GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הדסה בן לולו: אם היינו מסיימים בשעה סבירה והיינו מקצים שעות נוספות לילדים שבאמת זקוקים לזה, זה היה נכון.
<הדסה בן לולו: דרך אגב, יום הלימודים בגן הילדים מועשר מאוד-מאוד-מאוד.
<הדסה בן לולו: ילד יוצא עם, באמת, אני חושבת שהם מקבלים מתנה הכי גדולה בעולם בגן.
<הדסה בן לולו: ויום ארוך יותר הוא לאו דווקא כזה - - -
עמרם מצנע: כמה ילדים בגן שלך?
<הדסה בן לולו: 34.
עמרם מצנע: 34.
עמרם מצנע: כמעט מלא.
עמרם מצנע: ואת עם סייעת אחת?
<הדסה בן לולו: כן.
עמרם מצנע: אבל אצלך כולם בטח – ארבע זה כבר גמולים, לא?
<הדסה בן לולו: נכון.
עמרם מצנע: כן, בבקשה, את התחלת, תמשיכי.
<יהודית גידלי: שם בבקשה.
<זיוה יצחק: שמי זיוה ואני גננת מירושלים.
<זיוה יצחק: כבר במקצוע הזה 33 שנים, כך שיש לי המון-המון ניסיון גם לפני הוועדה וגם - - - שלוש השנים האחרונות.
<זיוה יצחק: אני חושבת שהעקב אכילס בחינוך כאן ובכלל זה מספר הילדים מול מספר המבוגרים, בהתאם למקצועיות של אנשי המקצוע שנכנסים לגן.
<זיוה יצחק: ואם נחשוב על המשוואה הזאת, יש לכל אחת מאיתנו כאן מה להגיד.
<זיוה יצחק: גם למקצוע, שאנשים נכנסים לא מקצועיים לגן כתגבור לגילאי שלוש-ארבע.
<זיוה יצחק: גם שאני רואה לפעמים את עצמי מדריכה את האיש המתגבר, ויש לי עוד ילד נוסף בגן.
<זיוה יצחק: וגם מבחינת הצרכים השונים של ילדים בני שלוש לעומת ילדים בני ארבע, שהם צרכים שונים לחלוטין.
<זיוה יצחק: במיוחד בתחילת שנה, כשהם באים מגנים פרטיים, עם 24 ילדים בקבוצה, עם ארבעה מבוגרים.
<זיוה יצחק: הם נכנסים לכיתת גן עם 35 ילדים, עם שני מבוגרים.
<זיוה יצחק: הגמילה שכולם מדברים עליה זה לא רק גמילה פיזית.
<זיוה יצחק: אני נהנית להחליף לילדים.
<זיוה יצחק: אני נהנית בקשר הזה של ההחלפה.
<זיוה יצחק: אבל זה לא שם.
<זיוה יצחק: ילד בגיל שלוש צריך הגנה, צריך ביטחון, צריך ליצור אמון.
<זיוה יצחק: לפעמים אני נקרעת בין להחליף בשירותים, לבין ילד תוקפן, לבין ילד שצריך שאני אשרוך לו את הנעליים, לבין ילד שמטפס על הסולם ועדיין לא רגיל לחוקים של הגן ולא יודע מה קורה.
<זיוה יצחק: אתה נקרע בין כל כך הרבה דברים שאתה לא הופך להיות ממוקד, ממוקד עניין.
<זיוה יצחק: התכניות של משרד החינוך, שנותנים לנו תכניות נפלאות, ממקצעים אותנו, יש לנו השתלמויות טובות, יש לנו - - - מסייע, נפלא, שאנחנו יכולים לגשת אליו, זה עדיין לא מספיק בשטח.
<זיוה יצחק: זה עדיין לא מספיק - - -
עמרם מצנע: מה, למה את מתכוונת, גורמים לא מקצועיים שנכנסים לגן?
<זיוה יצחק: למשל, החליטו בעיריית ירושלים להכניס בנות שירות לגנים.
עמרם מצנע: כשלישית.
<זיוה יצחק: כשלישית.
<זיוה יצחק: שהם לא הכשירו אותן, ולא עברו הדרכה כלשהי.
<זיוה יצחק: למשל; בצהרון, אצלנו, בגן, ביום לימודים ארוך, יש אנשים שלא עברו בכלל הכשרה חינוכית והם מנהלים את הצהרון, וזה השעות הכי-הכי קשות.
<זיוה יצחק: אז למי אנחנו נותנים מענה?
<זיוה יצחק: ההורים מרוצים.
<זיוה יצחק: השאלה אם מערכת החינוך נותנת מענה להורים או מענה לצרכים של הילדים.
<זיוה יצחק: ואני לוקחת את הפירמידה שלך והופכת אותה, ואני אומרת: הבסיס זה הגיל הרך.
<זיוה יצחק: זה היסוד.
<זיוה יצחק: בואו ניתן את זה כאן.
<זיוה יצחק: ואם ניתן את זה נכון, ואני צועקת כל שנה בכל השתלמות: בואו נצמצם את הכיתות.
<זיוה יצחק: בואו נצמצם את הכיתות.
<זיוה יצחק: ואז כל ענייני הגמילה, והבכי, והפחד והחרדה ילכו ויתמעטו, ונוכל לתת יחס אישי לכל ילד, ולקדם אותו, וניצור אצלו ביטחון למבוגר אחראי בתוך עם ישראל, בתוך כל המדינה הנפלאה הזאת שיש לנו.
<זיוה יצחק: ואני חושבת שאם נעשה את זה שם, המערך ישתנה לגמרי.
<דורון יניב: בוקר טוב.
עמרם מצנע: כן, קצת נסתכל שמאלה.
<דורון יניב: כן.
<דורון יניב: דורון יניב, גנן בכפר סבא.
<דורון יניב: הגברת סימה חדד קיבלה אותי לעבודה.
מסעוד גנאים: גנן.
מסעוד גנאים: אין הרבה.
<דורון יניב: גנן.
<דורון יניב: גנן בגן בכפר סבא.
מסעוד גנאים: כמעט אין כאלה.
<דורון יניב: גילאי שלוש-ארבע.
<דורון יניב: לקראת הפגישה הזאת ביקשתי מגננות כפר סבא לשלוח מייל, לשלוח לי מיילים לגבי דעתן בתחום מכיוון שאני מייצג אותן, לא רק את עצמי.
<דורון יניב: וככה ריכזתי כמה דברים שהן כתבו.
<דורון יניב: ייתכן שחלק מהחברות חזרו.
<דורון יניב: באמת עולה העניין של הרבה ילדים צעירים שלא גמולים.
<דורון יניב: בגן שיש בו רק אנשי צוות, אז בעיקר בתחילת השנה הצוות - - -
עמרם מצנע: בכפר סבא העירייה מצאה איזה פיתרון לאדם שלישי או ש-?
<דורון יניב: לרוב לא.
<דורון יניב: לא.
<דורון יניב: זאת אומרת, אם גננת אולי ספציפית ביקשה, אבל בעיקרון לא.
<דורון יניב: לא שמעתי שיש.
<דורון יניב: להיפך, הגננות כותבות לי שבעיקר בתחילת השנה איש אחד מנוטרל, איש צוות אחד מנוטרל למען הנושא הטיפולי בילדים הצעירים.
<דורון יניב: עולה העניין מחלק מהגננות של באמת חוסר בשלות.
<דורון יניב: הם מגיעים עדיין לגן כשהם לא בשלים עדיין לגן עירייה והם עייפים מאוד, נרדמים מוקדם.
<דורון יניב: חוסר זמינות של המבוגרים למענה, שהילדים הצעירים באמת צריכים יותר חיבוק, יותר הכלה, יותר עניין טיפולי.
<דורון יניב: בגלל הנושא של הצרכים וכל הילדים בגן אז הצוות פחות זמין לנושא של הצרכים האמיתיים של ילדים צעירים בני פחות משלוש.
<דורון יניב: הם באים בני פחות משלוש.
<דורון יניב: כל הנושא של הקניית כישורי חיים: הנושא של שירותים, היגיינה, התלבשות, אכילה נכונה – זה דברים שהצוות מתעסק בהם, וזה לפעמים על חשבון השכבה היותר בוגרת.
<דורון יניב: הן מדברות על פער גדול בין בוגרים לצעירים מבחינת שפה, בעיקר מבחינה רגשית.
<דורון יניב: יותר קשה להם לקבל את חוקי הגן, את סדר היום, את הגבולות.
<דורון יניב: הרבה ילדים עסוקים בעצמם, בחיפוש שליטה.
<דורון יניב: הם פחות זמינים לקבל את הנושא של גבולות - - -
עמרם מצנע: איזה גיל הגן שלך?
<דורון יניב: שלוש-ארבע.
<דורון יניב: אבל הגיעו גם שנתיים ותשעה חודשים, שנתיים ושמונה חודשים.
<קריאה: כי את השנתיים ושמונה חודשים בשנה שעברה לא - - - שנתיים ועשרה חודשים.
<קריאה: השנה זה - - -
<קריאה: שנתיים ותשעה חודשים, ילידי דצמבר.
<זיוה יצחק: בשנה הבאה שנתיים ושמונה חודשים - - -.
<זיוה יצחק: בשנה הבאה - - - שנתיים ושמונה חודשים.
<דורון יניב: אדוני היושב ראש, הנושא החברתי, שמאוד מושם דגש בגנים בגילאים האלה, החבר'ה הצעירים פחות פתוחים אליו.
<דורון יניב: ושוב, פערים גדולים.
<דורון יניב: יש גננות שלא הורגלו לעבוד בשכבה הצעירה.
<דורון יניב: דיברו פה על התגבור שלא מיומן, אבל הרבה גננות לא מתורגלות בעצמן לעבוד בשכבה הצעירה, ואיפשהו אולי כאן יוצא קצת שכרם של הילדים בהפסדם: אם הגננות, מצד אחד, לא זמינות; מצד שני, עסוקות בטיפול; מצד שלישי, לפעמים ילדים מורכבים בגן בלי קשר לגיל.
עמרם מצנע: קרה לך שהורים במהלך השנה הוציאו את הילדים והחזירו אותם לגנים פרטיים?
<דורון יניב: אבל קרו לי מקרים שבתחילת שנה הורים אומרים שבגן הפרטי היה ככה, בגן הפרטי היה יותר חיבוק וזה.
<דורון יניב: טוב, לזה מתרגלים בהמשך.
<דורון יניב: אבל באיזשהו מקום, מהתגובות של הגננות אני מגיע למסקנה שהילדים הקטנים שצריכים את החיבוק, צריכים את ההכלה, צריכים את הזמינות הגדולה, יוצא שכרם בהפסדם, בסופו של דבר, הרבה פעמים.
<דורון יניב: תראה, יש גם יתרונות.
<דורון יניב: כמובן שחינוך חינם נותן לכולם הזדמנות שווה, ובהחלט במקומות שאתה הזכרת, שאתה היית ראש עיר בהם.
<דורון יניב: לא ייתכן - - -
עמרם מצנע: למרות שאתם יודעים שמבחינה מסוימת לא הצטמצמו הפערים, כי בפריפריה הגנים מגיל שלוש כבר מתקופה ארוכה.
עמרם מצנע: ומה שקרה בחוק הזה שדווקא היישובים היותר מבוססים נכנסו לתחום הזה, והפערים כתוצאה מזה לא קטנו.
מסעוד גנאים: אשכולות יותר גבוהים.
<דורון יניב: לא, להיפך, אני רואה הרבה פערים.
<דורון יניב: למשל, יש גנים בכפר סבא שממוקמים באזורים כאלה שגם ככה יש פערים סוציו-אקונומיים, פערים תרבותיים, פערים שפתיים, ועכשיו גם נוצר פער גילאי שזה עוד יותר מקשה, בעיקר על שני אנשי צוות שזה העקב אכילס פה.
<זיוה יצחק: נכון.
<דורון יניב: שוב, מבחינת יתרונות ישנם בין כל אלה גם ילדים צעירים שיכולים להסתגל, וכמובן שהנושא של השוויון, של החינוך השוויוני, והנושא של יצירת קבוצות הטרוגניות, והחשיפה שלהם לתכניות הנהדרות של משרד החינוך כבר מגיל כזה, כמובן שהיא בבחינת יתרון, אבל שוב, הזמינות של הצוות לא תמיד - - -
עמרם מצנע: כמה ילדים אצלך בגן?
<דורון יניב: השנה זו השנה הראשונה שיש לי 26 ילדים.
<דורון יניב: כנראה שפשוט כי יש הרבה גני - - - בכפר סבא, אז אני מניח שהרבה הלכו לגני - - -
מסעוד גנאים: אז לפני זה היה פחות.
<יהודית גידלי: ועד איזו שעה אצלכם?
<דורון יניב: אנחנו גן עד 14:00.
<דורון יניב: אבל ברוב אנחנו 35 ילדים.
<דורון יניב: רוצים לבוא אלינו.
<דורון יניב: אבל שאלתי את הגננות מה דעתן על, איזה פתרונות אפשר להציע, כי אנחנו לא נשנה - - - את המצב הזה, אבל איך אפשר.
<דורון יניב: אז, קודם כל, באמת עיבוי הצוות לפחות לחלק מהשעות, מאוד-מאוד חשוב – מה שהחברה פה העלתה; הדרכה ומקצוע של אנשי הצוות הקיימים לאוכלוסייה הצעירה, סייעות וגננות, שפחות מיומנות ופחות אולי סבלניות לעבוד עם גילאים כאלה.
<דורון יניב: כי מהמתוסכלות של הרבה גננות ששלחו לי במייל אני רואה שחסרה אולי קצת מיומנות לעבוד עם גילאים כאלה, כי הן לא הורגלו רוב השנים; סייעת נוספת כמובן תעזור; אולי גם עבודה רגשית עם הגננות; הקטנת מספר הילדים בגן זה must, ושוב, הגן שלי השנה הוא אחר אבל אני מייצג את הכלל בכפר סבא.
<דורון יניב: הקטנת מספר הילדים זה מאוד עוזר.
<דורון יניב: אני רואה את זה השנה; וכמובן שיש דברים שהגננת עצמה יכולה לעשות: הגמשת סדר היום, יצירת קבוצות מתאימות.
<דורון יניב: אבל היא צריכה גם את התנאים לעשות את זה.
<אורית לובטקין: שלום.
<אורית לובטקין: אני אורית, ואני גננת ממודיעין.
<אורית לובטקין: כל הגן שלי הוא גילאי שלוש.
<אורית לובטקין: השנה יש לנו 27 ילדים.
<אורית לובטקין: מודיעין לא הוסיפה כוח אדם לגנים אבל עשתה מאמץ מאוד גדול להקטין את מספר הילדים בגן.
<אורית לובטקין: זה עדיין מאוד-מאוד-מאוד קשה.
<אורית לובטקין: למרות שאני מברכת על ההחלטה של הוועדה הזאת, כי אני חושבת שזה בהחלט נותן סיכוי להצלחה יותר גדולה לילדים.
<אורית לובטקין: גם במודיעין יש אנשים מעוטי יכולת.
<אורית לובטקין: אני אישית מכירה כמה אנשים שבזכות זה שזה בחינם הילד שלהם מבקר במערכת אחרת, הוא היה בבית, וזה מאוד-מאוד משמעותי בעיניי.
<אורית לובטקין: בזכות זה שילדים נכנסים בגיל מאוד צעיר אפשר לאתר אותם יותר מוקדם, אפשר להתחיל לטפל בהם יותר מוקדם, לשלוח אותם לאן שצריך.
<אורית לובטקין: ואם צריך אפילו חינוך מיוחד, הדרך שלהם להשתלבות חזרה במערכת הרגילה הרבה יותר קצרה בזכות זה שאנחנו איתרנו אותם כבר בגיל צעיר.
<אורית לובטקין: נכון שיש בעיה, והורים מתקשים מאוד לקבל, כשיש לילד שלהם קושי, אבל עדיין זה שאנחנו שם ואנחנו מקבלות אותם לשנתיים, בעיניי זה משהו גדול.
<אורית לובטקין: עם זאת, אני חושבת שהמערכת צריכה להבין שהתכנית שלנו צריכה להיות לשנתיים, לא לשנה.
<אורית לובטקין: יש לנו תכניות ליבה, וצריך לגעת בזה, וצריך לגעת בזה.
<אורית לובטקין: אני - - -
עמרם מצנע: מה זאת אומרת תכנית לשנתיים?
<אורית לובטקין: כל התכנית, הראייה של מה שמצפים מגננת, אנחנו צריכות לעשות דברים, יעדים לאותה שנה.
<אורית לובטקין: אבל היעדים צריכים להתחשב בזה שבחודשים הראשונים, לפחות בחצי השנה הראשונה, אנחנו יותר באוריינטציה טיפולית.
<אורית לובטקין: אנחנו, קודם כל, נותנים להם תחושה של ביטחון, צריכים ללמד אותם עצמאות, להראות להם איך עושים: לשטוף ידיים, לפתוח קופסה של אוכל.
<אורית לובטקין: הכול.
<אורית לובטקין: אתה יודע, לפעמים זה מאוד מתסכל.
<אורית לובטקין: אתה אומר: בשביל זה הלכתי ללמוד בסמינר?
עמרם מצנע: אם אני זוכר טוב אז היעדים אמנם נקבעים לשנה, אבל גם בתוך השנה יש לך יעדים לחודש הקרוב - - -
<אורית לובטקין: נכון, אבל מצפים מאיתנו כבר בחודשים הראשונים גם פדגוגיה ופדגוגיה, אבל אנחנו יותר בטיפולי.
<אורית לובטקין: אין מה לעשות.
<אורית לובטקין: אז גננת שהיא ותיקה, ויש לה ביטחון עצמי, ויודעת את דרכה, אז פשוט תגיד: אוקיי, יפה מאוד שמצפים, אבל אני נענית לקבוצה שלי ולא בהכרח לפיקוח.
<אורית לובטקין: אבל גננות צעירות – גננות שדיברו איתי – מאוד-מאוד בלחץ מזה.
<אורית לובטקין: ואי אפשר לשבת אפילו במפגש עם הילדים האלה.
<אורית לובטקין: אני לא מדברת רק ב-12:30 שכולם נרדמים על הכיסא, ואין לנו מענה בגן להשכיב אותם.
<אורית לובטקין: אני השגתי איזשהו מזרן אחד, - - - בפינת בובות, אני פורסת את השטיח, פה כרית, שם כרית.
<אורית לובטקין: הם ממש אפרוחים קטנים.
<אורית לובטקין: ילדים שעכשיו חוגגים שלוש.
<אורית לובטקין: ילדים שבאו בלי שפה, ילדים שמתקשים להביע את הצרכים שלהם.
<אורית לובטקין: זה מאוד-מאוד קשה.
<אורית לובטקין: אז מודיעין לא נתנה כוח-אדם, וגם אין אגניות, וקשה מאוד להחליף חיתול, - -
<קריאה: אין מים חמים.
<אורית לובטקין: - - וצריך להעביר אותם את הנושא של הגמילה, אבל בשורה התחתונה אני בעד.
<אורית לובטקין: אני רק חושבת שהמערכת צריכה יותר להתאים את עצמה ולעזור לנו לעזור לילדים האלה להגיע, ולגדול ולהתפתח בקצב שלהם.
עמרם מצנע: הגן שאת מרכזת הוא גן חדש שנבנה בתכנית או ש-?
<אורית לובטקין: לא.
<אורית לובטקין: הגן שלי כבר זה שנה שישית שלו.
<אורית לובטקין: הוא היה לפני זה.
<אורית לובטקין: זו פעם ראשונה מזה הרבה שנים שאני עובדת עם כולם בני שלוש.
<אורית לובטקין: הייתי גננת בגן חובה כמה שנים, ואחר כך ביקשתי לעלות לצעירים, ואז קיבלתי.
<אורית לובטקין: ובעיקר עבדתי עם גילאי שלוש-ארבע – דו-גילי.
<אורית לובטקין: זאת אומרת, היו לי - - -
עמרם מצנע: זאת אומרת, היה לך לפני זה גם שלוש?
<אורית לובטקין: היו לי טרום-טרום עם טרום.
<אורית לובטקין: אבל בגלל שיש המון ילדים בני שלוש שנכנסו למערכת, לאט-לאט המערכת הפכה להיות כזאת שמכניסים את כולם בני שלוש והם גדלים שנתיים באותו הגן ואז עוברים לחובה.
עמרם מצנע: יש בזה יתרון שמרכזים את כל בני השלוש ביחד ולא מערבים?
<אורית לובטקין: יש לזה חסרון בזה שזה מאוד-מאוד קשה, והילדים נכנסים, וכולם באותו שלב התפתחותי קשה שצריך לעזור להם, ולתמוך בהם ולטפל בהם, ממש טיפולי.
<אורית לובטקין: אבל מצד שני זה שהם מתעצבים כקבוצה, ואני רואה אותם ומתחילה את כולם בקטע הטיפולי ואז לאט-לאט עולה, והיום כבר מצליחה יותר לעסוק בתחום הפדגוגי כי הם כבר פיתחו איזושהי עצמאות, זה יתרון גדול מאוד לזה שכולם בני שלוש, בעיניי.
<דורון יניב: אני מסכים עם החברה לגבי - - -
עמרם מצנע: רגע, רגע, רשות דיבור.
עמרם מצנע: אפילו בגן.
<גלית אברהמי: שמי גלית אברהמי.
<גלית אברהמי: אני גננת במעלה אדומים.
<גלית אברהמי: אני רוצה להתחבר למה שחברתי, הגברת אורית לובטקין אמרה.
<גלית אברהמי: אני עובדת בגילאים הצעירים.
<גלית אברהמי: גם אצלנו, במעלה אדומים, עיר שנתנה אפשרות להכניס את הילדים הצעירים כבר מזמן.
<גלית אברהמי: אבל הקושי שאנחנו נתקלים בו היום זה שבעבר זו הייתה בחירה להורים אם להכניס לחינוך הרגיל, לחינוך ממלכתי או לקחת גן מהחינוך הפרטי.
<גלית אברהמי: ואנחנו יודעים שאנחנו נמצאים גם בחברה שהופכת להיות מאוד תובענית כלפי ההורים, גם מקומות עבודה, וזה הופך את המצב להורים שהוא בלתי אפשרי לשקול את האפשרות אם להכניס לגנים פרטיים או לחינוך הממלכתי.
<גלית אברהמי: ומה שקורה זה שאנשים עושים את זה בגלל הצורך הכלכלי, שזה עוזר להם כלכלית, ואז זה בא על חשבון הילד.
<גלית אברהמי: אני חושבת שכשאנחנו לוקחים שינוי, מהפך כזה, שהוא יכול להיות נהדר, צריכים לקחת את טובת הילד בראש העדיפויות של הדבר.
<גלית אברהמי: כאן אני חושבת שאנחנו נותנים יותר מענה להורים, פחות לילדים.
<גלית אברהמי: אני נמצאת - - -
עמרם מצנע: טוב, ההורים יש להם זכות הצבעה.
<גלית אברהמי: כן, אבל אנחנו לא חושבים על הילדים.
<גלית אברהמי: ולפעמים כמו שמר דורון יניב אמר שבאמת זה בא על חשבון הילדים, והילדים לא מקבלים את המיטב שהם צריכים לקבל.
<גלית אברהמי: ומה שקורה זה שאני נמצאת בגן עם 34 ילדים צעירים.
<גלית אברהמי: אמנם, השנה הם ילדים שהמשיכו איתי, אז אני מתחברת למה שהגברת אורית לובטקין אמרה שבאמת כשזה שנתיים והילדים נשארים כקבוצה, אתה קוטף את הפירות ואתה נהנה מעשייה חינוכית של למידה, של הקניית ערכים בצורה יותר מבוססת, יותר פדגוגית.
<גלית אברהמי: ובאמת השנה הראשונה, למשל השנה - - -
עמרם מצנע: את התחלת איתם בגיל שלוש?
<גלית אברהמי: אני התחלתי איתם בגיל שנתיים ושמונה חודשים, שנתיים ועשרה חודשים.
<גלית אברהמי: ואני בשנה שעברה הייתי פשוט מתוסכלת.
<גלית אברהמי: אני הרגשתי שאני באה ואני עושה עבודה טיפולית, שאני לא מזלזלת בה, אני חושבת שהיא נתנה המון לפן החינוכי, הרגשי, החברתי, אבל באיזשהו מקום כל הפדגוגיה התמסמסה לה שם באיזשהו מקום.
<גלית אברהמי: זה לא בא לידי ביטוי.
<גלית אברהמי: השנה אני חושבת שאני יותר נותנת את הפדגוגיה.
<גלית אברהמי: אבל אני חושבת שצריכים גם לקחת בחשבון שהילדים האלה, בחלקם לא מתאימים להיכנס למסגרות האלה: הם לא ערוכים רגשית, לא חברתית; כל מיומנויות הלמידה, מיומנויות מוטוריות – הם עדיין ממש בשלבים מאוד-מאוד התחלתיים.
<גלית אברהמי: וילדים שנכנסים בפעם הראשונה למסגרת חינוכית כזו, אז ממש צריך להתחיל וללמד אותם הכול, כמו שהוא אמר – הגברת אורית לובטקין או מר דורון יניב אמר – זה ממש ללמד אותם איך לפתוח את קופסת האוכל, איך ללכת להתיישב על אסלה.
<גלית אברהמי: ואנחנו מוצאים את עצמנו באמת שלושה-ארבעה חודשים רק מתעסקים בעניין הטיפולי איך ללמד אותם איך להיות עצמאיים, איך להרגיש נוח ואיך להרגיש טוב בקבוצה.
<גלית אברהמי: כי ילד שהוא לא מרגיש טוב בקבוצה והילד מתוסכל, עצוב גם לפעמים, כי הוא נורא פגיע, ונורא קשה לו להיכנס לתוך הקבוצה הזו, הילד הזה הופך להיות עם יותר קשיים רגשיים, שזה אחר כך נותן את אותותיו בדברים אחרים, ואני חושבת שאנחנו לפעמים עושים נזק מאוד גדול לילד.
עמרם מצנע: איך הדו-שיח עם ההורים?
<גלית אברהמי: כמו שהגברת זיוה יצחק אמרה, אני גננת כבר 27 שנים, אז כל הקטע של השיח עם ההורים הוא שיח שמבחינתי הוא כבר היה משופשף.
<גלית אברהמי: ואני באמת יכולה לדבר איתם כמעט על כל הקשיים.
<גלית אברהמי: ההורים מבינים את הקושי.
<גלית אברהמי: ההורים מודעים לקשיים.
<גלית אברהמי: כמובן שיש הורים שמאוד קשה להם כשאתה בא ואתה אומר שיש לו קושי שפתי או קושי מוטורי, שצריך עזרה של מקצועות פרה-רפואיים, ואתה מפנה אותם למרכז להתפתחות הילד או לרופא התפתחותי.
<גלית אברהמי: יש הורים שמרגישים שעל מה את מדברת בכלל?
<גלית אברהמי: בבית הוא מתנהל אחרת.
<גלית אברהמי: הוא ילד מקסים.
<גלית אברהמי: בואי, תשמעי אותו בבית.
<גלית אברהמי: יש לי השנה ילד בן שנתיים ותשעה חודשים.
<גלית אברהמי: ילד שלא מדבר מילה.
<גלית אברהמי: שום דבר.
<גלית אברהמי: הוא לא מבין מה רוצים ממנו.
<גלית אברהמי: הוא יושב.
<גלית אברהמי: כולי רחמים על הילד הזה.
עמרם מצנע: וההורים בטח משוכנעים שהוא גאון הדור.
<גלית אברהמי: עכשיו, במקרה ההורים הם עולים מאתיופיה, אבל ההורים הם כבר הרבה שנים פה, עובדים פה, והם אומרים לי: אנחנו לא מבינים על מה את מדברת.
<גלית אברהמי: בואי, תקשיבי איך הילד מדבר בבית.
<גלית אברהמי: אמרתי לו: אתה יודע, אני אשמח אם תקליט את הילד שאני אוכל לשמוע, כי פה הוא לא מדבר.
<גלית אברהמי: אפילו כשהוא צריך דברים הוא חושש לפנות, הוא חושש להגיד, הכול בפנטומימה.
<גלית אברהמי: אם אני או - - -
עמרם מצנע: הוא ילד אתיופי יחיד בגן?
<גלית אברהמי: לא, יש עוד ילד, אבל הוא לא מדבר אמהרית.
<גלית אברהמי: זאת אומרת, זו לא הבעיה.
<גלית אברהמי: השפה המדוברת בבית היא עברית.
<גלית אברהמי: זאת אומרת, יש לו קשיים.
<גלית אברהמי: אני שלחתי אותו למרכז להתפתחות הילד.
<גלית אברהמי: יש שם קשיים אדירים, וזה מאוד קשה.
<גלית אברהמי: זאת אומרת, כמה שאנחנו מקבלים את ההשתלמויות ממשרד החינוך – שבאמת אני מתחברת למה שהגברת זיוה יצחק אומרת – משנה לשנה הן הופכות להיות השתלמויות נהדרות.
<גלית אברהמי: הנושאים הופכים להיות באמת, להוריד את הדברים לשטח, וזה לא איזו תיאוריה שאנחנו בכלל לא מבינות על מה.
<גלית אברהמי: באמת, הדברים מעשיים, פרקטיים.
<גלית אברהמי: שאתה הולך למחרת לגן ואתה יכול ליישם אותם.
<גלית אברהמי: ובאמת זה נהדר מבחינת ההשתלמויות.
<גלית אברהמי: אני, למשל, הרגשתי שחסר לי המון דברים מקצועיים לתת לאותם קשיים שיש.
<גלית אברהמי: אחת הסיבות שאני הלכתי ללמוד חינוך מיוחד – אני מסיימת עכשיו תואר שני בחינוך מיוחד – בגלל הסיבה הזו, שהרגשתי שאין לי את המקצועיות ואין לי את הכלים לתת מענה לילדים האלה.
<גלית אברהמי: כי המרכז להתפתחות הילד – נכון, אמור להכיל אותם ואמור לתת מענה, שהוא לא תמיד נותן מענה.
<גלית אברהמי: הוא נותן מענה של מספר טיפולים.
<גלית אברהמי: אבל לפעמים זה טיפה בים והקשיים - - -
עמרם מצנע: זה גם גיל די צעיר כדי לאבחן כבר את - - -
<גלית אברהמי: כן, הוא גיל מאוד צעיר, אבל כשאתה רואה שיש ילדים עם בעיות מוטוריות בסיסיות, שהוא לא מצליח לטפס והוא מסורבל, זה דברים שאם אין לו את המיומנויות האלה, שום דבר לא יכול כי הרי זה נדבך על נדבך.
<גלית אברהמי: ואם אין לו את הבסיס שהוא בסיס טוב, ואיתן ותואם גיל, אז אתה לא יכול להתקדם איתו לשום מקום, והפערים רק הולכים ומצטמצמים.
<ענת אדלשטיין: קוראים לי ענת אדלשטיין, אני גננת בעמק חפר.
<ענת אדלשטיין: בשונה מחברותיי פה אני, נראה לי, צעירה ומספר שנים מועט של ניסיון.
<ענת אדלשטיין: אבל יחד עם זאת רציתי להעלות כמה נושאים - - -
עמרם מצנע: קצת על הגן שלך.
<ענת אדלשטיין: מאיזה הקשר?
עמרם מצנע: איזה גילאים, מספר הילדים.
<ענת אדלשטיין: טרום, טרום וטרום.
<ענת אדלשטיין: יש ילדים שאני מלווה אותם זאת השנה השנייה.
<ענת אדלשטיין: יש 30 ילדים בגן.
<ענת אדלשטיין: השנה הגן שלי נחשב מאוד מורכב: אני משלבת שלושה ילדים בספקטרום, ועוד משפחות עם אלימות במשפחה כלפי הילדים: יש לי זוג ילדים מוכים, יש לי אימא מוכה.
<ענת אדלשטיין: גן עם הרכב אוכלוסייה קשה.
<ענת אדלשטיין: אתגר לא פשוט.
<ענת אדלשטיין: מצד שני, מלמד ביותר.
עמרם מצנע: וגילאים גם כן - - -
עמרם מצנע: שלוש, ארבע וחמש?
<קריאה: לא, שלוש וארבע.
<ענת אדלשטיין: לא, טרום זה הצעירים, זה סוף שנתון.
<ענת אדלשטיין: זה גילאי ארבע.
<ענת אדלשטיין: שלוש-ארבע.
<ענת אדלשטיין: אבל בהחלט גן מורכב.
<ענת אדלשטיין: בעיקרון, בעמק חפר, לכל הגנים שמכילים ילדים בגילאי שלוש יש שתי סייעות.
<ענת אדלשטיין: לי, ספציפית, השנה יש ארבע.
עמרם מצנע: ארבע סייעות.
<זיוה יצחק: נו, בבקשה.
<זיוה יצחק: בבקשה, זאת מערכת חינוך.
<ענת אדלשטיין: ילדים בספקטרום מקבלים - - -
<קריאה: לא, זה בגלל הספקטרום.
<ענת אדלשטיין: מה?
<קריאה: הרוב הוא בגלל הספקטרום, כי זה מטפלת רפואית.
<ענת אדלשטיין: ברור - - -
עמרם מצנע: זה סייעות שמוצמדות לילדים או?
עמרם מצנע: זאת אומרת, שזה בא עם הילד – הסייעת.
<קריאה: בא עם - - -
<זיוה יצחק: כן, אבל היא לא צמודה - - -
<ענת אדלשטיין: אני אסביר, אני למדתי את זה בתנועה: זה שעות שמקבלים - - - כי הילדים מתחת לגיל חמש.
<ענת אדלשטיין: עכשיו, יש שעות - - -, הן בגין הילד נמצאות בגן, כאשר השילוב שלהן תלוי - - - התפקוד של הילד – אם הוא צריך ליווי צמוד יותר או פחות.
<ענת אדלשטיין: כיוון שהן נמצאות בגינם, הרעיון והשאיפה שלי שהן לא ייתנו מענה לשאר הילדים אלא באמת יקדמו ויובילו לשילוב איכותי.
<ענת אדלשטיין: שייתרם מכך הילד שנמצא אצלי בגן.
<ענת אדלשטיין: עכשיו, לנושא הזה שרציתי להעלות מתוך מגוון הנושאים, זה שהסייעות שמגיעות – מערכת החינוך, בעצם יוצרת בגן איזשהו קונפליקט.
<ענת אדלשטיין: כי מצד אחד חוק השילוב מאפשר לכל ילד בעל צרכים מיוחדים להיות משולב בגן רגיל, ובעיניי זה מבורך.
<ענת אדלשטיין: מצד שני, ילד שהוא מתחת לגיל חמש, החוק לצידו, והוא יכול להיות אצלי בגן כבר מגיל שלוש, המערכת לא בהכרח נותנת לו, בין אם זו סייעת צמודה במימון שלא על ידי ההורים; וגם אם כבר יש סייעת – שאצלי בגן, למשל, זה קורה – הייתי צריכה להיאבק במערכת במשך ארבעה וחצי חודשים כדי לקבל הדרכה.
<ענת אדלשטיין: כי זה שהילד נמצא זה בשמחה, ומבורך וכולנו נרתמים לזה, גם הילד וגם אני, אבל ההכשרה שלי היא חינוך רגיל – יש לי שני תארים, אבל שניהם מתחום החינוך הרגיל ולא החינוך המיוחד.
<ענת אדלשטיין: לסייעות הצמודות אין שום הכשרה.
<ענת אדלשטיין: כל אחת שרוצה פשוט לעבוד ומחפשת עבודה, מתקבלת בברכה.
<ענת אדלשטיין: אין מי שידריך אותה, אין מי שידריך אותי כגננת.
<ענת אדלשטיין: בעצם, רק אחרי ועדת השמה שזה גיל חמש.
<ענת אדלשטיין: ובפער הזה של השנתיים נמצאים ילדים משולבים, שאין לנו כגן מענה.
<ענת אדלשטיין: למזלי, המפקחת של עמק חפר, הגברת נירית סייג היא מפקחת שנותנת גב ומענה חזק ביותר לגננות שלה, ולכן ביחד הצלחנו להוביל למהלך עם - - - שייכנסו לגן, אבל באותה מידה המצב היה יכול להיות הרבה יותר גרוע, ובעצם הילד היה נמצא.
<ענת אדלשטיין: ולא אני ולא לו יש את הכלים איך להתמודד במערך מורכב של 30 ילדים צעירים בגן עם כל המורכבות שהעלו פה, ויש שלושה כאלה אצלי בגן.
<ענת אדלשטיין: זה לא אחד ולא שניים.
עמרם מצנע: איך באמת הקשר עם ההורים, גם הילדים מהספקטרום וגם הילדים האחרים?
<ענת אדלשטיין: אצלי בגן הקשר עם ההורים הוא קשר רציף, איכותי וטוב.
<ענת אדלשטיין: גם דרך אתר אינטרנט שהמועצה האזורית עמק חפר מעמידה לרשות כל גן, שבנתה לכל גן אתר.
<ענת אדלשטיין: אנחנו מעלים לשם את כל האינפורמציות, הודעות תמונות; ויש את התקשורת הבינאישית, שהיא מתקיימת כל הזמן.
<ענת אדלשטיין: בשנה שעברה היא באמת הייתה ברמת הודעות, ועדכונים ופרויקטים שהכנסנו לתוך הגן ושלקחו בהם חלק; השנה, מעצם זה שיש לי 11 ילדים מורכבים, אז באופן אוטומטי התקשורת היא אינטנסיבית, היא יומיומית, מול מנתחות ההתנהגות, מול ההורים, מול כל המערכת הפרה-רפואית שמטפלת.
<ענת אדלשטיין: אני באופן אישי, כיוון שמבחינתי זו מצווה, אז אני גם מתייחסת לזה ככה.
<ענת אדלשטיין: וכל שעה שהיא נוספת לעבודה שלי, כל עוד היא תורמת לילד שבפנים, אז אין לי בעיה לקחת בזה חלק.
<ענת אדלשטיין: הגן אצלי ספציפית משלב את האוכלוסייה הגבוהה ביותר של עמק חפר ואת האוכלוסייה הנמוכה ביותר.
עמרם מצנע: באיזה ישוב הגן?
<ענת אדלשטיין: אני באביחיל.
<ענת אדלשטיין: ומגיעים גם ילדים משושנת העמקים, שזו נחשבת האוכלוסייה החלשה של העמק.
<ענת אדלשטיין: זאת אומרת, הפערים הם בקצוות.
<ענת אדלשטיין: ואני חושבת שצריך לשקול ולהעלות לשיח ציבורי את הנושא של לימוד הסייעות וההכשרה שלהן.
<ענת אדלשטיין: כי כמו שהן אמרו: אי אפשר כל הזמן ללמד.
<ענת אדלשטיין: גם - - - דברים בסיסיים.
<ענת אדלשטיין: הן באות לפעמים בלי שום ניסיון קודם בגן.
<ענת אדלשטיין: על אחת כמה כשזה חינוך מיוחד, אבל אנחנו פוגשים את זה גם בסייעות התומכות שאין להן שום הכשרה חינוכית ושום ניסיון.
<ענת אדלשטיין: זה נושא אחד שרציתי להעלות.
<ענת אדלשטיין: נושא שני: קצת בשונה משעת סיום הגן, אני יודעת שבעקבות ההתעוררות של ההורים מאפשרים יציאה ב-13:30.
<ענת אדלשטיין: מבחינתי, מ-13:30 עד 14:00 אני נכנסת למצב של לחץ כי השער נפתח ב-13:30, בעקבות בקשות של הורים שהמערכת מאפשרת שתי יציאות.
<ענת אדלשטיין: ביישובי עמק חפר או ביישובים שהם לא עיר יש הסעות.
<ענת אדלשטיין: ההסעות מגיעות ב-13:50 לגן.
<ענת אדלשטיין: הצהרונים, מותרת להם אפשרות בחירה להודיע מראש בתחילת השנה את שעת היציאה – זה יכול להיות גם 13:40, וזאת שעה קבועה.
<ענת אדלשטיין: אז השער נפתח - - -
עמרם מצנע: - - - הילדים שהולכים לצהרונים במקום אחר.
<ענת אדלשטיין: כן, כי בעמק חפר לא לכל גן יש לו צהרון.
<ענת אדלשטיין: אז זה ריכוז, שהם עוברים עם הסעות או ברגל.
עמרם מצנע: כן, כן, כל - - -
<ענת אדלשטיין: אז השער אצלי נפתח בשעה 13:30.
<ענת אדלשטיין: בשעה 13:40 - - -.
<ענת אדלשטיין: בשעה 13:50 הסעות.
<ענת אדלשטיין: שתי הסעות כי זה שני ישובים – יש לי גם מחבצלת.
<ענת אדלשטיין: וזה כמעט כל הגנים ככה בעמק חפר.
<ענת אדלשטיין: ובשעה 14:00 נשארים אמנם ארבעה ילדים, אבל הם יוצאים בשעה 14:00.
<ענת אדלשטיין: זו סכנה.
<ענת אדלשטיין: יכולה להיות זליגה.
<ענת אדלשטיין: אני לא רוצה להיות במקום הזה שפעם אחת ילד, אתה יודע, מ-13:40 ל-13:50.
<ענת אדלשטיין: הסייעת עומדת שם חצי שעה, ילד-ילד.
<ענת אדלשטיין: זו שעה שהיא מלחיצה.
<ענת אדלשטיין: אני בחצי השעה הזאת מרגישה שאני babysitter.
<ענת אדלשטיין: אין לי בעיה שכל הילדים ילכו ב-14:00.
<ענת אדלשטיין: נכון שאנחנו אחרי חנוכה וחלקם עוד קצת נרדמים, אבל בעוד חודש זה יהיה מאחורינו, ותמיד ההתחלות הן קצת יותר קשות, אבל אי אפשר לאפשר את היציאות המרובות האלה.
עמרם מצנע: מה הסיבה שההורים מתעקשים להוציא אותם ב-13:30?