GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענבל לוינזון: יש לנו פה כבר 50 איש, מדובר כבר על איזה שהוא כוח, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה אנחנו עושים עם הכוח הזה.
<ענבל לוינזון: שכונת הדר זה הרבה מאוד שנים של עבודה של הרווחה, של פעילים חברתיים, של הקהילות השונות כאן, סוף סוף יש שיתוף אמיתי בין התושבים לקהילות ואנחנו מאוד מאוד שמחים לקחת בזה חלק, זה דבר שכבר מתחיל לקרות היום, וזה מה שמיוחד בשכונת הדר, שיתוף הפעולה הזה, זאת אומרת זה לא קהילות מנותקות שמגיעות להחליף את התושבים הקיימים אלא מגיעים לעבוד בשותפות ולשם אנחנו מכוונים.
<ענבל לוינזון: והדבר השני שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו זה איך - - -.
<ענבל לוינזון: יצרנו דברים שמושכים לכאן קהילות בגילאי 20, ועל זה ידובר בהמשך, זה גם אותם דברים שמתחילים לעבוד בגיל 30 ואילך, ומה שאנחנו מאוד מבקשים לראות זה את הקהילות הבוגרות מאיתנו, את פעילות המחנכים ואת הגרעינים התורניים, באמת במוסדות של קבע, מתבססים כאן, כדי שנוכל גם אנחנו לראות את כולנו ממשיכים מכאן לפעילות ארוכת טווח ומשמעותית.
<קריאה: בהמשך לדברים שהיא אמרה, לפני שבועיים - - -בשכונה כל הקבוצות ותושבים - - - וקבוצות פעילים.
עמרם מצנע: ענבל, ה-50 אצלכם, כמה זה חיפאים וכמה זה כאלה שבאו מבחוץ?
<ענבל לוינזון: לדעתי, לא עשיתי בדיקה אבל רק מהסתכלות מרחוק, אני חושבת שיש לנו משהו כמו 20% חיפאים, פחות או יותר, אפילו אולי פחות.
<ענבל לוינזון: אבל יש לנו בערך כ-50% אנשים שיש להם משפחה בסביבה, ביישובים קרובים, וגם חלק שמגיעים מאוד מאוד מרחוק.
עמרם מצנע: הקהילה שלכם מקבלים סיוע כפי ששמענו מקודם את כפר הסטודנטים?
עמרם מצנע: או שזה כבר אחרי ה - - -
<ענבל לוינזון: חלק מהקהילות הצעירות האלה, חלק מהחבר'ה הם גם סטודנטים, חברים בכפר הסטודנטים, אנחנו רואים בזה שותפות מאוד מאוד משמעותית ויכולת לחבר את הקהילות האלה אל תוך השכונה והם נהנים מהסיוע הזה.
<ענבל לוינזון: חלק מהקהילות, לדוגמה גרעין פארן, קהילת הדרים בעבר נתמכים על ידי קהילת שח"ף, ארבע מהקהילות נתמכות בליווי בעיקר של החממה הקהילתית, שהיא ארגון הגג שלנו שמלווה אותנו באופן צמוד ועוזר לנו ליצור פה קשרים בתוך גופי העירייה, ליצור את הקשרים בינינו, את שיתופי הפעולה ואת - - -
<ענבל לוינזון: לא, אנחנו עובדים.
<רפי פינסוד: שלום לכולם.
<רפי פינסוד: אני רפי, אני מנהל את מרכז הצעירים ומחליף היום את שי שהוא הרכז 'נהדר בהדר' והוא חולה.
<רפי פינסוד: הפרויקט של 'נהדר בהדר' זה פרויקט קהילתי, איזה שהיא קהילה שעשויה כולה מאקדמאים.
<רפי פינסוד: הרעיון היה רעיון של סגן ראש העיר, שי אבוחצירה, שהוא זיהה כמה דברים.
<רפי פינסוד: דבר ראשון, יש פה בערך 40,000 סטודנטים שמגיעים כל שנה לחיפה, הסטודנטים האלה בסופו של דבר מסיימים את הלימודים ויכולים לעזוב את חיפה, לעזוב את העיר ולחפש את דרכם.
<רפי פינסוד: אותו כנ"ל לגבי כפר הסטודנטים, לדוגמה, שנותן את ההטבה ואת המלגות כל עוד אתה סטודנט.
<רפי פינסוד: אז בעצם יש צומת מאוד מרכזי שבו צריך לתפוס אותם ולחשוב על המשך הפיתוח שלהם בעיר חיפה, כמו גם הצומת להביא אוכלוסיות מגוונות יותר, אוכלוסיות שלאו דווקא היו מגיעות באופן טבעי לחיי קהילה ולהגיע להדר באופן טבעי וצריך לעודד אותם, כאלה שמתעניינים גם בהובלה חברתית, בהרבה קשרים - - - בשכונת הדר ומחוץ להדר.
<רפי פינסוד: כמה פעמים שמענו היום שהחיפאים עדיין לא מאמינים בהדר כמו התושבים של הדר ועדיין לא רואים את מה שקורה פה באותה עוצמה של מי שחי פה, ולהביא אוכלוסיות חדשות לפה, כאלה שמתקשרים ולאנשים יש הרבה עניין בהם, זו אחת המטרות של הקהילה הזאת.
<רפי פינסוד: אז מה שעשינו, אנחנו נתנו מענק של 1,500 שקלים כל חודש, שזה מענק מאוד מכובד, זה יוצא 18,000 שקלים בשנה, לאקדמאים עד גיל 30, שנתיים לסיום התואר, כדי לוודא שהם מגיעים ללצומת הזה, לגור באזורים מתוחמים בהדר.
<רפי פינסוד: הם מחויבים לפעילות מאוד מצומצמת ברמת החובה שכופים עליהם, שזה ארבע שעות חודשיות, שנועדו למפגש חברתי.
<רפי פינסוד: בעצם לחיזוק הקהילה, לגיבוש החברתי שלהם וליצור איזה שהיא הדדיות בתוך הקהילה.
<רפי פינסוד: בשלב המיונים אנחנו לקחנו רק אנשים שהם יזמים חברתיים, אנשים שהם באמת בעלי עניין וניסיון בהובלה של תהליכים חברתיים מתוך באמת ההכרה שאם ייתנו להם את הכלים ואת התמיכה הם יוציאו דברים לפועל.
<רפי פינסוד: הנחה שבאמת יוצאת נכונה וטובה.
<רפי פינסוד: הפרויקט פועל כשנה וקצת, עכשיו נכנסנו לשנה השנייה שלו.
<רפי פינסוד: יש בפרויקט בערך 50 משתתפים, הרבה הגיעו עם בני זוג, מה שמגדיל את המספר לקרוב ל-100, חלק מהם בעלי משפחות, חלק עדיין רווקים, מגוון מאוד מאוד גדול של אוכלוסיות, ערבים לצד יהודים, עולים חדשים מכל המדינות, רופאים, עורכי דין, עובדים סוציאליים.
<רפי פינסוד: המגוון הוא פשוט כל ארץ ישראל על החלקים הכי יפים שבה, על השוני, אנשים באמת משכמם ומעלה.
<רפי פינסוד: הדבר היפה גם זה שהם נטמעו בקרב כל הקהילות ובקרב תושבי השכונה, והם שותפים היום גם בפרויקטים שהם מובילים וגם בפרויקטים שקיימים ונוצרים בקהילות אחרות.
<רפי פינסוד: הם שותפים בפורומים של הקהילות הנוספות, ובעצם אנחנו רואים כאן תהליך שהוא אמנם נעשה באופן מלאכותי, להביא את החבר'ה, אבל הם נטמעים מאוד יפה בזמן מאוד קצר.
<רפי פינסוד: פה לדוגמה, זה פרויקט של קידוש שישי, שכל יום שישי שני נפגשים ומשפצים ומשפרים את פני השכונה.
<רפי פינסוד: גם בבתים פרטיים.
<רפי פינסוד: הם משתלבים יפה מאוד בוועדי בתים, הם יוצרים ועדי בתים במקומות שאין, מעלים מאוד את הביטחון האישי בשכונה.
<רפי פינסוד: זה אחד מהפרויקטים המוצלחים שאנחנו מתחייבים שכשהם מציעים איזה שהוא פרויקט ואנחנו רואים שהוא באמת בר קיימא, אז נתמוך בו גם ברמת המשאבים וגם נעזור להם להוציא את זה לפועל.
עמרם מצנע: מרכז הצעירים הוא זה שמפעיל אותם?
<רפי פינסוד: אנחנו מפעילים את זה בהפעלה משותפת, מרכז הצעירים מממן רכז ופעילות וזה ביחד עם מתנ"ס הדר.
<רפי פינסוד: כל מה שקורה פה בהדר זה ביחד עם מתנ"ס הדר.
<שמואל שישר: שלום.
<שמואל שישר: צחי ביקש ממני להתייחס לארגון שליווה את ההקמה שלנו ומלווה אותנו עד היום, זה ארגון שעלי תורה, בהקשר של קרן שח"ף.
<שמואל שישר: ארגון שעלי תורה זה ארגון שמחולל קהילות 24 שנים, הוא התחיל בעיר בית שמש, לפני הגל של העולים מצפון אמריקה והציבור החרדי שהגיע לשם.
<שמואל שישר: הוא גם בנה את הגרעין בשדרות שמונה היום כ-200 משפחות ועוד למעלה מ-20 קהילות שנמצאות היום בארץ.
<שמואל שישר: קרן שח"ף בעצם היא הקרן הארצית הראשונה שתמכה באופן מסודר, עקבי, רחב בכל התופעה של הגרעינים וכשזה התחיל רוב מי שנתמך זה היה גרעינים תורניים.
<שמואל שישר: התופעה היום ברוך ה' לשמחת כולם התרחבה והיא גדולה וגדלה בעזרת ה'.
<שמואל שישר: אנחנו מדברים בשנה בגרעינים התורניים על מעבר של כ-300 משפחות לכלל הגרעינים, משפחות שעוברות מהמרכז, ירושלים, מבנימין.
<שמואל שישר: כאן אצלנו בגרעין, אני הגעתי מרמת גן, דניאל הגיע מיתיר, יש אחד החברים מירושלים, משפחות שהגיעו.
<שמואל שישר: אנחנו מה שנקרא 90% עולים חדשים, יש לי דודה מחיפה, לא סבא, לא סבתא ולא אחרים.
<שמואל שישר: איך זה התחיל?
<שמואל שישר: בעצם מי שפנה אלינו זו הייתה עיריית חיפה, קהילת הדר, יעקב ברודר יצר את הקשר והגיע אלינו עם דר' איזיקוביץ ויעל שפירא, וגמן ועוד נציגים מהעירייה, - - - פעמיים, רצינו לראות אם אתם רוצים אותנו, וביקשו גרעין תורני כאן בהדר.
<שמואל שישר: הם ראו שהפעילות שלנו פעילות אינטגרטיבית, שהיא משתלבת ועוצמתית ומצליחה וככה בעצם הגענו לכאן.
<שמואל שישר: מה זה בעצם גרעין תורני?
<שמואל שישר: גרעין תורני ובכלל גרעין זה קבוצה של משפחות שבשנה הראשונה היא משקיעה הרבה בגיבוש הפנימי שלה וביצירת חזון משותף.
<שמואל שישר: בעצם מכירים את העיר, מנסחים חזון ויוצרים תכנית עבודה של חברי הגרעין שמתגבשים כל העת ומחדשים את הפעילות, בונים, כובשים יעדים ויוצרים תכניות חדשות, מטרות, וכל הזמן משימות התחדשות שהעיר בעצם צריכה.
<שמואל שישר: הזכירו כאן לפני כן גרעין, להבדיל מקהילות אחרות, בעצם אנחנו מבדילים את הרצון שלנו להצמיח דווקא קהילות של משפחות שגרות.
<שמואל שישר: כלומר לא מדובר על ישיבות הסדר, ישיבות הסדר זה שלב מוקדם יותר.
<שמואל שישר: כשאנחנו אומרים קהילות אנחנו מדברים על אנשים שעובדים.
<שמואל שישר: אצלנו היום בגרעין יש ארבעה רופאים בפועל, שלושה סטודנטים לרפואה, יש לנו שלושה אברכים, יש לנו חמישה אנשי חינוך, יש לנו ארבעה עובדי היי-טק, יש לנו סטודנטים, לנו מעל 12 אנשים שמתמחים בפרויקט של נהדר בהדר שיזם אותו שי אבוחצירה, ובעצם זה מה שיוצר את הגרעין.
<שמואל שישר: הגרעין שלנו פה זה ארבעה תחומים עיקריים.
<שמואל שישר: תחום אחד זה תחום הרווחה, יש לנו מועדונית, בית חם, בבית ספר שערי תורה, שזה חידוש, כי בית הספר שם הוא בית ספר חרדי.
<שמואל שישר: הם לא היו מוכנים לשלב סטודנטים עד היום ומבחינתם היינו גוף מבצע שאפשר את ההגעה של מחלקת הרווחה אל תוך בית הספר.
<שמואל שישר: בית הספר מוזן מאוכלוסייה של עולים מחבר המדינות.
<שמואל שישר: יש לנו גם מוקד נוסף להפעלת ציוד רפואי, אנחנו מחזיקים אותו ברחוב ארלוזורוב.
<שמואל שישר: הגרעין שלנו מלווה שבע כיתות, באוניברסיטה, בטכניון, בחיפה כולה, יש לנו כאן מוקד להרבה עולים מרוסיה שצריכים משפחות מלוות, בעזרה בילדים, כל התחום של הגיור, אנשים שהאבא יהודי, האמא לא יהודייה ודברים שאתה מכיר מעבודתך הציבורית בכלל ובכנסת, סוגיות אקטואליות ואנחנו מאוד עוזרים בתחום הזה.
<שמואל שישר: בנוסף אנחנו קשורים למרכז הקהילתי שיציגו בהמשך ומוסדות החינוך של הציבור שלנו.
<שמואל שישר: דיברת לפני כן על פריפריה גיאוגרפית, אז בציבור הדתי לאומי הציבור נמצא בין ירושלים במזרח, - - - במערב, בדרום זה קרית ארבע ובצפון זה קדומים, יישובי גב ההר.
<שמואל שישר: הילדה שלי לומדת בכיתה, יש לה בכיתה 14 בנות, הגדולה שלי, בכיתה שלה היו 11 ילדים.
<שמואל שישר: זה נכון גם במוריה ברקאי, זה נכון גם בכרמל וזה נכון גם בבית ספר רמב"ם שיש שם כיתה אחת.
<שמואל שישר: פעם ראשונה שלוש כיתות במחזור, לבנים, שלוש לבנות.
<שמואל שישר: הציבור הצעיר הדתי בחיפה הוא מאוד מצומק, להוציא את תנועת שמואל, שיש שם ציבור דתי גדול ורחב.
<שמואל שישר: אז בעצם ההגעה שלנו יצרה איזה שהוא שינוי במגמה והיום אנחנו בקשר גדול עם - - - בכל מיני פרויקטים משותפים ושם גם כן ברוך ה' אנחנו רואים מצב שאנשים גדלים, מסיימים, מתחתנים, נשארים בחיפה, לא כולם הולכים לערים אחרות, ליהודה ושומרון, הם נשארים בחיפה וזה דבר שצריך לחזק אותו.
<שמואל שישר: האתגר שאנחנו עומדים מולו יום יום זה הנושא של קליטה, בעצם ההישארות של המשפחות הקיימות, ולמרות שהם אנשים שהם בני 30 כבר ולחלק יש עבודה, עדיין אנשים שואלים את עצמם כל הזמן כמה אני?
<שמואל שישר: מה מספקים לי פה וכמה צריכים אותי?
<שמואל שישר: והבאת אנשים חדשים, שכל משפחה זה מאבק, זה נסיעה ליישובים, זה נסיעה לבתים, זה להביא אנשים בפינצטה אחד אחד וזו עבודה שאני חושב שתוכלו לעזור לנו בתעדופים בתחומי החינוך והרווחה.
<שמואל שישר: אם הגרעינים והפעולות יתועדפו על ידי המדינה, זה דבר שיוכל לעזור.
<שמואל שישר: אני אתן דוגמה, אנחנו עדיין מחכים למימון של קרן אגף שח"ר במשרד החינוך.
<שמואל שישר: אז אנחנו עוד איזה מועדונית שמחכה ברשימת ההמתנה, אבל אם המדינה אומרת 'אנחנו רוצים בקהילות הצעירות האלה' אז יש תעדוף.
<שמואל שישר: זה יכול להיות דוגמה לעזרה.
עמרם מצנע: כמה אתם בקהילה?
<שמואל שישר: אנחנו מונים 32 משפחות.
<שמואל שישר: מעל 60 ילדים, בלי עין הרע, יש לנו מעון ושני גנים.
<שמואל שישר: הגנים, יש מהחינוך הממלכתי דתי, יש הרבה עולים מרוסיה.
עמרם מצנע: אין בית ספר בהדר?
<שמואל שישר: אין בהדר, אנחנו נוסעים למושבה הגרמנית.
<קרן שגי: שלום לכולם, שמי קרן, אני חברה בקיבוץ המחנכים העירוני.
<קרן שגי: אני אספר קודם כל, לפני שנגיע לפעילות שלנו בתוך שכונת הדר, על תנועת דרור ישראל.
<קרן שגי: תנועת דרור ישראל היא תנועה ארצית שהוקמה ב-2006 ובעצם היא הוקמה כתנועת גג של שלוש תנועות, תנועת הנוער העובד והלומד שהיא תנועת נוער, תנועת הבוגרים, שזה בעצם חברים בוגרי הנוער העובד והלומד אחרי צבא, מגילאי 20 עד 30, והתנועה השלישית נקראת קהיליית קיבוצי קבוצות משימתיים-שתפניים, שם קצת ארוך, שזה באמת תנועה של קיבוצים, של חבר'ה שבוחרים להתיישב בקיבוצים.
<קרן שגי: אני עוד מעט אפרוט קצת את נושא הקיבוץ ואסביר איך אנחנו תופסים אותו, כי באמת זה אחרת, פחות או יותר אני יושבת בשכונת הדר, למרות שאני חברת קיבוץ.
<קרן שגי: אז אני אספר את זה קצת דרך הסיפור של תנועת דרור ישראל, איך היא התגלגלה לקום כתנועה, דרור ישראל.
<קרן שגי: אני אספר את זה דרך הסיפור שלי.
<קרן שגי: אמנם נולדתי בחיפה, בבית חולים כרמל, גרתי פה שבוע ועברתי עם הוריי למזכרת בתיה.
<קרן שגי: הייתי חניכה בתנועת הנוער העובד והלומד, החלטתי לצאת לשנת שירות, הייתי בשנת שירות בגרעין של הנוער העובד והלומד, הייתי קומונרית ועם הגרעין שלי התגייסתי לנח"ל.
<קרן שגי: עד כאן המסלול המוכר של חברי תנועת הנוער ולאורך כל שנות קיומה של מדינת ישראל ואפילו לפני.
עמרם מצנע: איפה עשית שנת שירות?
<קרן שגי: גרתי בבת ים והייתי קומונרית בשכונת תל גיבורים בחולון.
<קרן שגי: יצאתי מהבועה של מזכרת בתיה ונחשפתי לחברה הישראלית.
<קרן שגי: בגדול אני יכולה להגיד שמאז אני פועלת עם ילדים ובני נוער בסיכון, הייתי אחר כך מורה חיילת בגבעת המטוס בירושלים ועבדתי עם עולים מאתיופיה במשך שלוש שנים.
<קרן שגי: ובעצם תנועת הנוער העובד והלומד כתנועת נוער מגשימה, לאורך כל השנים, מאז שהיא קמה, אנחנו עוד מעט חוגגים 90 לנוער העובד והלומד, הייתה תנועה מגשימה ולאורך השנים ההגשמה הייתה בקיבוצים.
<קרן שגי: המסלול המוכר של נח"ל, קיבוץ יעד, בעצם להתיישב בקיבוצים.
<קרן שגי: הדבר הזה נפסק סביב שנות ה-90 כאשר גם התנועה הקיבוצית עוברת משבר ובעצם אפשר להגיד שהאופי של המדינה משתנה ובעצם תנועת הנוער העובד והלומד שואלת את עצמה לאן פניה מועדות, האם ממשיכים במסלול המוכר של נח"ל וקיבוץ וההחלטה היא לא להמשיך במסלול המוכר אלא להקים מסלול אחר, שהוא מסלול שבא ומגשים בתוך הערים, בתוך החברה הישראלית.
<קרן שגי: אם עד אז הגשמה וחלוציות וציונות הייתה ללכת להקים קיבוצים ביישובי הספר, בגבולות, במקומות כמו שאמרתם הפריפריאלית, ההחלטה הייתה לשנות את הייעוד הזה ולהקים בעצם את הקיבוצים החדשים שלנו בתוך הערים, במרכזי הערים, בפריפריות, בעיירות הפיתוח.
<קרן שגי: בעקבות זה גם הוחלט לשנות את ייעוד הנח"ל והוקם פרק המשימה הלאומית ומוקמת בעצם תנועת בוגרים, זאת אומרת חבר'ה שסיימו את השירות הצבאי שלהם והם מחליטים להמשיך לחיות חיי שיתוף, אבל חיי שיתוף הם לא בקיבוצים, בדבר הזה לא המשכנו להיות חלק מהתנועה הקיבוצית, אלא הקמנו תנועה חדשה שמ-2006 קוראים לה דרור ישראל.
<קרן שגי: במסגרת זה אני עברתי כמה גלגולים בדרך אבל הגעתי להדר וכאן באמת חשוב לי להגיד, תנועת דרור ישראל היא תנועה ארצית, אני עוד מעט אתמקד בהדר ואסביר עלינו פה, אבל היא תנועה ארצית.
<קרן שגי: מבחינת בוגרים, אחרי צבא, 1,200 חברים שפרושים בכל רחבי הארץ, מקיבוץ עירוני במצפה רמון, קיבוץ עירוני בעכו, אנחנו בטווח הזה.
<קרן שגי: דרך הסיפור שלי על הדר אפשר להבין איך זה נראה במקומות שונים בארץ.
<קרן שגי: אני חושבת שהיום, אני לא יודעת מספרית בכמה ערים אנחנו פועלים, אבל בטח בערים הגדולות, בערים הפריפריאליות ואנחנו בכל מקום יוצרים את הקיבוצים האלה ואני אתחיל לספר על השם וכאן אני אגיע להדר.
<קרן שגי: השם שלנו בהדר לא כתוב פה בצורה המלאה שלו, אנחנו קוראים לעצמנו קיבוץ המחנכים העירוני.
<קרן שגי: מבחינתי יש משמעות מאוד גדולה לכל מילה בשם הזה.
<קרן שגי: קיבוץ מאפיין איזה שהיא דרך חיים, אנחנו בוחרים להיות חברה שיתופית, אנחנו חיים בקבוצות, אנחנו בגדול קיבוצים של קבוצות.
<קרן שגי: גם פה בהדר אנחנו חיים בקבוצות, בקומונות של תושבי השכונה.
<קרן שגי: יש בהדר כעשר קומונות, כל אחת נראית אחרת מהשנייה, זה לא קיבוץ במובן שיושב לנו בראש, אלא כל קומונה מתנהלת כיחידה עצמאית.
<קרן שגי: זה החלק של הקיבוץ.
<קרן שגי: מחנכים זה מה שהתחלתי להגיד, הבחירה שלנו בחלוציות, בציונות היום היא דרך החינוך.
<קרן שגי: אנחנו רואים בדרך החינוך שליחות, אנחנו רואים בדרך החינוך כלי לשינוי החברה, החזון שלנו ליצירת חברה של שוויון, ערך האדם במרכזה, זה ערך שמנחה אותנו בכל הפעילות שלנו, הוא מבחינתנו מה שבאנו לעשות, הוא הציונות שלנו, ליצור חברה דמוקרטית, חברה ציונית, חברה שבה לכל אחד יש מקום, בגלל זה גם הנגיעה שלנו במגזרים רבים באוכלוסייה, בדרוזים, בערבים, ביהודים, בכפרים, בקיבוצים, בערים, במושבים.
<קרן שגי: בכל מקום אני חושבת שאפשר להיות, כי זה באמת להיות תנועה כללית.
<קרן שגי: והדבר האחרון הוא העירוני ופה אני אכנס להדר.
<קרן שגי: לעשות את כל זה מתוך החיים במקום, לא מבחוץ, לא לבוא מבחוץ לתוך העיר לשנות אותה, אלא לחיות בתוך העיר, לחיות בתוך האוכלוסייה שבתוכה אנחנו מחנכים וזה בעיקרון מאוד מאוד חשוב וגם מאוד מאוד עיצב את האופי שלנו פה, בתוך שכונת הדר.
<קרן שגי: הקיבוץ מונה 100 חברים, בתוך זה בין 8 ל-10 ילדים, חלקם בדרך.
<קרן שגי: כמו שענבל אמרה, אז לי יש ילדה, ענבל ואני שולחות אותם לאותו גן.
<קרן שגי: אנחנו חיים בקומונה בשכונת הדר ואנחנו פועלים בכל העיר, אבל ספציפית בהדר הרבה מהעשייה שלנו מתמקדת.
<קרן שגי: אני מרכזת את הפעילות של התנועה בהדר, יש לנו פה הרבה מאוד פעילות עם ילדים ונוער.
<קרן שגי: אתם יכולים לראות קצת ממגוון הפעילויות שלנו.
<קרן שגי: יש בית ספר שאנחנו מפעילים אותו על ידי רשת שנקראת דרור בתי חינוך, בית ספר שוהם, אנחנו עושים סיורים לימודיים לחיילים, לשוטרים, לתלמידים.
<קרן שגי: ובתוך הדר, לאורך השנים האחרונות הפעלנו תכנית ציפורי לילה, שהיא פעילות לאיתור והפניה של ילדים ונוער בסיכון.
<קרן שגי: אני מרכזת את בית הצעירים, שזו תכנית ייחודית שניתנת בעיריית חיפה לילדים בסיכון, תכנית לבית ספר יסודי, למשהו שהוא די יוצא דופן, זה לא מועדונית רווחה, זה לא תנועת נוער, זו תכנית שהיא שונה, זו תכנית שבעצם באה והסתכלה על הצרכים של הילדים, הסתכלה ומסתכלת על צרכים של ילדים בשכונה והתאימה להם תכנית מאוד מאוד - - -
עמרם מצנע: בבית הספר, או אחרי שעות הלימודים?
<קרן שגי: אחרי בית הספר, כל יום משעה 2 עד 6.
<קרן שגי: מרכזי נוער זה קונספט יותר מוכר לנו, אצלנו, אני יכולה להגיד בגאווה רבה, מרכז לילדים, רב תחומי שכולל גם למידה וגם העשרה וגם חברתיות, ובשנה הנוכחית גם טיפול ובאמת עבודה עם ההורים, עבודה עם הרווחה, עבודה עם בתי הספר, תכניות משולבות טיפול-חינוך.
<קרן שגי: תכנית שהיא מאוד יוצאת דופן.
<קרן שגי: אני מדגישה את זה, מעבר לזה שאני עוסקת בזה בשנים האחרונות ואני מאוד גאה בזה, כי אני חושבת שזה משהו מאוד ייחודי שנוצר כתוצאה מאיזה שהוא רצון של הציבור ליצור פה משהו בשכונה, שנפגש עם רצון של העירייה לשיתוף פעולה ויצר פרויקט ייחודי שאני חושבת שאפשר לקחת את המודל הזה עכשיו ולהעתיק אותו למקומות שונים בעיר ולמקומות שונים בארץ.
<קרן שגי: עוד התפתחות זו עבודה עם כפר הסטודנטים בשנים האחרונות.
<קרן שגי: אחרי שהרגשנו שבית הצעירים זה מקום מספיק יציב וחזק, בשנתיים האחרונות יש סטודנטים מהכפר שמתנדבים במסגרת בית הצעירים וזה יוצר עוד איזה שהוא שילוב.
<קרן שגי: מרכז הנוער, כמו שיעקב אמר, היום זה מרכז הנוער, אז מנהל מרכז הנוער הוא חבר בקיבוץ המחנכים.
<קרן שגי: הרכז החברתי של מרכז הנוער, חברים מהקיבוץ מפעילים את מתנ"ס טבריה 15, מיטל, שעוד מעט תספר על בית המדרש לקהילות.
<קרן שגי: אני אומרת את זה כאיזה שהן טעימות, אני יכולה להגיד שכאיזה שהוא עיקרון מנחה של הקיבוץ זה עניין של עשייה משמעותית שקורית בהדר, אז אנחנו נרצה לקחת בה חלק ואפילו להוביל אותה.
<קרן שגי: אנחנו באמת מנסים כל הזמן לחשוב איך מתפתחים, מה עוד, מה הדבר הבא.
<קרן שגי: אני ארחיב בזה עוד מעט, אבל אחד מהדברים שזיהינו כצורך, גם מתוך זה שאנחנו חיים בשכונה וגם מתוך זה שפועלים פה חינוכית, זה חינוך לגיל הרך, הקמת גן ילדים, יהודי, דובר עברית, בשכונה.
<קרן שגי: זה איזה שהוא פרויקט חילוני שאנחנו מנסים לקדם.
<קרן שגי: זאת אומרת כל הזמן, מתוך איזה שהוא רצון להתפתח, לראות איפה עוד אפשר, מה עוד צריך לעשות, ואני חושבת שגם המגורים בשכונה, יש להם נדבך מאוד מאוד חשוב בהסתכלות הזאת.
<קרן שגי: אנחנו חיים פה ואנחנו חווים את השכונה ואנחנו יכולים להגיד מה צריך לא רק כאנשי חינוך, שזה דבר מאוד משמעותי, אלא גם כתושבי השכונה שגרים פה.
עמרם מצנע: כשאת אומרת מחנכים יש ביניכם מורים?
<קרן שגי: כן.
<קרן שגי: יש כרגע 30 חבר'ה שהם בוגרי תואר ראשון בחינוך בלתי פורמלי ותעודת הוראה, ויש עכשיו עוד 20 חברים שהם במסלול לימודים - - -
עמרם מצנע: ואלה עם תעודת הוראה מלמדים פה?
<קרן שגי: חלק מלמדים כמורים וחלק מחנכים בלתי פורמליים ואנחנו נותנים לזה ערך שווה למורים.
<קרן שגי: אני כן אגיד שגם כתנועה אנחנו שמים דגש מאוד מרכזי על החינוך הבלתי פורמלי, כאיזה שהוא מקום שבו אפשר לחנך ולשנות כל מיני תפיסות.
<קרן שגי: אנחנו פועלים גם בבתי הספר ובתוך מערכת החינוך הבית ספרית, אבל אנחנו לא מפרידים את מערכת החינוך מאחר הצהריים, ורואים אותה כמערכת אחת.
<יעל שפירא: צהריים טובים.
<יעל שפירא: אני הצגתי את עצמי, אני יעל שפירא, אני עובדת סוציאלית במחלקה לשירותים חברתיים.
<ענבל ליבוביץ: אנחנו כן רוצים להשאיר מקום חשוב גם לרשת, אבל כן היה חשוב לנו, כמו שאמרנו בתחילת הדברים, להתייחס למסמך שנמצא בתיקיות שלכם גם.
<יעל שפירא: אז אנחנו חוזרים לרשת.
<יעל שפירא: אני עובדת סוציאלית במחלקה.
<יעל שפירא: יש כל מיני עובדים סוציאליים, כמו שכולנו יודעים.
<יעל שפירא: אני תמיד אומרת שברודר ואני מכסים את הדר אחרת, הוא מדבר על המשאבים ועל הכוחות של הדר, מן הסתם מתוך המקום שלו, ובמחלקה אני קודם כל עסוקה בטיפול הפרטני ובטיפול הקהילתי.
<יעל שפירא: הדר היא אוכלוסייה מבחינה חברתית בפריפריה של הפריפריה.
<יעל שפירא: אחוז הילדים בסיכון הוא פי שניים מכל המערכת כולה בעיר חיפה.
<יעל שפירא: זאת אומרת אם בעיר חיפה יש - - -
עמרם מצנע: פי שניים מחליסה?
<יעל שפירא: פי שניים יותר מחליסה.
<יעל שפירא: למשל, בהדר נמצאים, לצערנו הרב, במסגרות חוץ ביתיות 220 ילדים, זה מספר כמו כל מערכת חיפה כולל חליסה, כולל השכונות המערביות של חיפה, שהן מורכבות, כולל חטיבת כרמלי.
<יעל שפירא: בהדר מספר הנשים המטופלות הוא הגבוה ביותר.
<יעל שפירא: מספר הקשישים, לא מספר הקשישים כשלעצמו, שכרמל מוביל פי שלושה או ארבעה, אלא מספר הקשישים המורכבים, ללא עורף משפחתי, אפרופו ארבעה הימים האחרונים, נמצא בהדר.
<יעל שפירא: יש בהדר אתגרים פרטניים קשים מאוד ומורכבים מאוד.
<יעל שפירא: מתוך זה אנחנו הולכים לשתי רמות של מענים ברמת המחלקה, אחד זה המענה הפרטני ואחד זה המענה הקהילתי.
<יעל שפירא: הרשת החברתית באה לתת את המענה הקהילתי, הרשת החברתית באה להגיד שאנחנו מחפשים פתרון שיסייע לרשות המקומית, לא יבוא במקומה, לא יבוא במקום המדינה, אבל יסייע ויהיה שותף לנושא של סולידריות, של אחריות אישית בתוך סביבת המגורים, שייקח אחריות על השכן מלמטה ועל הילד מלמטה.
<יעל שפירא: הרשת החברתית הייתה רעיון אחרי מלחמת לבנון השנייה.
<יעל שפירא: אנחנו גמרנו את המלחמה, גם אנחנו, על ארבע.
<יעל שפירא: היינו עייפים, הרגשנו שהמענה שנתנו, וניתן מענה, לא היה מספק, ניתן מענה אוניברסאלי והאוכלוסייה שלנו, שהיא מטופלת אצלנו באופן שגרה, ככה נשכחה מאיתנו ולקח לנו איזה חודש אחרי המלחמה לראות מה קורה איתם, וזו הייתה חוויה לא פשוטה.
<יעל שפירא: ואז ניסינו לחשוב אחרת לגמרי, ניסינו לראות איך אנחנו יכולים לפרק את מושג המתנדב, שקיים במדינת ישראל ומעוגן בתיאוריות, לרזולוציות הרבה יותר קטנות.
<יעל שפירא: זאת אומרת אנחנו לא אומרים כמה מתנדבים נכנסים באופן קבוע לבתים בתוך משפחות או מלווים ילד, נניח כמו חונך פר"ח או כמו אישה ממרכז הכרמל שמתנדבת אצל משפחה אתיופית, אבל אנחנו אומרים, וזו דוגמה חיה מיום שישי שעבר, ביום שישי האחרון ב-2 בצהריים פתאום, מיום חמישי זה תופס אותי אבל ביום שישי החלטתי שאני עושה מעשה, אני רוצה שכל מי שאני מכירה בהדר וכל מי ששייך לרשת, שיבדוק מי הקשישים שגרים איתו בבניין, מי האוכלוסייה החלשה שגרה איתו בבניין, ידפקו בדלת וישאלו 'מה שלומך, אדוני?' 'מה שלומך, גברת?', יש לך שמיכה?
<יעל שפירא: יש לך תנור?
<יעל שפירא: יש לך אוכל?
<יעל שפירא: את צריכה חלב, את צריכה - ?
<יעל שפירא: משהו, ולראות שחס ושלום לא קרה משהו.
<יעל שפירא: ובאמת לקח לנו שעה וחצי להשיג ארבעה טלפונים, חלקם לאנשים שנמצאים סביב השולחן הזה, לכמה עובדים קהילתיים שיש לנו וכמה עובדות שכונתיות, תוך שעה וחצי.
<יעל שפירא: אני לא מוצלחת מאוד בטכנולוגיה, זה הביטוי הכי עדין שמצאתי להגיד אבל אנשים התקשרו אליי ואמרו לי תשמעי, הפייסבוק זה ה-, כל הרשתות הוא מנהל פה היום והתחלנו לקבל גם קריאות חזרה.
<יעל שפירא: זאת אומרת 'אני בדקתי את זה ואת זה ואת זה', ואני יודעת שזה עבד, כי הם חזרו אליי ואמרו לי 'תשמעי, ברחוב קסל משהו או ברחוב בן יהודה משהו או ברחוב עבדי משהו, יש לנו בעיות ויכולנו לתת את המענים'.
<יעל שפירא: מבחינתי זה התפקיד של הרשת.
<יעל שפירא: הרשת אומרת לי איך אני באפס זמן יכולה לתת מענה למקסימום תושבים, במינימום אנרגיה שלי תוך כדי שאני מעודדת את הסולידריות החברתית, מחזקת את החוסן החברתי, מלכדת את הרשות יחד עם הגורמים הפורמליים והלא פורמליים שבקהילה.
<יעל שפירא: אני חוזרת, זה חשוב לי וזה נושא שמדובר הרבה מאוד פעמים, הם לא באים במקומי, אף אחת מהקהילות, בכלל מהתושבים, כי התכנית הזאת לא התחילה מהקהילות הצעירות, הקהילות הצעירות נכנסו אליה במהלך השנים.
<יעל שפירא: זה לא דובר כאן ואני רוצה להגיד את זה.
<יעל שפירא: אני הגעתי להדר יחד עם הקיבוץ העירוני.
<יעל שפירא: אני קיבלתי פה את התפקיד והם הגיעו להדר ומאז אנחנו עובדים ביחד.
<יעל שפירא: כל קהילה שהצטרפה, לוקח לה זמן, זמן במושגים של לפעמים שנים בלהרגיש מספיק נוח, בלהרגיש שפתרתי את הסוגיות האישיות שלי ושל המשפחה שלי ואני יכול היום להתפנות, וכשאני מתפנה אני מתפנה לתחומים מסוימים ולאט לאט להתרחב.
<יעל שפירא: הרשת החברתית נוסדה במחלקה לשירותים חברתיים אחרי המלחמה, אני יכולה להגיד שבשנתיים האחרונות הקהילות הצעירות ממש עשו קפיצה מאוד גדולה בלהיות בה, ואני חושבת שזה לא רק הרשת, אני חושבת שזה משהו שאומר על הבשלות שלהם, על ההסתגלות שלהם לקהילה, על ההסתגלות שלהם לשכונה, על ההסתגלות שלהם לפרצופים השונים שהם רואים סביבם.
<יעל שפירא: זה לא ברור מאליו לחיות עם ערבי, עם מוסלמי ועם נוצרי ומשת"פ וצד"ל ועל כל המגוונים שלהם, עם חרדים על כל המגוונים שלהם ועם עולים חדשים על כל העדות שלהם, וגם הם כשלעצמם כל כך הטרוגניים.
<יעל שפירא: הרשת החברתית אפשרה בתוך הדר בעצם להיות גם פלטפורמה קהילתית.
<יעל שפירא: התכנית הלאומית, יעקב אמר את זה לפני זה, בעצם היה אפשר להושיב אותם על תפיסה של הרשת החברתית.
<יעל שפירא: היו פלטפורמות של מתנדבים שיכולנו להפעיל אותם באמצעות הרשת החברתית.
<יעל שפירא: הקהילות הצעירות היום, והיום אני מדברת על כל הקהילות, הם שותפים שלנו, הם שותפים שלנו ליום יום.
<יעל שפירא: כשאנחנו חושבים על תכנית, יעקב ואני, או יעקב לבד, אז אנחנו קודם כל מנסים לראות מה זה אומר, מי מתוך הקהילות הצעירות יכולים לקחת חלק.
<יעל שפירא: הם התחילו בתחום של ילד ונוער, הרשת התחילה בנושא של ילד ונוער והיום היא עוסקת בכול, היא עוסקת בנשים, היא עוסקת בקשישים, היא עוסקת באוכלוסיות בכלל, היא עוסקת בעבודה קהילתית, היא עוסקת בשילוב עם תושבים ותיקים בסוגיה שמאוד העסיקה את הקהילות הצעירות בשנה שעברה יחד איתנו, כמה הקהילות חיות בינן לבין עצמן ורוצות בעצם לבנות לעצמן בועה, כמה היום הן הרבה יותר פתוחות כדי לחיות עם האוכלוסייה שנמצאת שם ואיך מתקשרים איתה, על כל המורכבויות התקשורתיות.
<יעל שפירא: כל התכניות הקהילתיות של המחלקה לשירותים חברתיים רוצה לראות בוודאי שכונה תומכת.
<יעל שפירא: יחד עם המתנ"ס אנחנו מנסים לבנות שכונה תומכת שהיא שכונה תומכת בילדים, על התכניות שהרשות והמדינה מכניסות עם הקהילות, שכונה תומכת בקשישים, על הרשות ועל המדינה, ותחום נפרד שהוא הקהילות הצעירות והפעילים המתנדבים לפיתוח של נושאים, תיכף ידברו על זה, של שטחים ירוקים, דיור, גנים וכו'.
<קריאה: - - - קיבלה השנה פרס מקום ראשון ביזמות - - -
<מיטל רוט: אני אוסיף בקצרה את החלק שנקרא בעצם רשת של קהילות.
<מיטל רוט: באמת יש שיתוף עם המתנ"ס, עם הרווחה.
<מיטל רוט: אני חיה פה בשכונה שמונה שנים, אני במקור מחיפה ויש לי כבוד לשבת איתך באותו חדר.
<מיטל רוט: אני מרובע ג', נווה שאנן.