GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מוטי גיגי: זאת אומרת, אנחנו בהחלט רוצים להכניס את עמיתי ההוראה.
<מוטי גיגי: אני פגשתי את ויגדור לפני שלוש שנים עת אני הייתי בצוות המשא ומתן של מרצים מן החוץ.
<מוטי גיגי: אתה אמרת שהיה צריך איזה מקום לסדר את זה, אבל אז היו שתי חוות דעת של ה-ור"מ ושלנו כאשר חוות הדעת שלנו אמרו שאפשר לראות אותנו יציגים אבל חוות הדעת של ור"מ אמרה לא.
<מוטי גיגי: זאת אומרת, אולי אפשר גם להסתכל על זה אחרת ואולי לראות אותנו גם יציגים.
<מוטי גיגי: אני חושב שאפשר לחשוב על זה לעומק ואז אולי אפשר לייצר דיון.
<מוטי גיגי: בכל מקרה, אני חושב שאנחנו בעד העניין הזה ואנחנו נשמח מאוד שלא תעשו את זה חד צדדי אלא תפגשו אותנו כי יש לנו הרבה מה לומר.
<מוטי גיגי: אני מקווה מאוד שנגיע למצב שעמית הוראה יהיה לפחות שווה לזה של האוניברסיטה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: אני מודה לך על כינוס ישיבת המעקב הזאת.
דב חנין: אני חייב לומר שאני מאוד מודאג ממה שאני שומע ואני מודאג שלוש פעמים.
דב חנין: פעם אחת אני מודאג מהתהליך.
דב חנין: אני חושב שהתהליך הזה חייב להיות תהליך שמבוסס על הידברות.
דב חנין: אני לא מקבל את האמירה שאומרת אין מייצגים ואין לנו עם מי לדבר כי יש עם מי לדבר.
דב חנין: יש התארגנויות, יש התארגנויות על הבסיס המוסדי ואתם צריכים לכנס אותם ולדבר אתם.
דב חנין: אם כן, במישור התהליכי אני חושב שהדברים לא מתנהלים בצורה נכונה.
דב חנין: אני מודאג בהיבט התוצאתי.
דב חנין: אני חושב שמה שמוצע כאן היום אלה תוצאות לא טובות.
דב חנין: דיברה על כך חברת הכנסת זהבה גלאון ואני מצטרף לכל מילה שהיא אמרה.
דב חנין: התוצאה היא רעה בשני היבטים.
דב חנין: היא רעה בהיבט של תנאי ההעסקה של אותם מורים מן החוץ במכללות, היא רעה עד כדי בלתי הוגנת כלפיהם כי אתם מציגים שיפור בתנאים כמו למשל פריסה של משכורת שמגיעה לי עבור חודש עבודה שלי.
<גדי פרנק: זאת לא פריסה.
דב חנין: אם כן, אני אשמח לשמוע הסברים.
דב חנין: אני מבין את זה כפריסה.
דב חנין: אם זאת לא פריסה ואתם נותנים בנוסף לחודש שבו עבדתי גם את החודש שבו לא יכולתי לעבוד, אני בהחלט רושם את זה לזכותכם.
דב חנין: כמו שאני מבין את זה, זאת אכן פריסה.
דב חנין: 16 שעות משרה מלאה, זה לגמרי לא מה שקיים באוניברסיטאות.
דב חנין: תנאי המינימום הזה שאתם דורשים של שליש משרה, כאשר שליש המשרה הוא שליש מוסדי, לא מתחשב במצב שחלק גדול מהמורים מן החוץ במכללות מדלגים ממקום למקום ולא מתוך התלהבות מהדילוגים אלא מתוך חוסר ברירה.
דב חנין: אז הרבה מאוד מורים מן החוץ שדווקא המצב שלהם הוא הכי פחות טוב, כי הם עובדים בכמה מקומות, הם אלה שבכלל לא זכאים לשום דבר.
דב חנין: הדבר הזה הוא רע מאוד מבחינת העובדים והוא רע מאוד מבחינת הרצון שלנו להבטיח, אם זאת המטרה, סגל הוראתי ומחקרי טוב גם במכללות.
דב חנין: הוא רע מאוד מבחינת המוסדות.
דב חנין: אדוני היושב ראש, אנחנו מתקדמים בהסדר המוצע צעד גדול אחורה למערכת השכלה גבוהה דו-קומתית בה יש קומה עליונה של אוניברסיטאות וקומה תחתונה שהיא אולי הופכת להיות קומת מרתף של מכללות.
דב חנין: זה מהלך לא נכון.
דב חנין: לא זו הייתה המטרה כאשר המדינה החליטה על מהלך של מכללות.
דב חנין: המטרה לא הייתה לייצר second best.
דב חנין: המטרה הייתה להרחיב את היכולות של ההשכלה הגבוהה לציבורים נוספים והרצון היה, המגמה הייתה, המטרה הייתה לאפשר גם במכללות רכישה של השכלה באיכות גבוהה וברמה גבוהה.
דב חנין: אגב, אני אומר את זה מתוך מקום של הרבה הערכה לדברים שנעשים היום במכללות.
דב חנין: אני יודע שיש עבודה נהדרת שנעשית במכללות ואני מברך אתכם על העבודה, אני מברך אתכם על העבודה שנעשית במכללות אבל אני חושש שאתם תורידו אותנו למצב שהוא מצב הרבה פחות טוב של מכללות שנמצאות במרתף.
דב חנין: אני מודאג פעם שלישית מהעמדות של נציגי ועד ראשי המכללות ושל הוועדה לתקצוב כי אני חושב ששני המוסדות המכובדים האלה בעצם מקבלים עליהם את רוע הגזרה ולא רק מקבלים עליהם את רוע הגזרה אלא מאמצים את רוע הגזרה ואפילו יודעים להסביר לנו למה רוע הגזרה הוא בעצם בשורה חיובית.
דב חנין: זה במיוחד מדאיג אותי.
דב חנין: אדוני היושב ראש, כיוון שאנחנו בוועדת החינוך של הכנסת, אני מציע גישה הפוכה לחלוטין והגישה ההפוכה אומרת כלהלן: יש לנו מערכת מחקר והשכלה גבוהה אחת במדינת ישראל והיא כוללת אוניברסיטאות והיא כוללת מכללות, יש הבדלים בין אוניברסיטאות ומכללות והם לא בדיוק אותם מוסדות, הם לא צריכים להיות בדיוק אותם מוסדות ויש ביניהם הבדלים.
דב חנין: אגב, המערכת של המכללות תמיד תהיה מערכת יותר זולה כי ההיבטים היקרים באוניברסיטאות לא נמצאים במכללות.
דב חנין: היא תמיד תהיה יותר זולה אבל עדיין הציפייה והדרישה שלנו צריכה להיות שעובדי המחקר ועובדי ההוראה הם עובדי מחקר ועובדי הוראה, ואם הם עובדי מחקר ועובדי הוראה, זה לא כל כך משנה לי האם הוא מלמד במכללה אקדמית או שהוא מלמד באוניברסיטה אלא הוא צריך לקבל את התנאים ואת הזכויות, את המעמד, את הביטחון התעסוקתי, את אופק ההתפתחות שניתן באוניברסיטה.
דב חנין: גם אופק ההתפתחות שניתן למורים מן החוץ ולעמיתי הוראה באוניברסיטה, הוא לא מושלם והוא רחוק מלהיות מושלם.
דב חנין: הוא לא בדיוק מה שמקבלים עובדי הסגל הבכיר אבל הוא עדיין שונה בצורה דרמטית ממה שהיום מציעים לנו לאמץ במכללות.
דב חנין: אי השוויון הזה עם הפער הקיצוני הזה, אני חושב שאסור להשלים אתו.
דב חנין: מה שבעצם זה אומר שצריך לפרוץ את מיטת הסדום התקציבית בה נמצאות המכללות.
דב חנין: מתוך הכרות עם המספרים, אני אומר לכם שאם אתם רוצים להשיג את התוצאה שאני חושב שהיא התוצאה היחידה המתבקשת של עובדי הוראה ומחקר שעובדים בתנאים ראויים, ואני מוכן בהחלט לקבל כרף ראוי את מה שנמצא בהסכמים היום באוניברסיטאות, לגבי מורים מן החוץ ולגבי עמיתי הוראה, אם אנחנו מקבלים את זה כרף וכסטנדרט שמדינת ישראל כבר השיגה אותו ולא רוצה לרדת ממנו למטה, לא רוצה לרדת ממנו למרתף, המשמעות של הדבר הזה היא יותר כסף.
דב חנין: אני אומר את זה בצורה חד משמעית אבל האמת היא שזה לא כל כך הרבה כסף.
דב חנין: אני מוכן לעשות אתכם את החשבון.
דב חנין: אני ראיתי כאן את המספרים ואנחנו מדברים בסך הכול על 1,500 חוקרים שנמצאים ב-5,000 משרות.
דב חנין: הסכום שאנחנו מדברים בו, אדוני היושב ראש, הוא סכום קטן בצורה מגוחכת.
דב חנין: אנחנו לא צריכים לקיים על זה דיון.
דב חנין: לעומת זאת התועלות שאנחנו נקבל מכך, שאותם חוקרים צעירים שנמצאים היום במכללות – כי באוניברסיטאות מאוד קשה להתקבל ולהיות חוקר, אפילו מורה מן החוץ ועמית הוראה – ילמדו במכללות בארץ, יחקרו במכללות בארץ, יימצאו במכללות בארץ.
דב חנין: אותה תועלת שאנחנו נקבל מזה היא שהם יימצאו כאן ולא יצטרכו לברוח לארצות העולם, ואמר את זה שר האוצר שאמר שהיום אנחנו נמצאים בתחרות - אני פשוט מאוד התרשמתי מדבריו – לאנשים יש עולם פתוח שלהם לנסוע אליו והם לא חייבים להישאר תקועים כאן כי העולם מציע תנאים יותר טובים.
דב חנין: אני מלא הערכה לאנשים האלה שנמצאים כאן, במקרה לשמאלי כרגע.
עמרם מצנע: אין מקום לשמאלך.
דב חנין: אתה רואה שאני מנסה לייצר מקום.
דב חנין: אדוני היושב ראש, אני מציע שהוועדה תקבע את הגישה הזאת כגישת הבסיס שאנחנו רוצים שעובדי ההוראה במכללות יעבדו כמו עובדי ההוראה באוניברסיטאות, בוודאי ברמה של הסגל הזוטר.
דב חנין: זה אפשרי.
דב חנין: זה עולה קצת כסף אבל שלמו את הכסף הזה.
דב חנין: שר האוצר בוודאי ישמח לתת את הכסף הזה ובזה אני חושב שאנחנו פתור את הבעיה.
זהבה גלאון: אתה מציע בשלב הזה לדחות את המתווה הזה.
דב חנין: המתווה שאתם הצעתם הוא לחלוטין בלתי אפשרי.
<גדי פרנק: אני רוצה שתבינו משהו מאוד חשוב.
דב חנין: אני בטוח ששר האוצר, נוכח דבריו אתמול בנאום, ישמע את המתווה שלכם וגם הוא יסכים לדחות אותו.
<יובל גוז'נסקי: אני אקצר.
<יובל גוז'נסקי: אני חבר ועד הסגל במכללת ספיר.
<יובל גוז'נסקי: אני מורה במינוי.
<יובל גוז'נסקי: הייתי הרבה שנים מורה מן החוץ ועכשיו אני מורה במינוי ואני עדיין כאן כי אנחנו ועד משותף.
<יובל גוז'נסקי: אנחנו הוועדה יחידי בארץ שהוא ועד משותף למורים במינוי ולמורים מן החוץ.
<שמואל הר נוי: לא היחידי.
<מוטי גיגי: היחידי שבאמת פועל.
<יובל גוז'נסקי: אנחנו באמת פועלים.
<יובל גוז'נסקי: אני חושב שבמתווה הנוכחי יש הנצחה של אפליה של שנים.
<יובל גוז'נסקי: אם רוצים לשנות אפליה של שנים, לא משנים את זה על ידי שימור האפליה אלא על ידי תיקון המצב.
<יובל גוז'נסקי: העובדה היא שלגבי עמיתי הוראה באוניברסיטאות התקיים על ידי משא ומתן, על ידי הגעה לא לפריסה לשישה תשלומים של אותה משכורת שנתית אלא על ידי הוספה של משכורת, ואם זה מה שקרה באוניברסיטאות - אין סיבה שזה לא יקרה גם במכללות.
<יואב מילר: נציג שנקר.
<יואב מילר: אנחנו נמצאים כבר בסכסוך עבודה.
<יואב מילר: אנחנו עברנו התייעלות, קיצוץ של 25 אחוזים מהשכר, עבור כל שעה אני מקבל 75 אחוזים מהשכר והמתווה שמציע ה-ות"ת, הוא לקבל פחות ממה שהיה לפני הקיצוץ.
<יואב מילר: לא, תודה.
<יואב מילר: לגבי העניין הערכי של לקחת דמי אבטלה.
<יואב מילר: אני רוצה שאנשים ערכיים יירשו את התפקיד שלי בבוא העת ולא יקבלו את העובדה שהם צועדים לקראת הרס כלכלי שבפריסה השנתית הקיימת אני אקבל פחות משכר מינימום.
<יואב מילר: בין השאר אני מייצג אם חד הורית שיש לה שלושה קורסים וקשה מאוד למצוא עבודה כלשהי נוספת אבל הורידו לה את היכולת לקחת דמי אבטלה והיא באמת בבעיה.
<יואב מילר: אם כן, גם זה ערכי, לדאוג לה.
<יואב מילר: תודה.
עמרם מצנע: לא כל כך הבנתי את עניין האבטלה.
עמרם מצנע: אם מישהו מועסק 12 חודשים בשנה, למה הוא צריך לקבל דמי אבטלה?
<מוטי גיגי: כרגע הוא עובד ארבעה חודשים או שמשונה חודשים.
<מוטי גיגי: אם הוא עובד רק בהוראה, אחרי שמונה חודשים מגיעים לו דמי אבטלה.
<מוטי גיגי: מה שהם עושים, הם לוקחים ומחלקים את זה ל-12 חודשים.
עמרם מצנע: העניין הוא רידוד השכר.
<מוטי גיגי: ברור.
<מוטי גיגי: אז זה מבטל את עניין האבטלה.
<גדי פרנק: רשמתי הרבה מהדברים שאמרתם.
<גדי פרנק: אפשר להתייחס אליהם אבל אני לא בטוח שמסגרת הזמן מספיקה, אבל חשוב לי מאוד שתבינו מבחינת מסגרת הדברים מאחר וזה קריטי להחלטות הנוכחיות.
<גדי פרנק: אני לא בטוח מה המשמעות של עוד דיווחים או שנתקדם לאט לאט ונראה.
<גדי פרנק: לפחות מול שתיים מתוך שלושת המכללות שכרגע מיוצגות כאן – שנקר ותל אביב-יפו – יש משאים ומתנים מקומיים.
<גדי פרנק: לגבי ספיר, אני לא יודע אם זה בדיוק סוג של משא ומתן כי הוא עדיין לא פורמלי.
זהבה גלאון: אנחנו מערערים על הקביעה הבסיסית של 16 שעות.
זהבה גלאון: זה ברמת המקרו.
<גדי פרנק: כמו שאמרנו, לגבי הנושא של 16 שעות, יש לדעתנו גמישות די רחבה גם במה שאמרנו בצורת ההסדרה.
<גדי פרנק: לכן אנחנו אומרים שיהיה לזה הרבה עלות.
<גדי פרנק: לכן אנחנו חושבים שזה צריך להתממש אבל בצורה של הסדרה מקומית.
<יעלה להב רז: כל עוד אתם לא נותנים שיפוי כספי למכללה, למה שהמכללה המקומית תרצה לתת 12 שעות?
עמרם מצנע: הדברים נאמרו.
עמרם מצנע: תנו לגדי לסכם את הדברים מנקודת מבטו.
<גדי פרנק: חשוב לי להבהיר.
<גדי פרנק: אנחנו נמצאים כרגע בתהליכים בשתיים וחצי מכללות שאנחנו מלווים לפחות אחת מהן באופן מאוד מאוד קרוב מהסיבה שהוא הגיע לאיזושהי נקודת מפנה מסוימת, וזאת מכללת שנקר.
<גדי פרנק: בעצם במרבית הדיונים האחרונים, אם לא בכולם, ישבנו.
<גדי פרנק: יש תהליך שלדעתי הוא יותר מתקדם וגם נצטרך להיות מעורבים בו יותר בזמן הקרוב בתל אביב-יפו.
<גדי פרנק: בספיר, שוב אני אומר שזה אולי יותר בוסרי אבל לדעתי גם שם זה התחיל.
<גדי פרנק: הנקודה היא שאם בגלל שלושת המכללות האלה, בלי לראות מה התוצאה שתהיה בשלושת המכללות ולאור זה האם אני צריך לעשות התאמות מסוימות או לא במתווה, גם לאור ההערות שלכם, אני כרגע אומר שנעצור את הסוסים ואני נכנס לאיזה שהן אמירות כלליות על כן משא ומתן או לא משא ומתן ארצי, אני נתקע עוד פעם.
זהבה גלאון: לא דרשנו משא ומתן ארצי.
זהבה גלאון: אתה נותן תשובות למה שאנחנו לא מבקשים ממך.
<גדי פרנק: אם אני מבין נכון את מה שאמר דב חנין, הוא אמר שהוא חושב שנכון יותר ללכת להסדר ואני רוצה להבהיר לכם.
<גדי פרנק: בסוף אתם אלה שמסכמים לא אני.
<גדי פרנק: לכן אני רוצה להבהיר לכם מה נקודות הסיכון בכל סיכום שלא תסכמו.
<גדי פרנק: בסופו של דבר במשכורת חודש ינואר אנחנו אמורים להודיע למכללות על תוספת שכר נוספת של קרוב לשלושה אחוזים לכל המורים מן החוץ והסגל הזוטר בכל המכללות.
<גדי פרנק: זה דבר שאני לפחות בראיה שלי כרגולטור לא יכול לסכם אותו.
זהבה גלאון: אף אחד לא מציע את זה.
זהבה גלאון: למה אתה מנפנף לנו בזה?
זהבה גלאון: כבר קודם אמרת ששנתיים ניסית להגן על זה.
זהבה גלאון: תשלם את השלושה אחוזים האלה ותיכנס למשא ומתן ותסדיר את העניין הזה.
<גדי פרנק: אני לא יכול לשלם במשא ומתן ארצי כי בצדק יבוא משרד האוצר.
עמרם מצנע: חברים, זה לא משא ומתן עכשיו.
עמרם מצנע: זה דיון.
זהבה גלאון: מציגים לנו את זה כך.
עמרם מצנע: גדי, תסביר לי למה קשורים שלושת האחוזים שעומדים על הפרק.
עמרם מצנע: ינואר זה מחרתיים.
<גדי פרנק: אם יוצאת מכאן בסופו של דבר קריאה שאומרת מה שאמר חבר הכנסת דב חנין, לכו למשא ומתן ארצי, למרות שאני חושב שבלתי אפשרי בכלל לעשות את זה, אני מחר נתקע בצדק עם ההסדרים שלי מול משרד האוצר שאומר שברגע שכאן יש אפילו טענה למשא ומתן ארצי, אתה צריך לעצור את תשלום ההצמדות.
זהבה גלאון: אז דב חנין לא אומר לך את זה.
זהבה גלאון: שלם את השלושה אחוזים.
עמרם מצנע: אני תכף אסכם ואני מניח שהסיכום בחלקו הגדול יהיה לשביעות רצון.
זהבה גלאון: סביר להניח.
<גדי פרנק: אני רוצה לחדד ולומר שלא תהיה כל פגיעה באף אחד וזה מה שנועד להיות בהסדרי המעבר.
<גדי פרנק: כל המתווה הזה נועד להיות מאוד מאוד גמיש להסדרה ברמה מקומית, ברמה שלא תהיה פגיעה באף אחד.
<גדי פרנק: זה נכתב וזה נאמר בצורה ברורה ולכן אני לא בטוח מאיפה החשש בהקשר הזה.
<יואב מילר: בצורת ההעסקה בה נהגו אתנו עד היום, הגמישות עליה מדבר היא רק דבר אחד:
<יואב מילר: פתח ענק לניצול ואתה לא רואה את זה וזה מדהים אותי.
<גדי פרנק: אתם בדיוק דוגמה לפיה יושבים כרגע להסדרה מקומית של הסכמים, לא למקום של גמישות.
<גדי פרנק: נכון?
<דנה אהרון: אגב, אצלכם לדוגמה זה מוסד שבו אנחנו היום ברמה שמית עוברים מורה-מורה ורואים מה קורה לו בעקבות המעבר ומה אפשר לעשות לצורך הסדר מעבר.
<דנה אהרון: הנתונים הם ברמת שם והם לא ברמה של מספרים כלליים.
<דנה אהרון: בשנקר אנחנו כבר יכולים להעיד על כך.
<יואב מילר: את לא מבינה שסוג ההסכם הזה יגרום לשנקר, כמו שהיא התנהגה עד היום בנכלוליות, להוביל הלאה למצב שבו מעט ומעט יותר אנשים יוכלו בכלל להיכנס להסכם הזה כי יהיה להם קל יותר לשלם ליותר אנשים ולהעיף כמה אנשים מההסכם הזה?
<יואב מילר: זה נורא פשוט.
<יואב מילר: הם עושים את זה כל הזמן.
<יואב מילר: הם עושים את זה עד לרגע זה.
<יואב מילר: כך הם נוהגים.
<שמואל הר נוי: הנהלת שנקר לא נמצאת כאן כדי להגיב.
<שמואל הר נוי: אני חושב שמן ההגינות לא לדון בזה כאן.
עמרם מצנע: אנחנו לא מתחילים את הדיון עכשיו מחדש.
<גדי פרנק: הדבר הנוסף שהעלית כחשש, שההסדר יוביל למצב של תמריץ לפיטורי מורים ותיקים, לא ברור לי מהיכן זה עולה במתווה.
<גדי פרנק: אם יש איזושהי נקודה במתווה שיוצרת תמריץ כזה באופן ברור, אנחנו נשנה אותה.
<גדי פרנק: אני לא חושש לומר שאנחנו נשנה דברים שלא הייתה שום כוונה אליהם.
<גדי פרנק: אני לא חושב שזה יוצר את זה ואם זה יוצר את זה, אמרתי משהו מאוד ברור.
זהבה גלאון: אני אעביר לך את ההערה.
זהבה גלאון: אני זורמת אתך.
<גדי פרנק: אין שום כוונה לייצר דבר כזה.
<גדי פרנק: לא פגיעה בעובדים וברמת ההשתכרות שלהם, לא הנושא של קיצוצים במורים ותיקים, לפטר אותם ולהחליף אותם במורים אחרים.
<גדי פרנק: השורה התחתונה העיקרית שלנו היא שכרגע היכולת המרכזית לקיים את ההידברות הזאת, בוודאי במוסדות שמתקיימת בהם נציגות, היא ברמת המוסד ואין דרך להחיל את זה אחרת, לפחות בראייתנו.
<גדי פרנק: כל תהליך אחר, אני אשמח שיוצע לי.
<גדי פרנק: יותר נוח לי לנהל תהליך ארצי אבל פשוט הוא בלתי אפשרי כרגע.
עמרם מצנע: אנחנו התכנסנו עוד בדיון הראשון על רקע של נכונות ורצון להתמודד עם שתי בעיות מרכזיות.
עמרם מצנע: הבעיה הראשונה היא ביטחון תעסוקתי, רציפות, בלי שנכנסים לקביעות טוטלית ואז באמת הזכרתי את ארגוני המורים.
עמרם מצנע: הדבר השני הוא אותם תנאים סוציאליים שרוב המועסקים במשק נהנים וזכאים להם.
עמרם מצנע: אנחנו גם רשמנו לעצמנו כבר אז וגם היום שנמצאו דרכים מקובלות, ובסך הכול גם לשביעות רצון, בנושא של הסדרת המרצים מן החוץ או המרצים הזוטרים באוניברסיטאות שנקראים עמיתי הוראה.
עמרם מצנע: התכנסנו כאן ואני מודה שגם אני יוצא מהדיון הזה בתחושה שעם כל הרצון, אין כאן פריצת דרך.
עמרם מצנע: אין כאן פריצת דרך כי אני חושב שצריכים להיות מספר כללים.
עמרם מצנע: דרך אגב, אני מקבל – למרות שאולי תכעסו עלי – שבכל זאת יש איזושהי שונות בין אוניברסיטאות המחקר הגדולות לבין המכללות, אבל מאחר והגעתם להסדר באוניברסיטאות, נכון לשמור על אותה פרופורציה ולא להגדיל את הפער.
עמרם מצנע: אפשר להתווכח האם הפרופורציה הקיימת היא נכונה או לא, אבל בהחלט אני חושב שצריך לשמור על הפער ולשמור על הפער על ידי זה שלא פוגעים באלה שנתתם להם אלא בהחלט גם כאן מגמישים יותר גם את השעות ובכלל את התנאים שהצבתם.
עמרם מצנע: זאת נקודה מספר שתיים.
עמרם מצנע: נקודה מספר שלוש.
עמרם מצנע: לא יתכן מצב שההסדרה הזאת לא עולה כסף.
עמרם מצנע: לא יתכן מצב שאתם ב-ות"ת לא מקצים סכום שאחר כך כמובן רואים איך מחלקים אותו.
עמרם מצנע: אני יודע שה-ות"ת עובד על פי תפוקות ולא על פי תשומות, כלומר, על המוצרים, על התוצרים, על הבוגרים.
עמרם מצנע: אני גם יודע שאתם נותנים את מירב חופש הפעולה האפשרי למוסדות האקדמיים אבל לא יתכן מצב שזה לא עולה יותר כסף.
עמרם מצנע: אני מניח שבעשרות מיליונים אפשר פחות או יותר ליצור מציאות בה לא רק שאין ירידה בשכר, שזה לפי דעתי תנאי בסיסי, שלא יקרה מצב שמישהו יורד בשכר שלו, אני חושב שהמשמעות חייבת להיות עלייה כי אפילו אם אתה נותן את קרן ההשתלמות, זאת כבר עלייה בעלות המעסיק וגם במוצר שמקבל העובד.
עמרם מצנע: לכן אני מבקש שתחזרו בחזרה לשולחן שלכם.
עמרם מצנע: אני כן מציע למצוא איזושהי דרך להידברות עם המכללות.
עמרם מצנע: אני מבין שעם ראשי המכללות יש הידברות אבל צריך למצוא איזושהי דרך בלי שזה יפגע - כי אני מבין את הבעייתיות שאתה מעלה ו היא לא פשוטה לפתרון – כן לראות איך מקיימים איזושהי הידברות עם נציגות שאיננה הופכת להיות משהו פורמלי ורשמי, ואני מניח שתמצאו לזה את הדרך, ולהתמודד עם העניין.
עמרם מצנע: קודם כל להקצות סכום כסף כי אחרת באמת המכללות שנמצאות בסד התקציבי שלהן, והן בסוף המעסיקות וימשיכו את המשא ומתן עם סגלי ההוראה, לא יפתרו את הבעיה.
עמרם מצנע: כמובן להגדיל את הגמישויות במקומות האפשריים ולציין את זה.
עמרם מצנע: זאת אומרת, כשאתה אומר 16 שעות, אם אתה תגיד בין 12 ל-16, ברור שהמכללות, לפחות אלה היותר מתקשות, ירוצו ישר ל-16.
עמרם מצנע: לכן צריך למצוא איזושהי דרך ביניים לתחום הזה.
עמרם מצנע: השורה התחתונה.
עמרם מצנע: אנחנו נקיים עוד פגישה.
עמרם מצנע: יכול להיות שנשב ביחד באיזשהו פורום יותר מצומצם כדי לראות באמת איך מרבעים כאן את המעגל כי באנו לפתור את העניינים.
עמרם מצנע: נדמה לי שאצלכם יש רצון טוב ואתם באמת מצליחים בתחומים כמו באוניברסיטאות - כמו בתחומים נוספים שקשורים במדעי הרוח כשאנחנו מנסים היום קצת לתת לזה רוח יותר חזקה – כן להתמודד ולהביא לפתרון שיאפשר למכללות לקיים את אותם משאים ומתנים פנימיים ולהגיע לתוצאות יותר טובות.
עמרם מצנע: אני שוב קורא לכם להתארגן.
עמרם מצנע: תיצרו לעצמכם נציגות.
<מוטי גיגי: אנחנו בתהליכים.
<מוטי גיגי: לפני שנה רק ספיר הייתה ועכשיו יש את שנקר ויש גם את תל אביב-יפו.
עמרם מצנע: אני מדבר על כלל המכללות.
<מוטי גיגי: גם ההנהלות של כל מכללה צריכות לעודד את זה.
<קריאה: הן לא יעודדו.
<מוטי גיגי: זה בדיוק העניין.
עמרם מצנע: אנחנו צריכים להרחיב את היריעה.
עמרם מצנע: שוב, בתוך כחודש נקיים דיון נוסף ואני מקווה שעד אז נוכל באמת להתיישב ולראות איך בכל זאת מוצאים את הדרכים והפתרונות כפי שדיברנו.
עמרם מצנע: על סדר היום הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ד-2013.
לימור לבנת: אנחנו אמורים לאשר לקראת קריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת את חוק הקולנוע, הוראת שעה, שעניינו תקציב הקולנוע ולמעשה את ההסכם אליו הגענו עם משרד האוצר לחמש שנים.
עמרם מצנע: לחמש שנים נוספות.
לימור לבנת: כן, החל מ-2014, שקובע תקציב של 79.5 מיליון שקלים לשנה לקולנוע הישראלי.
לימור לבנת: זה בעצם דוחה את תחולת חוק הקולנוע שנחקק ב-1999 על פיו יוקצה לתקציב הקולנוע סכום ששווה לצירוף חמישים אחוזים מסכום התמלוגים המועברים לאוצר עם הפניה לחוק הרשות השנייה וחמישים אחוזים מסכום התמלוגים העוברים לאוצר המדינה לפי סעיפים אלה ואלה לחוק הבזק שלדעתי חלק מזה כבר לא רלוונטי.
לימור לבנת: למעשה הסכום בהסכם הקולנוע הוא גבוה בהרבה מאשר אילו היינו עכשיו מתבססים על החוק מ-1999 והוא גבוה עשרות מונים.
לימור לבנת: בקיצור, זה הסדר טוב מאוד והוא גם גבוה מההסכם הקודם שעמד על 67 מיליון שקלים.
לימור לבנת: הוא גבוה בכ-12.5 מיליון שקלים מההסכם הקודם.
לימור לבנת: נדמה לי שכולם מרוצים.
לימור לבנת: נמצאים כאן נציגי שח"ם, נציגי מועצת הקולנוע ונציגי הקרנות וכולם טרחו ובאו.
עמרם מצנע: זה אומר שהחוק בעצם מאריך את התוקף.
<מירב ישראלי: למעשה היו שתי הוראות של חמש שנים ומאריכים את התקופה.
עמרם מצנע: למה לא הופכים את זה לדבר קבוע?
<מירב ישראלי: עד כמה שאני מבינה, האוצר לא רוצה להכניס את הסכום לחקיקה.
<מירב ישראלי: בחוק יש הוראה לגבי תקצוב לקולנוע שאמנם מחושב ויש שם את שיטת החישוב.
<מירב ישראלי: בעצם זה משהו שטוב לשני הצדדים.
עמרם מצנע: ההסכם בין משרד התרבות למשרד האוצר, הוא בעצם לא מופיע בחקיקה.
<מירב ישראלי: הוא מחוץ לחקיקה.
לימור לבנת: אני אומר יותר מזה.
לימור לבנת: האוצר בכלל מתנגד לחקיקה הזאת, גם לחמישים אחוזים מסכום התמלוגים.
לימור לבנת: הוא התנגד לחלוטין אבל היה רוב עצום בכנסת שתמך בחקיקה הזאת והאוצר פשוט לא עמד בפני זה כי הכנסת אילצה את האוצר ללכת על הנוסחה הזאת.
לימור לבנת: כיוון שהאוצר מתנגד, מיד כאשר החקיקה הסתיימה, האוצר אמר שנדחה את תחולת החוק ובמקום זה נגיע לאיזה הסכם בינינו וכי הוא מעדיף את זה באופן הזה, העיקר שלא יהיה חוק שאמנם כתוב בספר החוקים אבל שהוא לא ייושם כדי שאי אפשר יהיה אחר כך לבוא ולומר שרוצים גם חוק אחר, גם בתחום אחר שגם הוא יהיה כתוב בספר החוקים וייושם.
לימור לבנת: כשבאים ואומרים שהנה חוק הקולנוע, אומרים שחוק הקולנוע בכלל לא מיושם אלא יש הסכם.
לימור לבנת: בקיצור, ישראבלופ.
עמרם מצנע: רק שהסכם בין משרד האוצר למשרד התרבות, עוד שנה-שנתיים במצוקה תקציבית, הם יכולים להפר אותו.
לימור לבנת: הוא חסין.
עמרם מצנע: איך הוא חסין?
לימור לבנת: בהסכם כתוב שהוא חסין לקיצוצים ופיגועי קיצוצים למיניהם.
לימור לבנת: הם עמדו בזה.
לימור לבנת: גם הסכם תרבות בינינו לבינם, שהוא לשלוש שנים בדרך כלל, היו כמה הסכמים כאלה והם עמדו בהם.
לימור לבנת: הוא חסין מקיצוצים.
לימור לבנת: הם עמדו בהתחייבות הכתובה שלהם לאורך כל השנים ומעולם לא נגעו לא בהסכמי התרבות ולא בהסכם הקולנוע.
לימור לבנת: זה לזכותם.
לימור לבנת: אין הרבה זכויות לאגף התקציבים, אבל פה ושם יש להם כמה זכויות וזאת אחת מהן.
עמרם מצנע: מישהו רוצה להוסיף או לגרוע?
<מירב ישראלי: לעניין התחילה.
<מירב ישראלי: רצינו להוסיף כאן הוראת תחילה ב-1 בינואר 2014 כדי שגם אם זה יפורסם כמה ימים אחר כך, שיהיה ברור שזה מתחיל בתחילת השנה.
עמרם מצנע: אם אין אף אחד שרוצה להתייחס, תקריאי.
<קריאה: אנחנו רק רוצים לברך.
עמרם מצנע: נדמה לי שמי שעמד בראש יוזמי החוק זה יונה יהב.
לימור לבנת: היה יונה יהב ויורי שטרן זכרונו לברכה.
לימור לבנת: יונה יהב, רובי ריבלין ועוד מישהו.
לימור לבנת: אני עושה כאן עוול למישהו שאני לא מזכירה את שמו.
<קריאה: אני חושבת שדדי צוקר.
לימור לבנת: דדי צוקר.
עמרם מצנע: מעבר לקרדיטים, אין ספק בכלל שהחוק הזה הביא למהפכה בתעשיית הקולנוע הישראלית.
עמרם מצנע: צריך להיות עיוור לא לראות את זה.
לימור לבנת: מהפכה אדירה.
לימור לבנת: יש לי מצגת שלמה אם אתם רוצים לראות אותה.
עמרם מצנע: מירב, תקריאי.
<מירב ישראלי: הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 22), התשע"ד-2013 תיקון סעיף 1 בחוק הקולנוע (הוראת שעה), התשס"ה-2004 – שזאת הייתה הפעם הראשונה בה הושעתה התחולה של סעיף 11 – בסעיף 1(א), במקום "כ"ח בטבת התשע"ד (31 בדצמבר 2013)" יבוא "כ"ג בטבת התשע"ט (31 בדצמבר 2018)".
<מירב ישראלי: אנחנו כאמור נוסיף סעיף שתחילתו של חוק זה ב-1 בינואר 2014.
עמרם מצנע: בעד – 1 הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) (תיקון מס' 22), התשע"ד-2013 – התקבלה פה אחד.
עמרם מצנע: הצעת החוק אושרה פה אחד.
עמרם מצנע: אנחנו שמנו לעצמנו כבר מזמן שני נושאים כבדים, חשובים ומשמעותיים בנושא ילדים עם צרכים מיוחדים כאשר אחד מהם הוא נושא ההסעות והשני הוא נושא הסייעות.
עמרם מצנע: אני עיינתי בחומרים שחלקכם שלח וראיתי גם את הטיוטה של דוח צרפתי ובהחלט אנחנו רוצים לשמוע היכן אנחנו נמצאים היום בהתייחסות לדוח צרפתי וכמובן מה צריך להיעשות בנושא הזה שהוא כל כך מורכב, כל כך רגיש, כל כך בעייתי וחובק הרבה מאוד נושאים כמו הסעות לילדים עם צרכים מיוחדים בו מעורב משרד החינוך, השלטון המקומי שהוא המבצע, מוסדות החינוך המיוחד, משרד התחבורה, משרד הרווחה וכמובן הארגונים השונים החוץ-ממשלתיים שעוסקים בנושא הזה.
עמרם מצנע: נשמע בהתחלה את משרד החינוך שיאמר היכן אנחנו נמצאים מבחינת מימוש הדוחות והוועדות המשותפות ולאחר מכן את השלטון המקומי.
עמרם מצנע: לאחר מכן נפתח את הנושא לדיון.
<דודו לוי: מנהל אגף הסעות תלמידים במשרד החינוך.
<דודו לוי: אנחנו הכנו מצגת הסוקרת את כל הנושא של ההסעות ונעבור עליה בזריזות.
<דודו לוי: מערכת ההיסעים של החינוך המיוחד לוקחת בחשבון את סוגי הלקויות השונות שקיימים לגבי ילדי החינוך המיוחד כאשר חובת הארגון של ההסעות וביצוע ההסעות היא תמיד על הרשות המקומית בה הילד גר ומשרד החינוך לא לוקח כל חלק בארגון אלא משתתף במימון.
<דודו לוי: רק לסבר לכם את האוזן, יש לנו שיטה שונה של תקצוב לגבי הסעות ילדי חינוך רגיל, שם ההשתתפות היא בתעריף שנקרא פר תלמיד, שזה תעריף ממוצע לילד ליום, ילד זכאי להסעה ליום, והוא תעריף רשותי, שונה מרשות לרשות, ולעומת זאת לגבי החינוך המיוחד אנחנו משתתפים בעלות ההסעה בשיטה שנקראת פר מסלול, כלומר, בהתאם לעלות של המסלול כפי שהוא נקבע במכרז שפרסמה הרשות המקומית.
<דודו לוי: יש לנו חלוקה, והיא גם מפורטת בחוזר המנכ"ל, לגבי הלקויות של התלמידים בחינוך המיוחד.
<דודו לוי: ילדים שהם בעלי צרכים מיוחדים עם לקויות מורכבות, אלה הלקויות הקשות יותר, הם זכאים להסעה בלי קשר לקריטריון המרחק.
<דודו לוי: כלומר, ילד עיוור או ילד אוטיסט זכאי להסעה גם כאשר המרחק שלו מבית הספר הוא 500 מטרים או אלף מטרים.
<דודו לוי: לעומת זאת, הלקויות הקלות, למשל לקויי למידה, עליהם חלים כללי ההשתתפות בהתאם לקריטריון המרחק.
<דודו לוי: אם מדובר בילד שהוא עד כיתה ד', כולל ד', המרחק המינימלי לזכאות הוא שני קילומטרים ואם הוא מכיתה ה' ומעלה, שלושה קילומטרים.
<דודו לוי: התקציב שלנו, של המשרד, לנושא הסעות עולה על מיליארד שקלים בשנה כאשר אתם יכולים לראות כאן את החלוקה.
<דודו לוי: החינוך הרגיל, אנחנו מדברים על 185 אלף מוסעים, התקציב הוא כ-330 מיליון שקלים לשנה, לעומת החינוך המיוחד – ואנחנו מדברים על פחות תלמידים בצורה משמעותית, הרבה פחו, שישים אלף ילדים פחות – התקציב הוא 680 מיליון שקלים בשנה.
<דודו לוי: כלומר, אפשר לראות בצורה פשוטה וברורה שההשתתפות של המשרד בנושא הסעות ילדי החינוך המיוחד היא הרבה יותר גבוהה מאשר לגבי החינוך הרגיל.
עמרם מצנע: מיליארד השקלים שמופיע בתקציב משרד החינוך, לא כולל את השתתפות הרשויות המקומיות.
<דודו לוי: לא.
<דודו לוי: רק המשרד.
עמרם מצנע: אתם יודעים מהו המספר הכול של השתתפויות הרשויות?
<דודו לוי: אני מעריך שהיום הוא קרוב ל-400 מיליון שקלים.
<דודו לוי: אני מדבר רק על הסעות.
עמרם מצנע: הסעות והמלווים של ההסעות.
<דודו לוי: כן.
עמרם מצנע: מיליארד השקלים כוללים גם את המלווים/מלוות של ההסעות?
<רעיה לוי גודמן: חשוב לנו לומר שהנושא של ההסעות הוא הקצה של דרך של צוות מקצועי שבוחן את מה שהילד צריך.
<רעיה לוי גודמן: זאת אומרת, להחליט להסיע ילד למקום מסוים, זה לא משהו שהוא נופל משום מקום אלא בעצם איזשהו תהליך מתמשך שמשפיע בסופו של דבר גם על איזה מרחק הוא ייסע ולאיזה מקום הוא ייסע.