GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלום בוחבוט: אנחנו מקיימים תכנית שנקראת 'מזקנים אתבונן', זה מתוך תהלים, שפועלת בלמעלה מ-200 בתי ספר ברחבי הארץ, שבה ישנם מפגשים של מבוגרים עם תלמידים, בהם הם לומדים שימושי מחשב על מנת לצמצם את הפער הדיגיטלי בין הדורות, ובמקביל בני הנוער, התלמידים, מתעדים את סיפור חייהם של אותם זקנים.
<שלום בוחבוט: כמובן מתוך אותם זקנים חלקם הם גם ניצולי שואה.
<שלום בוחבוט: אני אסיים בדבר קטן, ברשותך, אנחנו גם מקדמים ומבצעים מחקרים בתחום הזִקנה בשיתוף אוניברסיטאות.
<שלום בוחבוט: אחד המחקרים האחרונים שהובא לידיעתי בדק את נושא הבדידות בקרב זקנים, שזו אחת הבעיות הגדולות של זקנים בכלל.
<שלום בוחבוט: מסתבר שבבדיקות של ראיונות עם זקנים שסובלים מבדידות, ובאמצעות מכשור טכנולוגי מתקדם, ניתן היה לראות שהאזור שפעיל במוח של אותם זקנים שדיברו על בדידות ועל המצב של הזקנים, האזור שהיה פעיל הוא אותו אזור שפועל גם כאשר זקן או אדם מקבל חבטה פיזית בגוף.
<שלום בוחבוט: שתדעו את המשמעות ואת ההשלכות של הבדידות.
עמרם מצנע: תודה רבה לכם שבאתם ולאלה שהביעו את דעתם.
עמרם מצנע: אנחנו שמנו במוקד הדיון היום באמת את הנושא של בדידות.
עמרם מצנע: לא כל אדם שהוא לבד הוא גם בודד, הבדידות היא מצב חברתי שניתן להתמודד איתו וטוב שכמה ארגונים שמו לעצמם את הנושא הזה במרכז הפעילות.
עמרם מצנע: שמענו כאן תלמידים מאורט, שמענו תלמידים מכפר הנוער הודיות, ואין ספק שזה מראה על פעילות ועל אולי רעיונות שאפשר ליישם אותם במערכת החינוך בכלל.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר שהעיסוק בשואה, יש לו פנים רבות מאוד, וגם היום, תוך כדי הדיון בנושא הבדידות, נכנסנו כמובן לנושא החינוך, לקחים, עדויות, נסיעות לפולין, המכונים לזיכרון ולעיסוק בשואה, באמת פנים רבות מאוד, וכמובן הפן של אחריותנו החברתית הציבורית לנפגעי השואה שחיים בקרבנו.
עמרם מצנע: האחריות שלנו קודם כל לחיים הבסיסיים, הנושא הזה לא עלה כאן בדיון הזה אבל הוא בהחלט נושא מרכזי, ואין לי ספק שהדבר החשוב ביותר הוא באמת היכולת ליצור את אותם קשרים חברתיים, כדי להפיג את הבדידות ולדברים האלה שתי משמעויות.
עמרם מצנע: משמעות אחת היא כמובן הקשר החברתי לאנשים מבוגרים, חלקם חולים, חלקם בודדים, כדי שירגישו קשר אל החברה ויחושו שהחברה גם מרגישה אחריות כלפיהם.
עמרם מצנע: הפן השני הלא פחות חשוב ששמענו פה מבני הנוער, הערך החינוכי והתרומה לבן או בת הנוער שמשתתפים בפרויקטים האלה ונפגשים עם האנשים המבוגרים, שומעים את הסיפור שלהם וחוזרים הביתה, כמו שאמרה פה אחת הבנות, עם תחושה של מעשה טוב, מעשה חיובי.
עמרם מצנע: זה גם כן מחנך לאכפתיות, מחנך ללקיחת אחריות, מחנך לשותפות, לשייכות, והדברים האלה הם באמת חשובים מאוד.
עמרם מצנע: אני התחברתי מאוד לדברים של ד"ר רוכלי, כי אני חושב שבצד השואה כאירוע ייחודי שלא היה כדוגמתו לפני ועם כל הבעיות העולמיות האוניברסאליות שיש היום בחלקים שונים בעולם, אין כדוגמתו גם מאז, שבו קם העם הגרמני ובתכנית מסודרת, מתוכננת, עם חשיבה מאוד מאוד מסודרת וארוכת טווח קם להשמיד את העם היהודי, עם אמצעים טכנולוגיים ואמצעים תעשייתיים.
עמרם מצנע: דבר כזה לא היה, לא קרה עד היום ואני מקווה כמובן שלא יקרה לעולם, אבל אנחנו נעשה טעות לעצמנו אם נעסוק רק בנושא הייחודי הזה ואם לא נרחיב גם ללקחים ולמשמעויות הערכיות המוסריות, לא רק האוניברסאליות, אלא גם שלנו כאן כמדינת ישראל, כמדינה של העם היהודי והאחריות והחובה המוטלים עלינו באופן שאנחנו מתנהגים לעצמנו, לקהילות שיושבות בתוכנו וכמובן לאחרים.
עמרם מצנע: זה דבר לא פחות חשוב.
עמרם מצנע: המחקר שאתם עשיתם, על תופעת הגזענות בחברה הישראלית, או איך היא נתפסת בעיני בני הנוער, הוא לא הפתעה.
עמרם מצנע: הוא לא הפתעה כי אנחנו רואים בהרבה מאוד מחקרים על עמדות הנוער, תפיסות עולם שבאות חלקן מהבית, חלקן מהסביבה שאנחנו נמצאים בה ואני רוצה לומר שאלה דברים שמטרידים אותי, ואני לא היחידי, מאוד מאוד מאוד.
עמרם מצנע: אנחנו הרבה פעמים מדברים בשפות נמלצות, עם הרבה מאוד סיסמאות, ולא שמים את המראה מול הפנים של עצמנו, עם חובתנו ואחריותנו כמי שבאו משם לאופן שבו אנחנו מחנכים, מתנהגים, יוצרים גבולות מתאימים בין מורים לתלמידים, בין ילדים להורים, יש תחומים רבים מאוד שאני חושב שצריך לקחת אותם בחשבון ולהתייחס אליהם.
עמרם מצנע: נושא הבדידות, זה עלה פה דווקא דרך המשרד לאזרחים ותיקים, הוא תופעה חברתית.
עמרם מצנע: זה נכון לניצולי שואה, זה נכון, דרך אגב, למשפחות שכולות, אני יודע שיש הרבה פרויקטים ברשויות מקומיות שעוסקים בקשר, בליווי וגם ביחד החברתי למשפחות שכולות, ובכלל קשישים, בעיקר הבודדים, שיש במדינת ישראל, לא מעט, גם במצב סוציו אקונומי בעייתי מאוד, אבל גם כמובן עם תופעות של בדידות, וגם לזה אין ספק שאנחנו יכולים וצריכים להתייחס.
עמרם מצנע: תכלת, שם דרך אגב נפלא, אבל זה אבא שלך אשם, אבא ואמא, הרעיונות שלך הם יפים ואני בהחלט מציע שתתחילו בבית ספר קשת, שאני מכיר אותו גם, בית ספר מאוד מיוחד.
עמרם מצנע: בהחלט תתחילו אותו וגל תמנף את זה למקומות אחרים, כי זה רעיון מצוין.
עמרם מצנע: זה לא רק לבוא לקשיש הביתה, זה בעצם בבית הספר עצמו ליצור את החיבור הזה.
עמרם מצנע: כי אני חושב שהדבר שאני ספגתי בדיון הזה, החשוב ביותר, זה דווקא המפגש הבלתי אמצעי בין צעירים, בני נוער, לבין המבוגרים, ומאחר שאני גם בקהל המבוגרים, אז זה בהחלט מרגש כל פעם מחדש, כי מה תפקידנו, המבוגרים?
עמרם מצנע: זה בעצם לחנך, לגדל, לפתח את הדורות הצעירים, שיהיו יותר טובים מאיתנו.
עמרם מצנע: אז אתם יותר טובים מאיתנו, גל, תעבירי את המסר הזה, שלא יספרו לכם סיפורים על מה שהיה.
עמרם מצנע: ובאמת כל הכבוד ותודה רבה לכולכם.
עמרם מצנע: בוקר טוב לכם, אנחנו נתחיל בדיון.
עמרם מצנע: בוקר טוב ליושב ראש האופוזיציה, לחבר הכנסת בוז'י הרצוג, בוקר טוב לחברי, חברי הכנסת, בוקר טוב למנכ"ל רשת אורט, בוקר טוב לכל מי שהגיע ולתלמידים שבאו להשתתף איתנו בדיון החשוב הזה.
עמרם מצנע: סדר הדיון יהיה – אני אפתח בכמה מילים, לאחר מכן ידבר חבר הכנסת הרצוג מהאופוזיציה, ואז ניתן רשות דיבור לסירוגין לחברי כנסת וכמובן מנכ"ל רשת אורט, וניתן רשות דיבור לסירוגין לחברי כנסת ולאורחים שהגיעו להשתתף בדיון.
עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר, להעביר בבקשה כאן למנהלת הוועדה שם וכמה מילים, כל אחד מאיפה הוא בא ומה הוא עושה.
עמרם מצנע: אנחנו נשתדל לתת למרב המבקשים את זכות הדיבור.
עמרם מצנע: הדיון מוגבל לשעה, אני מניח שקצת נעבור את השעה, אבל בהחלט אני מבקש מהאנשים לדבר בקיצור, להביע בצורה מתומצתת את דעתם, עמדתם או כל מה שירצו לומר.
עמרם מצנע: תראו, אני כינסתי את הדיון הזה וגם הייתה בקשה של מספר חברי כנסת להעלות את הנושא על סדר היום, כי אני מוטרד.
עמרם מצנע: אני מוטרד מכך שיש בעיה עם קיום שיח ציבורי פתוח והתרבות הדמוקרטית בעצם התרבות של ויכוח.
עמרם מצנע: אני מוטרד ממעמד המורה, כאשר דברים שאומר מורה בכיתה מביאים להעמדתו לפני שימוע לפיטורים ונדמה לי שמה שהיה נכון להישאר ברמת בית הספר ואז היה נדון לגופו של עניין, הפך להיות לנושא עקרוני, בהחלט לגיטימי וחשוב לדון בו, בהיבט ובהיגד העקרוני שבו, גם בלי להידרש לתחקיר ולחקירה ולשאלה מה בדיוק היה באמת בכיתת הלימוד.
עמרם מצנע: אני חושב שחינוך לערכים וללמידה משמעותית, אמירה שמלווה אותנו בימים האחרונים גם בפרסומים של משרד החינוך בתקשורת, מחייבת עיסוק של מורים באקטואליה, לא רק מורים לאזרחות, למחשבת ישראל ולהיסטוריה, לעסוק בנושאים של אקטואליה ובסוגיות במחלוקת.
עמרם מצנע: יש הרבה מאד סוגיות שבמחלוקת בחברה הישראלית.
עמרם מצנע: רק הבוקר התבשרנו גם על איזה סקר שעוסק בפעם המי יודע מה, ולא מפתיע את מי שעוסק בכך, בנושא גזענות, בקרב בני נוער, בכלל פעילויות מוסריות כאלה או אחרות, תג מחיר.
עמרם מצנע: אתם יודעים מה, לא רק הנושאים בסכסוך הערבי ישראלי.
עמרם מצנע: המשפחה, הקהילה ההומו-לסבית, הסדרת היישוב הבדואי, כל דבר כזה הוא במחלוקת.
עמרם מצנע: הרבה פעמים שאלתי ואני מודה ששאלתי את השאלה הזו גם כשהייתי במדים, שאלתי מה זה פוליטי שכביכול הוא טאבו, אסור להתעסק בו, אלא אם כן אתה פוליטיקאי, וקיבלתי לזה המון תשובות.
עמרם מצנע: התשובה הכי טובה שמצאתי הייתה – כל מה שפוליטיקאים מתעסקים – זה פוליטי.
עמרם מצנע: אחר כך כמובן אמרו לי – כל דבר שהוא במחלוקת.
עמרם מצנע: אחר כך יש כאלו אומרים, ואני מניח שהם לא טועים הרבה, שהכל פוליטי.
עמרם מצנע: יש כאלה שאומרים הכל אישי, אבל בעיקרון גם פוליטי.
עמרם מצנע: אחר כך יש כאלה שאומרים מה שהוא מפלגתי הוא פוליטי.
עמרם מצנע: ואתם יודעים מה אני גיליתי?
עמרם מצנע: שכמעט בכל הנושאים הפוליטיים כאילו יש לגיטימציה להתווכח, למעט הנושא של הסכסוך הערבי ישראלי.
עמרם מצנע: שם זה פוליטי.
עמרם מצנע: הנושאים האחרים הם פחות פוליטיים.
עמרם מצנע: אני רוצה עוד פעם לחזור על דעה שאני משמיע, אני לא לבד, אבל אני חושב שאנחנו צריכים לומר את זה לא כסיסמא, אלא באמת כדבר מרכזי: מרכזיותו של המורה בכיתת הלימוד.
עמרם מצנע: כשמדברים על מעמד המורה, זה לא רק תנאי השכר, זה גם האופן שבו אנחנו מתייחסים למורה, האמון שאנחנו נותנים בו, היכולת לתת למורה עצמאות, למנהל, למורה – עצמאות, עם שיקול דעת כמובן מה כן ומה לא.
עמרם מצנע: השאלה היא לא על מה מתווכחים.
עמרם מצנע: מותר להתווכח על הכל, אלא השאלה איך מתווכחים, ויש בהחלט קווים אדומים.
עמרם מצנע: אני חושב שלמורה אסור להטיף בכיתה על דעה פוליטית מסוימת, או להתמודד על דעתו בתחום פוליטי, אבל הוא כן צריך להביא בפני כיתת הלימוד את האפשרויות השונות, את הדעות השונות, גם אם הם נושאים שבהחלט מסיתים, מטרידים, ונחשבים "פוליטיים".
עמרם מצנע: מישהו אמר לי – תראו, אבל הדיחו מורים מהיותם מורים, כשהם הצדיקו בכיתת הלימוד את רצח רבין.
עמרם מצנע: רצח ראש ממשלה, מי שמטיף לכך שהייתה הצדקה, אנחנו מכירים את המקרים המאד בודדים האלה, זה בהחלט קו אדום.
עמרם מצנע: אני נותן את זה פשוט כדוגמא מאד קיצונית.
עמרם מצנע: דרך אגב, גם מי שבכיתת הלימוד ינסה לשכנע שגם רצח על כבוד האישה או מעמד האישה, או איך קראנו לזה, אנחנו נמנעים היום – רצח במשפחה, מי שינסה בכיתת הלימוד לשכנע ולהסביר את עמדתו בעניין הזה, זה כמובן חציית קווים אדומים.
עמרם מצנע: ולכן מצאתי לנכון לקיים את הדיון הזה, ואני מאד מקווה שהוא באמת יהיה דיון ענייני, ולא עוד פעם נתפצל פה לימין ושמאל, כשכל אחד כמובן מנסה להצדיק את העמדה הזו או האחרת, אלא באמת בואו נשאל את עצמנו באיזו מדינה אנחנו רוצים לחיות, איזו מערכת חינוך אנחנו רוצים שתתקיים פה.
עמרם מצנע: ואני עוד פעם חוזר, ככה לסיכום דברי:
עמרם מצנע: אינני יודע מה באמת היה בכיתת הלימוד, זה גם לא נושא הדיון.
עמרם מצנע: אני חושב שהדיון הזה הפך להיות עקרוני, ברגע שהוא לא נסגר, נפתר באופן זה או אחר בתוך בית הספר.
עמרם מצנע: הוא הפך להיות דיון עקרוני, שהשאלה מה באמת היה, מה לא היה, היא לדעתי פחות חשובה.
עמרם מצנע: עד כאן הפתיחה שלי ואני מבקש את חבר הכנסת הרצוג, יושב ראש האופוזיציה, לדבר.
יצחק הרצוג: בוקר טוב לכולכם.
יצחק הרצוג: בהמשך לדבריו של יושב הראש, אני רוצה לומר, הדיון הוא לא דיון שעוסק ברשת אורט ולא במורה ספציפי כזה או אחר, אלא בתופעה משמעותית ביותר שזה טוב שהגיעה לדיון.
יצחק הרצוג: אני רוצה להודות לתלמידים.
יצחק הרצוג: התלמידים האלה הם שהביאו אותנו לדיון הזה, תלמידה אחת וקבוצת תלמידים אחרת, ולפתע פתאום אנחנו נמצאים מול מציאות שהיא תמונת מראה של כולנו ואנחנו צריכים להחליט וההחלטה היא מאד ברורה.
יצחק הרצוג: שני דברים: מורה הוא אזרח, קודם כל הוא אזרח.
יצחק הרצוג: זכותו להביע את דעתו.
יצחק הרצוג: איך הוא מתנהל בתוך הכיתה, מיד אני אתייחס לכך, אבל זכותו להביע את דעתו.
יצחק הרצוג: ואני מתנגד בתוקף לאיזה שהוא ציד מכשפות כלפי מורים, כמו כל אדם אחר, ואני הצבעתי על כך גם בדיון ביום ההולדת של הכנסת בשבוע שעבר.
יצחק הרצוג: ציד המכשפות יכול להתחיל במורה ולהיגמר בחברי כנסת.
יצחק הרצוג: ככה זה.
יצחק הרצוג: אנחנו בחברה מאד מורכבת, רב תרבותית, עם מגוון דעות.
יצחק הרצוג: עצם היכולת של אדם להביע דעתו לא אומרת שבגלל זה יהיה עליו חרב של איום בפרנסתו ובמילוי תפקידו.
יצחק הרצוג: חירות הביטוי והמחשבה בישראל הם מהרחבים ביותר וכך צריך להיות.
יצחק הרצוג: ואם הביע מורה עמדה שתלמידה לא אוהבת וגם אם העמדה היא בעייתית, יש דרכים כיצד להתמודד עם כך ולא לעשות לו משפט שדה, ומה שאנחנו רואים כרגע זה משפט שדה.
יצחק הרצוג: ואני אומר עוד פעם, אני לא יורד לסיפור הספציפי.
יצחק הרצוג: הסיפור הספציפי, כמו שמבררים היום עם תלמיד סיפור ספציפי בתוך כותלי בית הספר, צריך לברר עם המורה את הסיפור הספציפי, אבל לא לאיים עליו באובדן מקור פרנסתו אם הוא הביע דעה.
יצחק הרצוג: זה מזכיר לי את פרשת הדר כהן, מפמ"ר אזרחות.
יצחק הרצוג: אותו דבר בדיוק, וזה מחלחל למטה ואני חושב שכבר מזמן מערכת החינוך של מדינת ישראל מפחדת לדבר.
יצחק הרצוג: אנחנו רואים תופעות שבהן לא מלמדים את ההיסטוריה של מדינת ישראל, בוודאי מאז 1967, כי מפחדים לדבר.
יצחק הרצוג: הפסיקו כבר ללמד היסטוריה של מדינת ישראל ממלחמת העצמאות מתש"ח, גם את זה כבר מפחדים ללמד, ומותר ללמד ומותר להתווכח וצריך לקובע כללים, והמערכת צריכה לקבוע כללים.
יצחק הרצוג: הכללים, לדידי, הם שבתוך הכיתה יש דברים מסוימים שמובנים מאליהם.
יצחק הרצוג: חס וחלילה לא לדבר ולעודד הפרת חוק.
יצחק הרצוג: חס וחלילה לא לעסוק בגזענות או לעודד גזענות, וחס וחלילה לא לעודד דברים שחותרים תחת אושיות קיומה של מדינת ישראל; אבל בשאר הדברים צריך לאפשר דיון פתוח, שבו גם למורה מותר להביע את דעתו, אבל לאפשר לאחרים להביע דעה נוגדת.
יצחק הרצוג: זה לגיטימי.
יצחק הרצוג: בגלל זה לא אומרים לבן אדם – אתה הולך הביתה, במיוחד כשהוא מורה אהוד.
יצחק הרצוג: אני חושב שחלק מהדיון פה נועד ליצור כללים נכונים יותר של שיח ציבורי נאות יותר, בתוך כותלי בית הספר.
יצחק הרצוג: ההערה האחרונה שלי בפתח הדיון הזה, ואנחנו נשמע אחר כך ונתייחס – עידן הפייסבוק משפיע גם על מה שקורה בתוך הכיתה.
יצחק הרצוג: לפתע פתאום משהו שכתבה תלמידה, היא כתבה מאמונתה ותפיסתה, אבל התלמידים, וישבתי עם התלמידים עכשיו, שבאו להגן על המורה הזה, וצריך לשמוע גם אותם, וזה בכלל הופך להיות דיון של ריאלטי.
יצחק הרצוג: ואנחנו צריכים להחליט איך אנחנו מתמודדים עם תופעות כאלה, כי עברנו, גם בהתנקות היו שאלות שעסקו במורים שדיברו עם תלמידים על התהליך במקומות שבהם ההתנתקות הייתה מוקצה מחמת מיאוס, וגם עם זה המערכת התמודדה.
יצחק הרצוג: ולכן, לפני שאנחנו שופטים בן אדם, חירות הביטוי והמחשבה היא ערך עליון וצריך להקפיד על כך קלה כחמורה.
עמרם מצנע: מנכ"ל רשת אורט, צביקה פלג, בבקשה, ואחר כך ידבר חבר הכנסת אחמד טיבי.
אחמד טיבי: איך זה קרה לך צביקה, איך?
<צבי פלג: אתה רואה.
<צבי פלג: בוקר טוב לכולם ויום הולדת שמח למזכירת הוועדה.
אחמד טיבי: אתה מעסיק יועצים?
<צבי פלג: לא.
<צבי פלג: מכובדי כולם.
<צבי פלג: רשת אורט ישראל חוגגת בימים אלה 65 שנות פעילות.
<צבי פלג: מה ששמרנו עליה מכל משמר, שהיא רשת לא פוליטית בהווייתה, במהותה, היא הרשת היחידה במדינת ישראל שמשרתת את כלל אוכלוסיית מדינת ישראל.
<צבי פלג: מי ששומע אותי מדבר, יודע שיש לנו שלושה יעדים עיקריים באוכלוסייתה של מדינת ישראל, היכן אנחנו צריכים לפעול: בפריפריה החברתית, בהמשך הקמת כפרי חרדים לנוער, שיהיה להם אופק כלכלי ובאוכלוסיית המיעוטים – הבדואים, הדרוזים והערבים, שהם קרובים מאד לליבנו.
<צבי פלג: אני אומר את זה, כשבאתי לכאן הבוקר וראיתי שלרשת אורט ישראל יש כבר 14,000 תלמידים מהמגזר הערבי, אני גאה על כך.
<צבי פלג: כשלקחנו את כל בתי הספר כמעט באבו בשמה הבדואית, אני גאה על כך.
<צבי פלג: אני חושב שרשת אורט ישראל שבעשייתה עוסקת בחינוך הכללי, בחינוך הציוני הדתי, בחינוך החרדי ובמיעוטים, בתוך קווי 67 ומחוץ לקווי 67, כולל אריאל ומעלה אדומים, היא נותנת חינוך שווה והזדמנות שווה לכל תושב במדינת ישראל.
<צבי פלג: מאחר שהיא לא פוליטית, יש לאורט שני דגלים בלבד: דגל הערכים ודגל המדע והטכנולוגיה, ולא ..., כי אני כבר למעלה מ-10 שנים מנכ"ל הרשת, ואלה הדגלים שאנחנו הנפנו כשנכנסתי לתפקיד.
<צבי פלג: וכששאלו אותי כבר אז מה זה דגל הערכים, באתי ואמרתי שדגל הערכים זה עמוד השדרה של אב שיושב בישראל, למען חוסן חברתי.
<צבי פלג: אני חוזר ואומר את אשר אני אומר ואני לא איש פוליטי, גם אם כתבו עלי שאני איש פוליטי.
<צבי פלג: לא הייתי ואני לא אהיה איש פוליטי בתקופה הקרובה.
זהבה גלאון: זה לא נורא כל כך להיות איש פוליטי.
דב חנין: כן, מותר גם להיות חבר במפלגה.
דב חנין: היית במפלגת הבית היהודי.
<צבי פלג: אמרו לי שלא.
דב חנין: מותר להיות חבר מפלגה.
דב חנין: זו מפלגה חוקית.
אחמד טיבי: איזה, דב?
דב חנין: הוא היה חבר מפלגה של הבית היהודי, וזה מפלגה חוקית.
זהבה גלאון: מותר לך להיות חבר מפלגה, מותר שיהיו לך גם עמדות.
עמרם מצנע: חברים, חברים, תודה.
אחמד טיבי: מפלגה בעייתית, אבל לגיטימית.
זהבה גלאון: מותר שיהיו לך עמדות ואולי זה גם רצוי שיהיו לך.
דב חנין: ואפילו זה לגיטימי להציג את זה בפייסבוק שלך, שאתה חבר במפלגה פוליטית, זה בסדר גמור.
<צבי פלג: אני לא חבר היום, מה אני יכול לעשות?
דב חנין: היית.
דב חנין: היית כמנכ"ל חבר מפלגה פוליטית וכתבת את זה בפייסבוק שלך וזה לגיטימי.
<צבי פלג: חבר הכנסת חנין, אני לא באתי לכאן להתווכח.
דב חנין: לא, אני אומר שזה לגיטימי, אני בא להגן עליך.
עמרם מצנע: צביקה, אל תהיה מופרע על ידי החברים.
זהבה גלאון: אין לנו בעיה עם זה, יש לנו בעיה עם - - -
עמרם מצנע: זהבה, בבקשה.
<צבי פלג: אני רוצה לחזור לנושא של המדע והטכנולוגיה.
<צבי פלג: אני לא צריך להכביר מילים, אני חושב שגאוות מדינת ישראל על עשייתה של אורט בתחום הזה, כולל על יצוא של חינוך טכנולוגי היום לאירופה ולארצות הברית והשנה גם התחלנו למוסקבה.
<צבי פלג: אבל אני כן רוצה לדבר על ערכים.
<צבי פלג: וערכים בשביל רשת אורט ישראל זה אומר חוסן חברתי, זה אומר אהבת אדם, זה אומר נתינה, זה אומר יכולת תרבות של ויכוח ויכולת ויכוח, ואתמול ראיתם כאן את המחוברים שלנו שמאמצים את ניצולי השואה ואתם ראיתם את הקשר הרב דורי, ואני מציע לכולנו לבוא ולראות מה אנחנו עושים בנושא של חיים משותפים בין יהודים וערבים, במגזרים רבים, בכמויות של מאות.
<צבי פלג: רק לפני חודשיים היינו אצל ראש עיריית עכו, לנקרי, בטקס גדול עם שגרירת פינלנד, בחיים משותפים של יהודים וערבים ביחד.
<צבי פלג: אין לנו ארץ אחרת ואנחנו נחיה כאן כולנו יחד.
<צבי פלג: כל האוכלוסייה בחברות - - -
עמרם מצנע: צביקה, אין ויכוח על זהותה של רשת אורט ואני מכיר את הרשת הזאת באופן אישי מירוחם.
עמרם מצנע: בוא תתקדם.
שמעון אוחיון: אבל זה רלבנטי, זה רלבנטי להחלטה ש - - -
<צבי פלג: חבר הכנסת ד"ר שמעון אוחיון אני מודה לך, אבל תן לי להמשיך להתבטא.
<צבי פלג: אנחנו, מה לעשות, באני מאמין שלנו, מודדים כל עשייה של רשת אורט, וחלק מהמדידה היא גם בעד גיוס לצה"ל.
<צבי פלג: יודעים כאן מכובדי מהמגזר הבדואי, שכשהתבקשתי שם לא לדבר על גיוס לצה"ל, לא דיברתי.
<צבי פלג: כן, אני מוריד את הראש לפעמים, גם שאני מאמין שלי הוא שאזרח צריך לשרת ולתת.
<צבי פלג: כשמבקשים ממני בסקטור החרדי עדיין לא להעלות את הנושא של גיוס לצה"ל, אבל כן להקנות להם מקצוע, אני מוריד את הראש, כי אני צריך לכבד את תרבותם ואת אורחותיהם.
<צבי פלג: אבל במגזר היהודי, אנחנו באים ואומרים שאנחנו רוצים שכמה שיותר תלמידי רשת אורט ישראל – בנים ובנות – יתגייסו לצה"ל ואנחנו נמצאים באחוז גבוה מאד גם על פי ראש אכ"א, בגיוס לצה"ל ממוסדותיה של רשת אורט ישראל.
<צבי פלג: אנחנו מקנים זהות יהודית למגזר היהודי, אנחנו מקנים מורשות של בדואים, דרוזים, וערבים מוסלמים ונוצרים, למגזר הערבי.
<צבי פלג: ומספר אקדמאים שפנו אלי בעכו, לפני שנה עשינו סיור שם ואמרו לי למה אורט ישראל ולא גורם אחר הרים את התכנית של איך נותנים העצמה אישית לתלמיד הערבי במורשתו או לתלמיד הבדואי במורשתו או לתלמיד הדרוזי במורשתו.
<צבי פלג: ואני שמח ש - - -
באסל גטאס: אם אתה מבחין בין בדואי, דרוזי וערבי, אתה כבר עשית את העוול.
<צבי פלג: אני מבקש סליחה אם עשיתי עוול, לא התכוונתי לכך.
באסל גטאס: לא, הוא יעני אומר שבדואי הוא לא ערבי ודרוזי הוא לא ערבי.
שמעון אוחיון: בלאום - - -
באסל גטאס: אתה מחליט שדרוזי הוא לא ערבי?
באסל גטאס: אתה מחליט?
עמרם מצנע: חברים, הכל לגיטימי.
עמרם מצנע: חברים, בתור המורה פה בכיתה - - -
חנין זועבי: ...
חנין זועבי: זהות הערבי - - -
עמרם מצנע: חברת הכנסת זועבי, לא שומעים אותך בלאו הכי.
עמרם מצנע: הוא גם לא שמע, הוא שמע אותי.
חנין זועבי: הוא שמע, תאמין לי שהוא שמע.
עמרם מצנע: אני עכשיו המורה בכיתה.
עמרם מצנע: לכל אחד תהיה אפשרות להביע את דעתו ללא שום סינון, אבל תנו לכל אחד לדבר בזמנו.
באסל גטאס: כן, אבל הוא - - -
עמרם מצנע: רגע, רגע, לא.
עמרם מצנע: הוא חייב והוא יכול להגיד את מה שהוא רוצה.
עמרם מצנע: צביקה, תנסה להתמקד.
<צבי פלג: אני עכשיו מגיע לנושא, רק רציתי לתת הקדמה שתבינו כמה הרשת היא כל כך פלורליסטית.
דב חנין: עכשיו הגענו לגבולות הפלורליסטית.
<צבי פלג: לגבי הנושא עצמו – לפני כשנה הייתה אי הבנה ואני אומר את זה לקולא, בין התלמידה למורה והיה בירור.
<צבי פלג: לעניות דעתה של התלמידה – המורה רמס אותה.
<צבי פלג: לעניות דעתו של המורה, התלמידה רמסה אותו.
<צבי פלג: היה בירור פנים בית ספרי ובבירור הפנים בית ספרי נתבקש המורה - - -
עמר בר-לב: מה זה נקרא רמס?
עמרם מצנע: רגע, עמר, תן לו לדבר.
<צבי פלג: עמר, אני אסביר לך, הוא לא קיבל את דעותיה ולגלג עליה, בעברית פשוטה.
<צבי פלג: ולאחר שזה מה שקרה, היה בירור פנים בית ספרי והתלמידה ביקשה להתנצל והמורה ביקש להתנצל על כך שהוא פגע בה.
<צבי פלג: לצערי שני הדברים לא קרו.
<צבי פלג: גם אז המורה התבטא ביטויים ואמירות פוליטיות, שלעניות דעתה של התלמידה וגם של בית הספר, לא היו ראויות, אבל זה עבר לסדר היום.
<צבי פלג: הפעם, אין ויכוח כי המורה עצמו הקליט את השיחה שהייתה בין הנהלת רשת אורט בשימוע שהיה עם הגברת עטרי, סמנכ"ל משאבי אנוש וד"ר לאה קליימן, ומנהל בית הספר אבי שוורץ.
<צבי פלג: המורה הקליט, חבל שהוא לא אמר בהתחלה, אבל לאחר מכן כשהוא נשאל הוא אמר והעלה על השולחן ויש לי את התמליל.
זהבה גלאון: לא חייבים להגיד.
<צבי פלג: חייבים לבוא ולהודיע שעושים את זה, אבל לא חשוב, זה הסדר הציבורי.
<צבי פלג: ואכן הוא הודה שהוא טען שהוא אמר שיש מעשים לא מוסריים שצה"ל עושה.
עמרם מצנע: דרך אגב, אני מוכן גם לומר את זה בתור אלוף במילואים בצבא, שיש מעשים לא מוסריים שהצבא עושה.
<צבי פלג: אם תיתן לי, הוא בא וטען שאני מעלה לסדר היום ומתווכח האם חייל בן 19, שבודק פלסטינאי, יודע והוא בכלל כשיר לבדוק אותו.
זהבה גלאון: רחמנא ליצלן.
דב חנין: רגע, מה הבעיה?
יוני שטבון: הוא מורה בבית ספר, זו הבעיה.
יוני שטבון: מה אנחנו מתרגשים?
יוני שטבון: את חברת כנסת.
יוני שטבון: הוא מורה במדינת ישראל.
דב חנין: ממה אתם מתרגשים?
יוני שטבון: את חברת כנסת, תפסיקו להיתמם.
יוני שטבון: מה זה הצביעות הזאת, מספיק.
דב חנין: אתה יודע מה אמר בית המשפט העליון?
דב חנין: אתה מכיר?
<צבי פלג: אני יכול להמשיך, בבקשה, ברשותכם?
<צבי פלג: הוא בא וסיפר לתלמידים שהוא השתתף בהפגנות של פלסטינאים וצעק ויוה פלסטין.
<צבי פלג: מה זה קשור לסדר היום היומיומי של בית הספר?
<צבי פלג: מה זה קשור בכלל?
<צבי פלג: אני יכול להבין?
<צבי פלג: אבל אולי כן, אני הרי לא אתווכח אתכם כי אתם בעלי הדעה, לא אני.
<צבי פלג: הוא אמר אבל, ואני קורא מעמוד 25 לפרוטוקול, אני מוכן לקבל את הטענה שלכם שזו גם אשמתי, אבל אני מודיע לכם, זה המורה אמר, זה תמליל של ההקלטה שלו, זה חברה חיצונית.
<צבי פלג: הוא אמר – אני מודיע לכם שלי יש כרגע עילה להתפטרות מוצדקת מבית הספר.
<צבי פלג: במצב הזה יש כל מיני, וזה הכל הוא אמר.
<צבי פלג: אנחנו לא דיברנו על התפטרות בכלל בהנהלת רשת אורט.
<קריאה: למה המורה לא פה?
<צבי פלג: בתור מה אתם שואלים אותי?
<צבי פלג: במצב הזה יש כל מיני קטגוריות להתפטרות, אני מקריא מה שהוא אמר.
דב חנין: אתה גם תקריא לנו מה שאתה אמרת?
<צבי פלג: אני לא הייתי.
דב חנין: לא, אתה אמרת ברדיו שדילמות מוסריות לא מתאימות ל - - -
<צבי פלג: רגע, דקה, דקה.
<צבי פלג: ברדיו?
<צבי פלג: אני אגיד את דעתי בסוף.
<צבי פלג: קודם כל אני אקריא - - -
דב חנין: איש חינוך יכול להתבטא כך?
<צבי פלג: חבר הכנסת חנין - - -
דב חנין: אולי כדאי במקום עדויות שמיעה שתגיד מה אתה אומר.
<צבי פלג: אותו מורה בא ואמר שיש כל מיני קטגוריות להתפטרות מוצדקת, נגיד בריאותית, אולי גם מקום העבודה מסכן אותי, והוא הגדיל ואמר בסוף – אני אומר לכם – אני לא חוזר לבית הספר.
<צבי פלג: קודם כל אני לא אלמד בכיתה שספיר יושבת בה ואני לא אחזור לבית הספר אם ספיר מסתובבת פה.
<צבי פלג: זה הכל.
<צבי פלג: עוד דבר אחד שמאד חשוב לי להגיד בסוף המכתב של, לא משנה.
<צבי פלג: וכשהוא אמר את המשפטים האלה, אני לא אלמד, אני הולך למשטרה גם להוציא צו הרחקה לתלמידה, ואני לא יכול לחזור לבית הספר ואני רוצה להתפטר - - -
דב חנין: אדוני, אני חושב שיש טעם לפגם בזה שכל הדיון הזה מתנהל בלי לשמוע את המורה.
דב חנין: אתה אמרת שזה לא דיון על המורה הזה, בבקשה, אין בעיה.
דב חנין: אתה אפשרת את זה, אז בוא נמשיך.
דב חנין: יש הרבה מה להגיד.
עמרם מצנע: צביקה, בוא תסיים.
<צבי פלג: ואז מתוך כבוד למורה, אמרנו תראה, אם אתה שוקל להתפטר, אז בשביל מה כל השימוע ובשביל מה כל התהליך שיהיה לך מכתב פיטורים במידה ויהיה, אולי לא יהיה.
<צבי פלג: אולי רק נזיפה, אולי רק התראה, אבל אם אתה ממילא אומר שאתה לא יכול להיות בבית הספר הזה, קח לך זמן לחשוב, עד שבוע הבא מה אתה מחליט לעשות.
<צבי פלג: והוא חזר ביום ראשון עם התשובה – אני מחליט להישאר בבית הספר.
<צבי פלג: ואז החלטנו לזמן אותו לשימוע ממש.
דב חנין: ואולי לפטר אותו.
<צבי פלג: יכול להיות.
<צבי פלג: זה סיפור המעשה.
דב חנין: אנחנו מבינים, אנחנו לא כל כך טיפשים.
זהבה גלאון: מה שעשית פה עכשיו זה מעשה שלא יעשה.
עמרם מצנע: זהבה, אני אתן לך את רשות הדיבור.
זהבה גלאון: אבל אתה צריך להעיר לו על מה שהוא עשה כאן עכשיו, זה מעשה שלא יעשה.
זהבה גלאון: לקרוא מתוך התמליל, זה שימוש לרעה - - -
עמרם מצנע: אני אתן לך, זהבה.
עמרם מצנע: צביקה, אני אתן לך עוד הזדמנות לקראת הסוף.
<צבי פלג: אני רק רוצה לומר עוד משפט אחד.
דב חנין: אתה גם תצטט מה אמרת ברדיו?
<צבי פלג: עכשיו, עכשיו אני אומר.
<צבי פלג: הבטחתי לך שאני אומר, אני אדם מאד מאד - - -
דב חנין: מהתמליל בבקשה.
זהבה גלאון: אתה קורא מתוך שימוע.
עמרם מצנע: הוא לא קורא מתוך שימוע, הוא קרא מתוך - - -
זהבה גלאון: הוא קרא מתוך השימוע.
<צבי פלג: מתוך הקלטה שהמורה הקליט.
עמרם מצנע: חברים, נו באמת!
<צבי פלג: חברת הכנסת גלאון אני מבקש שתדייקי.
<צבי פלג: קראתי מתוך הקלטה של המורה, לא מתוך השימוע, לא מתוך השימוע.
<צבי פלג: תדייקי.
באסל גטאס: מי תמלל אותה?
<צבי פלג: חברה חיצונית.
שמעון אוחיון: אולי נעמיד אותם למשפט?
דב חנין: מה זה הקלטה של המורה?
דב חנין: זה הקלטה של המורה את השימוע.
דב חנין: זה דבר חמור מאד אדוני יושב הראש.
זהבה גלאון: איפה הוא אמר את זה?
זהבה גלאון: זה היה שימוע או לא היה שימוע?
זהבה גלאון: זה שהוא הקליט את זה זה לא רלבנטי.
דב חנין: מה, אנחנו נשמע פה חלקים משימוע, בלי שהאדם הרלבנטי נמצא כאן?
דב חנין: זה מה שצריך להיות בוועדה?
שמעון אוחיון: אתה סומך על מנהל מערכת - - -
דב חנין: לגמרי לא סומך.
עמרם מצנע: חברי, חברי הכנסת, אפשר להמשיך?
עמרם מצנע: מר אוחיון, חברי חברי הכנסת.
עמרם מצנע: אלף, אתם זוכרים שזו ועדת החינוך ויש להתנהג בהתאם.
עמרם מצנע: ב', יושבים פה תלמידים, תנו לדיון להתנהל.
עמרם מצנע: כל אחד יוכל לומר את כל מה שהוא רוצה בזמנו.
עמרם מצנע: צביקה, בבקשה.
<צבי פלג: חזרתי ואני חוזר על מה שאמרתי גם אתמול בראיון עיתונאי, שמאחר שאחד מהמדדים של רשת אורט בהצלחה בערכים זה רמת הגיוס לצה"ל, קשה לנו יהיה לקבל מורים - - -
ישראל חסון: סליחה צביקה, אל תשתמש בטיעון הזה, לפחות לא ביחס לטבעון, אני מבקש ממך.
ישראל חסון: שים את הטיעון הזה בצד ותמשיך.
ישראל חסון: בטבעון הטיעון הזה לא רלבנטי.
ישראל חסון: מצטער.
ישראל חסון: ממש לא רלבנטי.
עמרם מצנע: חברים, צביקה, אני אתן לך בהמשך.
עמרם מצנע: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו התלמיד עודד שגב.
דב חנין: אדוני יושב הראש, אפשר לדבר לפני שאני אצטרך לצאת לוועדת חוקה לדיון על אחוז החסימה?
דב חנין: יש אפשרות כזאת?
שמעון אוחיון: עדיף להשאיר אותו פה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת טיבי.
באסל גטאס: ואז יפטרו אותנו סופית, יפטרו את כולם, לא רק את המורה.