GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ישראל נדיבי: יש המון הורים שמפחדים אפילו לבוא ולהגיד שלא טוב להם כי מחר הם צריכים משהו לגבי ההסעה והם פוחדים שזה יעלה להם.
<ישראל נדיבי: נהג בחברת הסעות מסוגל לעצור את הרכב ולצרוח בתוך האוטו שנמאס לו מהמפגרים האלה, תסתמו את הפה, ואלה דברים מוקלטים ומצולמים.
<ישראל נדיבי: אנחנו ביקשנו אלף פעמים שיהיו מצלמות בתוך הרכבים האלו וזה דבר שהוא גם טוב לרשות.
<ישראל נדיבי: שיהיה GPS כדי לראות היכן נעלם הרכב כאשר שלוש וארבע שעות הוא לא מגיע.
<ישראל נדיבי: אני מכיר מקרים שלא רק שחברת ההסעות מסיעה את הילדים אלא הוא גם עובד כמונית, הוא לוקח את ההוא ומעלה אותו, לוקח תשלום ויש גם ילדים וגם נוסעים אחרים.
<ישראל נדיבי: אני חושב כאן ואני מתבייש כי אני יודע שרעיה עשתה שינוי ועושה שינוי.
<ישראל נדיבי: יש לנו ילדים עם מוגבלות, אבל לנו אין פיגור.
<ישראל נדיבי: זאת קצת בושה לחשוב שגם עלינו אפשר לעבוד.
<ישראל נדיבי: הילדים שלנו, יש להם מה שיש להם והם ילדים מאושרים אבל אני חושב שהגיע הזמן מעבר לכך.
<ישראל נדיבי: אתם יושבים כאן ומדברים רק על כסף, כסף, כסף, אבל יש כל כך הרבה כסף אלא שהוא לא מנוהל נכון והוא לא מגיע למקרה הנכון.
<ישראל נדיבי: אני אומר שעד שלא יקרה אסון שיזעזע את המדינה, אף אחד לא יעשה משהו.
עמרם מצנע: המרכז לנסיעה בטוחה לילדים עם צרכים מיוחדים, בית חולים אל"ין, זהר ואסנת.
<זהר פילבר: אנחנו עוסקות בתחום הרבה שנים.
<זהר פילבר: עברנו הכשרה ואנחנו עוברים הכשרה בנושא של הסעה בטוחה לצוותים חינוכיים ופרה רפואיים ואנחנו מייעצים להורים.
<זהר פילבר: בבית חולים אל"ין יש גם מסגרת חינוכית ואנחנו מכירים את נושא הסעות מקרוב ברמה היום יומית.
<זהר פילבר: מעבר למה שנאמר כאן על ידי כל הנציגים, אנחנו רוצים להתייחס להיבט הבטיחותי בהסעה שהוא תחום ידע שצריך לרכוש אותו.
<זהר פילבר: אחת ההמלצות העיקריות שאנחנו רוצות לתת כאן היא להקים מערך הכשרה לכלל העוסקים בהסעות ואנחנו כמוסד מוכנים ללוות את מרכז ההכשרה הזה שיכלול מן הסתם תחומים נוספים כמו הגשת עזרה ראשונה וכולי אבל יכלול את כל הנושא של הסעת ילדים וילדים עם צרכים מיוחדים, התאמה של מושבי בטיחות, הסעת נכים בכיסאות גלגלים, ילדים בטיולונים.
<זהר פילבר: אלה דברים שדורשים ידע.
<זהר פילבר: אנחנו ממליצים יותר מזה.
<זהר פילבר: כדי להדק את הפיקוח, אנחנו ממליצים למנות בכל בית ספר לחינוך מיוחד, בדומה לבתי הספר האזוריים הגדולים, ממונה הסעות, אדם אליו יוכלו להיות מופנות חלק מהפניות בתחום הזה והוא יוכל לסייע בפיקוח ברמה היום יומית.
<זהר פילבר: אל"ין מפעילה את הפיקוח הכמעט יום יומי הזה על ידי צוותים שלנו ואנחנו מרגישים שזה מביא לשינויים.
<זהר פילבר: היינו רוצים שהמצב בשטח יהיה יותר טוב בעקבות הפיקוח ואנחנו מאמינים שזה יכול רק להועיל.
עמרם מצנע: אביבית מ"בזכות".
<אביבית ברקאי אהרונוף: תודה רבה אדוני היושב ראש.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אני מודה לך על קיום הדיון.
<אביבית ברקאי אהרונוף: לצערנו מדי שנה, בשנים האחרונות, הכנסת נדרשת לדון בנושא הזה של הסעות לילדים עם צרכים מיוחדים ומדי שנה אנחנו שומעים את אותן טענות, את אותם סיפורים ואת אותן תגובות של משרד החינוך.
<אביבית ברקאי אהרונוף: בפברואר 2010 ישבה ועדת חינוך בראשות יושב ראש הוועדה דאז, חבר הכנסת אורלב, ושמעה את כל הבעיות האלה שמקצתן הועלה כאן וההמלצה שלה הייתה שתוקם ועדה בין משרדית.
<אביבית ברקאי אהרונוף: בסופו של דבר הוקמה ועדת חריגים לנושא ההסעות שמר יגאל צרפתי עמד בראשה והיא קיבלה את כל הדרישות ושמעו את כל המשרדים.
<אביבית ברקאי אהרונוף: מאז בעצם, למרות שהוועדה הייתה צריכה להגיש את המסקנות שלה לוועדת החינוך תוך חצי שנה, אנחנו מחכים למסקנות ועדת צרפתי.
<אביבית ברקאי אהרונוף: ב-2011 הייתה ישיבה בוועדת החינוך, המסקנות לאט הגיעו.
<אביבית ברקאי אהרונוף: בפברואר 2012 שוב הייתה ישיבה בוועדה לזכויות הילד, המסקנות לא הגיעו.
<אביבית ברקאי אהרונוף: עכשיו אנחנו שומעים כאן לראשונה שהדוח הגיע לוועדה אבל לא מפורסם לציבור.
עמרם מצנע: אני לא קיבלתי אותו מהמשרד הממשלתי.
<דודו לוי: הדוח נמסר כבר מזמן, לפני כשנתיים, למרכז המחקר של הכנסת.
<אביבית ברקאי אהרונוף: היה צריך להגיע לוועדת החינוך של הכנסת, לפי דרישת היושב ראש.
<אביבית ברקאי אהרונוף: מעבר לכך, אדוני, לא היה די בדוח.
<אביבית ברקאי אהרונוף: יושב ראש הוועדה ביקש שינוסחו כללים מאוד מאוד ברורים כי יש כאן בעיה משמעותית ומהותית של חוסר בנהלים.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אין התייחסות, לא בחוק ולא בתקנות המאוד מצומצמות שיש – ואני עוד מעט ארחיב על כך – לגבי זמן נסיעה שעלה כאן כאשר ילדים נוסעים גם שלוש שעות כדי להגיע למסגרת החינוכית.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אין התייחסות לשילוב של ילדים בגילאים שונים ועם צרכים שונים בהסעה אחת.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אין התייחסות לתפקיד המלווה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אין התייחסות בכלל למענה ולפיקוח.
<אביבית ברקאי אהרונוף: מעבר לנהלים, אדוני היושב ראש, יש כאן בעיה חמורה של פיקוח ושל אכיפה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: פונים למשרד החינוך, משרד החינוך מפנה לרשות המקומית.
<אביבית ברקאי אהרונוף: פונים לרשות המקומית, או שהיא מפנה למנהל בית הספר או שהיא מפנה למשרד החינוך.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אין כתובת אחת ברורה אליה הורים יכולים לפנות ולקבל גם איזשהו מענה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: יש כאן כמה הורים שישמחו לספר את הסיפור האישי שלהם בעניין הזה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: גם המכרז של הרשויות המקומיות לא נותן מענה לאותן סוגיות שהזכרתי עכשיו, שאלה סוגיות מאוד מאוד קריטיות.
<אביבית ברקאי אהרונוף: במקביל החוק מדבר על חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות.
<אביבית ברקאי אהרונוף: החוק בעצם מאפשר גם לשר הרווחה וגם לשר החינוך להתקין תקנות בנושא כדי להסדיר את כל הנהלים הללו.
<אביבית ברקאי אהרונוף: בפועל רק לאחרונה שר הרווחה באמת ישב על המדוכה, כתב תקנות ביחד עם הארגונים, תקנות מאוד מפורטות – יש לנו השגות לגבי חלקן – שבדיוק אמורות לתת מענה לאותן סוגיות.
<אביבית ברקאי אהרונוף: לצערנו הליך דומה לא רק שלא קרה במשרד החינוך אלא אנחנו שומעים כאן על תהליך הרבה יותר קשה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: כלומר, גם ועדה שנדרשת להגיש מסקנות לא מגישה את המסקנות שלה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: כאשר מדברים על תקנות, נדמה לפעמים שהדרך עוד הרבה יותר רחוקה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: יש תקנות, אפשר ללמוד מהן ואפשר לאמץ אותן גם לגבי משרד החינוך.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אני רוצה להדגיש אדוני היושב ראש עוד נקודה מאוד חשובה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: מדובר כאן בילדים שזכאים להסעה מכוח חוק.
<אביבית ברקאי אהרונוף: לא מדובר באיזושהי טובה שעושים לילדים האלה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: מדובר בילדים שזכאים להסעה, ילדים שלפחות חלק - אם אנחנו מדברים על גילאים צעירים שאם הם לא במוגבלות הנכונה, הם גם לא זכאים למלווה - הם גם לא יכולים לספר מה עבר עליהם בהסעה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: יותר מכך, מדובר על מקרים - ושמענו כאן על כל מיני הסעות של חאפרים – שהם בגדר סכנת חיים.
<אביבית ברקאי אהרונוף: בהחלט היו כמה וכמה מקרים שהגיעו אלינו ואני מניחה שגם נשמע כאן את חלקם.
<אביבית ברקאי אהרונוף: מדובר כאן בסכנת חיים.
<אביבית ברקאי אהרונוף: מדובר כאן בחיי אדם ולא ברור לי איך מדי שנה אנחנו דנים על זה ומדי שנה אנחנו שומעים אותו דבר ואומרים לנו שעדיין אין נהלים, שלא לדבר על תקנות.
<אביבית ברקאי אהרונוף: נדרש כאן איזשהו שינוי גם ברמת הנהלים וגם ברמת האכיפה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: משרד החינוך צריך להבין שהוא לא רק מתקצב את ההסעות אלא הוא גם אחראי לאכוף אותן.
<אביבית ברקאי אהרונוף: לא יתכן שאנחנו פונים למשרד החינוך ואומרים לו שיש כאן ילד שזכאי למלווה, הרשות המקומית לא נותנת לו מלווה, ואומרים לי: מה אני יכול לעשות מול העירייה הזאת?
<אביבית ברקאי אהרונוף: זה לא התפקיד שלי.
<אביבית ברקאי אהרונוף: כן, זה התפקיד שלו, הוא הרגולטור, הוא המשרד האוכף, הוא צריך לטפל בבעיה הזאת אבל נדמה שהוא שכח את זה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אני אשמח אם תינתן הזדמנות להורים כאן לומר את דבריהם.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: כל מה שאני שומעת כאן, זה עוד יותר מזעזע אותי.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אני גרה באדם ולילדה שלי יש הסעה לתל ציון.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: כשאני הגעתי לוועדת השמה, אמרתי שאחד הדברים הבסיסיים שחשוב לי זה שהיא לא תצטרך הסעה כי ידעתי שיש לנו בישוב גן.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אחרי כל ועדות השיבוץ, השנה יצא שהיא תצטרך הסעה כי בכל זאת יש רק תשעה גנים, הם לא מתאימים לגיל שלה ולכן היא תצטרך הסעה.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: זה אמנם שבע דקות נסיעה אבל כשאני הבנתי שהיא צריכה הסעה, היה לי ברור – הבת שלי הייתה בת שלוש וחודשיים בתחילת השנה – שהילדה שלי, גם אם אין לה קוד לקות שמזכה אותה בליווי, כן זקוקה למלווה.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: בימים הראשונים כמובן הסעתי אותה בעצמי ולא בהסעה כדי שהיא תתרגל, אבל הגעתי לגן והבנתי שפשוט אין מלווה להסעה.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: הזדעזעתי.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: מר דודו לוי כבר שמע ממנו כמה פעמים.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אני נלחמתי.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: התקשרתי למשרד החינוך וכתבתי מכתבים לשר החינוך, ליושב ראש המועצה ולמועצה לשלום הילד וכולם הצדיקו אותי אבל אמרו שאין תקציב.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: מבחינת החוק היא לא זכאית כי אין לה את קוד הלקות המסוים.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: הכול זה עניין תקציבי.
עמרם מצנע: יש תקן למי מגיעה הסעה ולמי לא מגיעה הסעה.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: על התקן הזה אני רוצה לדבר.
עמרם מצנע: הוויכוח כאן אצלך הוא על האם מגיע לה.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: לדעתי האישית כאימא, ילד בגיל שלוש, אני חושבת שמי שחוקק את החוק, לא מספיק דיברו כאן על עניין החוק.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: ילד בגיל שלוש, כמו שאני לא אעלה אותו לבד לאוטובוס שגם בו יש נהג, גם לא להסעה.
עמרם מצנע: למיטב זיכרוני ילדים בגיל שלוש בכלל אסור להסיע אותם.
עמרם מצנע: בחינוך הרגיל מותר להסיע ילדים בגיל שלוש?
עמרם מצנע: בחינוך המיוחד, על אחת כמה וכמה.
<דודו לוי: חוק החינוך המיוחד מגדיר ילדים בחינוך המיוחד מגיל שלוש עד גיל 21.
<דודו לוי: השירות של ההסעה ניתן לילדים מגיל שלוש בהתאם לכל הכללים.
עמרם מצנע: ילדים בגיל שלוש בחינוך הרגיל, אסור להסיע.
<דודו לוי: אין איסור.
<דודו לוי: אנחנו לא מטפלים בזה אבל אין איסור.
<דודו לוי: גם אזרח יכול להסיע את הילד שלו.
עמרם מצנע: סלח לי, אזרח יכול להסיע גם תינוק בן שבוע אבל בהסעה אי אפשר בכלל לסדר להם מושבים כמו שצריך.
עמרם מצנע: אני יודע, ולכן אני שואל אתכם, כראש רשות, שבכלל ילדים מתחת לגיל מסוים, אסור בכלל להסיע אותם אלא או שההורה מביא אותו או שההורה מביא אותו.
עמרם מצנע: בחינוך המיוחד, על אחת כמה וכמה שאם מסיעים ילד מתחת לגיל, גם אם הלקות שלו היא קלה, אני מעריך שצריך שיהיה לו מלווה.
<דודו לוי: אמרתי בתחילת דבריי בנושא הליווי שבמקור נקבע שכל ילד זכאי לליווי אבל זה שונה והיום החוק משנת 1994 קובע שהילדים שזכאים לליווי הם רק הילדים בעלי הלקויות המורכבות.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: גם אני הבנתי את זה מדודו.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: לא ידעתי את זה והבנתי שזה מה שקורה אבל מבחינתי מי שבאמת תיקן את התקנה הזאת של שנת 1994 לא חשב על הגיל כגורם קריטי בעיני.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: גיל שלוש, אני לא אשלח ילדה בגיל כזה.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: מה שקורה בפועל אחרי שהייתה ועדת חריגים ולא אישרו לנו, דיברתי עם המועצה המקומית ובחסדיה הרבים הסכימה לממן לי הסעה לצד אחד ואת הצד השני אנחנו כאימהות יצירתיות מצאנו פתרון כאשר כל יום אנחנו מתנדבות.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: מן הסתם זה לא משהו שהוא כלל מערכתי.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אני יכולה לדבר על האינטרס האישי שלי אבל אני רוצה להביא את זה לידיעת הציבור כדי שיבינו שאף הורה לא יכול לעשות את מה שאנחנו עשינו כפתרון היצירתי הזה.
עמרם מצנע: דרך אגב, להערכתי רוב ההורים לילדים בני שלוש מלווים את הילדים שלהם.
עמרם מצנע: אני לא מדבר על חינוך מיוחד.
עמרם מצנע: אני לרגע פותח את היריעה.
עמרם מצנע: עזבי לרגע את החינוך המיוחד.
עמרם מצנע: נדמה לי שזה עד גיל 9 כך בחינוך הרגיל.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: ילד לא חוצה לבד.
עמרם מצנע: אלפי הורים במדינת ישראל מלווים יום יום וצהרים צהרים את הילדים שלהם.
עמרם מצנע: אני מדבר על החינוך הרגיל.
<קריאה: בתוך הישוב שלהם.
עמרם מצנע: לא רק בתוך הישוב.
עמרם מצנע: אם הוא לומד בישוב אחר, ההורים מלווים אותו.
עמרם מצנע: זה נכון שבדרך כלל הוא לומד קרוב לבית, אבל הורים מרותקים לעניין הזה.
עמרם מצנע: גם לי יש הרבה הערות ואנחנו לא נרפה מהעניין הזה.
עמרם מצנע: זה אני מבטיח לכם.
עמרם מצנע: אני לא אעביר ליושב ראש הבא של ועדת החינוך את הבעיה הזאת.
עמרם מצנע: אני מבטיח לכם שאנחנו נעקוב ונטפל אבל אנחנו צריכים גם להיכנס לאיזה שהן פרופורציות לגבי הציפיות, מה ניתן לתקן, מה אפשר לעשות כי אחרת זה באמת דבר ללא גבולות.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אני רוצה להראות דוגמאות שאנשים לא חושבים עליהן.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אנחנו נוסעים יום יום עם ההסעה ורואים מה קורה.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: במשך חודשיים תמימים נסעתי עם ההסעה וראיתי מה קורה.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: מספיק שלילדה נופל בקבוק בהסעה והנהג אומר לי: תשמעי, אם את לא היית כאן, אני חשבתי שזה בום ונבהלתי ולא הבנתי.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: יום אחד שאני נסעתי, הילדה הוציאה את החגורה, ואני לא יודעת אם זה היה במקרה או לא, וממש התחילה להתהפך עם הבוסטר שלה.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אם אני לא הייתי שם ללוות אותה ולהחזיק אותה, היא הייתה פשוט מתהפכת עם הבוסטר.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אני מדברת על מטה בנימין, שם יש תקריות ירי ורק עכשיו נדקר שם שוטר.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: הרכבים האלה ממוגנים ולא בכדי.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: חס ושלום תקרה תקרית ירי, חס ושלום תקרה תאונה שזה הדבר הכי פשוט שיכול לקרות בדרכים, מי יעזור שם לנהג עם הקטנטנים האלה חסרי הישע שמישהו צריך לדאוג להם?
<מיכאלה חטבי בורוכוב: עם כל הכבוד לחינוך, הגן הכי מדהים שאני אשלח אליו את הילדה, אם היא לא תגיע בטוחה לגן שלה, מה עשינו בזה?
<מיכאלה חטבי בורוכוב: בעיני זה פשוט לתת יד לפשע.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: חד משמעית פשע בדרכים.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אני שמעתי על מקרים של מעשים מגונים שנעשו בילדים.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: כל עוד אין מלווה להסעה, הכול יכול להיות בהסעה ואף אחד לא ידע על כך.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אלה ילדים חסרי ישע.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: יש הרבה מלווים ולא רק מלוות, דבר שדי הפתיע אתי כי לא היה ברור שמדובר במלווה אבל זה עוד נושא.
עמרם מצנע: בואי נסיים כי אני רוצה לשמוע עוד אנשים, אלא אם יש לך עוד דבר חשוב.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אני חושבת שהעניין הזה, לא רק להיות אתם במהלך הנסיעה אלא גם כשהיא מגיעה לגן ויורדת מההסעה, יש לה כברת דרך של שני קילומטרים בערך.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: בחורף היא הולכת עם בוסטר, עם מטריה והיא הולכת לבד בלי שום מלווה.
עמרם מצנע: מהבית?
<מיכאלה חטבי בורוכוב: מורידים אותה ומההסעה עד הגן יש משהו כמו שני קילומטרים.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: לכו ותראו בתל ציון.
עמרם מצנע: איך זה יכול להיות?
<דודו לוי: אין דבר כזה.
<דודו לוי: שני קילומטרים?
<מיכאלה חטבי בורוכוב: אולי לא, אבל לי זה נראה מאוד מאוד רחוק.
<מיכאלה חטבי בורוכוב: שווה לבדוק את המרחק.
עמרם מצנע: יצחק קדמן.
<יצחק קדמן: אדוני היושב ראש, אני מוכרח לומר שאני מתוסכל בצורה בלתי רגילה כי מה שאביבית ציינה, אנחנו מלווים כבר הרבה שנים.
<יצחק קדמן: כל פעם הריטואל חוזר על עצמו.
<יצחק קדמן: אני מאוד מקווה שההתחייבות שלקחת על עצמך, לא יסכלו לך את הרצון הטוב שלך.
<יצחק קדמן: זה עובר מכנסת לכנסת ומשנה לשנה ואנחנו חוזרים על אותם סיפורים.
<יצחק קדמן: אני חושב שמוכרחים לעשות סוף לעניין הזה.
<יצחק קדמן: אני עוד יותר מתוסכל כאשר אני שומע ממשרד החינוך איזה סכומים אדירים הממשלה מקצה לעניין הזה.
<יצחק קדמן: אם מקצים לעניין הזה סכומים כל כך אדירים, לא יכול להיות מה שמתרחש בשטח.
<יצחק קדמן: אנחנו מקבלים אין ספור פניות שהן קורעות לב.
<יצחק קדמן: אני אומר מילה קשה אבל אני עומד מאחוריה.
<יצחק קדמן: בחלק מההסעות האלה זאת פשוט התעללות בילדים חסרי ישע, בין אם זה שהילד עומד וממתין בגשם, חצי שעה איחור והוא מגיע למקום הלימודים שלו אחרי שעתיים רטוב כולו.
<יצחק קדמן: אין לי מילה אחרת חוץ מהתעללות.
<יצחק קדמן: בחלק מהמקומות מסיעים את הילדים ברכבים לא מתאימים.
<יצחק קדמן: אגב, אני מפנה את תשומת הלב לדבר שלא דיברו עליו עד היום וזה מה שקורה במגזר הערבי.
<יצחק קדמן: כל מה שקורה במגזר היהודי, במגזר הערבי מזעזע פי כמה.
<יצחק קדמן: נוסעים שם עם רכבים שאסור להם בכלל לנסוע.
<יצחק קדמן: שמעתי כאן על הכשרת נהגים, אבל על מה אתם מדברים?
<יצחק קדמן: אני מדבר על נהגים שאין להם רישיון ורק עכשיו קיבלנו מכתב בנושא הזה על נהגים שאין להם רישיון והם מסיעים, על רכבים לא תקינים, על נהגים שמעשנים תוך כדי נסיעה כאשר יש שם ילדים קטנים.
<יצחק קדמן: אגב, חלק מהדבר נובע מכך שחברות מציעות במכרז מחירים נמוכים במיוחד כדי לזכות במכרז, הן לא יכולות אחר כך לעמוד במחיר – ואמר לי את זה בעל חברה – ואז הן נותנות לאנשים אחרים, לחאפרים, לעשות את ההסעות בשמן וזאת בכלל לא החברה שנבחרה.
<יצחק קדמן: בחלק מהמקרים מנסים לאחד מסלולים וגורמים לכך שילדים נמצאים שעות בדרך.
<יצחק קדמן: אגב, גם שעה וחצי לילד עם נכות זה דבר בלתי מתקבל על הדעת.
<יצחק קדמן: פעם הצעתי שכל אחד שעוסק בזה ייסע כל יום הוא פעם שעה וחצי סגור ברכב כזה ויראה מה זה עושה לו כאדם בריא, כאדם מבוגר.
<יצחק קדמן: בחלק מהרשויות, ואני יודע שזה לא חוקי, דרשו מההורים כסף על הסעה עבור ילדים שזכאים על פי החוק.
<יצחק קדמן: חלק אחר מהבעיה נובע לצערי הרב מנפילה בין הכיסאות.
<יצחק קדמן: ברגע שיש אחריות כפולה בין משרד החינוך לרשויות המקומיות, כל פעם שאתה פונה למשרד אחד – והורים פונים כל הזמן - אומרים להם שזה לא אנחנו אלא זה הם.
<יצחק קדמן: הם פונים למשרד השני ושם אומרים להם שזה לא הם אלא זה אנחנו.
<יצחק קדמן: אגב, משרד החינוך, גם אם הוא לא מארגן את ההסעה, הוא מוציא כספי ציבור בסדר גודל ענק ומן הראוי שהוא יפקח באופן אינטנסיבי.
<יצחק קדמן: אני לא שמעתי את המספרים אבל הייתי רוצה לדעת כמה בקרות פתע מתרחשות מדי יום.
<יצחק קדמן: אני מבין שאי אפשר לבדוק כל הסעה והסעה, אבל כל יום צריכה להיות יחידה שבודקת מדגם מסוים כדי לראות מה קורה בשטח.
<יצחק קדמן: איזה סמכויות יש?
<יצחק קדמן: אני יודע למשל על עירייה מאוד גדולה בארץ שחברה זכתה במכרז ותוך חודש וחצי החליפו אותה.
<יצחק קדמן: מה, לא ראיתם קודם את מי אתם מעסיקים?
<יצחק קדמן: חלק מהדברים – ואדוני היושב ראש, צר לי שאני אומר את זה - ייגמרו באסון.
<יצחק קדמן: ייגמרו באסון, אם בפגיעה מינית בילדים, וכבר היו כאלה.
<יצחק קדמן: היה לנו מקרה בו ילדה שנפגעה מינית, שמו אותה בהסעה רק עם בנים בוגרים ממנה ללא מלווה והאימא לא ידעה מה לעשות כי הילדה לא רצתה לנסוע עם הבנים האלה.
<שלמה קרפ: מורידים ילד עיוור בתחנת אוטובוס וזה בכלל לא ברחוב שלו.
<יצחק קדמן: יש מקומות אחרים בהם יש בעיה שלא הוגדר כנראה, או שאם הוגדר, זה לא מתבצע, מהרגע שמורידים את הילד, מי לוקח אותו מפתח המכונית לפתח בית הספר.
<יצחק קדמן: בחלק מהמקומות אמרו שזה תפקיד של המלווה אבל אני יודע שיש הרבה מאוד מלווים ומלוות שאומרים שזה לא תפקיד שלהם והם לא מוכנים לרדת מהרכב.
<יצחק קדמן: לפעמים המרחק, אולי לא שני קילומטרים, מהמקום בו הרכב עוצר עד פתח בית הספר, ילד כזה לא יכול ללכת לבד.
<יצחק קדמן: מה הוא יעשה?
<קריאה: גם כשמחזירים הביתה.
<יצחק קדמן: כשמחזירים הביתה, יש מקומות שהנהג נורא ממהר, אז הוא עוצר במרחק של 300-400 מטרים, לא שני קילומטרים, וההורה מחכה ליד הבית.
<יצחק קדמן: יש לי מכתב חדש מהורה – כל יום מתקבלים מכתבים כאלה – על ילד אוטיסט שעמד עשרים דקות בגשם והורידו אותו לא ליד הבית אלא בצומת לפני כדי לחסוך עוד נסיעה.
<יצחק קדמן: אלה דברים נוראיים.
<יצחק קדמן: אני יודע על ילד שנשכח במכונית והנהג נסע אתו למוסך והשאיר את הרכב במוסך עם הילד וחמש שעות ההורים לא ידעו היכן הילד וזה לא קרה באיזו עיר נידחת.
<יצחק קדמן: הדברים הם פשוט קשים מאוד.
<יצחק קדמן: אני מציע באופן מעשי שלושה דברים.
<יצחק קדמן: ראשית, אני מבקש שהוועדה תורה למשרד החינוך לפרסם את דוח צרפתי.
<יצחק קדמן: השר כן רוצה, המנכ"לית לא רוצה, אני לא יודע, זה לא יכול להיות כך.
<יצחק קדמן: זאת ועדה ציבורית והדברים צריכים להיות חשופים.
<יצחק קדמן: אף אחד לא צריך לבקש טובות כדי שייתנו לו את הדוח הזה.
<יצחק קדמן: כמובן שיותר חשוב מפרסום הדוח היא הפעולה לביצוע שלו.
<יצחק קדמן: אני מציע שמשרד החינוך יאמץ את התקנות שמשרד הרווחה הביא לוועדת העבודה והרווחה רק לפני כמה ימים.
<יצחק קדמן: אלה תקנות מאוד מפורטות.
<יצחק קדמן: אני חושב שמה שנכון לגבי משרד ממשלתי אחד, נכון לגבי משרד ממשלתי אחר.
<יצחק קדמן: אני רוצה גם להציע בזהירות לשקול אופציה שאני יודע שהיא לא פשוטה לשפות הורים שזכאים ומסיעים את הילד ברכב שלהם, להחזיר להם הוצאות.
<יצחק קדמן: זה היה יכול להקל על העניין.
<יצחק קדמן: אני יודע שזה לא פשוט.
<יצחק קדמן: אני יודע שהיום הרבה מאוד הורים שיודעים מה קורה בהסעות, ממילא עושים את זה ולא מקבלים כל החזר.
<דודו לוי: זה לא חוקי לקבל תשלום.
<דודו לוי: אסור לקבל תשלום עבור הסעה ברכב פרטי.
עמרם מצנע: יעל ניר, ועד ההורים לילדים אוטיסטים.
<יעל ניר: בוקר טוב, תודה רבה.
<יעל ניר: אני רוצה לייצג כאן את המקום של הילדים המשולבים בחינוך הרגיל שגם הם לפעמים צריכים לנסוע לבתי ספר רחוקים, לא במרחק הליכה, לא במרחק שההורים שלהם יכולים להסיע אותם בגלל שהם לא יכולים להשתלב בבתי ספר ליד הבית.
<יעל ניר: זה קורה הרבה, בעיקר במועצות אזוריות ובגילאים יותר גדולים כאשר הילד כבר צריך לנסוע לבית ספר אזורי ואז ילד עם אוטיזם שמשולב בבית ספר כזה, צריך להגיע לשם עם הסעה.
<יעל ניר: קורים מקרים מאוד קשים.
<יעל ניר: אני יכולה לצטט מסיפור של אימא ששלחה לי מייל: "לצערי הרב יש לנו ניסיון מאוד עגום עם ההסעות האלה.
<יעל ניר: בני היה מוסע בהסעות של העירייה בכיתה א' עד כיתה ד'.
<יעל ניר: ההסעות היו קטסטרופליות, פשוט זוועת אלוהים.
<יעל ניר: האוטובוסים היו מאחרים כל הזמן, גם בהלוך וגם בחזור.
<יעל ניר: אם הוא היה מאחר רק בחצי שעה, היינו אומרים תודה כי בדרך כלל היה מאחר בשעה גם בהלוך וגם בחזור.
<יעל ניר: אתם יכולים לתאר לעצמכם איך נראה יום של תלמיד עם אוטיזם שאיחר לבית הספר בגלל הסעה.
<יעל ניר: מתחרפן לגמרי והלך כל היום.
<יעל ניר: כנ"ל כשהוא מחכה שעה כדי לחזור הביתה.
<יעל ניר: לא היה מסלול קבוע בהסעות ושוב, כמה שזה קריטי עבור ילד עם אוטיזם שזקוק ליציבות וקביעות שהמסלול יהיה מסלול שהוא מכיר.
<יעל ניר: ברגע שההסעה סוטה מהמסלול, מתחרפן.
<יעל ניר: לפעמים הורידו אותו רחוק מהבית כי לא היה נוח לנהג להגיע לבית והוא היה צריך לחצות כבישים סואנים כי הנהג מתעצל.
<יעל ניר: לא היו באוטובוסים חגורות בטיחות למרות שכבר החוק שחייב את זה נכנס לתוקף.
<יעל ניר: האוטובוסים היו במצב תחזוקתי מאוד גרוע, לפעמים גם איבוד בלמים למשל.
<יעל ניר: למי לא התלוננו?
<יעל ניר: לעירייה, למשרד החינוך, לשלטון המקומי, למועצה לשלום הילד – שום דבר לא עזר.
<יעל ניר: מנהל חברת ההסעות חבר אישי של ראש העיר, של מנכ"ל העירייה, וזכה בכל המכרזים של העירייה וכולם פחדו ממנו.
<יעל ניר: אפילו בית הספר השתפן וחזר בו מתלונה שהגיש נגדו.
<יעל ניר: בסוף ארגנו הפגנה של כמה הורים פלוס כתבה בעיתונות המקומית והעירייה טענה שהיא לא יכולה לסיים מכרז באמצע השנה למרות שהוא מצדו הפר חוזה כל כך הרבה פעמים, אבל בשנה שאחריה הוא לא זכה במכרז של הקו הספציפי הזה.
<יעל ניר: כמובן שבכל שאר הקווים הוא כן זכה.
<יעל ניר: איזו הפתעה, בשנה שאחריה הוא שוב זכה גם במכרז הזה.
<יעל ניר: בסוף אנחנו נשברנו, עברנו להסעה פרטית ואנחנו משלמים עליה מכיסנו הרבה כסף אבל לפחות אנחנו רגועים שהילד נוסע בבטחה.
<יעל ניר: במהלך השנים הללו התקיימה פגישה של כמה הורים מהישוב שלנו, פורום רב לקותי, וניסו למפות היכן הקשיים והבעיות והבעיה של ההסעה הייתה הקשה ביותר.
<יעל ניר: סיפורים מסמרי שיער, כולל אימא שילד ממש קטן שלה מוסע למעון יום בעיר שכנה והיא סיפרה שמטעמי חסכון העירייה משלמת למונית אחת שמסיעה את הבן שלה יחד עם ילד מתבגר שנוגע באיברים האינטימיים של הבן שלה".
<יעל ניר: אנחנו מדברים על זכותם של ילדים משולבים - זה רק סיפור אחד ויש לי עוד הרבה – שלומדים רחוק מהבית וזכאים להסעה.
<יעל ניר: לדעתי, לפי מה שאני יודעת, רק מי שעבר ועדת השמה זכאי באמת להסעה.
<יעל ניר: מי שעבר ועדת שילוב, הוא לא נכלל.
<יעל ניר: אם הורים מבקשים, אומרים להם שאין להם זכות לקבל הסעה מאחר שהילד שלהם הוא בשילוב יחידני למרות שהוא לא משולב ליד הבית.
<יעל ניר: יש הרבה מקרים כאלה.
<יעל ניר: רציתי לציין שהבעיה הייתה יכולה להיפתר במקרים רבים אם הסייעת שמלווה את הילד או מי שנמצא אתו – מה שאנחנו קוראים תומך או משלבת – הייתה בהסעה אתו אבל אסור לעשות ליווי על ידי הסייעת.
<יעל ניר: אסור לעשות את זה על חשבון השעות בהן היא אמורה ללוות את הילד במסגרת החינוכית אבל אפשר לתת לה תוספת על השעות האלה מתקציב המלווים.
<יעל ניר: בצורה כזאת אפשר לפתור די הרבה בעיות.
<דודו לוי: לא נכון.
<דודו לוי: אפשר בהחלט שהסייעת תהיה גם המלווה והיא תקבל את השכר שלה כמלווה מהרשות המקומית עבור הליווי ואחר כך היא תשמש כסייעת.
<רויטל לן כהן: אומרים שאסור לה להיות אתו שנייה קודם ומאיימים עליהן.
<רויטל לן כהן: זה מקסים מה שאתה אומר, אבל בפועל מאיימים עליהן שאם היא תהיה אתו בהסעה, יפטרו אותה.
<דודו לוי: מי מאיים?
<רויטל לן כהן: הרשות העירונית ואתם יודעים על כך.
<רויטל לן כהן: רעיה יודעת על כך.
<שלמה קרפ: חייבים להיות הוגנים.
<שלמה קרפ: יש כאן בתי ספר שהסייעות הן המלוות.
עמרם מצנע: רעיה, רצית להגיד משהו בעניין הזה?
<רעיה לוי גודמן: אני רוצה להגיד שאין איסור, כמו שדודו אומר, שהסייעת תשמש כמלווה.
<רעיה לוי גודמן: אם הילד זכאי לליווי.
<רעיה לוי גודמן: , הרשות המקומית יכולה להחליט שהסייעת היא זאת שמלווה והיא מקבלת את שכרה בגין הליווי ואחר כך מקבלת את שכרה בגין זה שהיא סייעת.
עמרם מצנע: חברים, מה שאומרים לכם, אלה הם הנהלים.
עמרם מצנע: יש מקומות שלא נוהגים על פי הנהלים.
<שלמה זוהר: אני מעיריית תל אביב.
<שלמה זוהר: אני יכול לומר שאנחנו מעסיקים בהסעות האלה ארבעים סייעות של החינוך המיוחד וזה מתכון מצוין.
<רויטל לן כהן: אנחנו מדברים על סייעות בשילוב.
<יעל ניר: אנחנו אכן מדברים על סייעות אישיות בשילוב יחידני, שזה לא החינוך המיוחד.
עמרם מצנע: עכשיו תדעו שזה מותר.
<יעל ניר: אנחנו רוצים את זה בכתב.
עמרם מצנע: תקבלו את הפרוטוקול.
עמרם מצנע: אין בעיה.
<יעל ניר: אנחנו גם רוצים איזשהו מנגנון תקשורת, אם זה מלווה שנמצא בהסעה, יהיה מנגנון תקשורת בינו לבין ההורים כדי שאם ילד מאחר בשעה או בשעתיים או בשלוש, אפשר יהיה ליצור קשר ולדעת היכן הוא נמצא.
<יוליה בן משה: אני באה לכאן בכמה כובעים, גם קול הזכויות, גם קואליציית הורים וגם אימא.
<יוליה בן משה: כרגע אני אדבר בקולה של אימא כי היו כאן מספיק נציגים של אחרים.
<יוליה בן משה: יש לי ילד בן חמש וחצי, הוא ילד עם מוגבלות קשה, זכאי לכל, הוא על כיסא גלגלים, הוא לא מדבר.
<יוליה בן משה: אני גרה בחדרה והוא לומד בחינוך מיוחד בחיפה.
<יוליה בן משה: זה בסדר, הוא שורד את הדרך.
עמרם מצנע: באיזה בית ספר?
<יוליה בן משה: בבית ספר אופקים.
<יוליה בן משה: עייפתי ואני אומר ממה עייפתי.
<יוליה בן משה: אני במסע הזה עם הילד שלי, מילא עסוקה בהצלת החיים שלו, אבל למזלי אני גם בעלת תואר שני במינהל ומדיניות ציבורית.
<יוליה בן משה: עייפתי מחוקים ללא תקנות וללא נהלים.
<יוליה בן משה: בגלל שאני מי שאני, הוחלפה חברת הסעות בשנה שעברה ופוטרו שני נהגים בשנה שעברה והשנה כבר פוטר נהג אחד.
<יוליה בן משה: אני אתן את הדוגמאות מהמקום האישי שלי.
<יוליה בן משה: בשנה שעברה פוטר נהג שהמלווה הייתה קרובת המשפחה שלו.
<יוליה בן משה: ביום בהיר אחד המלווה לא יכלה להגיע ואז ליוותה את הילד סייעת שהייתה במשך שנתיים סייעת שלו בבית איזי שפירא.
<יוליה בן משה: מסתבר שהנהג מעשן למרות שהילד שלי עם בעיות נשימה, ושנית, התברר שתוך כדי נסיעות כשהוא מגיע לחיפה, הוא גם עושה שירותי הסעה פרטיים.
<יוליה בן משה: הוא אוסף טרמפיסטים וגובה ארבעים-חמישים שקלים.
<יוליה בן משה: הוא גם ביקש מאותה מלווה שלא תדווח אבל היא כמובן דיווחה.
<יוליה בן משה: זה הפיקוח שהם מדברים עליו.
<יוליה בן משה: פיטורים מספר שתיים.