GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רעיה לוי גודמן: כולנו יודעים שאחד היעדים של המשרד, יעדי חוק החינוך המיוחד, הוא לאפשר את השילוב של הילד בקהילה שלו והיכן שהוא גר, אנחנו מתחילים בתוך התהליך שקודם כל אנחנו רוצים לראות את האפשרות של מיצוי הליכים בתוך החינוך הרגיל אם זה אפשרי, כולל ועדת השילוב, כולל כל הנושא של האבחונים הקבילים שמעידים על לקותו של הילד ובהתאם לזה בסופו של דבר נקבעת זכאותו להסעה, ומוועדת השילוב, אם יש צורך, עוברים לוועדת ההשמה.
<רעיה לוי גודמן: בוועדת ההשמה לא מדברים על השיבוץ ולא מדברים על ההסעה אלא בעצם יושבים ומדברים יחד עם המשפחה, יחד עם אנשי החינוך, יחד עם פסיכולוגים, יחד עם הרשות המקומית על מה הם הצרכים של הילד ואיזה סוג מסגרת תהיה הטובה ביותר עבורו, האם הכי טוב לו להיות בשילוב, האם הכי טוב לו להיות בכיתה של חינוך מיוחד מסוג כזה או אחר בתוך החינוך הרגיל, או האם הוא זקוק למסגרת חינוך מיוחד כוללני, שזה גם חינוך מיוחד או בבית ספר לחינוך מיוחד.
<רעיה לוי גודמן: הוועדה הזאת בעצם מקבלת שלוש החלטות.
<רעיה לוי גודמן: קודם כל היא מקבלת החלטה על זכאות לקבל משאבים של החינוך המיוחד, הוא מקבלת החלטה על הלקות של התלמיד והיא מקבלת החלטה על הלקות לשיבוץ.
<רעיה לוי גודמן: לפעמים יש לנו מצבים שהלקות לשיבוץ שונה מהלקות המרכזית של הילד מתוך תפיסה שעדיף לו להיות במסגרת אחרת כי היא תיתן לו מענה מקצועי יותר טוב.
<רעיה לוי גודמן: אז מפנים את הילד לוועדת השיבוץ שקובעת באיזה מסגרת הוא יהיה ובפורום הזה יושב נציג הרשות המקומית שהוא היושב ראש של הוועדה הזאת, מפקח של החינוך המיוחד או מישהו מטעמו ומנהל השירות הפסיכולוגי שקובעים באיזו מסגרת הוא יהיה.
<רעיה לוי גודמן: העדיפות הראשונה היא כמובן למסגרת בקהילה.
<רעיה לוי גודמן: אם יש ברשות המקומית מסגרת שמתאימה לילד, שם אנחנו רוצים שהוא ילמד, שם אנחנו רוצים שהוא יהיה חלק מהקהילה על כל המשתמע מהעניין.
<רעיה לוי גודמן: אם אין ברשות מסגרת, הרשות עצמה, שהיא יושבת ראש הוועדה והיא הממונה על שיבוצי תלמידים בחינוך הרגיל ובחינוך המיוחד, פונה לרשויות אחרות בסביבה ומנסה לקבל אישור לקלוט את הילד במסגרת מתאימה לו ברשויות אחרות.
<רעיה לוי גודמן: והיה וזה לא מסתדר עם הרשויות שבסביבה באותו מחוז, יש דיאלוג בין הרשויות בעזרת המפקחים שלנו בין מחוזות, והיה ולא מוצאים מסגרת בתוך הדיאלוג הזה שבין המחוזות, אנחנו הקמנו בשנה שעברה ועדת היוועצות ארצית – היא לא ועדה עם סמכות שיבוץ – שנועדה לכל מיני מקרים מורכבים ייחודיים שבהם לא נמצא פתרון ואנחנו כאגף רוצים לעזור למצוא את הפתרון ואנחנו רואים את מערכת השיבוץ בראייה ארצית כוללת.
<רעיה לוי גודמן: חשוב לי להגיד שבמהלך השנה הזאת, בתשע"ג, התחלנו פיילוט עם שני מחוזות, במחוז חיפה ובמחוז ירושלים, ובתשע"ד זה ייכנס לכל הארץ.
<רעיה לוי גודמן: בנינו מערכת אינטרנטית לשיבוץ תלמידים בחינוך המיוחד באופן כזה שהרשויות יוכלו לראות את כל מיפוי התלמידים המשובצים שלהם במערכת אחת אינטרנטית.
<רעיה לוי גודמן: המחוז יראה את כל ילדי המחוז שלו ואנחנו ברמה הארצית נראה את כל מערך השיבוצים על מנת שנוכל לעזור בזמן אמת בשיבוץ ילדים.
עמרם מצנע: אני מבין שהכתובת של המשפחה היא הרשות המקומית בה הם גרים.
<רעיה לוי גודמן: תמיד.
<רעיה לוי גודמן: אבל אנחנו כמשרד החינוך רואים את עצמנו שותפים ומסייעים לרשות המקומית למצוא מסגרות.
<רעיה לוי גודמן: חשוב להגיד עוד דבר שקרה בשנתיים האחרונות והוא שהעבודה שלנו עם משרד הרווחה ומשרד הבריאות מאוד מאוד התחזקה וכאשר יש ילדים שצריכים להגיע למסגרת של רווחה וצריך למצוא להם מענה בחינוך, יש דיאלוג כל הזמן בעניין הזה.
<רעיה לוי גודמן: הרווחה מודיעה לנו ואנחנו מסייעים ועם משרד הבריאות בעיקר לגבי תלמידים פוסט אשפוזיים נוצר רצף עבודה ישיר ואנחנו מקבלים מראש את הילדים שאמורים להשתחרר מאשפוז.
<רעיה לוי גודמן: אני יכולה להגיד שבתשע"ג לא היה תלמיד אחד שלא נמצאה לו מסגרת וכבר השנה הזאת יש למעלה משלושים תלמידים, מתחילת השנה ועד לרגע זה – אפילו עוד אתמול שיבצתי אחד – שבאמת בזכות הממשק של רווחה, בריאות וחינוך נמצא מקום לכל ילד וילד, אפילו אם זה אומר שהמטה מחזק מסגרת מסוימת במשאבים נוספים על מנת שהיא תוכל לקלוט את התלמידים.
<רעיה לוי גודמן: כל מערכת השיבוץ בעצם אמנם היא באחריות הרשויות והיא תמיד תהיה על פי חוק, אבל אנחנו רואים את עצמנו שותפים ומחזקים.
<דודו לוי: התהליך של בקשה להסעת ילד בחינוך המיוחד מתחיל בבקשה שמגישה הרשות המקומית לגף הסעות במחוז.
<דודו לוי: יש לנו במשרד החינוך שישה מחוזות.
<דודו לוי: כל רשות קשורה למחוז גיאוגרפי בו היא נמצאת והיא מגישה את הבקשה לגף ההסעות.
<דודו לוי: יש במחוז ועדת הסעות מחוזית שהיא בודקת את הבקשה השגרתית וברוב המקרים היא נותנת את התשובה אם ההסעה מאושרת או לא.
<דודו לוי: במידה ומתגלעים קשיים, אי הבנות או אי הסכמות, יש לנו ועדת הסעות מרכזית שהיא ועדת חריגים במטה בירושלים ואז הרשות יכולה לפנות אל הוועדה הזאת בבקשה לאשר הסעה שלא אושרה במחוז.
<דודו לוי: יש לנו גם פורום שנקרא ועדת הסעות עליונה, פורום שמתכנס אחת לזמנים לא תכופים, שהיא ועדת החריגים של המשרד בראשות המנכ"לית.
<דודו לוי: בפורום הזה דנים בעיקר בסוגיות עקרוניות או כאלה שלא הצליחו להיפתר במסגרת ועדת ההסעות המרכזית.
<דודו לוי: הנושאים שאנחנו עוסקים בהם בהסעות, יש שישה תחומים עיקריים: טיב ההסעה, משך נסיעה, מניעת איחורים, נושא הליווי, נושא הנהג, הבטיחות, הפיקוח ונושאים אחרים כמו בין היתר למשל השעיית תלמידים כי לפעמים קורה לנו שילדים בחינוך מיוחד, בעיקר קשים, מתפרעים ומשתוללים.
<דודו לוי: לפעמים יש לנו בעיה כי אי אפשר לבוא בטענות חוקיות לילד כזה כי הוא אולי לא אחראי למעשיו אבל אנחנו נתקלים גם בבעיות האלה במהלך העבודה שלנו.
<דודו לוי: נושא הליווי.
<דודו לוי: הליווי של תלמידי החינוך המיוחד מבוסס על חוק שנחקק בשנת 1994, חוק הסעה בטיחותית לילדים או לפעוטות עם מוגבלות, 1994.
<דודו לוי: במקור, עת החוק נחקק, הכנסת קבעה שכל ילד זכאי לליווי, בהמשך כאשר הסתבר שמבחינה תקציבית לא תהיה אפשרות לעמוד בזה אבל גם מבחינה מעשית מאוד מאוד קשה, כי קשה להשיג מלווים, נקבעו תקנות לפיהן הילדים שזכאים לליווי הם אותם ילדים שסובלים מהלקויות הקשות.
<קריאה: הם לא סובלים.
<דודו לוי: סליחה.
<דודו לוי: יש להם.
<דודו לוי: החוק קבע שחובת הליווי חלה על הרשות המקומית בלבד אבל משרד החינוך באופן וולנטרי לקח על עצמו השתתפות בעלות העסקת המלווים.
<דודו לוי: אני רוצה, כדי לסבר את האוזן, לומר שכאשר התחלנו לעבוד עם הליווי בהתאם לחוק הזה, התקציב שהיה לנו היה 11 מיליון שקלים והיום תקציב הליווי עומד על כ-180 מיליון שקלים לשנה.
<דודו לוי: בוועדת החריגים שלנו, ועדת ההסעות המרכזית, לפני כשנה וחצי הצלחנו להעביר החלטה שהזכאות לליווי ניתנת לא על פי הלקות העיקרית לשיבוץ אלא לפי הלקות הקשה יותר מהלקויות.
<דודו לוי: על ידי כך הרחבנו והגדלנו את הקשת של התלמידים שזכאים לליווי.
<דודו לוי: בעבר רק הלקות העיקרית לשיבוץ היא זו שקבעה את הזכאות של הילד לקבלת ליווי.
<דודו לוי: מכיוון שיש לנו מקרים כמו לדוגמה ילד אוטיסט שלא לומד בכיתה של אוטיסטים אבל הוא עדיין אוטיסט, כך שבמסגרת ההחלטה של ועדת החריגים נקבע שילד כזה, בגלל שהלקות הקשה יותר שיש לו היא אוטיזם, הוא זכאי לליווי.
<דודו לוי: זה דבר שעשינו אותו במסגרת ועדת ההסעות המרכזית שלנו וקיבלנו גם את הסכמת האוצר לעניין, כחבר בוועדה.
עמרם מצנע: הליווי סופו של דבר הוא פר הסעה.
<דודו לוי: הוא פר הסעה אבל ההשתתפות של המשרד היא פר תלמיד זכאי לליווי.
<דודו לוי: זאת אומרת, אם ברכב מסוים, נגיד במונית או בטרנזיט נוסעים ארבעה ילדים שכולם זכאים לליווי על פי התקנות, ההשתתפות של המשרד ניתנת כפול מספר הילדים, נגיד כפול ארבעה, אבל במכונית יושב מלווה אחד.
<דודו לוי: אחת הבעיות שיש לנו היא שאם בגלל כל מיני בעיות שנוצרות בשטח מבקשים לפצל הסעה, אותם ארבעה ילדים שנוסעים ברכב אחד, אם נפצל את ההסעה לשני כלי רכב, יצטרכו להיכנס לשני כלי הרכב האלה שני מלווים ואנחנו נמשיך לשלם את אותו מחיר כי אנחנו משלמים פר ילד ולא פר מלווה.
<דודו לוי: זאת אחת הבעיות הקשות שעומדות בפני הרשויות המקומיות.
<דודו לוי: בסך הכול עיקר הנטל הכלכלי של העסקת המלווים נופל על הרשויות המקומיות.
שמעון אוחיון: הנה לך עוד תקצוב דיפרנציאלי.
עמרם מצנע: אנחנו עכשיו בשלב של שמיעה ואחר כך נעיר את הערותינו.
<דודו לוי: זאת המצגת שלנו.
<דודו לוי: אם יש שאלות, אני מוכן לענות.
עמרם מצנע: פירטת כאן כמה תחומים ואתה מתייחס רק לאחד מהם.
<דודו לוי: למה?
עמרם מצנע: פירטת כאן שישה תחומים.
<דודו לוי: אלה תחומים שאגף ההסעות שלנו במטה ובמחוז עוסק בהם יחד עם הרשויות המקומיות כמובן.
עמרם מצנע: מה מעמד דוח צרפתי?
<דודו לוי: הטיוטה של הדוח קיימת והיא נמסרה לכנסת.
<דודו לוי: בהחלטה של השר הקודם והמנכ"לית הקודמת הוא לא הופץ לציבור מסיבה פשוטה ביותר.
<דודו לוי: המשמעות של יישום כל המסקנות וההמלצות של הדוח הזה היא הטלת נטל כספי אדיר על השלטון המקומי והשר והמנכ"לית הקודמת עיכבו את ההפצה שלו לציבור בגלל הסיבה האת.
<דודו לוי: השר והמנכ"לים הנוכחיים לא עברו בצורה מפורטת על הדוח.
עמרם מצנע: למרות שאת הדיון הזה כבר דחינו פעמיים.
<רויטל לן כהן: עצם העובדה שהם חשובים שהציבור לא זכאי לדעת.
עמרם מצנע: רויטל, בוקר טוב.
עמרם מצנע: את הדיון דחינו כבר פעמיים כדי שתבואו מוכנים לדיון.
<דודו לוי: אין עדיין החלטה של המשרד.
עמרם מצנע: דרך אגב, אני קראתי את הדיון בעיון ואני רוצה לומר לך שהוא דוח מצוין לדעתי.
עמרם מצנע: יש בו כמובן דברים שאפשר לשפר.
עמרם מצנע: אני לא מצאתי שום מקום שכתוב שהנטל צריך ליפול על השלטון המקומי.
<דודו לוי: זה לא כתוב.
<דודו לוי: זה אוטומטית יקרה ואני אסביר.
<דודו לוי: כמו בדוגמה שנתי, אם בדוח יש המלצה להשתדל כמה שאפשר לא להסיע ילדים בוגרים עם קטנים, או שלא יהיו הרבה ילדים בהסעה אחת, זה אומר לפתוח עוד מסלול.
<דודו לוי: אתה צריך להבין שלפתוח עוד מסלול, זה לא רק לתת עוד מלווה אלא שכאשר אנחנו מאשרים הסעות במסלולי החינוך המיוחד, העלות של המסלול נקבעת במכרז אבל האוצר קבע כבר לפני המון שנים שעלות של מסלול קיים לא יכולה לעלות על העלות שלו בשנה קודמת, בתוספת התייקרות כאשר יש התייקרות.
<דודו לוי: לעומת זאת, אם יש מסלול חדש, השמים הם הגבול.
<דודו לוי: זאת אומרת, אם אתה עכשיו תפצל הסעה מרכב אחד לשניים, הרכב הנוסף, החדש, הקבלנים יכולים לתת כל הצעה והזול ביותר יזכה.
<דודו לוי: זה אומר שהרשות המקומית תצטרך להוציא הרבה יותר כסף כאשר אנחנו מבחינת משרד החינוך במגבלת האוצר לא יכולים לתת לרשות המקומית יותר ממה שנתנו לה בשנה קודמת.
<דודו לוי: חבל מאוד שלא נמצא כאן נציג האוצר, אבל אלה המגבלות שיש עלינו הרבה מאוד שנים מבחינת משרד האוצר.
<דודו לוי: את ההמלצה אנחנו משתדלים ליישם בשטח גם היום שלא לאפשר הסעה שתהיה יותר משעה וחצי אבל גם כאן צריך לקחת בחשבון שהשעה וחצי הזאת לא תמיד תלויה ברכב ההסעה, לפעמים יש פקקים, לפעמים יש חפץ חשוד וכל מיני אילוצים שהם לא קשורים לעניין הזה.
<דודו לוי: אם כל הסעה - שנמשכת כשעה וחצי או עוברת מעט את השעה וחצי בגלל אילוץ כזה או אחר - תרצה לפצל, צא וחשוב כמה הסעות צריך להוסיף.
<דודו לוי: הכבישים ייסתמו.
<דודו לוי: זאת אחת הטענות של נציג משטרת ישראל.
<דודו לוי: אני אומר לכם בשיא הרצינות שהנציג של משטרת ישראל בוועדת צרפתי העלה את הטיעון הזה.
<דודו לוי: לגבי הנהגים.
<דודו לוי: יש לנו בעיה מבחינת החוק.
<דודו לוי: אנחנו תמיד מכתיבים את נוסח המכרז והחוזה לרשויות המקומיות ובעבר הכתבנו, בין היתר, שנהג חייב להיות ללא כל עבר פלילי.
עמרם מצנע: ראיתי את הנקודה הזאת.
<דודו לוי: הדבר היחידי שאפשר למנוע זאת העסקת מישהו שהורשע בדין בעבירת מין.
<דודו לוי: אם הוא עדיין לא הורשע, הוא יכול להמשיך להסיע תלמידים.
עמרם מצנע: עד שיחוקק חוק, וחבל, צריך להריץ את החוק הזה.
<דודו לוי: משרד המשפטים ומשרד התחבורה עובדים על העניין הזה כדי לשנות כך שיהיה מצב שאתה כן תוכל לדרוש את תעודת היושר והעתק גיליון ההרשעות.
עמרם מצנע: עד אז אפשר לפחות לתבוע הצהרה של החברה שמעסיקה את הנהג.
<דודו לוי: זה קיים.
<דודו לוי: הם מצהירים.
עמרם מצנע: שנהג זה וזה לא עבר עבירה מסוג זה וזה.
עמרם מצנע: עבירת חניה לא צריכה לפסול.
עמרם מצנע: האם אתם עושים את זה?
<דודו לוי: הרשויות בודקות את העניין הזה.
<דודו לוי: יש הצהרה של החברות אבל גם בעל החברה לא יכול לבקש מהנהג שלו את גיליון ההרשעות.
עמרם מצנע: הוא לא צריך לבקש.
עמרם מצנע: הוא יכול להחתים אותו קודם כל על הצהרה.
<דודו לוי: הם חותמים.
עמרם מצנע: יש כאלה שהצהרה עליה הם חותמים, יש לה איזושהי חשיבות.
<דודו לוי: בנושא בטיחות.
<דודו לוי: אנחנו דורשים מהחברות לעמוד בתקנים של משרד התחבורה.
<דודו לוי: למשל, רכב עם מעלון, שיהיו בו כל ההתקנים לפי תקן של משרד התחבורה לגבי נקודות עגינה ורצפת הרכב.
<דודו לוי: גם כאן יש לפעמים - אפילו יותר מאשר לפעמים, הרבה מאוד פעמים – שאנחנו תופסים בביקורות שאנחנו עושים שלא עומדים בזה אבל זה עניין לביקורת.
<דודו לוי: אנחנו מפעילים גם חברה חיצונית שעושה לנו ביקורות וגם אנחנו במשרד החינוך, במטה ובמחוזות, יוצאים לביקורות בשטח וגם הרשויות – לטעמי בחלק מהרשויות לא מספיק – עושות זאת.
<דודו לוי: אנחנו כל הזמן חוזרים ומזכירים לאנשי ההסעות ברשויות לצאת לביקורות כי בכל ביקורת אתה יכול למצוא תקלות.
<דודו לוי: אחד הדברים שהוספנו בדרישות של המכרז לקראת השנה הנוכחית בנושא הבטיחות היה שנתנו תוספת עדיפות לחברה שיש לה התקנים אלקטרוניים לאיתור ילדים שנשכחו ברכב.
<דודו לוי: הכנסנו איסור על הדבקת מדבקות פרסומת ווילונות כהים על חלונות הרכב למקרה שחונה רכב הסעות באיזשהו מקום ומישהו עובר וחושד שאולי הוא שמע איזה קול של ילד בוכה או משהו כזה, כדי שהוא יוכל להציץ לתוך הרכב ולגלות אם יש בו ילד שנשכח.
<דודו לוי: לכן מהשנה חל איסור להדביק את כל הדברים האלה.
<דודו לוי: בנושא הפיקוח.
<דודו לוי: אנחנו עושים את כל המאמצים.
<דודו לוי: אנחנו מנסים להשיג תקציב נוסף כדי להגדיל את כמות הביקורות שתעשה לנו חברת הביקורת ויש לנו חברה חיצונית.
<דודו לוי: כל מה שאנחנו יכולים לעשות במסגרת העבודה שלנו, אבל צריך כמובן להבין שאף פעם לא יכול להיות מצב שבכל הסעה, בכל בוקר ובכל צהרים, בכל ההסעות במדינת ישראל תהיה ביקורת.
<דודו לוי: זה מצב שהוא פשוט בלתי אפשרי.
עמרם מצנע: מה קורה לקבלן הסעות שבאמצע השנה מסתבר שהוא לא עומד בכללים עליהם הוא חתם ורוצים להחליף אותו?
<דודו לוי: יש אפשרות כזאת.
<דודו לוי: זה מעוגן בחוזה.
עמרם מצנע: זה מכרז חדש?
<דודו לוי: הולכים לקבלן הבא אחריו.
<דודו לוי: זה שהיה מספר שתיים.
עמרם מצנע: ואם לא היה מספר שתיים?
<דודו לוי: יוצאים בהצעות מחיר.
עמרם מצנע: רעיה, את רוצה להוסיף עוד משהו?
<רעיה לוי גודמן: רק דבר אחד.
עמרם מצנע: על הפנים שלך ראיתי שאת מאוד מרוצה מהתשובות.
<רעיה לוי גודמן: לאור אסונות שקרו בשנה שעברה, ואני חושבת שכל מי שיושב כאן לא יכול היה שלא להיות מזועזע, אנחנו הוצאנו הנחיה למנהלי המוסדות לוודא שאם ילד לא הגיע בבוקר לבית הספר, בעיקר בזמן החופשות כאשר יש איזושהי הרפיה והחינוך המיוחד עובד, להתקשר ולראות האם זאת הייתה בחירה של ההורים לא לשלוח אותו או חלילה קרה משהו בדרך.
<רעיה לוי גודמן: זה ברמה של ונשמרתם לנפשותיכם.
עמרם מצנע: נציגים של משרדי ממשלה אחרים שנמצאים כאן, רוצים להוסיף משהו?
<סמי עטר: בוקר טוב.
<סמי עטר: אני חבר הנהלת איגוד מנהלי מחלקות חינוך בשלטון המקומי.
<סמי עטר: אנחנו גם שלחנו ליושב ראש את עותק התגובה למסמך שהוכן בפברואר 2012 בדוח צרפתי.
<סמי עטר: אנחנו התייחסנו למעשה לדוח במספר נקודות עקרוניות שדודו הזכיר אותן ואני אנסה לתמצת אותן מהמסמך שהגשנו.
<סמי עטר: ראשית, הנושא של משך נסיעה סביר שדודו ציין, הוועדה קבעה משך נסיעה של שעה וחצי, הוא באמת בעייתי.
<סמי עטר: הוא מהווה בעיה לילדים בחינוך המיוחד כשהם מגיעים לבית הספר וקשה מאוד לקלוט את הילדים במשך שעה וחצי נסיעה.
<סמי עטר: התייחסנו לנושא השני, לסוגיה שקשורה גם למשרד הרווחה, כאשר הוועדה קובעת שמשרד החינוך ומשרד הרווחה, בהתייחס לנושא של הסעות ילדים ופעוטות.
עמרם מצנע: כשאתה מעיר על הנסיעה של שעה וחצי, אתה מתכוון לזה שצריך להוריד את הזמן לשעה?
<סמי עטר: לשעה.
עמרם מצנע: או שאתה מעלה את זה כי אתם לא עומדים בשעה וחצי?
<סמי עטר: זה תלוי במרחק.
עמרם מצנע: ודאי שזה תלוי במרחק.
עמרם מצנע: זה תלוי במרחק, זה תלוי בכמה נקודות איסוף.
<סמי עטר: יש לזה השלכות ודודו ציין אותן.
<סמי עטר: כל קיצור שעה, יש לזה השלכה תקציבית ואנחנו נגיע לנושא של העלויות התקציביות כי בסוף זה מה שמסתכם.
<סמי עטר: לנושא המלווה שדודו ציין, נתנו כמה פתרונות, מלבד העובדה שניתנו קורסים והשתלמויות למלוות.
<סמי עטר: אנחנו ממליצים שעבודת המלווה תיחשב כמועדפת, תיעשה פנייה לפר"ח ויעניקו מלגות לסטודנטים כדי שיעבדו כמלווים.
<סמי עטר: לדעתנו זה יכול להיות פתרון מאוד מעניין.
<סמי עטר: האיגוד גם ממליץ כי המלווים יהיו מועסקים על ידי הרשות המקומית, דבר שיבטיח ביקורת ובקרה על איכות כוח אדם ואופן ביצוע עבודתו.
<סמי עטר: הוועדה לא התייחסה לאישור מלווים לילדים בגנים טיפוליים, לילדים בגיל הרך, גם אם הלקות אינה מורכבת אבל הם כן זקוקים לליווי.
<סמי עטר: ההתייחסות הנוספת שלנו קשורה לנושא העלויות הכספיות.
<סמי עטר: אתה התייחסת למכרז.
<סמי עטר: אני עכשיו עומד לפתוח מכרז בתחילת השנה.
עמרם מצנע: מאיזה ישוב אתה?
<סמי עטר: אני מישוב אזור, מועצה מקומית, אבל יש לי כבר מספיק ניסיון בנושא הזה כאשר בכל ועדה אנחנו דנים בנושא ומעלים אותו.
<סמי עטר: הנושא של מכרז, כאשר רשות צריכה לפתוח מכרז להסעות בחינוך המיוחד, מעניין הוא שכל שלוש שנים אנחנו רואים עלייה של כשלושים אחוזים שהמסיעים קובעים את המחירים.
<סמי עטר: משרד החינוך לא מעלה בהתאם את המחירים אלא הוא נשאר עם אותו מחיר של לפני שלוש שנים.
<סמי עטר: אם ההסעה עלתה איקס שקלים לפני שלוש שנים והמסיע נותן איקס פלוס שלושים אחוזים, אתה נשאר עם האיקס שאתה מקבל מהמדינה.
<סמי עטר: לגבי המחירים לגבי מלוות.
<סמי עטר: המחיר שאנחנו מקבלים פר תלמיד לא מכסה את העלות השנתית.
<סמי עטר: התקצוב למלוות הוא תקצוב מאוד גבוה כי אנחנו צריכים להחזיר את המלווה למקום מגוריה וזה מעלה את המחיר של ההסעה.
<סמי עטר: אני לא אציין סכומים אבל אני יכול להתייחס לעובדה שאם אנחנו מנסים לקחת את העלות הכוללת של הרשו, קח את נושא ההסעה כאשר לכל רשות יש את אחוז ההשתתפות שלה שהוא בין חמישים למאה אחוזים, וזה תלוי, תוסיף את עלות המלווה ואת האגרה שהרשות צריכה לשלם – כל העלות הזאת, צריך לבדוק אם לא כדאי לפתוח יותר מוסדות חינוך.
<סמי עטר: היה לנו סבב בשולחן עגול בין האיגוד לבין המשרד על מיפוי ונעשה מיפוי לפני מספר שנים על פריסה וגם הוצגה כאן המצגת על מיפוי מוסדות החינוך המיוחד בארץ.
<סמי עטר: ראינו איפה מיקוד המוסדות האלה.
<סמי עטר: צריך לבדוק ברמה התכנונית אסטרטגית את האפשרות לבזר יותר ולא לשים אותם במקומות מאוד ריכוזיים כי שמענו על הרבה מקרים קשים שנאלצים לעבור מהסעה להסעה כדי להגיע למוסד וזאת שאלה תכנונית אסטרטגית של היכן אפשר לפתוח יותר מוסדות חינוך, יותר כיתות ויותר גנים על מנת שאת העלות הכלכלית – ואם אנחנו רואים כאן את העלויות של הרשות והמשרד – תהיה כלכלית.
<סמי עטר: הנושא הזה ממשיך להיות בדיון.
<סמי עטר: אנחנו מבקשים להמשיך לדון בדוח של יגאל צרפתי שהוא דוח מאוד ממצה.
<סמי עטר: קראנו אותו, הגבנו עליו ואנחנו מבקשים להמשיך לדון עליו בוועדה.
עמרם מצנע: מבחינת טווח הסעה, אני מניח שחוק החינוך המשולב יש בו יתרונות בעניין הזה כי בתי הספר הרגילים בדרך כלל יותר קרובים.
עמרם מצנע: מצד שני זה חסרון בכך שזה מתפצל להרבה מאוד מוסדות.
<רעיה לוי גודמן: אני לא מכירה בחירה שאין בה יתרונות וחסרונות, בחיים בכלל ובטח גם בעניין הזה.
<רעיה לוי גודמן: אני כן אגיד בהקשר הזה שאם טובתו של הילד היא להיות משולב, הוא יהיה משולב.
<רעיה לוי גודמן: אנחנו מדברים בהסעות רחוקות לילדים עם לקויות יותר מורכבות שצריכים מענה מאוד מורכב עם פסיליטיס מאוד מותאמים לצרכים שלהם.
<רעיה לוי גודמן: יחד עם זאת, נושא המיפוי של המוסדות התחדש שוב ויש לנו מיפוי קיים בשיתוף העמותות.
<רעיה לוי גודמן: עם אלו"ט עשינו מיפוי משותף לנושא של צורכי הבינוי לתלמידים אוטיסטים ואנחנו יודעים היכן אנחנו צריכים וכמה אנחנו צריכים.
<רעיה לוי גודמן: קיימנו עכשיו צוות עבודה עם משרד הרווחה ומשרד הבריאות – יש ועדה משותפת שמתכנסת גם היום בצהרים – כדי לבנות את הנושא של פנימיות לילדים פוסט אשפוזיים.
<רעיה לוי גודמן: אנחנו עובדים על העניין הזה של להיות ערוכים לזה כמה שיותר.
<רעיה לוי גודמן: כמו כן אנחנו עובדים עכשיו על פרוגרמה חדשה של קמפוסים משולבים וזה בעצם משהו שמאוד היינו רוצים לקדם אותו בטח בקדנציה הזאת.
<רעיה לוי גודמן: תמיד יהיו הילדים שלא יימצא להם מענה בתוך הקהילה.
<רעיה לוי גודמן: אפילו כאשר אנחנו מדברים על כיתות – ובלקויות המורכבות כיתות מאוד קטנות של לפעמים עם חמישה ילדים ושישה ילדים – עדיין לא תמיד אפשר למצוא שישה ילדים באותה רשות עם הלקות הזאת.
<רעיה לוי גודמן: כן להגיד שברשויות רחוקות, במיוחד במועצות האזוריות, יש הרבה מאוד מצבים שאנחנו מאשרים תקנים חסרים כדי שהילדים לא יצטרכו לנסוע.
<רעיה לוי גודמן: רק כדוגמה, מטה בנימין, אישרתי גן של ארבעה ילדים כשהמינימום הוא חמישה וזאת כדי שהארבעה האלה לא יצטרכו לנסוע לירושלים.
<קריאה: חסכתם כסף.
<רעיה לוי גודמן: אני לא מדברת על כסף.
<רעיה לוי גודמן: אני מדברת על ילדים ואני חושבת שאתה כבר קצת מכיר אותי.
<רעיה לוי גודמן: לכן יש מינהל כלכלה ותקציבים מאחורי ובעיני זה שילד בגן לא ייסע מאחד הישובים לירושלים, זה מספיק חשוב לעניין הזה.
<סמי עטר: זאת נקודה חשובה כי בחינוך המיוחד במגזר החרדי הדתי יש מעט מאוד מוסדות חינוך וזה מאלץ להסעה ארוכה יותר וזמן ארוך יותר.
עמרם מצנע: ככל שאני יודע, בחינוך המיוחד במגזר החרדי הם לא נרתעים מלשלוח את הילדים שלהם לבתי ספר רגילים או בחלק גדול מהמקרים.
<קריאה: הם אפילו מעדיפים.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אני מייצגת הורים חרדים.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: הילדה שלי צריכה לנסוע בהסעות ואם אני אקבל את רשות הדיבור, אני אתייחס.
עמרם מצנע: אני מניח שאי אפשר ליצור פריסה ארצית גם של חלוקה מגזרית של החינוך המיוחד.
<רעיה לוי גודמן: גם שם יש התקדמות מאוד גדולה של פיתוח מענים בתוך הקהילות ויש הרבה מאוד מוסדות חדשים.
<רעיה לוי גודמן: פעם היו מחביאים אבל יש התקדמות.
<רעיה לוי גודמן: לא אמרתי שאנחנו במצב טוב אבל אמרתי שיש התקדמות.
<רעיה לוי גודמן: אנחנו עובדים אתם באופן שיטתי וקבוע ומצמיחים עוד ועוד גורמים כדי לקדם את העניין הזה.
<רעיה לוי גודמן: הוספנו משרות פיקוח על מנת שיעזרו לבנות עוד מסגרות.
<רעיה לוי גודמן: אני באופן אישי מדריכה את הצוות הזה אחת לחודש על פיתוח מקומות חדשים ופיתוח המענים הפדגוגיים גם לאוכלוסייה הזאת כדי שהיא תקבל את המענה בקהילה שלה.
<ישראל נדיבי: אני מנכ"ל מרכז המועצות האזוריות.
<ישראל נדיבי: אני לא אוסיף על דברי נציג השלטון המקומי.
<ישראל נדיבי: אני רוצה להדגיש כמה דברים ולומר איך אצלנו המצב הרבה יותר מסובך גם לוגיסטית וכמובן גם כספית.
<ישראל נדיבי: אמר דודו שלפעמים צריך לפצל את התלמידים ואז העלות כפולה.
<ישראל נדיבי: אצלנו כמעט תמיד צריך לפצל את התלמידים כי לוקחים תלמיד מהישוב הזה, מהישוב הזה ועושים ביחד והיא גם לוקחת הרבה זמן וגם עולה הרבה יותר.
<ישראל נדיבי: רק כדוגמה, ובדקתי במספר מועצות, שיעור ההשתתפות של משרד החינוך בהסעות חינוך מיוחד אצלנו הוא בסביבות 25 אחוזים.
<ישראל נדיבי: הוא צריך להיות 75 אחוזים ואני תמיד שומע, וזה נכון, אני לא מתווכח, שפעם זה היה 11 מיליון והיום זה 220 מיליון.
<ישראל נדיבי: דוגמה נוספת אצלנו.
<ישראל נדיבי: אם צריך – ואני לוקח מקרה ולא משהו תיאורטי – להסיע ילד שגר באזור קריית מלאכי לבאר שבע והוא יכול לנסוע באוטובוס ומצמידים לו מלווה, המלווה עולה אתו בבוקר, היא נשארת אתו בבאר שבע והיא חוזרת בסוף היום.
<ישראל נדיבי: זה יום עבודה וזאת משכורת שלמה.
<ישראל נדיבי: למשרד החינוך יש את התאוריות ואת הכללים שהמדינה בנתה והיא ממש לא מתחשבת במציאות.
<ישראל נדיבי: לעניין עצמו של דוח צרפתי.
<ישראל נדיבי: אנחנו ישבנו על דוח צרפתי – אנחנו, אלה המועצות האזוריות והשלטון המקומי – והערנו את הערותינו.
<ישראל נדיבי: לדעתי הישיבה האחרונה שלנו הייתה לפני בסביבות שנה וחצי-שנתיים מהיום.
<ישראל נדיבי: התחלפה ממשלה וכולי וכולי וכולי.
<ישראל נדיבי: אני חושב, ואתה אמרת את זה, שאין שום הצדקה שבעולם שמשרד החינוך לא ייתן תשובות, ויותר מזה, לא שייתן תשובות למדינה ואחרי כן יבואו אלינו ויאמרו שכך החליטו, אלא שישבו אתנו וידונו על המקרים כי לא מדובר כאן רק בהסעות.
<ישראל נדיבי: למשל, אחד הדברים שדיברנו שיעשו הוא שאותם מלווים יעברו איזושהי הכשרה.
עמרם מצנע: זה מופיע בדוח.
<ישראל נדיבי: זה מופיע, אבל אנחנו לא מקבלים על כך תשובות.
<ישראל נדיבי: כל תשובה שלא תהיה, צריכים לדעת שהיא עולה כסף ואין מה לעשות.
<ישראל נדיבי: גם השלטון המקומי צריך לספוג חלק מהכסף אבל לא רק השלטון המקומי.
<ישראל נדיבי: אמרו לי שלא נמצא כאן נציג האוצר ולצערי הרב זה מראה את ההתייחסות של המדינה.
<ישראל נדיבי: תודה.
עמרם מצנע: נפתח את הדיון.
עמרם מצנע: ארגון ההורים העירוני, שלמה קרפ ואפרת בצלאל.
<שלמה קרפ: ארגון ההורים מאגד כ-190 ועדי הורים במחוז ירושלים בתוכו יש גם מחלקה גדולה של החינוך המיוחד שאני עומד בראשה כבר עשר שנים.
עמרם מצנע: בירושלים.
<שלמה קרפ: כן.
<שלמה קרפ: ראיתי את הדוח ולא ידעתי מה לומר קודם.
<שלמה קרפ: אני אומר שמזל שיש לי CP והראש עוד עובד, כי כל מה שקרה כאן, לפי דעתי זאת הטעיה.
<שלמה קרפ: הסבל והתלונות שמגיעות לארגון לגבי הילדים בהסעות, התיאוריה שהאדון אמר כאן היא מאוד יפה אבל זה לא מבוצע.
<שלמה קרפ: תשעים אחוזים ממה שנאמר לא מבוצע.
<שלמה קרפ: יש הרבה הסעות ללא מלוות, כל ההסעות כמעט הן עם חלונות כהים, נהגים מעשנים נרגילה בתוך הרכב תוך כדי הנסיעה עם הילדים, מעשנים סיגריות, מוסיקה רועשת, ילדים מגיעים אחרי שעתיים וחצי ויש ילדים שמגיעים כבר רטובים אחרי שכבר עשו את צורכיהם בבגדים.
<שלמה קרפ: אני עושה את הסיורים ורואה.
<שלמה קרפ: לפעמים אני מחכה כדי לראות מה קורה.
<שלמה קרפ: ההסעות באות, מצפצפים, אוספים ילדים כבר ב-6 וחצי מהבית כאשר החוק אומר שהאיסוף מתחיל ב-7.
<שלמה קרפ: נהגים באים ואומרים: מה אתה חושב, יש לנו הסעות יותר חשובות מההסעות של החינוך המיוחד ויש לי עוד קו להספיק אליו.
<שלמה קרפ: יש הסעות שהן עם 15 ילדים מארבעה-חמישה בתי ספר.
<שלמה קרפ: דיברו על המכרזים היפים ועל כך שבודקים כל אחד ומחתימים אותו, אבל יש נהגים שהואשמו בפדופיליה.
<שלמה קרפ: הגרוע ביותר הוא שנכון, מגיעה באמת חברת הסעה שהיא לפי חוק, כל הרישיונות שלה תקינים ואפילו הרכבים שלה תקינים, אבל היא עושה חישוב.
<שלמה קרפ: אני רוצה לתת דוגמה כדי שתרגישו את מה שאני אומר.
<שלמה קרפ: נגיד שעבור אותה הסעה לבית ספר איקס הזוכה מקבל אלפיים שקלים אבל הוא אומר למה הוא יוציא את הרכב שלו אלא הוא ייקח קבלן משנה, ישלם לו 500 שקלים ואז יש את נותני החלטורה ומגיעים כל מיני נהגים שהשד יודע מהיכן הם.
<שלמה קרפ: לבי לבי עם מי שמחזיק את הנושא של החינוך המיוחד, לפחות בעיריית ירושלים.
<שלמה קרפ: האמת?
<שלמה קרפ: המלוות – מדברים כאן
<שלמה קרפ: על סכומי כסף למלוות – לפחות במחוז שאני אחראי עליו, ממומנות על ידי חברת ההסעות ולכן איך היא תתלונן?
<שלמה קרפ: אם היא תתלונן, היא מיד תפוטר.
<שלמה קרפ: מה שקורה זה ג'ונגל.
<שלמה קרפ: רעיה מכירה אותי טוב מאוד והיא יודעת שיש דברים שאני מוכן להסכים להם ויש דברים שאני לא מוכן להסכים להם.
<שלמה קרפ: הנושא של הסעות, אני מודיע את זה כאן ואני יודע שהדברים מוקלטים, עד שלא יקרה כאן אסון.
<קריאה: כבר קרו אסונות.
<ישראל נדיבי: אנשים יפי נפש, דואגים שלא יתעללו בפרות ובאווזים, אבל הילדים שלנו בחינוך המיוחד מקבלים יחס יותר גרוע מאשר מקבלות הפרות והאווזים כי אין לנו אף אחד שבאמת עושה את מה שצריך לעשות.
<ישראל נדיבי: אני יכול לדבר בצורה כזאת כי אני נכה בעצמי, גדלתי עם נכות ואני מגדל ילדה עם נכות.
<ישראל נדיבי: המספרים מאוד יפים, אבל אני חושב שאנחנו כהורים נמאס לנו שמוכרים לנו סיפורים.
<ישראל נדיבי: סיפורים על סיפורים.
<ישראל נדיבי: התחושה היא שבוא נעביר את השנה, יהיה עוד מכרז, אחר כך יש את התקליט שאומר רק שנייה, החברה עוד לא מכירה את המסלול וכולי.
<ישראל נדיבי: זאת בושה.
<ישראל נדיבי: זאת בושה שהילדים שלנו כלואים.
<ישראל נדיבי: אני אומר לך מה יותר גרוע.