GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איריס גולן: זו כמובן לא העונה החקלאית, אבל גורן, שטח סלע עגול שבו היו דשים את החיטה.
<איריס גולן: לדוש, כל מי שבבית ספר יודע שהתלמידים דשים את החומר, צריך לעבור עוד פעם ועוד פעם עד שכל השיבולים יישברו לחתיכות קטנות.
עמרם מצנע: ואתם עושים פה?
<איריס גולן: אנחנו עושים פה את הכול עם כל הכלים.
<איריס גולן: זאת אומרת אם הילדים באים בעונה הזאת אנחנו נחרוש איתם בשדה במחרשה עתיקה ונראה מה זאת אומרת בזיעת אפיך תאכל לחם.
<איריס גולן: כי מזיעים וזה קשה.
<איריס גולן: אנחנו ניקח אותם לאבני רחיים לטחון, בגלל שאם היום אנחנו רגילים לפיתה, לחם פוקצ'ה, בגט, כל סוגי הדברים, אנחנו נראה להם מה זה אומר שכל בוקר אם המשפחה הייתה צריכה לקום בארבע לפנות בוקר, כל הרחיים ואור הנר, שזה הפסוק שמציין ימי שגרה וימים טובים, ולטחון את הגרעינים לקמח.
<איריס גולן: בין לבין יש לנו פה את כל הכלים והמכשירים בשביל השלבים שבדרך, מהחריש ועד הקציר, עם המגלים, שאת זה נעשה כמובן בין פסח לשבועות, לדוש את זה.
<איריס גולן: ואנחנו ניקח פרד שיהיה רתום למורד.
<איריס גולן: שוב, כלים חקלאיים שקצת נעלמו מהשפה שלנו בזמן האחרון ונראה להם, נדגים להם את ההליכה של השור במעגלים, איך הוא דש וקוצץ את השיבולים, אבל זה עדיין לא מספיק, צריך עוד להפריד ולכן השתמש במזרה, שזה לזרות עם הרוח, אותו מזלג שאיתו היו מעיפים את השיבולים, כל מה שקל עף עם הרוח, הגרגירים נופלים קרוב אלינו ואז אפשר לסנן אותם בכברה.
<איריס גולן: שוב, לא שאני דווקא מציינת פה עניינים אקולוגיים, אבל זה פשוט יפה לראות את זה, איך שהיו כל מיני חוקים, איפה צריך להקים גרנות.
<איריס גולן: זאת אומרת אם במקום מסוים יש רוח מערבית או רוח מזרחית, אז להקים את הגורן בהתאם, כדי שתושבי אותו יישוב לא יסבלו מזיהום אוויר, במרכאות.
<איריס גולן: וכן הלאה וכן הלאה.
<איריס גולן: אותו דבר עם בתי בד ועם תעשייה של צבע, שהיא מאוד מסריחה, וכל דבר אחר, הדברים האלה היו ידועים ובשימוש וקיימים.
<איריס גולן: אז פה אנחנו ניתן לילדים לטחון.
<איריס גולן: אפשר דרך תכנית גם להזמין פה אפיית פיתות במקום, ואם רוצים לקחת את זה שלב יותר מתקדם, אפשר גם להכין קלי, שזה אותו חטיף, כמו הממתק הקדום, לטגן קלי, לטגן חיטה על מחבת עם מדורה - - -
<נתן איתן: יש לנו אחת מהמדריכות שעשתה את הדוקטורט שלה על מאכלים מהתקופה הקדומה.
<נתן איתן: אז כל פעם יש לה איזה מתכון והיא גם מפרסמת ספרים מאוד מצליחה בעולם, אבל ההתמחות שלה זה לשחזר את אורחות העבר.
<איריס גולן: למשל כשאנחנו מדריכים את שיר השירים, שזו תכנית שכיף להדריך אותה לקראת פסח, כל המקום פורח ומלוא הפוטנציאל, גם של הטבע, גם של אהבה, הכול ככה מתערבב ביחד, אז אנחנו נכין מאכלים שמוזכרים, כמו למשל אשישות, שאלה אותן לביבות מעדשים ודבש.
<איריס גולן: הרעיון הוא לתת חוויה של כל החושים, גם לראות, גם לגעת, להריח, לבשל, לסרוג, להכין חוטים, לכתוש.
<איריס גולן: כל דבר שרק אפשר להעלות על הדעת ושבאמת יקבלו את מקסימום החוויה.
<איריס גולן: אנחנו הולכים ועצי זית מלווים אותנו.
<איריס גולן: יש פה עצי זית גם צעירים וגם מאוד מאוד ותיקים שהובאו לכאן בכל מיני הזדמנויות שנסללו כבישים והיה צריך להעתיק, אז הם הובאו לכאן.
<נתן איתן: אומרים שכדי לעשות לחם צריך 11 יגיעות.
<נתן איתן: מול יגיעה אחת של ללכת לספר ולקחת את ה - - -
עמרם מצנע: כן, אבל היגיעה היא להשיג את הכסף.
<איריס גולן: בדיוק, אז אם אין קמח אין תורה ואין תורה אין קמח.
<איריס גולן: אנחנו מרגישים את זה מאוד חזק בזמן האחרון.
<איריס גולן: אני מזכירה שבית הבד הוא כמובן המצאה הלניסטית, שהגיעה לכאן עם הכיבוש ההלניסטי.
<איריס גולן: בחנוכה זה דווקא מאוד נחמד שגם אם אנחנו קצת כועסים על היוונים אז הם גם הביאו איתם טכנולוגיה וצריך לזכור גם את הדברים הטובים.
<איריס גולן: יש לנו פה דוגמה לאיך הכינו שמן עוד לפני שהיה את בית הבד.
<איריס גולן: בודדות, כל מיני שקערוריות בסלע, שלתוכן אפשר להביא את הזיתים, לרסק ואחר כך לסחוט ולהפריד.
<איריס גולן: אבל בואו ניכנס לבית הבד המוגן ונראה איך זה נעשה בצורה קצת יותר מתקדמת.
<נתן איתן: נמצא איתנו סעיד, שכשאני סיפרתי על נגה הראובני, שהיה לו בחור ערבי שהיה ישן במערה, זה אבא שלו.
<נתן איתן: כמה זמן הוא עבד פה?
<סעיד: 34 שנה.
<נתן איתן: וכמה זמן אתה פה?
<סעיד: 24 שנים.
<נתן איתן: מאיפה אתה?
<סעיד: נעלין.
<נתן איתן: אתה כבר לא עובר פה, כי יש חומה, איך אתה עושה את הסיבוב?
<סעיד: דרך המחסום.
<סעיד: הוא רוצה לדעת את הדרך.
עמרם מצנע: הכול הוא רוצה לדעת.
<איריס גולן: זאת פרדה.
<איריס גולן: פרדה זאת הכלאה באמת של סוס וחמור.
<איריס גולן: קוראים לה שולה, היא כבר 25 שנה נושאת בעול, היא מאוד ותיקה.
<איריס גולן: שוב, אמרנו קודם בית, בית בד, מקום מוגן וסגור כדי שתוצרת השמן לא תתקלקל, ומה זה בד?
<איריס גולן: כל מי שפותר תשבץ חייב לדעת.
<איריס גולן: מה זה בד?
<איריס גולן: מה, מכינים פה בדים?
<קריאה: מורתי, ענף.
<איריס גולן: ענף עבה.
<איריס גולן: נהדר.
<איריס גולן: אז כל בית בד נקרא על שום קורת העץ הגדולה.
<איריס גולן: ושוב אני מזכירה שבשביל להכין את השמן צריך שלושה שלבים, לרסק את הזיתים, לסחוט אותם ואחר כך להפריד בין השמן והמים.
<איריס גולן: אז, סעיד, אני רוצה שאתה תדגים.
<סעיד: בוודאי לפני שאנחנו הגענו לבית הבד אנחנו מוסקים את הזיתים ואז אנחנו שמים את הזיתים תוך המפרכה, זה נקרא שכב וזה נקרא רכב ובעזרת הפרד אנחנו מסתובבים, מרסקים את הזיתים.
<איריס גולן: שימו לב, אבן מפרכה זה מזכיר את עבודת פרך וגם לרסק את הזיתים.
<איריס גולן: המיקום שלנו, של נאות קדומים, הוא באמת מאוד מיוחד, כי אתם יכולים להציץ ולראות את קו החוף.
<איריס גולן: יש מקומות שרואים ממש את תל אביב, את גוש דן, את כל ערי הלוויין מסביב, אפשר לראות כמה שמישור החוף הוא למרגלותינו.
<איריס גולן: אנחנו בשפלה, כ-200 מטר מעל פני הים, אבל אנחנו כמובן עדיין יותר נמוכים מהרי ירושלים, מה שהופך אותנו למאוד מרכזיים, לא רק גיאוגרפית אלא גם טופוגרפית ובאמת מאפשר לנו את כל הנופים היפים שיש כאן.
<איריס גולן: בעצם זאת הזדמנות גם לראות את השיקום האקולוגי שנגה הראובני והצוות שלו עשו ואנחנו ממשיכים לשמור עליו.
<איריס גולן: זאת אומרת אם במשך מאות שנים ואפילו יותר השטח נראה כמו שאנחנו רואים שם ממול, כתוצאה מרעיית יתר של כבשים ועיזים, שאוכלות הכול ומכלות את כל הירק, אם זה כתוצאה של כריתת עצים.
<איריס גולן: אנחנו יודעים שהטורקים היו פה וכרתו את כל העצים על הגבעות.
<איריס גולן: אין מה שמחזיק את האדמה, הכול נסחף, אין צמחיה, פשוט הרס אקולוגי מוחלט ובעצם נאות קדומים מראה את המודל של השיקום בדרך המלך, לא רק אורנים או מדבר של אורנים, אנחנו קוראים לזה, שלא כל כך מתאים לאקלים הארץ ישראלי, אלא בעצם שביל הזהב, להחזיר את כל צמחיית ארץ ישראל למקום אחד, תוך התחשבות בנתונים ובמה שאפשר לגדל כאן.
<איריס גולן: יש פה גם עוד הזדמנות לראות את הרעיון הלוגי שלפיו נאות קדומים בנויה, אם זה חלוקה לפי נושאים, שבעת המינים, ארבעת המינים, שיר השירים וכן הלאה וכן הלאה, או לפי אזורים גיאוגרפיים, יש לנו אזור שמוקדש לכרמל, לשרון.
<איריס גולן: כאן למטה אפשר לראות אזור שמוקדש לבקעת יריחו, עם 200 עצי תמר ושקמים שבעצם מדמים את מה שהיה פעם.
<איריס גולן: עוד דבר שאנחנו מאוד נהנים ממנו במיקום שלנו, זה השרידים הארכיאולוגיים שיש לנו כאן.
<איריס גולן: בכל מקום שזורקים אבן כמובן מוצאים משהו, אבל אצלנו מצאו לא מעט.
<איריס גולן: במהלך כמה שנים של חפירות מצאו מעל 40 בורות מים, בתי בד, מתקנים חקלאיים, בתים, שרידי כנסייה מהמאה הרביעית לספירה ושרידים של יישוב מוסלמי מהמאה השמינית, עד אין סוף.
<איריס גולן: כך שאנחנו יכולים ליהנות מהדברים האלה תוך כדי עבודה עם קבוצות.
<איריס גולן: כאן למטה זורם נחל הנטוף, שהוא נחל אכזב, הוא זורם רק בחורף טוב.
<איריס גולן: בשנה שעברה הייתה פה יופי של זרימה וישבנו כאן כולנו, ירד פה גשם ושרנו את כווילון פרוש על פני העמק.
<איריס גולן: זה היה מאוד מרגש.
<איריס גולן: נטוף זו בעצם הנקודה שבה התגלו הכלים הנטופים, זה כבר זורק אותנו מאות מאות שנים אחורה.
<איריס גולן: אז באמת יש לנו פה גם עושר ארכיאולוגי, עושר תרבותי, עושר בוטני, שבעצם ממשיך לקיים את המסורת שמשפחת הראובני התחילה, לקחת את הבוטניקה ואת הטבע ואת הארכיאולוגיה ואת בעלי החיים, שגם אותם אנחנו מגדלים כאן, כבשים, עזים, יחמורים, ובעצם לקחת את כל החבילה הזאת ביחד, גם כדי לעזור לעודד זהות יהודית אצל הקבוצות, גם כדי לקרב את הקרבה אל הטבע, שקצת הלכה ונעלמה ובאמת להעניק חוויה תנ"כית עם טעם טוב.
<נתן איתן: אני רוצה לספר סיפור שסיפרו לי פה על המקוואות.
<נתן איתן: יש אזור ארכיאולוגי שיש שם גם בתי בד וגם גיתות, ובצמוד לו יש מקווה אורגינל, שצריך לרדת אליו.
<נתן איתן: כל מי שבודד וכל מי שבבית הבד וכל מי שבגת, הבנות, חייבות להיכנס למקווה לפני כדי להיטהר.
<נתן איתן: מסופר שם סיפור, שהוא כן אקטואלי להיום, מה זה המקווה הזה?
<נתן איתן: שני סיפורים שאני שמעתי.
<נתן איתן: האחד, כנראה הוא היה מקום מאוד ג'יפתי.
<נתן איתן: איך אני יודע?
<נתן איתן: אני יודע משני סיפורים, האחד, מתי מחליפים את המים?
<נתן איתן: מחליפים את המים כאשר מעמידים קנה במרכז המים, אם הקנה עומד אז מחליפים את המים, אם לא, אז לא.
<נתן איתן: זה אחד.
<נתן איתן: שתיים, יש ויכוח בין רבנים לגבי לפני שהנשים יורדות, לפני שהן הולכות לגת ולבית הבד, למקווה, כמה אנחנו צריכים לפקח.
<נתן איתן: אחד אומר, אנחנו לא יודעים מה הן עושות בפנים, אנחנו מגיעים עד המדרגות, הן יורדות למטה, שתעשינה מה שהן צריכות, השני אומר לא, רבותיי, אנחנו צריכים לרדת עד למטה ולוודא שהן נכנסות.
<נתן איתן: מזה אני למד שהרבה מאוד שם גם ירדו למטה ועשו כאילו.
<נתן איתן: ויש פה מקווה שאתה יכול בדיוק לדמיין איך הם עומדים למעלה וליד הגת.
<נתן איתן: אנחנו נלך לשומרה.
<יהודית גידלי: מה זה בצד שמאל, הבניינים הלבנים האלה?
<איריס גולן: היישובים מתקדמים אלינו.
<יהודית גידלי: בקרוב יחנקו אתכם.
<נתן איתן: יש פה בעיה.
<נתן איתן: חלק מהמאבק על המקום הזה זה מה שנקרא המסדרון האקולוגי.
<נתן איתן: מסתבר שיש פה בעיה שתקעה את כל הצמחייה ובעלי החיים.
<נתן איתן: אחת זו החומה, שתיים כביש 443, מתקן אדם, ולמעשה לחיות יש בעיה קשה מאוד.
<יהודית גידלי: יש פה בעלי חיים?
<נתן איתן: בוודאי, יש פה חזירי בר, צבאים.
<נתן איתן: אני ראיתי חזירי בר, צבאים, כמובן נמיות, שואלים ותנים.
<נתן איתן: אם מגיעים מוקדם בבוקר רואים אותם.
<איריס גולן: הם משאירים הרבה מזכרות.
<נתן איתן: חזירי הבר אוכלים לנו את כל החיטה.
<נתן איתן: יש לנו גדר חשמלית כזאת כדי להגן עליה.
<איריס גולן: אנו אומרים מתחת לסלע צומחת רקפת.
<יהודית גידלי: לפלא.
<איריס גולן: וכולנו מדברים על הרקפת כסמל לישראליות, אבל אתם יודעים שרקפת בעצם בא מערבית, מהמילה ראקפ, שזה השלג הראשון.
<איריס גולן: זה בעצם שם שהתקבל על ידי ועד הלשון בהשאלה מהשפה הערבית.
<איריס גולן: משפחת הראובני מאוד רצתה לקרוא לרקפת נזר שלמה.
<איריס גולן: בגלל האגדה על שלמה שחיפש כתר ומאוד מצאה חן בעיניו הצניעות והצורה של הרקפת, ונזר שלמה בעצם היה שם אידיאלי לפרח.
<איריס גולן: ועד הלשון באותה תקופה, שקצת היו בסכסוכים איתם ולא כל כך האמינו בפולקלור שלהם ולא כל כך ראו בזה משהו מחקרי התעקשו על העניין של הרקפת ובעצם עד היום כולנו אומרים פרח ארץ ישראלי שורשי, ומשתמשים במילה הלקוחה מערבית.
<איריס גולן: עוד דוגמה לאיך שהתרחקנו מהטבע ואנחנו כבר ככה לא כל כך - - -
<יהודית גידלי: שפה זה דבר חי ויש לנו מילים ממקורות כאלה ואחרים, כמו שמילים עבריות נכנסות לשפות אחרות.
<איריס גולן: נכון, אבל אם אנחנו רוצים לעשות את החיבור, יש לנו מילים משלנו.
<נתן איתן: המשמעות החברתית של מה שאנחנו הולכים לראות.
<נתן איתן: ההבדל בין הזית לבין הענבים, את הזית אתה יכול לנייד מהאזור שבו אתה מסקת אותם, להבדיל מהזיתים שאתה חייב לטפל בהם בשטח, ולכן כל המשפחה וכל החמולה יורדת לשטח ועושה את עבודת הבציר ואת עבודת הגת.
<נתן איתן: אנחנו נמצאים בגת.
<נתן איתן: זאת אומרת הם מגיעים לפה ועושים את כל התהליך, וגם ישנים, תיכף נראה את גינת הקיץ שלהם שם למעלה בשומרה.
<נתן איתן: תדמיינו, מביאים את הענבים לפה, הנשים במקווה מיטהרות, דורכות פה את הענבים, הענבים יורדים לבריכת הניקוז, שם מסננת סירה קוצנית, מכסים את זה ארבעה ימים, אחרי זה לוקחים את הכד שעליו אנחנו מדברים, מה אנחנו אומרים?
<נתן איתן: מסמנים את הכד, מה שבתוכו.
<איריס גולן: כן, אל תסתכל בקנקן, אלא במה שבתוכו.
<נתן איתן: ממלאים את היין ומכניסים אותו לאזור מוצל.
<נתן איתן: כחובב יין, היה לנו לפני שבוע כנס - - - והיו שם שאלות מאוד מעניינות, איך משמרים יין, הרי היין לא יכול להישמר לכן אחרי ארבעה-ימים צריך לשתות, היו להם כל מיני דרכים.
<נתן איתן: אי אפשר לשחזר את טעם היין של פעם, כנראה הענבים של היום הם לא הענבים של פעם.
<איריס גולן: אבל יש דבר נחמד, שדרך כל מיני סיפורים ומשניות אנחנו רואים שגם יין שקצת התקלקל לא נזרק, עדיין היו מצילים אותו - - - העיקר שאפשר עוד היה להציל אותו.
<איריס גולן: עוד משהו נחמד.
<איריס גולן: הסיפור של בת הקיסר, עוד אגדה שמסופרת אצל החכמים.
<איריס גולן: בת הקיסר ניגשת אל ר' יהושע ואומרת לו, 'אתה כל כך חכם, היועץ הכי חשוב של אבי הקיסר, אבל לא משהו, איך אומרים?
<איריס גולן: אתה לא נראה מי יודע מה מרשים', אז הוא מחליט ככה להראות לה מה זה.
<איריס גולן: הוא אומר לה, 'תגידי, אביך הקיסר, איך הוא שומר את היין שלו?' היא אומרת לו, 'בקנקני חרס, מה זאת אומרת?
<איריס גולן: ' הוא אומר לה, 'מה, כולם שומרים בקנקני חרס וגם אתם?
<איריס גולן: ' אז היא אומרת לה 'אז במה ניתן?
<איריס גולן: ' 'בקנקנים של בדולח, של כסף וזהב'.
<איריס גולן: היא הולכת למטבח ומצווה שאת כל היין יעבירו לקנקני זהב וכסף.
<איריס גולן: יום אחד עורכים משתה, מוציאים את הקנקנים וכמובן היין החמיץ ומתקלקל, הקיסר משתולל, רוצה לדעת למה זה קרה, אומרת, 'זה לא אני, זה הוא אמר לי'.
<איריס גולן: מביאים את אותו חכם, אז הוא מספר את כל הסיפור.
<איריס גולן: ושוב, המסר שיוצא מזה, אל תסתכל בקנקן אלא במה שיש בתוכו, שוב אנחנו יכולים לראות איך שכל הסיפורים האלה באו מתוך המציאות, מתוך הריאליה, מתוך חיי יום יום.
<איריס גולן: עוד מילה אחת נחמדה.
<איריס גולן: היינו בבית בד, ושם ראינו איך מרסקים את הזיתים באבן המפרכה, עבודת פרך.
<איריס גולן: אנחנו רוצים לרסק את הכול, כולל החרצנים, כי גם בהם יש שמן שאסור שיילך לאיבוד.
<איריס גולן: בענבים זה בדיוק ההיפך.
<איריס גולן: עליהם אנחנו נדרוך בעדינות עם כפות הרגליים, כדי לא לפגוע בחרצן שבתוכו יש מרירות ושחס וחלילה לא נקלקל את כל היבול ואת כל המיץ.
<איריס גולן: גם הענבים, הענבים גדלים בזנים שונים, ירוקים, לבנים, אדומים, ככה דברים שונים.
<איריס גולן: אצל הזיתים לא, כולם מתחילים ירוקים, לא משנה איזה זן, כולם מתחילים ירוקים על העץ, ככל שהזמן עובר הם משנים צבע לשחור וסגול.
<איריס גולן: והנה עוד כל מיני דוגמאות קטנות, כשמראים את זה למשפחות, לאנשים, נפתחות להם העיניים, הם היו בטוחים, חיו שנים בתחושה מהסופר שיש כזה וכזה, ופתאום הם רואים שבעצם בטבע הדברים הולכים בקצב משלהם.
<נתן איתן: ניתן להם את משל הכרם של ישעיהו.
<דובי שמיר: 60% הולך לשכר, כאשר מ-10 מיליון שקלים הללו 63% הכנסות עצמיות שלנו, כשאני אומר הכנסות עצמיות זה גם הכנסה ממבקרים, זה גם הזכיינים השונים שעובדים כאן, ו-30%-35% מהמדינה, מממשלת ישראל, שהמקור הזה מתחלק לשלושה חלקים, כמו שאמרנו, משרד החינוך הוא הגדול ביותר.
<דובי שמיר: כל התקציב עומד על 3 מיליון שקלים, אז ממשרד החינוך הסיוע הוא 1.5 מיליון שקלים וגם זה בהמון המון הקזת דם, זאת המילה.
<דובי שמיר: מאוד קשה לנו לעבוד מול מינהל חברה ונוער וכו' וכו', עד שאנחנו משיגים את הכספים, הכספים לא מגיעים בזמן, ההליך לא פשוט.
<דובי שמיר: לאחר מכן משרד החקלאות.
<דובי שמיר: ב-2010 חוקק חוק הגנים הבוטניים.
<דובי שמיר: אנחנו אחד משישה גנים בוטניים במדינת ישראל, גבעת רם, האוניברסיטה בתל אביב, הר הצופים ואנחנו.
<דובי שמיר: אנחנו מקום שלישי, רק לסבר את האוזן, בשנת 2010 - - -
עמרם מצנע: וזה במשרד החקלאות?
<דובי שמיר: במשרד החקלאות הוקמה מועצת הגנים הבוטניים, יחידת סמך בתוך משרד החקלאות.
<דובי שמיר: רק לסבר את האוזן, משנת 2010, עם חיקוק החוק, התקציב שלנו עמד על 1,117,000 שקלים, השנה אנחנו אולי נגרד את ה-260,000 שקל ונגיד המון תודה.
<דובי שמיר: לא פשוט.
<דובי שמיר: שני הדברים הללו הם על בסיס תקנות שקיימות, משרד התיירות מסייע לנו דרך החמ"ת, חברה ממשלתית לתיירות.
עמרם מצנע: במבנים?
<דובי שמיר: בפיתוח, בפרויקטים של פיתוח שאנחנו מציבים בתחילת השנה.
<דובי שמיר: גם עם זה היה לנו השנה, בשנת 20103, פלונטר לא פשוט.
<דובי שמיר: אנחנו חלק מתכנית מורשת אצל ראובן פינסקי, של משרד ראש הממשלה.
<דובי שמיר: ייתנו לנו את זה, אנחנו עוד לא התחלנו את הפרויקט, זה פרויקט מאוד גדול של 15 מיליון שקלים, בימים אלה אנחנו מגבשים אותו, מה תהיה האטרקציה התיירותית בנאות קדומים?
<דובי שמיר: אנחנו הולכים לעשות דגם דומה למגדל דוד, בית שאן, איזה שהוא מיצג אור קולי כאן בנאות קדומים ואצל ראובן פינסקי במשרד ראש הממשלה יש לנו 5 מיליון שקלים, אנחנו מחפשים היום שותפים לפרויקט הזה, שזה גם JNF, קק"ל וכו' וכו', אנחנו עובדים על זה בימים אלה.
<דובי שמיר: משרד התיירות אמר לנו, 'אתם כבר רשומים במשרד ראש הממשלה, פרויקט מורשת, 5 מיליון שקלים, אם נצליח אולי עוד שנה להיסגר מה אנחנו רוצים להתחיל לבנות זה יהיה טוב, אבל אנחנו בינתיים לא מעבירים לכם את הכסף של 2013'.
<דובי שמיר: ב-2012 קיבלנו 980,000 שקל, מיליון שקלים ממשרד התיירות, שהשנה, 2013, לא הגיעו בגלל הסיבה הזו.
<דובי שמיר: פתרנו את זה בחודשים האחרונים.
<דובי שמיר: כל דבר זה מלחמה מול החמ"ת, מול משרד התיירות, לא פשוט.
עמרם מצנע: אבל זה בטח כסף מחמ"ת שהוא לא לשוטף.
<דובי שמיר: הוא לא לשוטף, הוא לפיתוח.
<דובי שמיר: אתה מגדיר בתחילת השנה, מגיש תכנית פיתוח ובהנחה שהיא מאושרת אתה מתחיל להגיש - - -
<נתן איתן: זה לא נותן לנו כסף לשכר.
<דובי שמיר: אתה צריך להגיש.
<דובי שמיר: אם החוזה הוא על מיליון שקלים, זה מאטצ'ינג 50%, צריך להגיש חשבוניות ב-2 מיליון שקלים על מנת לקבל את המיליון שקלים.
<נתן איתן: מכל חשבון שאתה מגיש אתה מקבל 50%.
<דובי שמיר: נכון, ויש פעימות.
<דובי שמיר: במהלך השנה אתה אוסף סכום כסף, מעביר, אחרי חודשיים מקבל לחשבון הבנק.
<דובי שמיר: אלה שלושת המקורות העיקריים, טיפה טיפה תרומות, לא מספיק, סביב חצי מיליון שקלים בשנה תרומות, לא מספיק.
<דובי שמיר: והנה הגענו, אנחנו מגרדים מלמטה את ה-10 מיליון שקלים.
<דובי שמיר: העלויות פה מאוד כבדות, להחזיק 2,500 דונם זה דבר מורכב.
<דובי שמיר: כל מה שאתם רואים פה מצריך השקיה, מצריך חשמל.
<דובי שמיר: נאות קדומים אינה טבעית, אנחנו הולכים פה ונוטים לחשוב שוואו, זה היה פה עשרות שנים, שום דבר, כל מה שראיתם היום הוא דבר שנשתל, הוא על ידי אדם.
<נתן איתן: נכנס שלמה, שמלווה את השמורה 30 שנה, היום הוא המשנה.
<נתן איתן: הוא היה מנכ"ל הרבה שנים, הוא איש השטח שלנו.
<נתן איתן: מושבניק לשעבר, היום איש אלקנה.
<דובי שמיר: אז זה בגדול.
<דובי שמיר: העלויות הן כבדות, הן כוח האדם, סביב 6 מיליון שקלים בשנה, לאחר מכן התחזוקה השוטפת, מטרקטורים, דלקים לטרקטורים, כל הפיתוח פה צורך משאבים רבים, טיפה שיווק, והנה הסתיימו להם 10 מיליון שקלים.
<דובי שמיר: בחודשיים-שלושה האחרונים, דרך אגב הרבה הרבה בגלל אותם מאבקים של המיליון שקלים שדיברנו עליהם בתחילת הסיור, אני יכול לומר שבחודשיים האחרונים אנחנו לא משלמים משכורות בזמן ומנסים ממש לגרד מהיקב ומהגורן כספים בהמון צורות, על מנת לנסות לשרוד.
<דובי שמיר: זה המצב נכון להיום.
<דובי שמיר: אנחנו אופטימיים, עובדים בהמון חזיתות על מנת לקדם את זה .
<דובי שמיר: עוד פעם, אני חוזר לתחילת הסיור שלנו, חמש שנים ההסכם הזה מול עוזי דיין, זה אצלכם, נתתי לסופיה, זה פרוטוקול חתום בין עוזי דיין לבין שמשון שושני עבד ופעל, עד שהגיעה דלית שטאובר, גם את זה צירפתי לך למסמכים, וכשהיא אמרה 'מתחלף לי שר בשנה הקרובה', אנחנו מדברים על נובמבר 2012, הבחירות היו בינואר 2013, 'אני לא מעבירה עכשיו את המיליון שקלים, יגיע שר חדש ואני אחליט מה אני עושה עם ה - - - הוא כבר יחליט מה קורה עם המיליון שקלים האלה'.
<דובי שמיר: זה ניתן.
<דובי שמיר: זה בדף, זה רשום והגשתי לכם את זה.
<דובי שמיר: זה מיליון שקלים שכל שנה עברו ועוד פעם נאות קדומים קיבלה שם את האחוז המגיע לה על פי התקנה, סביב ה-65%-70%.
עמרם מצנע: מהמיליון?
<דובי שמיר: מהמיליון, בדיוק.
<דובי שמיר: בלי קשר, וגם זה אצלכם, יש פשוט גרף שממחיש את זה נורא יפה, הראיתי את זה לסופיה, אנחנו מדברים על 8 ו-12 מיליון שקלים, בסיס התקציב צנח, לא כל הקומבינות הללו שאנחנו מנסים עכשיו להעביר וכו' וכו', התקציב במהותו ירד.
<נתן איתן: אסטרטגית גוף כזה או מוסד כזה או חברה כזאת לא יכול להחזיק את עצמו, אלא אם כן הוא יתבזה ויירד לדברים שיש מתנגדים, זה לעשות את הפעילויות שאנחנו בולעים, זה חתונות וגם הם לא נותנים הכנסה.
<נתן איתן: זאת אומרת גוף כזה שלא נתמך על ידי הממלכה בסכום, אני מדבר על סכום מינימלי של 2-3 מיליון שקל, ולו רק דקלרטיבית להגיד שחשוב שיהיה כזה דבר במדינת ישראל, וראיתם את ההצגה וראיתם את החשיבות.
<נתן איתן: אני מקווה שהצלחנו לתת לכם טעימה.
<נתן איתן: שוב, מתוך 2,500 עשינו מקטע מאוד קטן ובהזדמנות הזו גם להגיד תודה לאיריס.
<נתן איתן: בלי התמיכה הזאת אין למקום הזה יכולת להתקיים, אני אומר את זה אחרי שבעה חודשים של למידה, אבל עם הרבה מאוד צלקות של קודמיי פה.
עמרם מצנע: זה ברור, אבל יחד עם זאת אתם מסתכלים פני עתיד, אתם מוכרחים לפתח לכם מקורות הכנסה משלכם, ככל שאפשר.
עמרם מצנע: כי הלחצים האלה יהיו כל הזמן.
<יהודית גידלי: המורים שהיו בעבר, הם עדיין קיימים?
<דובי שמיר: לא, פוטרו.
<דובי שמיר: ב-2008.
<דובי שמיר: זה היה הדיל.
<דובי שמיר: הדיל היה שאנחנו מפטרים את המורים, אני לא הייתי פה אז, מי שניהל את התהליך זה שלמה, הוא יכול להרחיב בעניין הזה, אנחנו מפטרים את המורים ובתמורה לכך מקבלים מיליון שקלים לתקנה.
<יהודית גידלי: אבל כל הרעיון, אם אני הבנתי בזמנו נכון, שהכסף ניתן עבור המורים ואם המורים אינם - - -
<דובי שמיר: לא, אבל המורים הם כוח אדם - - -
<שלמה טטלבוים: הסיפור היה כזה, הם טענו שזה לא שוויוני, יש תקנה, לנאות קדומים יש גם מורים ואחרים לא מקבלים מורים ולכן זה לא שוויוני מול הגופים האחרים.
<שלמה טטלבוים: אז הם אמרו ניקח ת המורים, נשים את עלות המורים בתקנה ואז זה יתחלק שוויוני, כי הם לא רצו לקצץ את הכסף של התקנה, הם רצו פשוט להפוך את זה לשוויוני.
<יהודית גידלי: בהנחה שאתם ממשיכים להעסיק את המורים?
<שלמה טטלבוים: זה לא משנה אם אתה מעסיק את המורה הזה או שאתה לוקח במקומו מישהו אחר.
<שלמה טטלבוים: שלושה מהמורים, אנחנו עדיין מעסיקים אותם.
<שלמה טטלבוים: אגב, גם זה לא הסכימו, שנעסיק אותם בהתחלה, כי גמלאי של משרד החינוך שעזב לא יכול לעבוד במוסד שנתמך על ידי משרד החינוך.
<שלמה טטלבוים: זה היה סיפור, סאגה אחרת.
עמרם מצנע: הוא יכול, רק מורידים לו מס גבוה מאוד.
<שלמה טטלבוים: לא, הוא לא יכול.
<יהודית גידלי: לא, לא מוכנים להעסיק אותו בכלל.
<שלמה טטלבוים: לכן אנחנו מרגישים גם קצת, לא רוצה להגיד מרומים, כי אנחנו לא ברמה הזאת, אבל אמרו שלא רוצים לקצץ בתקנה, רק לעשות את זה שוויוני, בסוף עשו את זה שוויוני וקיצצו אותנו.
<שלמה טטלבוים: זאת אומרת הפסיקו להוסיף את המיליון שקל האלה.
<שלמה טטלבוים: זה היה הסיפור.
<שלמה טטלבוים: שלושה מורים אנחנו ממשיכים להעסיק מאז.
<יהודית גידלי: כמה היו קודם?
<שלמה טטלבוים: זה התחיל מ-15, זה ירד ל-12, אבל כשהחליטו לסגור את בית הספר היו 10.
עמרם מצנע: זה מהלך שנעשה בהרבה מקומות בארץ.
עמרם מצנע: זאת אומרת זה דבר מעניין, הלוא יש פה איזה מין תהליך, נתנו סמלי מוסד לכל מיני גופים שהם לא בתי ספר, כדי באמת לבצע שם את הפעילות, אבל מה שקרה, הגופים האלה גם קיבלו מורים שהמדינה שילמה את שכרם וגם גבו כסף מבית ספר שבא לקבל את ההדרכה מהמורים האלה.
עמרם מצנע: אז הם אמרו שיש פה כפילות ויש פה בעיות.
עמרם מצנע: זה נכון שבשלב הבא, למרות שמישהו בטח התחייב שזה יהיה מאוזן - - - בקיצוץ תקציב או בשינוי סדרי עדיפויות, זה - - -
<דובי שמיר: זה דבר ראשון שייקחו.
עמרם מצנע: כן, זה נכון, אני מכיר כמה מוסדות כאלה.
עמרם מצנע: אבל עוד פעם אני אומר, בצד המאבק, ואנחנו נשתדל כמובן לעזור לכם ביכולת הזו שלכם לקבל את ההשתתפות האלמנטארית, חייבים לחשוב פה בגדול ולטווח ארוך על מנופים כלכליים עצמאיים.
עמרם מצנע: מיקומכם במרכז הארץ יכול בהחלט ל - - -
<נתן איתן: אני לא הרחבתי, כי אני לא רוצה לשים את הדגש, אבל אתה צודק.
<נתן איתן: יש פה יוזמה, אחת הרחבתי, על לקחת איזה שותף אסטרטגי כמו קק"ל ואנחנו במשא ומתן, ויש לנו סיפור אחר - - -
עמרם מצנע: זה הכי טוב, כי הם - - -
<נתן איתן: נכון, אבל יש לנו גם סיפור אחר שאנחנו נמצאים בעיצומו.
<נתן איתן: אנחנו התקשרנו לאיזה זכיין, איש עסקים שרוצה להקים פה מתקן שבו יהיה גם כמו בית ספר שדה, עם מרכז מבקרים מסוים, והוא ינהל את העסק וייתן אחוזים.
<נתן איתן: אנחנו תקועים עכשיו בקרב סטטוטורי מאוד מורכב.
עמרם מצנע: זו בעיה.
עמרם מצנע: אני מכיר את זה.
עמרם מצנע: בירוחם אני בונה מלון עכשיו שהבעלות שלו זו עמותה.
עמרם מצנע: זו בעיה, אתה חייב לשמור לך יותר מ-50% - - -
<נתן איתן: אז אני אומר, הקמנו חברה משותפת, יש לנו 50% מהמניות - - -
עמרם מצנע: יותר מ-50%.
<נתן איתן: אני לא יודע אם יש לנו, אבל - - -
עמרם מצנע: יש פה כמה בעיות שהן קשות מאוד לפתרון.
<שלמה טטלבוים: הבעיה הזאת לא עלתה, אנחנו לא שם בבעיה הזאת.
עמרם מצנע: כן, אבל תגיעו לזה, אתם חברה שלא למטרות רווח.
<דובי שמיר: דווקא הכול מול רשם החברות והדברים האלה עוברים ניהול תקין מיום ההקמה של זה, זה הוקם ב-2008.
<דובי שמיר: יש לנו בעיות אחרות לא פשוטות, אבל דווקא בזה זה בסדר.
<דובי שמיר: היה לנו שם, נתן אמר, לגבי אחוזים, אחד הדברים של עמותה, שהוא אינו יכול לקבל רווח כאחוזים, אלא כסכום קבוע, מאותה חברה משותפת שהוקמה, כי אתה כאילו שותף עסקי.
<דובי שמיר: אז אלה תמורות קבועות מדי חודש.
<שלמה טטלבוים: אתה לא יכול להישאר מלכ"ר.
עמרם מצנע: לא, מלכ"ר יכול להקים חברה למטרות רווח, אבל הוא חייב להיות ביותר מ-50% מהבעלות על החברה ויש לזה מנגנון איך מושכים משם רווחים.
<שלמה טטלבוים: לא העברנו את הבעלות על הקרקע, זאת אומרת אנחנו עדיין הבעלים של הקרקע.
<שלמה טטלבוים: גם החברה הזאת, הקמנו חברה משותפת לנאות קדומים ולהם.
<שלמה טטלבוים: אנחנו הרי חברה ללא הון מניות, כך שזה בכלל לא הגיע הסיפור הזה ל - - -
<נתן איתן: אבל מי שתוקע אותנו דווקא, באופן פרדוקסלי, אני אומר את זה כי זה סיפור, סיפרתי לכם על הפרוזדור האקולוגי, החברה להגנת הטבע, שמתנגדת שנקים, למרות שלה יש בתי ספר שדה ממירון ועד - - -
עמרם מצנע: אני רציתי לומר לך שאחד הדברים, אני לא יודע אם בית ספר שדה, כי בית ספר שדה אתם בכל מקרה - - -
<נתן איתן: פרויקט אחסון.
עמרם מצנע: מה שנקרא חניון לילה.
עמרם מצנע: חניון לילה שבו אתה יכול להביא בתי ספר, תנועות נוער.
<נתן איתן: אז הם מתנגדים לזה והם טוענים שהייתה להם טעות שהם בנו בזמנו ואנחנו בפייט משפטי.
עמרם מצנע: אבל איזה מעמד יש להם?
<יהודית גידלי: מה ההתנגדות?
<נתן איתן: ההתנגדות האידיאולוגית שלהם, אחת, כי אנחנו פוגעים, בלילה יהיו אורות ונפגע בבעלי חיים וזה מסדרון אקולוגי ואם נבנה פה מתקן לינה, זה יפגע בחיות הבר.
<נתן איתן: יש להם סיפור שלהם.
<דובי שמיר: אנחנו מנהלים את זה כבר למעלה משמונה שנים, זה היה בוועדה הארצית לתכנון ובנייה, חזר לוועדה המקומית.
<יהודית גידלי: למה באפריקה אפשר לבנות בתי מלון בתוך שמורות טבע ופה לא?
עמרם מצנע: זה לא רק באפריקה.
עמרם מצנע: לחברה להגנת הטבע יש חניון לילה כזה ליד בית אורן, בתוך גן לאומי.
עמרם מצנע: יש לה במכתש הענק ברמון.
<דובי שמיר: יש 16 בתי ספר שדה במדינת ישראל שכולם, כולם כולם, נמצאים בתוך שמורות טבע.
<דובי שמיר: אחת הבעיות שלנו, בתב"ע שלנו, שההגדרה לעניין היא פנימייה ולא אכסניה.
<דובי שמיר: יש לזה משמעות גדולה מבחינת - - -
<נתן איתן: הם נתלו בנימוק הזה.
<דובי שמיר: הם נתלו בנימוק הזה שפנימייה זה מוסד חינוך, לצורך לינות חד יומיות לתלמידים וכו' וכו' ואנחנו רוצים שזה יהיה לכל דכפין, מתקן תיירותי, שגם תיירים משדה התעופה יוכלו לבוא ולהיות כאן.
<דובי שמיר: זה חלק מהטיעונים שלהם.
<דובי שמיר: בנוסף לכל הטיעונים האקולוגיים שהם מבחינתנו - - -