GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיטל להבי: בתל אביב, תיכף אני אומר, אבל רק כדי לסיים, צריך לתת את הסייעת הנוספת לגילאי 3 וצריך לתת את שפ"ח, שירותי בריאות פסיכולוגיים.
<מיטל להבי: היום הם ניתנים רק מגיל חובה, והם לא ניתנים לטרום ולא לטרום טרום.
<מיטל להבי: מישהו לא ישב וחשב על הדברים האלה עד הסוף.
<מיטל להבי: עיריית תל אביב היום מתקצבת לטובת המשימה של סייעות נוספות, על מה שהיא נדרשת וחייבת על פי החוק, של 2.5 מיליון שקלים בשנה וזה תוספת, לטובת המשימה של סייעת נוספת.
<מיטל להבי: בחלק מהימים ובחלק מהגנים ואיפה שהדרישה קיימת אנחנו גם עושים גנים מעורבים, אבל זאת משימה שקשה לעירייה לעמוד בה, לא מחובתה של עירייה לעמוד בה ובאמת כל עירייה שתאמר כאן שהיא עושה את הדבר הזה, היא עושה מעבר לתקציב שהיא צריכה לתת בנושא של החינוך, וכתוצאה מזה שאנחנו באמת הכתובת הראשונה של הורים ושל מצוקת ההורים ומגיעים אלינו ואנחנו נאלצים לקבל את ההחלטות האלה במקום שמשרד החינוך והמדינה עדיין לא מממנים.
<מיטל להבי: אני רק רוצה לומר לך שחוזר מנכ"ל משרד החינוך קובע שלא ניתן להוציא ילד לא גמול מהגן, אבל מצד שני הוא אומר שבנות השירות הלאומי לא יכולות להתעסק עם החלפת חיתול ויש כל מיני מגבלות שמתנגשות אחת עם השנייה ושמביאות ממש לעניין של הצורך של סייעת נוספת כצורך ממשי.
<מיטל להבי: אני שמעתי פה כל מיני, 'תשיתו את זה על העיריות' ואני באמת אומרת, יש מס שנקבע כארנונה ויש מס שנקבע כמס הכנסה.
<מיטל להבי: אנחנו פה כולנו משלמים יותר מס הכנסה ומצפים לשירותים באמת מהמדינה.
<מיטל להבי: אני חושבת שבמקום שהמדינה קבעה שצריך להקים גנים, אנחנו מממנים אפילו מחצית מההקמה, אנחנו גם נותנים את הקרקעות הרבה פעמים, הנושא התפעולי חייב להיות בחשיבה קדימה ובחשיבה על איכות החינוך לטובת הילדים ואני חושבת שצריכה להתקבל בו החלטה חד משמעית, לא רק לממן את הסייעת הנוספת על ידי המדינה, אלא לעשות בדיקה מה הם הצרכים החינוכיים הפדגוגיים של הילדים בגילאים האלה, כדי לתת להם את המענים המתאימים שהם לא רק קופסאות בייביסיטינג אלא חינוך איכותי.
יוני שטבון: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
יוני שטבון: קודם כל תודה לחברות הכנסת על היוזמה הברוכה של הדיון המהיר, באמת שיתוף פעולה נכון.
יוני שטבון: לפני שאני אפתח אני רוצה להגיד רק את תפיסתי לגבי הגיל הזה.
יוני שטבון: לי בעצמי יש ילדים קטנים, גם בגילאים האלה.
יוני שטבון: קודם כל תפיסתי, אני חושב שהגיל הזה באמת, במהות שלו, לפני הדיון שאנחנו ניגשים לגננות ולסייעות וכו', המקום הטבעי של הילד בגיל הזה זה באמת המשפחה, קודם כל.
יוני שטבון: זאת אומרת הדבר הבסיסי בגיל הזה, מ-0 עד 3, החום, האהבה, החלפת חיתולים והכול, הבית זה המקום הבסיסי, ההורים זה המקום הבסיסי לדבר הזה.
יוני שטבון: זו תפיסתי וככה אני חושב.
יוני שטבון: במציאות המודרנית, אין מה לעשות, אפשר להתווכח על זה, אפשר להסכים, אפשר לא להסכים, המציאות היא כזו שהילדים נאלצים להיות בגנים, במקומות כאלה שהם מחוץ לבית.
מרב מיכאלי: הילדים נאלצים לצאת מהבית, כן.
יוני שטבון: המציאות היא כזאת שהילדים מחוץ לבית.
<קריאה: ההורים נאלצים לצאת מהבית.
יוני שטבון: כל אחד יסתכל מזווית שלו, אבל כולנו מסכימים שזו המציאות.
יוני שטבון: דווקא בגלל ההקדמה שאמרתי מקודם, שזה השלב הכי קריטי בהתפתחות של הילד, אני לא פדגוג גדול, אבל אני כן אבא לילדים ואני חושב שזה שלב מאוד קריטי בהתפתחות של הילד, של החום והאהבה.
יוני שטבון: שמעתי פה מהורים לפני הדיון וגם דיברו איתי אתמול, ברגע שהמקום הזה שנקרא גן ילדים בשלב כזה יש בעיות שקשורים אפילו, הבנתי, לאסלות, מספר האסלות - - -
מרב מיכאלי: נכון, וגובה האסלות.
יוני שטבון: גובה האסלות, ודברים שממש נוגעים בביטחון העצמי של התפתחות הילד.
יוני שטבון: הילד שבונה את עצמו מבחינה אישיותית, כשהוא הולך להתפנות, הוא בונה את עצמו מבחינה נפשית.
יוני שטבון: לכאורה אלה דברים מאוד מאוד קטנים, אבל כולנו מכירים כהורים שאלה השלבים שהילד בונה את עצמו מבחינה נפשית.
יוני שטבון: דווקא בגלל זה הדיון הזה מאוד מאוד קריטי, כי ההשלכות באלפים במספרים, לגבי אוכלוסיית הנוער הבאה שלנו, אני פשוט רואה את זה ככה, איפה זה מקרין בשלב המאוד בסיסי הזה, הדיון הזה מאוד קריטי ועל כך אני מברך.
יוני שטבון: המשפט שאמרה פה חברת הכנסת תמר זנדברג הוא קריטי, מדינת ישראל עושה הרבה תהליכים חשובים, יש על זה דיוני עומק, לפעמים זה קצת משלוף, יש חקיקה ובסוף זה נזרק על הרשויות המקומיות.
יוני שטבון: אנחנו רואים את זה בהרבה דיונים, גם בוועדות הפנים, גם בוועדות אחרות, שבאמת יש רצון של המדינה לקדם דברים חשובים למען האזרחים, יש איזה חוק, יש החלטת ממשלה ובסוף מי שצריך להתמודד בנקודת הקצה זה הרשויות המקומיות ופה מתחילים ההבדלים.
יוני שטבון: ברגע שיש רשות מקומית חזקה, אז המענה מגיע לתלמיד, למרות שזה לא צריך להיות ככה, ויש מקומות שהרשויות חלשות, שלא מצליחות לקדם את הנושא הזה.
יוני שטבון: אני חושב, אדוני היושב ראש, שבתוך התהליך הזה שנקרא הדיון המהיר פה, החשוב, אנחנו צריכים גם להציע פתרונות.
יוני שטבון: להציע פתרונות ממשיים לממשלה, למשרד החינוך, לראות איך מצד אחד לא מבטלים את התהליך הנכון שנקרא חוק חינוך חינם מגיל 3 ומעלה, ומצד שני יוצרים דיפרנציאציה כזו שמאפשרת לרשויות המקומיות כן להצליח.
עמרם מצנע: עורכת הדין עינב גוטרמן.
<עינב גוטרמן: אז ככה, קודם כל באמת ברכות.
<עינב גוטרמן: אנחנו כקבוצת הורים פועלים בנושא הזה וממש ברכות על הדיון החשוב הזה, גם לוועדה וגם לחברות הכנסת.
<עינב גוטרמן: ברכות גם למשרד החינוך שקיבל את ההחלטה הזו והקדים את הגילאים, למעשה יישם חוק שהוא כבר ב-1984, החלטות מבורכות, החלטה מבורכת, אבל צריך לקחת את זה באמת צעד קדימה ולהוסיף את הסייעת.
<עינב גוטרמן: הדברים כבר נאמרו, לא צריך להכביר, על הצרכים הרגשיים הקריטיים בגילאים האלה, כמה זה חשוב לתת מענה מבחינת חום ואהבה וטיפול נכון בילדים הכל כך קטנים האלה, שנתיים ו-10 חודשים, זה מתחיל מהגיל הזה.
<עינב גוטרמן: אנחנו יזמנו עצומה, יש לנו כבר איזה 10,000 חתימות, זו עצומה שרצה כמה חודשים כבר, 10,000 חתימות של הורים והעניין הוא באמת, כמו שחבר הכנסת יוני שטבון אמר, מה הפתרונות.
<עינב גוטרמן: אנחנו נורא רוצים לשמוע מה העלויות.
<עינב גוטרמן: כי אנחנו יודעים שלגבי שנת הלימודים הנוכחית, אם מנכים את ההוספה של בנות השירות, שזה, כפי שנאמר, פתרון מאוד זמני וחלקי, מה העלויות, מה המשמעות של זה.
<עינב גוטרמן: בסופו של דבר אנחנו יודעים שלגבי שנת הלימודים הנוכחית דובר על 617 גנים בגילאי טרום טרום חובה שבהם יש מעל ל-30 ילדים והעלות הייתה בסביבות ה-50 מיליון שקלים.
<עינב גוטרמן: לגבי השנה הנוכחית.
<עינב גוטרמן: מה העלויות לגבי השנה הבאה?
<עינב גוטרמן: כמה גני ילדים בגילאי טרום טרום יש, שהם מעל ל-30 ילדים, מעל 25 ילדים?
<עינב גוטרמן: לא יודעת בדיוק מה הקריטריון, כמה זה עולה, כי בסופו של דבר מדובר בסכומים לא נמוכים אבל גם לא בשמים ואפשר וצריך וראוי למצוא את התקציב הזה, בין אם מתוך משרד החינוך, בין אם מחוץ.
<עינב גוטרמן: אני לא יודעת מאיפה, צריך למצוא לזה את התקציב, על זה הרי בסופו של דבר כולם מסכימים.
<עינב גוטרמן: אין פה אחד שייצא מהדיון ואחד בכלל שיגיד שלא צריך להוסיף סייעת שנייה, כולם מסכימים שצריך להוסיף סייעת שנייה ומה עושים כדי לגרום לזה לקרות.
<עינב גוטרמן: זה מה שאנחנו רוצים להבין ולדעת, ולהפנות את השאלות האלה למשרד החינוך, להבין במה מדובר.
עמרם מצנע: סימה, יש לכם הערכה?
<מני מזרחי: הגברת שדיברה על גנים מגיל 3, זה סדר גודל של 620 מיליון שקל, זה לא 50 מיליון, בכל הארץ.
<מני מזרחי: גילאי 3 לשנה - - -
עמרם מצנע: המספר הזה הרבה יותר הגיוני.
<מני מזרחי: אם מדברים על כל המערכת, על גנים גם מעורבים וגם טרום חובה - - -
עמרם מצנע: לא, אנחנו מדברים על גילאי 3 עד 4.
<מני מזרחי: אז אני אומר, יש גנים שהם טרום חובה, שזה יהיה 3-4, ויש מקומות, כמו במועצות אזוריות, שמספיק שיש ילד אחד בגיל 5 והוא נחשב חובה, אבל כל הגן יכול להיות גיל 3 ו-4 וילד אחד גיל 5.
<מני מזרחי: אז אם מדברים על טרום טרום, מדובר על 700 מיליון שקל.
<מני מזרחי: אני רק רוצה לחדד את זה, אם זה טרום חובה ומעורב, זה מיליארד וחצי שקל בשנה.
<מני מזרחי: זה סדר הגודל.
מרב מיכאלי: 700 מיליון שקל זה רק התוספת?
<מני מזרחי: כן, זה רק סייעת נוספת לגן.
<מני מזרחי: מדובר על גני טרום חובה בלבד, זה מעל 6,000 גנים.
<מני מזרחי: גנים טרום ומעורב, שיש בהם גם ילדי חובה וגם טרום - - -
עמרם מצנע: אנחנו מדברים על טרום טרום.
<מיטל להבי: - - - במשרד החינוך יש 33 ילד בכיתה, גם את זה צריך לזכור, אחרת לא נותנים להם תקציבים.
עמרם מצנע: עוד אין את ה-700, אז על מה אתם מתווכחים?
<מני מזרחי: זה קרוב ל-6,200 גנים, בגני טרום בלבד, גם במעמד מוכר וגם במעמד רשמי, צריך לקחת את זה בחשבון, במעמד מוכר יש קרוב ל-25, קצת יותר מ-25% שגם להם צריך לתת מענה, זה לא מענה רשותי, זה מענה של בעלויות.
עמרם מצנע: מה גודל התקציב שהוקצה למימוש החלטת הממשלה של טרכטנברג?
<מני מזרחי: לגבי עוזרת נוספת - - -
עמרם מצנע: לא לגבי עוזרת, לגבי הבינוי.
<קריאה: אני מאוד מבקשת לא לקרוא לסייעת עוזרת, כי היא סייעת, היא מסייעת והיא לא עוזרת לאף אחד.
שמעון אוחיון: אחת בערבית, אחת בעברית.
<מני מזרחי: אני לא בקי בנתון של הבינוי.
<מני מזרחי: מה שאני כן יודע, שקרוב ל-2,000 גנים נבנו במערכת בשנה האחרונה.
יוני שטבון: כמה עולה הוספה של השירות הלאומי?
מרב מיכאלי: לא, רק שנייה, להגיד שאתמול התפרסם בכלכליסט, נחשפו נתונים שלפיהם רק 42% מהתקציב של הבינוי שהוקצב בכלל נוצל.
תמר זנדברג: זה מה שרציתי לשאול.
תמר זנדברג: כמה נוצל ומי קבע איך הוא חולק.
תמר זנדברג: ניתן תקציב, אף אחד לא אמר שהתקציב הזה רק לבינוי.
עמרם מצנע: לא, זה נאמר.
עמרם מצנע: אני לא רוצה שנגלוש - - -
תמר זנדברג: מתי קרה גם, מתי בהיסטוריה קרה שמשרד לא מחלק את התקציב שלו?
תמר זנדברג: תקציב שלו, לא תקציב - - -
עמרם מצנע: תמר, זה לא תקציב שלו, זה תקציב שהמדינה מחליטה והוא מסומן.
תמר זנדברג: מה זה המדינה?
תמר זנדברג: יש משרד חינוך.
עמרם מצנע: תמר, אני רציתי רק - - -
תמר זנדברג: ככה זה עובד משלב מסוים, אדוני היושב ראש, זה לא תמיד עבד ככה.
תמר זנדברג: פעם במשרד הייתה את הריבונות - - -
עמרם מצנע: אבל, תמר, עם כל הכבוד, אני מבקש לדבר כשמקבלים רשות דיבור.
עמרם מצנע: כאן זה ועדת חינוך וכאן צריך להתנהג בהתאם.
עמרם מצנע: אני פשוט רציתי לסבר את האוזן של כולנו, כמה המדינה, אנחנו, השקענו בקפיצת המדרגה הזו של חינוך חינם מגיל 3 ולעשות קצת פרופורציה של הכסף, כי ה-700 מיליון - - -
<מיטל להבי: גם אנחנו השקענו.
עמרם מצנע: אבל אני איתכם, אני רק רוצה לומר שהפרופורציה של אותם כמה מאות מיליוני שקלים שזקוקים כדי להשלים את המהלך הזה, הם פרופורציונאלית לכסף שהושקע בבינוי לא בשמים.
מסעוד גנאים: אני מברך את כל האורחים, סייעות וחברות הכנסת שיזמו.
מסעוד גנאים: הנושא הזה באמת חשוב, גם לי יש ילד בן 3 בגן והסייעת כל יום אומרת לי 'מה אתה עושה בכנסת?
מסעוד גנאים: תעזור לנו במשהו, שיבינו עוד מישהי שתעזור לנו'.
מסעוד גנאים: אני חושב שמדובר, כפי שאמרו חבריי, בגיל שהוא מאוד רגיש, מאוד חשוב, ואם לא מהיום דאגנו והשקענו, אז מתי?
מסעוד גנאים: בגיל הזה אנחנו בונים את העתיד, את האישיות של הילד.
מסעוד גנאים: זה אחת.
מסעוד גנאים: שתיים, אני חושב שאת הדוגמה הזאת של סייעת שנייה, בדומה לדיון שערכנו, אדוני היושב ראש, על העניין של המזכירות של בתי הספר, משרד החינוך זה כמו איזה מנוע של אוטו שמשדרגים ומחזקים אבל לא מוסיפים דלק בהתאם.
מסעוד גנאים: הכוונה שבמערכת החינוך יש כל מיני רפורמות, אבל המערכת כפי שהיא מלפני 20 או 30 שנה, לא משדרגים בהתאם.
מסעוד גנאים: אם אתה רוצה שהרפורמה הזו, אתה רוצה להתקדם, אז תשדרג את כל העניין של הסייעות.
מסעוד גנאים: זו דוגמה למה שקורה במשרד החינוך.
מסעוד גנאים: נקודה שלישית ואחרונה.
מסעוד גנאים: לפני כשבועיים, אדוני היושב ראש, הגשתי בקשה לנשיאות הכנסת לדיון מיוחד בקשר לכל העניין של האוטיזם.
מסעוד גנאים: מאחר שבתחום הזה האוטיסטים מיוחדים גם בחינוך המיוחד.
מסעוד גנאים: מאחר שבתחום הזה יש תוהו ובוהו, היום יש גם כתבה בארץ על הנושא הזה, על התוהו ובוהו ועל אי הסדר ועל העניין של התאמת המשכורות, אז אני מבקש, כי אני אגיש עוד פעם בקשה לדיון, אם זה דיון מהיר, ואני חושב שמן הראוי לקיים דיון מעמיק וחשוב בקשר לכל העניין של האוטיסטים והמזכירות שלהם.
עמרם מצנע: דפנה שומרוני, בבקשה.
<דפנה שומרוני-לס: ראשית ברצוני להודות ליו"ר הוועדה, חבר הכנסת מצנע.
<דפנה שומרוני-לס: שמי דפנה ואני אמא של אופק.
<דפנה שומרוני-לס: אופק בן 6.5 והוא אוטיסט.
<דפנה שומרוני-לס: אופק לומד בשנתו הרביעית בגני שקד, גני תקשורת בחולון.
<דפנה שומרוני-לס: אנחנו הגענו כאן לשתי מטרות, האחת לבקש שינוי תקן לגננת ושתי סייעות בגני התקשורת בכל רגע נתון, והשנייה עד אשר יאושר התקן, להחזיר במיידית את שעות הסיוע שקוצצו השנה.
<דפנה שומרוני-לס: אחזור לבני אופק.
<דפנה שומרוני-לס: אופק עשה את הבלתי אפשרי.
<דפנה שומרוני-לס: מילד בן 3, שלא מדבר ולא נשלט בשום צורה, היום הוא בדרך לכיתת PDD, כיתת תקשורת קטנה בבית ספר רגיל.
<דפנה שומרוני-לס: את סיפורו והתקדמותו של אופק והתקדמותם של ילדים כמותו אני זוקפת לזכות מודל העבודה של הגנים בהם הוא נמצא.
<דפנה שומרוני-לס: מודל עבודה בגנים אלה שבנוי על פי - - - אני מצטטת את התקן של העמותה לילדים בסיכון, התקן היחידי אשר יאפשר אפקטיביות טיפולית, כמו גם שמירה על ביטחון הילדים ושלומם הוא לא פחות משלושה מבוגרים בגן, גננת ושתי סייעות, בו זמנית.
<דפנה שומרוני-לס: מודל מוצלח המהווה את חוד החנית של גני התקשורת בישראל.
<דפנה שומרוני-לס: ראוי שיועתק לכל הארץ.
<דפנה שומרוני-לס: אני כאן כי לצערי על פי מגמת הוויסות של משרד החינוך אופק הוא אולי אחרון הילדים שיזכה לכזה טיפול שבעצם מקנה לו תקווה לחיים עצמאיים כבוגר בעתיד.
<דפנה שומרוני-לס: אשתף אתכם מה הולך לקרות בגן של אופק החל מה-1 בפברואר, מועד שבו מסתיים הסיוע התקציבי שקיבלנו מעיריית חולון לשעות הסיוע שקוצצו על ידי משרד החינוך השנה.
<דפנה שומרוני-לס: החל מה-1 בפברואר, בעקבות היעדר תקציב, הגן יפעל במתכונת של גננת אחת וסייעת אחת.
<דפנה שומרוני-לס: אתאר לכם סיטואציה מהמציאות, ילד אחד נכנס להתקף אלימות וזעם במהלכם הוא מסכן את עצמו והסביבה, במצב הזה יש צורך להחזיקו פיזית ואליו ניגשת הסייעת.
<דפנה שומרוני-לס: במקביל ילד שבתהליכי גמילה מתמשכים זקוק ללכת לשירותים ואינו מסוגל לכך, אליו ניגשת הגננת.
<דפנה שומרוני-לס: ששת הילדים הנוספים נשארים ללא השגחה.
<דפנה שומרוני-לס: להזכירם, מדובר בילדים עם לקויות תקשורת שחלקם מסוכנים לעצמם ולסביבה והם אינם צפויים ואימפולסיביים.
<דפנה שומרוני-לס: הסיטואציה המתוארת אינה חד פעמית, אלא היא חלק משגרת חיי הגן.
<דפנה שומרוני-לס: וכעת אחזור לתקן.
<דפנה שומרוני-לס: מכיוון שמחצית משעות הסיוע כיום מבוססות על פול של משרד החינוך ולא על תקן, משרד החינוך מקצץ בשם מדיניות ויסות המשאבים מדי שנה בשנה בשעות הסיוע.
<דפנה שומרוני-לס: מ-112 שעות לפני מספר שנים, עד קיצוץ שיא של 76 שעות סיוע בשנה הנוכחית, דבר הפוגע חמורות ביכולת השיקומית של הגנים.
<דפנה שומרוני-לס: בנוסף לכך ההקצאה של משרד החינוך אינה תואמת את הגידול באוכלוסיית האוטיסטים, מה שגורם לכך שהרשויות המקומיות נאלצות לשלם את הפערים בהיעדר התקציב ולא מצליחות לעמוד בזה.
<דפנה שומרוני-לס: הטרגי הוא שלחלק גדול מילדינו יש סיכוי להגיע לחיים עצמאיים בקהילה נורמטיבית, אך דבר זה דורש עבודה מאומצת ואינטנסיבית ש עיקרה מתבצע בגיל הרך.
<דפנה שומרוני-לס: השקעה אינטנסיבית בגיל הרך תגדיל את סיכוי הילדים לצאת מהמעגל התלות במערכת ובחברה ולהיות עצמאיים ותורמים.
<דפנה שומרוני-לס: אי השקעה בגיל הרך תיצור מעגל אוטיסטים מבוגרים אשר יהיו נטל על החברה והמדינה בעתיד.
<דפנה שומרוני-לס: הקיצוץ השרירותי שנעשה במספר אנשי הצוות חורץ היום את גורל ילדינו ודן אותם שוב לחיי תלות בממסד עד יומם האחרון.
<דפנה שומרוני-לס: שערו שהיה לכם ילד אוטיסט, האם הייתם מסכימים שתהיה בגן רק סייעת אחת והוא יפסיד את חלון ההזדמנויות שלו?
<דפנה שומרוני-לס: לפיכך אני פונה, הן למשרד החינוך והן לנציגי השלטון המקומי, אני ושאר האמהות מבקשות, תשנו את התקן לשתי סייעות בגן בכל רגע נתון ותחזירו במיידית את השעות שקוצצו השנה הזאת.
<דפנה שומרוני-לס: תודה רבה לכם.
עמרם מצנע: תודה, דפנה, על הדברים מהלב.
עמרם מצנע: אני רוצה רק להעיר שאנחנו כבר שמנו בלוח הזמנים דיון מיוחד על נושא של סייעות בחינוך המיוחד, בחינוך המשולב, כך שאנחנו לא נרחיב את היריעה עכשיו גם לתחום הזה.
עמרם מצנע: סגנית ראש עיריית ירושלים.
רחל עזריה: אז קודם כל אני רוצה להודות על הדיון ואני חושבת שיש פה באמת נקודה מורכבת, כי בעצם מה שקרה זה שתיקנו את התקנה ופתחנו הרבה מאוד גני ילדים והאמת היא שכבר אז היה ברור בטרכטנברג שתוך כדי תנועה הדברים יסתדרו וברור שנצטרך לעשות תיקונים, נראה לי שזה מה שקורה עכשיו, שעושים את התיקונים.
רחל עזריה: אני רוצה לספר מה קורה בירושלים.
רחל עזריה: לנו היו גנים של גילאי 3-4 בעיקר בשכונות הפחות חזקות שבהם ההורים קיבלו הנחות מראש ולכן הם באו לגנים האלה, כי מי שלא קיבל הנחות היה צריך לשלם גם ככה סכום שקרוב לסכום של גן פרטי ולכן רוב הזמן שלח לגנים הפרטיים.
רחל עזריה: לשאלתך, על העניין של מה היה אז ומה עכשיו, בעצם היה צריך סייעת נוספת, אבל לא הייתה אוכלוסייה מספיק חזקה שתצעק שצריך סייעת נוספת.
רחל עזריה: הדבר השני שהיה שלא היו ילדים שלא היו גמולים והדבר השלישי, שבדרך כלל היו פחות ילדים מ-35 ילדים בגן בגלל שלא הייתה דרישה כל כך גדולה.
רחל עזריה: ועוד דבר, לגבי השירות הפסיכולוגי החינוכי, יכולנו לגזור ולהדביק, אם היה צורך בשירות פסיכולוגי חינוכי יכולנו לתת אותו גם בגנים.
רחל עזריה: היום בעצם יש בכל העיר, וירושלים היא מאוד דומה לחברה הישראלית, מחזיקה בפנים את כל החברה הישראלית.
רחל עזריה: יש לנו בכל העיר את כל הגנים, במספרים מאוד מאוד גדולים, אי אפשר כבר לגזור ולהדביק את העניין של השירות הפסיכולוגי החינוכי, זה מיד קפץ ל-35 ילדים בגן, גם ילדים לא גמולים מתקבלים, יש את זה בכל השכונות, גם בשכונות חזקות וגם בשכונות חלשות.
רחל עזריה: אני חושבת שזה מוכיח שהחוק הזה מאוד חשוב כי עובדה שההורים מצביעים ברגליים ומגיעים לגנים, ואנחנו היום במשך שלושה חודשים נותנים סייעת נוספת, בגנים שיש בהם מעל מספר מסוים של ילדים מהשכבה של גיל 3, אבל זו גם עלות מאוד גדולה וגם שלושה חודשים זה לא מספיק ונראה לי שההחלטה צריכה להיות לגבי כמה ילדים צריכים להיות מינימום בגן של מתחת לגיל 3 כדי להוסיף סייעת, לדעתי עדיף שנה שלמה, אבל בטח לפחות חצי שנה, והעניין של השירות הפסיכולוגי החינוכי, ולזכור שבעצם יש פה מהלך יפה של סולידריות, שאם עד אז רק האוכלוסייה החלשה יותר היא זו שהלכה לגנים האלה ואז אף אחד לא שם לב לקושי שלהם ולצורך שלהם בסייעת נוספת, עכשיו שכולם נמצאים בסיפור הזה אז יש את הצעקה, וכמובן הסולידריות עם עובדות הגנים, אצלנו זה גם עניין של עובדות הצהרונים, ורק ביחד, בעבודה משותפת, אני מאמינה שנוכל לשנות את הכללים האלה.
רחל עזריה: אני רק צריכה לומר, עבדתי עם ועדת טרכטנברג על התקנה הזאת ובוועדה עצמה כבר היה ברור שזה השלב הראשון ובהמשך יצטרכו לעסוק בשני תיקונים.
רחל עזריה: לכן זו לא איזה הפתעה למדינה שעכשיו פתאום צריך לעשות.
רחל עזריה: לא היה ברור מה התיקונים שיידרשו, ועכשיו שברור, נראה לי שברור.
שמעון אוחיון: האמת שקשה לדבר אחרי שהאמא העלתה את הנושא של הילדים האוטיסטים.
שמעון אוחיון: אני באמת שמח על כך שיתקיים דיון במיוחד בנושא הזה, אבל בוודאי זה אומר הרבה.
שמעון אוחיון: אני מברך על ההצעה לדיון מהיר של חברות הכנסת.
שמעון אוחיון: אני שואל את עצמי, כשאני מתבונן לגבי מערכת החינוך, במה היינו עסוקים בחודשים האחרונים, האם יהיו לנו כך וכך שאלונים בבחינת הבגרות, כמה מקצועות ייבחנו ומה יהיו באמת החלופות לבחינה הפסיכומטרית וכו' וכו', כשבדבר הבסיסי ביותר, זה בדיוק הדבר הבסיסי ביותר, הלוא יש מחלוקות במחקרים לכאן או לכאן האם צפיפות בכיתה בבית ספר תיכון משפיעה על הישגים לימודיים או לא, יש כאלה שאומרים כן או לא, כולם מסכימים שזה ממרר את החיים של המורה, זה בוודאי, אבל על דבר אחד כולם מסכימים, שהצפיפות בגיל הרך היא קריטית, היא קריטית להתפתחות הילד, והם עוד מוסיפים, במיוחד באותן שכבות סוציו אקונומיות חלשות.
שמעון אוחיון: אז מה נשאר פה?
שמעון אוחיון: כל האחריות שלנו להתפתחותם של ילדים בישראל מוטלת על כתפינו כשאנחנו באים לבוא ולבדוק מה היא מידת ההשקעה שאנחנו נותנים בגיל הרך.
שמעון אוחיון: בוודאי עדיין אין לי את החלום של פרופ' פנינה קליין, כפי שציטטו אותה כאן, שהיא מדברת על השקעה ב-0-2 האידיאלי, אבל בואו נשקיע כרגע ב-3-4.
שמעון אוחיון: היא מאמינה שיש לזה השלכות עצומות מגיל 0 ל-2 לגבי התפתחותם ועתידם של הילדים, אבל בהתמודדות היומיומית כרגע בגיל הרך בתנאים שנוצרו, אנחנו לא יכולים להתעלם, ובוודאי צריכים לא רק להוסיף סייעת, אלא לתת מעמד לאותה סייעת.
שמעון אוחיון: מה זה לגלגל אותן בין המשרדים היום, בין הרשויות המקומיות לבין משרד החינוך?
שמעון אוחיון: לא מזמן הגשתי גם שאילתה לשר החינוך, שהוא אמר שהוא מקים ועדה בין משרדית כדי להתמודד עם הבעיה הזאת.
שמעון אוחיון: משרד החינוך צריך להיות אחראי, אם אחר כך הוא עושה את ההתחשבנות בתקצוב הדיפרנציאלי, זה כבר משהו אחר, אבל הוא חייב לקחת את זה גם כדי להכשיר אותה מקצועית וגם לתת לה מעמד ושכר הולם בעניין הזה.
שמעון אוחיון: אין אפשרות אחרת.
שמעון אוחיון: מי שמסתכל ורואה בעניין הזה של הגיל הרך את עתידנו, את ההשקעה הטובה ביותר, הדבר הפשוט ביותר שנדרש הוא באמת לתת סייעת נוספת, להכשיר אותן בצורה מקצועית, לתת מעמד לאותן סייעות מסורות שבמשך שנים רבות באמת נותנות כאן לילדים, לתת להן את המעמד, לא להשאיר אותן בין הכיסאות, בין משרד החינוך לבין הרשות המקומית, וגם לפעמים התערבות של משרד הפנים, זה מעביר מפה וזה מעביר משם.
שמעון אוחיון: משרד החינוך צריך לקחת על עצמו ואת ההתחשבנות הדיפרנציאלית הוא יעשה בלי כל קשר למחויבות שלו להכשרה המקצועית ולתקן המתאים והמקצועי והראוי בגן הילדים.
עמרם מצנע: ישראל אליסף.
<ישראל אליסף: קודם כל תודה רבה ליושב ראש הוועדה ולחברות הכנסת שיזמו את הדיון המהיר.
<ישראל אליסף: אני מייצג את ארגון ההורים העירוני בירושלים.
<ישראל אליסף: קשה לדבר אחרי שהאמא דיברה ולהציג בעיה שלנו, כשהבעיה שלה נראית הרבה יותר אקוטית ואני מקווה מאוד שבדיון המיוחד שיהיה בעניין שלהם העניין שלהם ייפתר.
<ישראל אליסף: וגם קשה כשאתה בין אחרוני הדוברים להציג דברים חדשים, אבל אני רוצה להגיד משהו בזכות הסייעות שזעקו את זעקת השטח ואמרו מה זה להתמודד עם 35 זאטוטים.
<ישראל אליסף: לפרנסתי אני מחסן צאן ובקר, אני אסתדר יפה מאוד עם 1,000 כבשים, אבל אם ישימו אותי עם 10 זאטוטים ייצאו לי קרניים של תיש.
<ישראל אליסף: ואני אשתף אתכם גם בעוד חוויה שאני כהורה רוצה להגיד.
<ישראל אליסף: כשאנחנו מגיעים לבית מרקחת בעקבות הסיפור הזה שיש סייעת אחת, אז הרוקחת ישר שולפת לי פסטה בייבי, 'קח', וזה יוצר לנו כהורים המון בעיות גם בבית.
<ישראל אליסף: הנושא הזה קצת נדחק, כי יש באמת דברים יותר חשובים.
<ישראל אליסף: התייעצתי קצת עם אנשי מקצוע, אני לא בתחום, אבל אמרו לי את הבעיות, שרובן עלו פה בנושא היחס האישי ואמרו לי שזה הגיל שמקנים הרגלים לילדים הקטנים ואם לא עסוקים בלהקנות להם הרגלים אז הם יגיעו לגיל 4 כשהם בלי הרגלים ושוב פעם דיברו על זה שאחר כך זה יהיה בעוכרינו בגיל היותר מבוגר.
<ישראל אליסף: אני חילקתי לחברי הכנסת, עשיתי עבודת הכנה כדי להבין מה היה בעבר ומה קורה עכשיו, אז אני רוצה לדייק בתאריכים ובמה שהיה.
<ישראל אליסף: עד ספטמבר 2009 הגילאים האלה היו במעונות של התמ"ת.
<ישראל אליסף: מספטמבר 2009 הופסק התקצוב של ההנחות בתמ"ת וזה יצר מצב שהילדים האלה עברו לאחריות של משרד החינוך.
<ישראל אליסף: במשך שלוש שנים, עד ספטמבר 2012 לא היו הרבה גנים שנפתחו, אמרה את זה סגנית ראש העיר שלי, בעקבות זה שהיו הרבה גנים פרטיים, כי זה עלה כסף ובמשרד החינוך, לצורך העניין, אם רוצים לדייק בעניין התשלום, עלה לך בוקר, לפחות בעיריית ירושלים, 700 שקל ועוד 800 שקל לצהרון ואז היה עדיף לשלם לגן פרטי, היית מקבל יחס יותר פרטי בגן פרטי, לכן לא היו הרבה גנים עד לשלב של ועדת טרכטנברג.
<ישראל אליסף: מהרגע שוועדת טרכטנברג קבעה את הנושא של חוק חינוך חובה חינם ישר כולם קפצו על העגלה ונכנסו לגנים העירוניים.
<ישראל אליסף: זה יוצר הרבה בעיות.
<ישראל אליסף: יש גם בעיות שלא עלו פה, ואני חושב שזה נכון, אני רוצה לתת חיזוק פה לסייעות, יש פה סייעות ותיקות שעבדו לפני ועדת טרכטנברג וזה בפירוש הרעת תנאים בשבילן, חד משמעית.
<ישראל אליסף: אני יודע שיש מאבקים בעיריית ירושלים, של ועד העובדים, שאומרים 'זה לא התפקיד, את לא צריכה להחליף חיתולים ולא צריכה לנקות ילדים לא גמולים' וגם שמעתי על מקרים שהתקשרו להורים ואחרי זה קיבלו על זה על הראש, שההורים צריכים לבוא - - -
<עמיר עמליה: אסור לנו לקרוא להורים.
<ישראל אליסף: שאסור לקרוא להורים.
<ישראל אליסף: זה לא היה מובן בהתחלה, ואני, כארגון הורים, בוודאי שהייתי עומד על זה, איזה היגיון יש לקרוא לי עכשיו מהעבודה, אני אעזוב עכשיו את הפרות ואלך להחליף חיתול?
<ישראל אליסף: לא הגיוני, אבל זה בפירוש הרעת תנאים ובמסגרת התקציב צריך לתת את הדעת על זה.
<ישראל אליסף: היא עושה עבודה חדשה שלא ידעו על זה לפני, לא קיבלו על זה תשלום לפני, עושים להם עבודה חדשה, בשום משרד ממשלתי זה לא היה עובר בשקט.
<ישראל אליסף: עוד שני דברים שעלו בקצרה ושמתי את זה בדפים שחילקתי.
<ישראל אליסף: במעונות התמ"ת, שהם אלה שנותנים את הפתרון עד גיל שנתיים ו-9, שמשם אנחנו עוברים לגיל חוק חינוך חובה חינם, אני ניסיתי להבין איך מחשבים בכלל את כוח האדם ומה שאמרה לי מנהלת מעון של התמ"ת זה שילד מגיל שנתיים עד 2.9, עד הגיל הזה, מגיע לו 47 דקות טיפול פרטני ביום.
<ישראל אליסף: אם מחשבים תשע שעות ביום שהמעון עובד כפול 60 דקות לחלק ל-47, בגן של 33 ילדים יהיו 11.5 ילדים למטפלת.
<ישראל אליסף: זה מה שיוצר את המצב שבמעון יש שתי סייעות וגננת, זה במקרה הרע, במקרה הטוב, אני מכיר מקומות שיש גם שלוש סייעות.
<ישראל אליסף: אז תבינו, בבת אחת, מחודש יולי, שהמעון נגמר, בספטמבר הילד עובר ממצב שבמקרה הרע, אמרתי, זה שתי סייעות, לסייעת אחת, ואלה ילדים לא גמולים, הם תינוקות, פעוטות.
<ישראל אליסף: נתנו פתרון שהוא פתרון זמני, של בנות שירות לאומי.
<ישראל אליסף: זה פתרון זמני.
<ישראל אליסף: צריך גם להגדיר תפקיד של בנות השירות הלאומי.
<ישראל אליסף: במסגרת הפתרון הזה לא נתנו את הגדרת התפקיד ואז בת שירות אומרת 'רגע, אני עם חיתולים לא מתעסקת'.
<ישראל אליסף: זה דבר אחד.
<ישראל אליסף: דבר שני, צריכים להיות ריאליים, אני פה כארגון הורים מבקש להיות ריאלי, נגיד ולשנה הבאה לא מצליחים לאשר תקציב לסייעת נוספת לכל השנה.
<ישראל אליסף: הבעיה האקוטית הראשונית היא בחודשים הראשונים, תאשרו לחצי שנה.
<ישראל אליסף: אם לא שנה, לפחות חצי שנה.
<ישראל אליסף: וההתאמה של המבנים, אני חילקתי לחברי הכנסת את הפרוגרמה של מעונות היום.
<ישראל אליסף: לגבי הקמת מבנים, לגבי מה שצריך להיות במעון, שיתאימו את זה גם לאותו גיל במשרד החינוך.
<ישראל אליסף: לא ייתכן שבמעון יש להם את כל התנאים, שירותים - - -
עמרם מצנע: ישראל, אתה מוכרח לסיים.
עמרם מצנע: אסף זמיר, סגן ראש עיריית תל אביב, בבקשה.
אסף זמיר: שלום לכולם.
אסף זמיר: אני רק רוצה להתייחס למשהו שאמרת קודם, עצרת ואמרת 'אני רוצה שבכל זאת נבין את כמות ההשקעה שעשתה המדינה בעקבות הדבר הזה'.
אסף זמיר: אני רוצה לתת לכם נתון, מ-2008 ל-2013, הרשמה לטרום טרום חובה, טרום חובה וחובה בתל אביב-יפו.
אסף זמיר: ב-2008 היו נרשמים 9,000 ילדים בשנה, ב-2013 נרשמו 19,000 ילדים.
אסף זמיר: אנחנו בנינו בשנתיים האחרונות למעלה מ-100 גני ילדים, אנחנו נצטרך לבנות השנה עוד 40 כיתות גן.
אסף זמיר: אין כיתות קטנות, אין כיתות ריקות, כולם נשאבים לתוך המערכת הזו.
אסף זמיר: בגלל הנחיה או דירקטיבה של משרד החינוך אנחנו מקבלים ילדים השנה שהם שנתיים ו-7.
אסף זמיר: אין לנו את הפריבילגיה שהייתה לנו בעבר, כשזה היה וולונטרי, שלא לקבל ילדים לא גמולים.
אסף זמיר: והמציאות היא מציאות שבה המדינה ירצה או כפתה, במהלך שאני תומך בו, מתן שירות שאנחנו לא מצליחים לתת אותו בצורה ראויה.
אסף זמיר: נקודה.
אסף זמיר: התוצר של זה הוא שבאתם לכאן - - -
מרב מיכאלי: וזה אומרת עיריית תל אביב.