GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אראל מרגלית: ואומרים להם תראו, אנחנו מוכנים נגיד לקבל מכל ארגון, מכל תנועה, אנחנו מוכנים לקבל מכם בשנים הקרובות מכסות יותר גדולות, אתם יכולים לגייס קצת יותר אנשים, אנחנו רוצים לראות שאתם מטפלים בהם כמו שצריך, נותנים להם את ההכשרה וכו'.
אראל מרגלית: יותר מזה.
אראל מרגלית: היינו באים לראשי הערים והיינו אומרים להם שהמודל שנניח קיים פה בירושלים, של בית ספר לש"ש, שבו הש"ש מקבלים יום לימודים אוניברסיטאי על חשבון התנועות המשלחות ומשקיעים בהם הרבה מאד, יכול להיות גם בעוד ערים.
אראל מרגלית: ונגיד שכל ראש עיר היה גאה בכמות גדולה כזאת או אחרת של ש"ש והיה עובד עם התנועות.
אראל מרגלית: פתאום היינו מקבלים, אני מניח, אני ספרתי בפעם האחרונה יש משהו כמו 550 בתי ספר נזקקים במקומות שונים.
אראל מרגלית: אני לא יודע, עם יולי תמיר פעם עשינו את הספירה הזאת.
אראל מרגלית: בטח היום אם נעשה אותה נגיע למספר קצת שונה, אבל לא בדיוק משנה.
אראל מרגלית: ועוד כפרי נוער וכו'.
אראל מרגלית: אבל היינו יכולים להגיע למצב שבו גם בעירוני ד' וגם בכפר ורדים וגם בעוד הרבה מאד מקומות, יכולים לצאת והיינו הופכים את התכנית הנהדרת, הראשונית הזאת, למשהו הרבה יותר גדול, עם משרד החינוך ועם משרד הביטחון.
אראל מרגלית: ואני אומר לך, שמה שהיינו מקבלים בסופו של דבר, משרד הביטחון בתכנית שהוא היה מממן את זה, היה מקבל בונוס, כי הוא מקבל חיילים, אנשים שמגיעים לשירות הרבה יותר בשלים ומערכת החינוך הייתה יכולה לבנות סביב התכנית הזאת את התכנית הדרמטית ביותר לצמצום פערים במדינת ישראל.
אראל מרגלית: זאת האמת.
עמרם מצנע: אודי, אלף אמרת, ואני שומע את זה לא בפעם הראשונה, שבעצם אתם מחויבים בהגדלה סיסטמתית של 5% כל שנה.
עמרם מצנע: זה נכון גם למכינות הקדם צבאיות, שם בעצם האחוז הזה, אני מבין שזה בסך הכל המכסה.
עמרם מצנע: עכשיו, באמת הצבא חסר לנו פה היום.
עמרם מצנע: בתכנית הרב שנתית, אתם צופים שתעמדו ב-5% האלה?
<אהוד דרור: חד משמעית.
<אהוד דרור: אני יכול להגיד לך שהשנה חרגנו במספר המתנדבים אל מול המכסה, והגדלנו את זה ב-70 תוך כדי תנועה, כדי לא להגיד לאנשים – אתם הולכים הביתה תוך כדי שנת השירות.
<אהוד דרור: ודרך אגב, זאת השיטה של יואל פה.
<אהוד דרור: להכניס ילדים למשחק - - -
<יואל מרשק: נכון, בזכותו אנחנו קיימים.
עמרם מצנע: יואל הוא, ככה הוא משיג הישגים.
<אהוד דרור: להכניס ילדים למשחק, להבטיח להם הבטחות, ופתאום אנחנו עומדים מול ההורים, למרות שהם לא היו אמורים.
עמרם מצנע: שאלה שנייה, מאחר שהצבא לא פה, האם לצבא יש טענות משני סוגים.
עמרם מצנע: אחד, חברים, אל תספרו לנו סיפורים שהם יותר מוכשרים.
עמרם מצנע: אנחנו מוציאים את אחוזי הפיקוד והיחידות הנבחרות גם כשהם באים בגיל 18 וגם כשהם באים בגיל 19.
עמרם מצנע: זו טענה אחת שאני שומע.
עמרם מצנע: טענה שנייה, שזה שהם מתגייסים בשנה איחור, יוצר, איך הם קוראים לזה?
עמרם מצנע: נפל יותר גדול בהמשך, כי הם באים יותר מבוגרים וחיילים צריכים להיות צעירים.
עמרם מצנע: יש טענות כאלה בצבא?
<אהוד דרור: לא.
<אהוד דרור: הפוך.
<אהוד דרור: החברה שיוצאים משנת שירות - - -
אראל מרגלית: יוצאים לקרוס קצינים.
<אהוד דרור: חברה שבאים משנת שירות, אחוז המיצוי שלהם לקצונה הוא גבוה והוא דומה למכינות הקדם צבאיות.
<אהוד דרור: ממש הנתונים דומים, ומלכתחילה החברה האלה זה החברה האיכותיים.
עמרם מצנע: אבל השאלה אם הם היו איכותיים בכל מקרה.
<אהוד דרור: לפי הנתונים שבדקנו, כן.
<אהוד דרור: זאת אומרת לקחנו - - -
אראל מרגלית: הם התנסו במנהיגות.
עמרם מצנע: אני לא מדבר על החברה של אחרי ושל חלק מהמכינות של האוכלוסיות היותר מוחלשות, ששם זה באמת מקפצה ממש.
<אהוד דרור: אבל גם במכינות וגם בש"ש, החברה היותר מוחלשים אחוז יותר קטן.
<אהוד דרור: גם במכינות, למרות שאנחנו רואים שיש פתיחת מכינות - - -
עמרם מצנע: כן, אבל שם התועלת, התמורה היא כמעט טוטאלית, מכאלה שלא היו מתגייסים או בטח לא לשירות משמעותי.
אראל מרגלית: לגמרי.
<אהוד דרור: אז מבחינת האיכות, החברה האלה ממוצים בצורה מצוינת גם לקצונה.
<אהוד דרור: איפה הטענה?
<אהוד דרור: הטענה של החברה שבאים דרך הנח"ל, אתה לא מוצא לדוגמא את המיצוי לפיקוד ולקצונה כמו שאתה מצפה, באיכות של האנשים.
<אהוד דרור: זה משהו שעולה, והם חלק מהמשחק של הש"ש.
<אהוד דרור: לגבי השרידות שלהם וההשתלבות, אין טענות כאלה שאם הם מגיעים יותר מבוגרים, נהפוך הוא.
<אהוד דרור: זה שהם מגיעים מבוגרים יותר – זה יתרון אדיר.
<אהוד דרור: הם המובילים של הקבוצות.
<אהוד דרור: אין ספק.
עמרם מצנע: כן, עמר, בבקשה.
עמר בר-לב: אחת, אפרופו מכינות - - -
עמרם מצנע: קודם כל ברוך הבא.
עמרם מצנע: נדמה לי שפעם ראשונה אתה אצלי בוועדה.
עמר בר-לב: לא, לא, פעם שלישית.
עמר בר-לב: במכינות שנת שירות, צריך לזכור שההשקעה הכספית בנער או נערה במכינה היא הרבה יותר יקרה מאשר בשנת שירות.
עמר בר-לב: לכן גם אני חושב שגם מכינה אין ספק שתומכת ותורמת - - -
עמרם מצנע: אבל מכינה זה מתנדבים שמשלמים בשביל להתנדב.
עמר בר-לב: כן, אבל - - -
<קריאה: וגם נתמכים על ידי המדינה בהרבה יותר כסף.
עמרם מצנע: בסדר, אבל הם גם משלמים.
עמר בר-לב: נקודה שנייה מאד חשובה פה.
עמר בר-לב: רצו כאן להגדיל את התקנים ללא הגדלת התקציב כאן.
עמר בר-לב: אחד מהחברה הזכיר שהתמיכה בחברה של שנת השירות, של הליווי, היא מאד מאד חשובה.
עמר בר-לב: ממש מאד מאד חשובה, כי אחרת הם יכולים ללכת לאיבוד וזו תהיה שנה מבוזבזת להם ולכולם.
עמר בר-לב: והתמיכה הזאת עולה יחסית הרבה כסף.
עמר בר-לב: אז לכן צריך, ואני גם כמובן בעד הגדלת התקנים, אבל צריך לשים לב שאותם ארגונים, באמת הם יוכלו ותהיה להם האפשרות לעשות מטצ'ינג משותף, ואם אין, אז לא להגדיל את המכסות.
עמר בר-לב: כי אחרת מה שעלול לקרות שיהיו מכינות עם פחות מלווים - - -
אראל מרגלית: ש"ש.
עמר בר-לב: סליחה, ש"ש עם פחות מלווים, וכתוצאה מזה - - -
<יואל מרשק: לפי איך שאתה צופה לא היו בונים את המדינה.
<יואל מרשק: אם לא היו מבטיחים את הכל, לא הייתה מדינה.
עמר בר-לב: כן, אבל יש מדינה והכל בסדר.
<יואל מרשק: תן לש"ש ...
<יואל מרשק: ציבורי התנדבותי, תן לנער הזה לזרום.
<יואל מרשק: ההיפך.
<יואל מרשק: תפתח את הפקקים ותראה מה קורה.
עמרם מצנע: טוב, אני מבין שאתם שולחים יותר מאשר הכסף שיש לכם, אבל - - -
אראל מרגלית: אבל מעט יותר.
אראל מרגלית: אפשר לשלוח יותר.
עמרם מצנע: אבל אני מבין ממשרד הביטחון, שבעצם מדובר על הגדלה כל שנה 5%.
<יואל מרשק: היא לא מספקת.
עמרם מצנע: רגע, רגע, יואל, יואל.
אראל מרגלית: הוא צודק.
<אהוד דרור: כן, אבל יואל שוכח גם מה המנדט שלו.
<אהוד דרור: המנדט שלו זה בני הקיבוצים, וזה בדיוק הוויכוח.
<יואל מרשק: המנדט שלנו זה מדינת ישראל.
<אהוד דרור: יש בסך הכל 40% קיבוצניקים מתנדבים - - -
<יואל מרשק: את זה שכחנו.
<יואל מרשק: אנחנו אחראים כמוהו בדיוק לאופייה התרבותי והרוחני של מדינת ישראל.
<יואל מרשק: כשיש לך 750,000 בני נוער מתחת לקו העוני, שלא ישלחו אותנו רק לקיבוצניקים.
<יואל מרשק: אנחנו מוכנים גם לשתף פעולה עם עירוני ד' ועירוני ה', שיצאו גם לשנת שירות.
עמרם מצנע: יואל, יואל - - -
<אהוד דרור: יואל, ובאמירות של - - -
עמרם מצנע: רגע, אודי, אודי.
<יואל מרשק: הוא לא יושב פה עכשיו.
<יואל מרשק: עכשיו אנחנו יושבים פה.
עמרם מצנע: כן, אירית.
<אירית ברוק: אני רוצה להגיד את עמדת משרד החינוך.
<אירית ברוק: אני חושבת שלא היינו יושבים פה היום אם הנושא של התיאום בין המכסות לתקצוב לא היה ISSUE.
<אירית ברוק: אז אנחנו מאד בעד להגדיל את המכסות בצורה אחראית ומתואמת, רק שבצד הגדלת המכסות תהיה גם הגדלה תקציבית, שתאפשר לגופים להתפתח.
<אירית ברוק: גם היום התקציב הוא לא כאילו הגופים טובעים בכסף ואין להם מה לעשות.
<אירית ברוק: גם היום התקציב הוא תקציב שדורש מהם תוספות.
<אירית ברוק: זה פן אחד.
אראל מרגלית: חברה, תסתכלו על התקציבים האבסולוטיים.
עמרם מצנע: בסדר, אבל תשמע, אני יודע ששר החינוך, למרות ה-40 וכמה מיליארד, ש-90% זה משכורות, הוא בסוף יושב על מיליון פה מיליון שם.
עמרם מצנע: זו המציאות.
עמרם מצנע: כל מי שהתעסק בתקציב יותר.
אראל מרגלית: בסדר, אבל כוח אדם במשרד הביטחון, כלומר, אנחנו יושבים עכשיו - - -
עמרם מצנע: לא, לא, אבל המדינה החליטה בצדק, שגם למשל במכינות הקדם צבאיות, הגוף המבצע זה משרד החינוך ומשרד הביטחון עשו העברה תקציבית, כדי שזה לא יהיה משני משרדים.
עמרם מצנע: ולכן משרד הביטחון, באופן כללי, משתתף בתקציב, זה לא שהוא לא משתתף.
עמרם מצנע: הם גם עוד לא נתנו לי תשובה על בקשה שלי מאז להשתתף ביותר, אבל לזה אני עוד מחכה לכם.
<אהוד דרור: תכניות אופק.
<אירית ברוק: אם אפשר להשלים את הנקודה.
<אירית ברוק: יש פה פן נוסף שאסור להתעלם ממנו.
<אירית ברוק: הלחץ היום של החברה הצעירים להתנדב לשנת שירות, הולך וגובר.
<אירית ברוק: יש מצב לא טוב ולא - - -
עמרם מצנע: אגב, לעומת ירידה מסוימת שיש בשירות הצבאי.
<ואל מרשק: בשירות קרבי.
עמרם מצנע: בשירות משמעותי.
עמרם מצנע: מחר יש לנו דיון על זה פה בוועדה.
<אירית ברוק: כשבדרך כלל החברה האלה מכוונים גם לשירות משמעותי, מקבלים כמובן ליווי על ידי כל הגופים, אשר תומך אותם לשירות משמעותי בהמשך.
<אירית ברוק: אבל מה שרציתי לומר, מתחילה להיות תופעה שרבים, חלק מהחברה האלה, מקבלים סירוב אחרי סירוב פעם אחרי פעם, וזה דבר נורא.
<אירית ברוק: זאת אומרת ילדים שהם ילדים בני 18, טובים וראויים והכל, באים למקום א' – אומרים להם לא.
<אירית ברוק: מקום ב' – לא.
<אירית ברוק: מקום ג' – לא.
<אירית ברוק: אני לא חושבת שאיש מאיתנו היה רוצה לעמוד בחוויה כזאת, בגיל 18, שזו חוויה שצריך להביא אותה בחשבון.
<אירית ברוק: אז אני באמת חושבת שיש מקום לשקול ברצינות העלאת המכסות, אבל כאמור, אם זה לא בא בד בבד עם העלאה תקציבית, זו בעיה גדולה.
אראל מרגלית: נכון.
עמרם מצנע: כן, אבל את מבינה שכשאת מדברת על התקציבים זה תקציב משרד החינוך שצריך לתמוך בזה.
עמרם מצנע: זה לא איזה שהוא אבא חיצוני שיביא כסף.
<אירית ברוק: זה החלטה של מדינה.
<אירית ברוק: זאת אומרת איך תקציב מחולק – זו החלטה של הכנסת.
עמר בר-לב: אבל מה שאת מעלה, את מעלה עוד בעיה שאני לא יודע בדיוק מה הפתרון שלה.
עמר בר-לב: זה הופך כמעט כמו הגעה ליחידות מיוחדות, המיונים.
עמרם מצנע: לא, דרך אגב השאלה אם יש בכלל מיונים.
עמר בר-לב: יש, יש מיונים.
עמרם מצנע: לא, לא, אבל המיונים הם בתוך הגוף המשלח.
עמרם מצנע: אין קורלציה בין הגופים.
עמרם מצנע: זאת אומרת מה שאמר הבחור ממועצת תנועות הנוער - - -
<אורי אופיר: אני מהתנועה הקיבוצית.
עמרם מצנע: מהתנועה הקיבוצית.
עמרם מצנע: אז מה זה אתה הולך עם כזה דבר כתום?
עמרם מצנע: מה שאמר אורי, מה שאני הבנתי, זה שיש בעיה שהמכסות מחולקות לארגונים שלא תמיד יש צדק בין ארגון לארגון.
<אורי אופיר: כן, ויש גם מגמה, תנועות הנוער הלכו גם לכיוון הנ"חל.
<עמליה גנט: אני עמליה מהתנועה הקיבוצית.
עמרם מצנע: באתם פה בהרכב - - -
<יואל מרשק: זה חשוב לנו.
<עמליה גנט: זה בנפשנו.
עמרם מצנע: מאיזה קיבוץ את?
<עמליה גנט: משפיים.
<עמליה גנט: אסור להגיד את זה היום.
<עמליה גנט: אני שנה חמישית עוסקת בעניין ואני פוגשת את הנוער הזה יום יום, שעה שעה, ואני נאלצת להגיד הרבה פעמים לנוער מדהים, יוצא מן הכלל - אני לא יכולה לעזור לכם.
<עמליה גנט: אתם לא יכולים לעשות שנת שירות.
<עמליה גנט: וזה דבר מזעזע.
<עמליה גנט: אני חושבת, אנשים שרוצים לתת ולתרום ולעשות משהו בשביל החברה, אני חושבת שזה דבר שלא יאומן.
<עמליה גנט: זה דבר ראשון.
<עמליה גנט: דבר שני, החברה שמגיעים לשנת שירות, לא תמיד הם מגיעים כשהם מוכנים לצבא.
<עמליה גנט: זאת אומרת הם חברה שמגיעים ירוקים, לא מבושלים.
<עמליה גנט: בתום השנה הזאת הם הופכים לאנשים שונים לגמרי.
<עמליה גנט: אנחנו בשנה גורמים להם לצמיחה של 10 שנים.
<עמליה גנט: אנחנו שומעים את זה מהילדים, אנחנו שומעים את זה מההורים ואנחנו שומעים את זה גם ממפקדי הצבא שפוגשים אותם; והם אומרים היום בצורה מוצהרת לגמרי, כל מפקד צבא שתפגוש אותו ובשבוע שעבר היינו בכנס ירוחם, כנס י"ב.
<עמליה גנט: 1,300 ילדים, מכיתות י"ב, פגשו את מיטב המפקדים ושרי ממשלה וחברי כנסת וכו', ובאמת אנחנו רואים ש - - -
עמרם מצנע: היית שם?
עמרם מצנע: אז איך הם פגשו את המיטב?
<עמליה גנט: אוקיי, חלק מהמיטב, סליחה.
<עמליה גנט: מי שהיה מוכן לבוא, דרך אגב, כי אנחנו מבקשים - - -
עמרם מצנע: לא כולם מוכנים לנסוע עד ירוחם.
<עמליה גנט: יאיר לפיד נסע ברכב לבד, עד ירוחם והגיע ודיבר למעלה משעה והם היו מוכנים לשמוע אותו עוד שלוש שעות.
<עמליה גנט: אז אני חושבת שהתהליך הזה שהם עוברים בשנה הזאת הוא תהליך שהופך אותם - - -
<עמליה גנט: רגע, יש לי דבר נוסף.
<עמליה גנט: לגבי הסיפור של המכסות, זה בסך הכל לקונה של שנה.
<עמליה גנט: שנה אחת יהיו חסרים אנשים לצבא ואחרי זה שנה אחרי שנה יתגייסו אנשים הרבה יותר מוכנים, יותר טובים.
<עמליה גנט: זה שנה אחת בלבד.
<עמליה גנט: הלקונה היא של שנה.
<אהוד דרור: זה כל שנה.
<אהוד דרור: זה דלתא של כל שנה.
<אהוד דרור: כל שנה גידול של 5%, הגידול הוא חסר בגיוס.
עמרם מצנע: לא, לא, מה שהיא אומרת אודי, זה שלמשל אם אתה משבית את הצבא לשנה - --
<עמליה גנט: לא תשבית.
עמרם מצנע: רגע, לא, אני אומר כאילו.
עמרם מצנע: מתגייסים במקום בגיל 18 בגיל 19 אותם אנשים.
עמרם מצנע: אז מבחינה זו אין הבדל.
<עמליה גנט: ויותר מוכנים.
<אהוד דרור: לא, אבל היא מצפה שגם יהיה גידול כל שנה, אז תמיד תהיה דלתא.
עמרם מצנע: כן, כן, אוקיי.
עמרם מצנע: אנחנו מוכרחים לסיים כבר.
<יואל מרשק: רגע, משפט אחד, אני רוצה להגיד לך ממה אני מפחד.
<יואל מרשק: מהאחריות הכוללת של כולם פה, משרד הביטחון, משרד החינוך.
<יואל מרשק: פה מדובר בתנועת התנדבות.
<יואל מרשק: חוסר השליטה הזה מאפשר את זה.
<יואל מרשק: מאפשר.
<יואל מרשק: פה כל אזור, כל עיר, כל מועצה אזורית רוצה ש"ש.
<יואל מרשק: אל תהיה מוטרד מהפרטים.
<יואל מרשק: תן למרץ, לאנרגיה ולהתנדבות של הצעירים, תפתח לה את הדרך.
<יואל מרשק: אם יתחילו להגיד כמה ימי השתלמות, כמה שקלים, כמה מכסות, אנחנו סוגרים את העניין הזה.
עמרם מצנע: צלצלו בפעמונים, הדליקו נורות כתומות, יש סכנה למפעל הש"ש.
עמרם מצנע: כן, אוקיי, לעוד מישהו יש משהו חשוב?
<לילי הלפרין: אני אומר רק מילה אחת.
<לילי הלפרין: אני עובדת עם בני נוער בסיכון ומלווים אותי ש"ש גם בירושלים, גם מחוץ.
<לילי הלפרין: מודל החיקוי שהם מעבירים לבני הנוער בסיכון הוא פשוט מדהים.
<לילי הלפרין: במאבק בגזענות ובמאבק באלימות זה א' ב'.
<לילי הלפרין: פשוט א' ב'.
עמרם מצנע: אני קוטע אותך, כי לפורום הזה מובן מאד הערך והנחישות.
עמרם מצנע: אנחנו פשוט צריכים לסיים, כי בשעה 11 יש לנו דיון אחר.
עמרם מצנע: מי עוד, משהו חשוב?
<משה בבל-פור: משה בבל-פור מהחברה למתנ"סים.
<משה בבל-פור: שוב, אני לא אחזור על דברים שנאמרו פה ואני מתנצל על האיחור, אבל אנחנו, שעוסקים בפריפריה ומביאים את הנוער שלאו דווקא נמצא בתנועות הנוער, החשיבות שלנו במקומות שלנו, אנחנו רואים כמה הסיפור הזה משפיע על נערים בין ההתלבטות שלהם ללכת לצבא לשירות משמעותי שלהם בצבא.
<משה בבל-פור: זאת אומרת בעניין הזה, אני מבין שיש פה את העניין הזה של תקנים מצד אחד ועניין של תקציב מצד שני, אבל המרכזיות שלנו, של החברה למתנ"סים במקומות שאנחנו נמצאים, היא כלי מפתח לתת לקבוצות אחרות.
עמרם מצנע: כן, חבר הכנסת מרגלית, מילות סיכום.
אראל מרגלית: תראו, קודם כל אנחנו באמת מאד מודים לכם שקיימתם את הדיון, עמרם, ובאמת שבאתם.
אראל מרגלית: כל אחד מכם עושה דברים נפלאים גם במשרד הביטחון ובטח במשרד החינוך ובטח בתנועות הקיבוציות.
אראל מרגלית: הנקודה היא אחרת.
אראל מרגלית: הנקודה היא האם אנחנו יכולים לקחת את הדבר המדהים הזה ולהגדיל אותו בצורה דרמטית, בתכנון.
אראל מרגלית: כי אם נגדיל אותו בצורה דרמטית, אנחנו נקבל את הדיבידנדים החברתיים בצורה שקשה לתאר.
אראל מרגלית: זה כמו מחקר ופיתוח של איזה חברת סטארט-אפ.
אראל מרגלית: עכשיו רוצים למכור אותה לעוד לקוחות.
אראל מרגלית: זה יכול להגיע להרבה יותר מקומות.
אראל מרגלית: זה יכול להגיע להרבה יותר חברה וזה יטייב את הצבא, זה לא יגביל אותו.
אראל מרגלית: ואם נגיע יחד אתכם לאיזה שהוא מתווה הדרגתי, וכמובן נמצא לזה את המקורות התקציביים, אנחנו לא מדברים פה על כספיים ענקיים.
אראל מרגלית: אנחנו מדברים פה על כספים יחסית מאד מאד מוגדרים, אז אני חושב שאנחנו נעשה מעשה דרמטי ברמה החברתית.
אראל מרגלית: דרמטי, יחסית לכסף שאותו אנחנו נשקיע.
אראל מרגלית: זה מה שאני רוצה שנשאיר את עצמנו.
אראל מרגלית: אחר כך אולי נמצא את הדרך איך לטפל בזה ביחד, משרד הביטחון, משרד החינוך, תנועות הנוער, איך לעשות את זה.
אראל מרגלית: תודה.
עמרם מצנע: עמר.
עמר בר-לב: אין ספק שכל הנושא של שנת שירות הוא תרומה למדינה ברמה הלאומית, ברמה הביטחונית, ברמה החברתית, בכל רמה שהיא.
עמר בר-לב: נקודה שהייתי שם לב אליה, זה באמת כאן בין הארגונים השונים, כי בסופו של דבר מה שאנחנו רוצים, שלש"ש ילכו מכל חתכי האוכלוסייה בחברה הישראלית, ולא רק מחתך מסוים, שהוא ממילא מאד מאד מזוהה עם הערכים הציונים המרכזיים.
עמר בר-לב: וזה דבר מאד מאד חשוב שצריך לשים לב אליו.
עמרם מצנע: טוב, תראו, אני רוצה לסכם את הדיון המהיר הזה.
עמרם מצנע: הדיון המהיר כשמו כן הוא.
עמרם מצנע: זאת אומרת הוא דיון בנושא בוער, מהיר, מיידי, שנענים לבקשה של חבר כנסת.
עמרם מצנע: אראל מרגלית בעצם העלה את זה על סדר היום ועל כן קיימנו אותו די צמוד לבקשתך ובאמת עשינו את זה קצר.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר את הדברים הבאים: אלף, אותי לא צריך לשכנע.
עמרם מצנע: אני מדבר על זה מתחילת המושב של הכנסת והחשיבות של שנת, הייתי קורא לזה שנה של בין התיכון לבין הצבא, שזה גם שנת השירות, זה גם המכינות הקדם צבאיות על מגווניהן, דבר מאד חשוב.
עמרם מצנע: הוא חשוב מאד לתרומה בהחלט לחברה והוא חשוב מאד לתרומה לאישיותו או לאישיותה של הנער או הנערה, שמשתתפים בתכניות האלה.
עמרם מצנע: וגם אני מסכים לאמירה שהם מגיעים לצבא בוגרים יותר, מנוסים יותר, מסודרים עם עצמם יותר.
עמרם מצנע: והשנה הזו היא גם שנה, אני קורא לה שנת היכרות עם החברה הישראלית.
עמרם מצנע: כי אתה יכול ללמוד בבית הספר הריאלי בחיפה, בבועה הזו.
עמרם מצנע: אני תמיד מביא דוגמא, אני בוגר הריאלי, אז אני יכול להשמיץ אותם, בבועה הזו.
עמרם מצנע: אתה לא מבין בכלל מה זה החברה הישראלית.
עמרם מצנע: כמו בתל אביב או בכל מקום אחר.
עמרם מצנע: ולכן, החשיבות היא כמעט שווה – מה התרומה לחברה, ולא פחות – מה התרומה לאישיותו של הצעירה או הצעירה, שבהתנדבות, אומרים גמרתי תכנית, גמרתי שהשקיעו בי, אני עכשיו עושה פסק זמן לפני שאני חוזר חזרה לרוץ במסלול.
עמרם מצנע: הדבר השני שאני רוצה לומר, אני לא יודע אם אתם מספיק ערים לזה, גם בתחום ההתנדבות יש שונות גדולה בין החברות היותר חזקות במדינת ישראל, לחברות החלשות.
עמרם מצנע: וחשוב מאד לעשות פעילות כדי לעודד נערים ונערות מעיירות פיתוח, מפריפריה, פריפריה דרך אגב לאו דווקא גיאוגרפית, חברתית.
עמרם מצנע: אני תמיד מדבר על פריפריה שלישית גם – תודעתית - זה להצטרף לשירותה זה.
עמרם מצנע: ואני מוכרח לומר לכם שאני ראיתי את אחת ההצלחות בירוחם, שמאפס יש היום בירוחם כאלה שהולכים לשנת שירות, וזה נכון למקומות נוספים בארץ.
עמרם מצנע: הדבר השלישי, אם היה ניתן, באמת היה טוב שכל צעיר וצעירה גמרו את התיכון, עכשיו הם פועלים בחברה, למען החברה, עם החברה.
עמרם מצנע: אבל זה כמובן לא דבר אפשרי.
עמרם מצנע: אני חושב שהחלטתה צבא ומשרד הביטחון על הגדלה קבועה באופן שיטתי, כל שנה ב-5%, אז בתור עולה, למתמטיקאים בינינו ואני לא - זה בהחלט מביא בתוך כמה שנים לתגבור משמעותי מאד.
עמרם מצנע: ואני רואה את זה בהחלט כתשובה הולמת.
עמרם מצנע: היא לא נותנת פתרון לכל, אבל היא תשובה הולמת.
עמרם מצנע: נושא הכסף לפי דעתי הוא יותר מטריד פה, וטוב עושה משרד החינוך שבאמת מוצא את הפתרונות.
עמרם מצנע: אני מקווה שתמצאו את הפתרונות גם לשנים הקרובות.
עמרם מצנע: רשמנו לעצמנו ששר החינוך מקיים ועדה בין משרדית ובין תחומית, כדי באמת ללמוד את הנושא ולראות איך מסדירים אותו בצורה יותר נכונה ויותר טובה.
עמרם מצנע: ואני חושב שצריך גם להסדיר את חלוקת המכסות בין הארגונים.
עמרם מצנע: כי לא תמיד אתה עושה צדק בעניין הזה, וזו גם כן נקודה שעלתה פה.
עמרם מצנע: אנחנו בוועדת החינוך נקיים על זה, לא מחר בבוקר, אבל - - -
<יואל מרשק: מה דעתך שתהיה עליה של 8% בשנה?
עמרם מצנע: דעתי טובה, אבל אני - - -
<יואל מרשק: כדאי שבחוץ ישמעו את זה.
<יואל מרשק: והחרדים ישמעו את זה.
עמרם מצנע: תאמין לי, אודי בטוח היה מסכים.
עמרם מצנע: אני מכיר, מאחר שאני גם הייתי בצד ההוא של לובשי המדים, אז זה לא כל כך פשוט.
אראל מרגלית: אז תן לנו לקחת על עצמנו לדבר עם ...
אראל מרגלית: או שניים ולנסות לשכנע אותו.
עמרם מצנע: אז זה מה שרציתי לומר.
עמרם מצנע: אלף באמת נחכה לראות את מסקנות הוועדה שלכם.
עמרם מצנע: ב', אני כן אקיים שיח עם צה"ל, עם אורנה ברביבאי, ראשת אכ"א, כדי לראות איך מסדירים את זה בצורה באמת שנותנת תשובה יותר טובה לאותם אלה שלא מצליחים להכניס אותם לתוך המערכת.
עמרם מצנע: אבל נדמה לי שאם לא יהיה גם תקציב מתאים במקביל למכסות, אז אנחנו נחטא בטיפול בנערים ובנערות האלה.
עמרם מצנע: תודה רבה לכם ובהצלחה.
עמרם מצנע: בוקר טוב, עדיין בוקר.
עמרם מצנע: כפי שאתם יודעים, היום זה היום הבין לאומי לזכויות האזרח, ובמסגרת היום הזה זה גם יום לנושא אנשים עם מוגבלויות.
עמרם מצנע: אנחנו נענינו לפניה וליזמה בעצם באה מרויטל, לקיים, אני לא קורא לזה דיון אלא שיח, שבו נבין קצת יותר טוב לעומק, את משמעות המוגבלויות המורכבות, בהקשר כמובן של מערכת החינוך כוועדת חינוך.
עמרם מצנע: וזה בעצם מהות המפגש הזה, כך שאנחנו נשמח מאד לשמוע, לא יודע אם אלה יהיו דברים משמחים מה שנשמע, אבל נשמח לשמוע כמובן את האנשים שידברו בנושא הזה.
עמרם מצנע: נמצאת איתנו גם רעיה לוי-גודמן, מנהל אגף לחינוך מיוחד, שויתרה על יום השתלמות של הסגל שלה ושל הצוות שלה, ובאה להשתתף לא רק בדיון הזה, אלא בדיונים נוספים שמתבצעים בכנסת.
עמרם מצנע: אז זה עד כאן.
עמרם מצנע: יצטרף אלינו עוד מעט אורח מיוחד, שביקש לבוא להשתתף בדיון של ועדת החינוך, שר החינוך הבריטי.
עמרם מצנע: יזמה מאד מעניינת, כי עד היום הביקורים של האנשים בדרג הזה, הם לא באים כדי לשבת ולשמוע דיון, אלא באים למפגשים כאלה או אחרים.
עמרם מצנע: אנחנו מאד מברכים על הרעיון הזה ועל היזמה.
עמרם מצנע: הוא יצטרף, הוא ישב פה ככל שיהיה לו הזמן, יקשיב, יש לנו תרגום.
עמרם מצנע: אם הוא ירצה להגיד משהו, הוא יאמר.
עמרם מצנע: אנחנו נקיים את הדיון כאילו הוא איננו, אבל כפי שאנחנו יודעים לעשות דיונים מכובדים.
עמרם מצנע: רויטל, אני נותן לך את הזכות לפתוח.
<רויטל לן כהן: קודם כל אני רוצה לציין שמאחר שיש תור בכניסה לכנסת, של כמה מאות מטרים, אז יש הורים שאני יודעת שתקועים בחוץ והם בדרכם.
עמרם מצנע: אז יצטרפו.
<רויטל לן כהן: יצטרפו.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שאחד הדברים שפוגעים ביכולת לתת שירותים לילדים, ובמקרה הזה שירותי חינוך, הם התוויות ששמים עליהם, ולא מהמקום הסטיגמתי, אלא מהמקום שגורם למערכת לתפוס אותם באופן מאד חד ממדי.
<רויטל לן כהן: אם אני אתן לדוגמא את הילד שלי, שהוא ילד שיש לו אוטיזם, ADHD, קשיים בוויסות חושי, לקויות למידה, צליאק ורגישות ללקטוז, להתייחס אליו רק כילד אוטיסט, כשהוא נמצא בבית הספר, מפספס הרבה מהיכולת - - -
עמרם מצנע: תשכילי אותי, כי אני, למרות שאני עוסק בזה כבר לא מעט שנים, אבל עדיין בור.
עמרם מצנע: זה כל לקות עומדת בפני עצמה מהלקויות שאת כרגע פרטת לגבי הבן שלך, או שזה נובע בעצם מהלקות המרכזית?
<רויטל לן כהן: קודם כל מאחר שזה הבן שלי, אז השלם עולה על סך חלקיו, אבל יש מקומות שבהם זה מעורבב וקשה באמת לעשות את ההפרדה, אבל באופן עקרוני, כל אחת עומדת בזכות עצמה.
<רויטל לן כהן: אני אתן דוגמא.
<רויטל לן כהן: אם הוא אמור לשבת בכיתה והוא לא מסוגל פיזית לשבת, כי ההיפר אקטיביות שלו מאד מקשה עליו, אז הוא לא פנוי ללמידה והוא לא פנוי ליחסים חברתיים.
<רויטל לן כהן: אם אנחנו נותנים לו אדרל והוא הופך להיות פנוי, אז אנחנו רואים את החלקים האוטיסטיים שבו.
<רויטל לן כהן: אבל אם הכיתה כרגע רועשת, אז החלק של הקושי בוויסות חושי השמיעתי שלו בא לידי ביטוי.
<רויטל לן כהן: כשאנחנו מתייחסים אליו בקוד ההגדרה הראשי שלו, שזה אוטיזם, אנחנו מפספסים את היכולת לתת לו דברים אחרים שהוא צריך.
<רויטל לן כהן: זה עוד מקרה יחסית קל, כי זה לקויות נוירולוגיות, יושבות אחת ליד השנייה.
<רויטל לן כהן: אבל כשיש לנו, למשל בקואליציה אמא שלא יכלה להגיע היום, שלבן שלה יש גם CP וגם אוטיזם, וכשהיא נצרכה לשירותי חינוך אמרו לה שהיא תאלץ לבחור בין בית ספר שנותן שירותים לילדי CP לבין כיתת תקשורת שנותנת שירותים לילדים על הספקטרום האוטיסטי, היא אמרה להם – אבל הילד שלי צריך גם תיווך חברתי וכלים תקשורתיים וגם שיתמחו לו את הגוף, כי אחרת הוא יהפוך להיות נוקשה וייפגע התפקוד הפיזי שלו, אמרו לה – מצטערים, אנחנו לא יכולים לתת לך את שני הדברים.
<רויטל לן כהן: ולכן, זה מאד מאד מורכב.
<רויטל לן כהן: עכשיו, מאחר שהיום הזה הוא גם בסימן של הדברים ששייכים למחלות הנפש, אז חשוב להגיד שהילדים האלה לא פחות נופלים בין הכיסאות מילדים אחרים, כי הרבה פעמים כל כך עסוקים בזה, שהם אפילו לא נמצאים בתוך מוסדות החינוך, כין הם מאושפזים בכל מיני מוסדות סגורים, ואז הם לא מקבלים בכלל שירותי חינוך, או מקבלים מעט מאד.
<רויטל לן כהן: כי כללים זה לא באמת יכולת להחזיק ילד ברמת הכיתה שלו.
<רויטל לן כהן: ולכן אני חושבת שצריך לתת את הדעת על זה שצריך להסתכל על הילדים שלנו לא דרך ההגדרות שלהם וגם לא דרך מה שהמדינה, ולא רק משרד החינוך מתייחס אליו כתפקודים, כי תפקוד של ילד הוא לא משהו שתלוי בילד.
<רויטל לן כהן: התפקוד של הילד, תלוי רבות בסביבה.
<רויטל לן כהן: אם הילד יושב בכיתה שיש בה 20 ילדים או 39 ילדים, התפקוד שלו מאד משתנה.
<רויטל לן כהן: אם הוא כרגע מקבל טיפול כזה או אחר, התפקוד שלו משתנה.
<רויטל לן כהן: ולכן התפקוד הוא לא רלבנטי פה.
<רויטל לן כהן: מה שרלבנטי עבור הילדים במערכת החינוך זה מה הצרכים שלהם.
<רויטל לן כהן: הילד שלי תמיד, עד י"ב, גם אם הוא ילד עם תסמונת אספרגר ונחשב ילד בתפקוד גבוה, מאד ורבלי, חכם מאד, הוא תמיד יצטרך סייעת, והוא תמיד יצטרך אותה מ-08:00 עד 13:00, שישה ימים בשבוע.
<רויטל לן כהן: כי הוא לא יבין תקשורת חברתית בשום שלב של היום, והוא יצטרך גם תיווך בתוך הכיתה, כי יש לו קשיי התארגנות, כי זה חלק משלל הלקויות שלו, בכל אחד מהשיעורים.
<רויטל לן כהן: ולכן להסתכל על תפקוד, או להסתכל על לקות, זו ראייה שאני חושבת שמאד מגבילה את היכולת שלנו לעזור לילד, ואת היכולת להסתכל על מה הוא באמת צריך.
עמרם מצנע: מי רוצה לדבר, בבקשה?
<ארנה מילוא: שלום, שמי ארנה מילוא, אני מארגון עוצמה.
<ארנה מילוא: ארגון עוצמה זה ארגון של משפחות של פגועי נפש.
<ארנה מילוא: אני גם רוצה לדבר בתור מורה, לא רק בתור אימא.
<ארנה מילוא: רויטל דיברה על התיוג וכמה הוא מכביד.
<ארנה מילוא: אני רוצה לתת דוגמאות שהן פשוט דוגמאות שאני חושבת שהן מראות שיש כאן משהו שהוא באמת מאד מאד רודני.
<ארנה מילוא: כי כשרויטל אומרת הילד שלי צריך גם וגם וגם וגם, אז אנשים יכולים לחשוב – אוי, המערכת המסכנה, איך היא יכולה לתת גם וגם וגם וגם.
<ארנה מילוא: אז אני רוצה בקשר לזה להגיד כמה דברים.
<ארנה מילוא: אלף, המערכת המסכנה - - -
עמרם מצנע: את מורה למה?
<ארנה מילוא: אני מורה בעיקר לפיזיקה.
עמרם מצנע: בתיכון?
<ארנה מילוא: בתיכון, כן.
<ארנה מילוא: אני אתן לך דוגמא מתחום ההוראה.
<ארנה מילוא: קיבלתי ילד לכיתה שלי שמאובחן ב-IQ של 79.
<ארנה מילוא: בגלל זה הוא לא קיבל אף אחד מההתאמות שמגיעות בתעודות בגרות, תיכף אני אדבר על זה.
<ארנה מילוא: אני אמרתי אני לא יודעת מי המאבחן, אני מאבחנת אותו מאד גבוה.
<ארנה מילוא: לא יודעת איך עושים אבחונים.
<ארנה מילוא: אני יודעת שהוא יקבל ציון גבוה בפיזיקה ובמתמטיקה.
<ארנה מילוא: הילד גמר 5 יחידות פיזיקה ומתמטיקה בציון 90.
<ארנה מילוא: אז המערכת של תיוג היא מערכת שעושה פשוט נזק.
<ארנה מילוא: אלף היא עולה המון כסף.
<ארנה מילוא: אם היינו משקיעים את הכסף למיין אותם ופשוט ללמד אותם, היינו מרוויחים היום.
<ארנה מילוא: והדבר השני, היא יוצרת מידורים שהם מידורים לגמרי לא רלבנטיים.
<ארנה מילוא: למשל, המידור עכשיו שאני נתתי.
<ארנה מילוא: ילד שיש לו IQ 79, התיק שלו מגיע לוועדת התאמות של בחינות הבגרות, בבחינות הבגרות מבקשים למשל בעדו בחינה בעל פה, כיוון שיש לו קושי מילוי - כשמבינים שהילד שאני מדברת עליו הקושי שלו הוא מילולי, ולא מתמטי.