הדיון הזה ואני מברך את חברות הכנסת שיעזבו את הישיבה הזאת.
<יוסי וסרמן: אני מברך את חבר הכנסת אוחיון, שהוא יושב ראש השדולה למען קידום מעמד המורה.
<יוסי וסרמן: אני רוצה לומר לכם, עוד לפני שנה וחצי, כשכל הנושא של טרכטנברג עלה, אני פניתי לשר החינוך הקודם ואמרתי לו שחובה לאייש את גני הילדים בסייעת שלישית.
<יוסי וסרמן: היות שאנחנו מדברים על אוכלוסייה של ילדים רכים, שזקוקים ליחס אוהב ותומך ואי אפשר להתייחס אל הילדים הקטנים האלה, הלא גמולים, כאל ילדים רגילים אחרים.
<יוסי וסרמן: נכון שמדובר כאן בהוצאה גדולה, ואני רוצה בראשית דבריי כבר להקדים ולומר, בשום פנים ואופן לא נפתח גן ולא נטיל על גננת ועל סייעת את האחריות לחינוך ילדי 3 ללא סייעת שלישית.
<קריאה: סייעת שנייה.
<יוסי וסרמן: איש מבוגר שלישי בגן.
<קריאה: לא, אהבנו את הניסוח הקודם.
<יוסי וסרמן: והצעתי לגדעון סער, שהיה שר החינוך, אנחנו מוכנים במוסד שלנו, במוסדות ההשתלמות שלנו, להכשיר אנשים מתאימים שיבצעו את העבודה החינוכית הזו בגן.
<יוסי וסרמן: זה ייצור גם מעמד ראוי לסייעת שהיא שנייה בגן, בנוסף לגננת האקדמאית ולסייעת הקודמת.
<יוסי וסרמן: אי אפשר להתייחס בצורה כזאת לילדים הרכים שזקוקים להקניית הרגלי יסוד בסיסיים, להקניית ערכים וידע, מדובר בממש עוול חמור שאנחנו עושים לתינוקות שלנו, לילדים הקטנים שלנו.
<יוסי וסרמן: יש לי נכדים בדיוק בגיל הזה ואני יודע מה זה נקרא לגמול ילד.
<יוסי וסרמן: צודקות כאן הגברות שאמרו שהיום הגמילה היא מאוחרת יותר, בגיל שנתיים וחצי-שלוש, ואסור לפתוח גן ואנחנו לא נעשה זאת בשום פנים ואופן ללא סייעת נוספת בגן שתוכל לתת לילדים את השירות המגיע להם.
עמרם מצנע: ארגון ההורים הארצי, בבקשה.
<קריאה: למשך כל השנה, לא שלושה חודשים.
<יוסי וסרמן: לא, במשך כל השנה, אני לא אמרתי שלושה חודשים.
<זאב גולדבלט: זאב, מארגון ההורים הארצי.
<זאב גולדבלט: קודם כל אנחנו מבקשים את יו"ר הוועדה ואת חברות הכנסת שיזמו את הדיון המהיר בדבר הוספת הסייעת השנייה.
<זאב גולדבלט: על בסיס הנתונים שתציג בהמשך חברתי עינב מכולנו משפחה, שפועלת בתיאום ושילוב עם ארגון ההורים, הארגון קורא למשרד החינוך להוסיף תקן של סייעת שנייה בגני טרום חובה, לפי אמות מידה שקופות, אחידות, בתקצוב משותף של משרד החינוך והרשויות המקומיות ובאופן דיפרנציאלי בהתאם לחוזק הרשות המקומית, כי ברגע שאנחנו נביא לכולם, החלוקה תהיה לא דיפרנציאלית, הרשויות החלשות אוטומטית יקרסו, או לא יעמדו בהנחיה.
<זאב גולדבלט: ארגון ההורים כמובן מברך ומוקיר את ההחלטה על הרחבת חוק חינוך חובה מגיל 3, אבל אסור שמצב שטובת ההורים שבעצם חסכו כסף על גני ילדים פרטיים תבוא על חשבון טובת הילדים ורווחתם, כתוצאה מזה שבגני הילדים לא מקבלים את השירות המינימלי שהם צריכים, למשל אותם ילדים לא גמולים.
<זאב גולדבלט: הטלת המימון של תוספת סייעת שנייה על הרשות המקומית בלבד, לא מהווה פתרון ראוי ואמיתי ויסודי לבעיה.
<זאב גולדבלט: משרד החינוך הוסיף בשנה הנוכחית תקנים לסייעת שנייה מתוך מתנדבות של שירות לאומי או דברים דומים, צריכים לראות את הפתרון הזה כפתרון זמני ולא שלם ולכן אנחנו קוראים להוספת תקן של סייעת שנייה בשכר ראוי והוגן, שתעבור השתלמות ייעודית, שתכשיר אותה באמת לתפקיד שהיא לקחה על עצמה.
<זאב גולדבלט: אנחנו מציעים שהתקצוב יתחלק בין משרד החינוך והרשויות המקומיות החזקות, ואילו ברשויות החלשות יותר, בכדי לא להרחיב עוד יותר את הפערים בחברה, שמשרד החינוך יממן את כל העלות.
<זאב גולדבלט: אני גם מבקש שבכל הוועדות שעוסקות בנושאים האלה ישולבו גם נציגי ההורים כדי שגם קולנו יישמע.
עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע קצת סייעות מהשטח.
עמרם מצנע: עמליה עמיר.
<עמיר עמליה: אני הגעתי מטבריה, קמתי בשעה חמש וחצי בשביל להגיע ממש באוטו של שש וחצי, לבוא, כי חשוב לי מאוד להשמיע את הדברים שלי.
<עמיר עמליה: אני סייעת 27 שנה ואני גם חברת ועד עובדים.
<עמיר עמליה: מה שקורה, הסייעות שפונות אליי הן קורסות, הן לא יכולות לתפקד, הם עובדים עם ילדים קטנים, עם עוללים, וחלק מהלמידה והעשייה של הגן, שהסייעת יושבת יחד עם הגננת והן מלמדות הילדים, מכינים אותם לחיים הלאה, וכאן אין את זה, כי מה שהסייעת עושה עם 35 ילד, 15 מהם לא גמולים, היא כל היום באה ומחליפה את הצרכים שלהם, ויש ילדים שעומדים בתור בשביל שיחליפו להם.
<עמיר עמליה: אם שניים או שלושה עושים ביחד, איך היא יכולה להשתלט?
<עמיר עמליה: אותה סייעת גם אחר כך הולכת להכין אוכל.
<עמיר עמליה: איך זה עולה על הדעת של כולכם פה שסייעת מחליפה - - -
עמרם מצנע: הגנים אצלכם זה יום ארוך?
<עמיר עמליה: יום ארוך.
<עמיר עמליה: רוב הגנים בטבריה זה יום ארוך, עד ארבע.
עמרם מצנע: טבריה הייתה כלולה בגנים שגם לפני טרכטנברג היו מגיל 3, אבל עכשיו זה יותר חזק, הדברים האלה יותר בשטח.
עמרם מצנע: יש יותר ילדים שנכנסו.
תמר זנדברג: קודם זה היה בתשלום, אז לא כולם - - -
עמרם מצנע: לא בכל המקומות.
תמר זנדברג: בטבריה זה היה חינם לפני?
<עמיר עמליה: בטבריה זה היה חינם, אבל לא נכנסו ילדים לא גמולים.
<עמיר עמליה: לא הכניסו ילדים לא גמולים.
<עמיר עמליה: ילדים גמולים שהיו מוכנים לגן, אז כן הכניסו אותם.
<עמיר עמליה: אבל אחרי ועדת טרכטנברג כן הכניסו ילדים לא גמולים.
עמרם מצנע: אז אתם עם יותר ילדים.
עמרם מצנע: אצלכם הגן מעורב, גילאי 3 ו-4?
<עמיר עמליה: הגן אצלי מעורב, כן.
<עמיר עמליה: אני רק רוצה להגיד כמה דברים.
<עמיר עמליה: איך סייעת יכולה להחליף לילד ואחר כך ללכת להכין לו צהריים?
<עמיר עמליה: איך גננת שיושבת עם 35 ילדים, אחד הולך עם הסייעת, להחליף לו בשירותים, חלילה ילד שנופל, ילד שצריך תשומת לב, מה עושים איתו באותו רגע?
<עמיר עמליה: איך הוא עומד?
<עמיר עמליה: עוד הערה קטנה אחת.
<עמיר עמליה: אני רק רוצה להגיד שפרופ' פנינה קליין, במחקרים שלה היא אמרה שילד שלא מטופל בגיל 3-4 הוא יהיה מעמסה על החברה, הוא יהיה מעמסה הלאה לחינוך, לשלטון, להורים, לכל הסביבה שלו, ואנחנו רוצים למנוע את זה, אז בבקשה, עוד סייעת אחת בגן.
<עמיר עמליה: ואני מאוד מעריכה את הדברים של וסרמן.
עמרם מצנע: רותי תורג'מן.
<רותי תורג'מן: שלום, אני גם נציגה בוועד הארצי של ההתארגנות של הסייעות.
<רותי תורג'מן: אני מאשדוד.
<רותי תורג'מן: מפורט לפניכם דף של העמותה איתך מעכי ופשוט הייתי רוצה לומר, אם פעם אחת משרד החינוך ישב ותכנן רפורמה לגננות וחשב לעצמו ככה, מה קורה עם הסייעת.
<רותי תורג'מן: אני אתן דוגמה הכי קטנה.
<רותי תורג'מן: אופק חדש, שסייעת צריכה לשבת פרטנית עם ילד וסייעת צריכה להתמודד עם 34 ילדים שגם עושים את הצרכים שלהם, צריכה להכין משימות, צריכה לבשל, צריכה לנקות, צריכה לנקות חצר, פשוט הסייעת עשויה לא יודעת ממה.
<רותי תורג'מן: סליחה על הביטוי, רמבו, תמנון רב זרועות, אני כבר לא יודעת איך לקרוא לסייעת.
<רותי תורג'מן: האם פעם אחת ישבו וחשבו, סליחה, הלו, יש פה בן אדם שקוראים לו סייעת.
<רותי תורג'מן: לדאוג, לטפח.
<רותי תורג'מן: מקבלים ילדים לא גמולים, האם מישהו מכם חשב פעם איך אנחנו מחליפים לילדים?
<רותי תורג'מן: האם גני העירייה, רשויות, יש מים חמים?
<רותי תורג'מן: יש מתקן להחליף לילדים?
<רותי תורג'מן: הפכו אותנו למעון.
<רותי תורג'מן: אני לא מבינה איך אפשר להתמודד עם ילדים ככה.
<רותי תורג'מן: עוד לא מספיקים להחליף לילד, השני בוכה, עשה פיפי והשלישי עשה קקי והרביעי הקיא.
<רותי תורג'מן: אני לא יודעת איך סייעת יכולה להתמודד לבד.
<רותי תורג'מן: תשבו ותחשבו.
<רותי תורג'מן: הורים עם שניים-שלושה ילדים בבית, הם פשוט אובדי עצות, מה אנחנו אמורות לעשות עם 35 ילד?
<רותי תורג'מן: ריבונו של עולם, מדובר על ילדים, לא מדובר על צעצועים, לא מדובר על ריהוט מפואר, אלה ילדים שצריכים לחבק, לאהוב, ללמד, להכין אותם לכיתה א', להאכיל אותם, לפנק אותם.
<רותי תורג'מן: איך אפשר?
עמרם מצנע: אני חושב שבאמת ביטאת את זה בצורה טובה.
עמרם מצנע: מיטל להבי, סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו.
<מיטל להבי: כן, נמצא איתי פה עוד סגן נוסף, אסף זמיר, שממונה על תחום החינוך.
<מיטל להבי: אני החזקתי בתיק החינוך בעבר והייתי פה עם הרבה מאוד שותפים שאני רואה כאן, כשחוק טרכטנברג חוקק והיינו מלאי תקווה ואכן בצדק, אבל אנחנו כולנו זוכרים שמטרת החוק הייתה לא רק חינוך חינם אלא מתן הזדמנות שווה לילדים, מינקות, שזה הגיל הכי קובע להתפתחות הילד, לפי כל המחקרים של הבנק העולמי וכיוצא בזה.
<מיטל להבי: וכשדיברו על ההקמה, ואנחנו למשל בתל אביב, ואני יודעת בערים אחרות בכל הארץ, הוקמו מאות גנים, אבל לא דובר על הנושא התפעולי עד תום ונוצר פער ונוצר חלל שאנחנו מחמיצים את התפקיד שלנו.
<מיטל להבי: התפקיד שלנו זה איכות החינוך בגיל הרך וכדי לתת איכות חינוך אנחנו צריכים לתת את הכלים התפעוליים הפדגוגיים הנכונים לגנים.
עמרם מצנע: בסדר, הדברים בגדול כבר נאמרו, מה אתם עושים בתל אביב?