GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<סמדר סופי סעצ'י: ילדים מספרים שגם בזמנם החופשי הם מאתרים מפגעי נגישות ומדווחים עליהם למוקד.
<חנה לוי: הרשות העירונית גם דואגת לתקן את המפגעים.
<חנה לוי: זה לא רק הדיווח שנשמר במוקד, אלא הרשות העירונית דואגת לבצע את התיקונים, וזו סגירה של התלמידים בבואם למקום בסיור החודשי הבא - כשהם רואים שהמפגעים שדווחו תוקנו, יש להם יותר מוטיבציה, הם גם מאמינים במערכת ומאמינים באותם ערכים שסמדר הזכירה.
<חנה לוי: דרך אגב, אנחנו שלוש שותפות לתוכנית: יעל דרורי אחראית על ההתנדבות בעיר מטעם האגף לחינוך יסודי, סמדר סעצ'י היא עובדת סוציאלית קהילתית ואני, חני, הסגנית באגף לחינוך יסודי.
<חנה לוי: חברנו יחד כדי לעשות את התוכנית הזאת מלמטה.
<חנה לוי: זו לא תוכנית שצמחה באקדמיה, היא צמחה בכוחות מקומיים, כתוצאה מדיבור ישיר ומתוך רצון לענות על צורך אמיתי.
עמרם מצנע: בראש העין יש דמוקרטיה.
עמרם מצנע: החלפתם את ראש העיר בתת-אלוף אחרי שהיה לפני זה אלוף משנה.
עמרם מצנע: אנחנו חייבים להגיע לסיום.
עמרם מצנע: זה לא סיכום, כי נגענו במקצת מהנושאים, ואפילו מהרצון לדבר על חינוך לדמוקרטיה ראינו שאנחנו נגררים לכל כך הרבה נושאים: של זכויות, של דמוקרטיה, של האחר.
עמרם מצנע: באמת, תחום רחב מאוד של דברים.
עמרם מצנע: אני מודה, פרופ' כהן, שלמרות הניסיון לתת לנו אופטימיות במציאות שבה אנחנו חיים, אני מאוד מוטרד.
עמרם מצנע: אנחנו בדרך כלל מוטרדים מהחלק החסר שבכוס ולא תמיד משקללים מספיק את החלק המלא של הכוס.
עמרם מצנע: דרך אגב, אני מאלה שאומר שהחלק המלא הוא בדרך כלל יותר מחצי.
עמרם מצנע: אבל עדיין החלק החסר של הכוס והנושא שבו דנו הוא מטריד מאוד, כי אנחנו באמת חיים בחברה שסועה, כשהמכנה המשותף בין חלקי החברה הישראלית הוא נמוך מאוד, הוא נמוך מדי.
עמרם מצנע: דרך אגב, לו היינו עושים פה סדנה על מה הוא המכנה המשותף של חלקי החברה הישראלית, אני חושש מאוד שהיה לנו ויכוח אם יש כאלה.
עמרם מצנע: אני מדבר על כלל החברה הישראלית, כמובן.
עמרם מצנע: אין כמעט מקומות בעולם שהמכנה המשותף הוא מאה אחוז, אבל נדמה לי שבחברה שלנו, עם מכנה משותף כל כך נמוך ועם מאבקים חריפים – לא מאבקים פשוטים - כמעט על כל דבר שקורה אתנו, וכמובן, הכרעות עתידיות שעוד עומדות בפנינו כדי להגיע – אני לא רוצה להגיד לנחלה ולשלווה - לאיזשהו סדר בתוכנו ובאזור שבו אנחנו חיים, זו חברה שיהיה קשה מאוד לחברה כחברה לעמוד בפני הכרעות, לכאן או לכאן.
עמרם מצנע: אני לא רומז לשום דבר, כולנו מבינים.
עמרם מצנע: דרך אגב, זה לא רק הכרעות על שטחים או לא שטחים, ערבים או יהודים, זה גם הכרעות פנימיות שלנו - במערכת היחסים בין חרדים לחילונים; הוויכוח הציבורי שנמצא על השולחן לאחרונה של חלוקת הנטל במדינה, על כל חלקיו.
עמרם מצנע: יש פה באמת נושאים מרכזיים, ולא נגעתי בכולם אפילו.
עמרם מצנע: לכן החשיבות של החינוך לדמוקרטיה, החינוך לדעת רוב, החינוך לשמירה על זכויות המיעוט באשר הוא מיעוט, החינוך להקשבה לפני שאתה יורה מילים בחזרה – הרבה פעמים כשאתה מתווכח עם מישהו והוא לרגע שותק, זה לא בגלל שהוא מקשיב לך אלא בגלל שהוא מכין את התשובה - אלה דברים ממש בנפשנו.
עמרם מצנע: לכן במערכת החינוך, על חלקיה השונים - הפורמלי והבלתי פורמלי, מהגיל הרך עד ההשכלה הגבוהה - כל כך חשוב לעסוק בדברי המהותיים האלה.
עמרם מצנע: כפי שאמרת, גילי, צריך ללמד את מה שהילדים רוצים ללמוד, את מה שמסקרן אותם ללמוד.
עמרם מצנע: דרך זה מחנך טוב יכול להוביל אל הדברים הנוספים החשובים.
עמרם מצנע: לצערי הרב, אנחנו לא נמצאים במקומות האלה.
עמרם מצנע: בוועדת החינוך אנחנו עוסקים בעניין הזה לא מעט.
עמרם מצנע: היתה לנו התנסות מאוד מעניינת בשבוע שעבר בדיון על אירועי כפר קאסם - הם אמנם היו לפני הרבה מאוד שנים - ושמחתי שהיו פה מעל 15 חברי כנסת מכל הסיעות, מה שלא כל כך נהנינו בדיון הזה.
עמרם מצנע: היתה הסכמה מלאה על העניין שהאירוע ההוא הוא לא עוד פעם ערבים-יהודים, הוא אירוע ישראלי.
עמרם מצנע: הלקחים והלימוד שלו, כחלק מהחברה הישראלית, הם כל כך חשובים.
עמרם מצנע: איך אנחנו, בנושאים שאפשר ליצור בהם קונצנזוס ושפה משותפת, יכולים לאחד את החלקים השונים בתוך החברה.
עמרם מצנע: אני רוצה להודות לכל מי שבא והשתתף.
עמרם מצנע: אנחנו נמשיך לעסוק בתחומים האלה, גם בוועדה וגם בכלל, ואני בטוח שבמשרד החינוך נראה שותפים אמיתיים.
עמרם מצנע: אני תמיד מוטרד כשאני שומע את הדיווחים מה כתבנו, איזה חוברות ומה הורינו - מה באמת מגיע למטה.
עמרם מצנע: אנחנו חלשים מאוד באכיפה בכלל.
עמרם מצנע: אנחנו כל הזמן עסוקים בתשומות – לימדנו כך וכך שעות, כתבנו כך וכך חוברות – אבל מה הן התפוקות, איזה נער או נערה אנחנו מקבלים בסוף תהליך הייצור.
עמרם מצנע: הבוקר אנחנו דנים בבקשה של חבר הכנסת אלעזר שטרן, להעלות לדיון את הירידה במוטיבציה לשרת בשירות קרבי.
עמרם מצנע: אלעזר, בבקשה.
אלעזר שטרן: בוקר טוב, תודה.
אלעזר שטרן: תראו, הסיבה לדיון הזה כאן, יש לה שני חלקים.
אלעזר שטרן: הסיבה לדיון היא באמת סיפור הירידה במוטיבציה, סוג של אנחנו חוששים שזה, בשירות קרבי אנחנו מדברים, שזה סוג של קו, זאת אומרת מגמה.
אלעזר שטרן: הסיבה לקיום הדיון הזה דווקא כאן, היא כיוון שבדרך כלל-.
אלעזר שטרן: הסיבה לדיון כאן, אני חושב שעצם קיום הדיון כאן ולא בוועדת חוץ והביטחון יש בו סוג של אמירה, שאנחנו חושבים שמשרד הביטחון לא אחראי על המוטיבציה של הנוער, אלא זה עניין של מערכת החינוך, כחלק מהערכים של החברה וכמו שאומרים, הכל על החינוך והחינוך זה הדבר הכי חשוב, אז גם המשמעות או גם יצירת המוטיבציה או הערכים של החברה, כך שישרתו, היא צריכה להיות כאן.
אלעזר שטרן: עכשיו, סתם אנקדוטה.
אלעזר שטרן: שר החינוך תפס אותי עכשיו כאן
אלעזר שטרן: בבוקר ושם כאילו סוג של דילמה על ביקור בעכו אתמול, וילד בעכו שמתלבט בין עתידים לבין שירות קרבי.
אלעזר שטרן: וראש העיר, ככה בשיחה אומר לו – לך לגולני, ומישהו אחר אומר – תלך לעתידים, שיהיה עוד אחד אקדמאי.
אלעזר שטרן: אז אמרתי, הפתרון שלי בעיני הוא די פשוט.
אלעזר שטרן: זאת אומרת אני מבין את החשיבות של עכו ושל אקדמיזציה, אבל אם תלך לגולני ותהיה קצין, אז אין ספק שזה הכי טוב.
אלעזר שטרן: אבל אם תלך לגולני ולא תוכל להיות קצין, אז כנראה שגם באקדמיה לא תלמד משהו שיתרום באמת לעתיד שלך, אלא יהיה לך עוד תואר אקדמי.
אלעזר שטרן: ואנחנו לא בעד אוסף, אתם מכירים את זה בטח מחשיבות האקדמיזציה עד גבולות מסוימים.
אלעזר שטרן: כשזה הופך להיות רק כדי שיהיה לך תואר, אז מסתובבים הרבה מובטלים מהרבה אוכלוסיות מתועדפות שלנו, בלי עבודה.
אלעזר שטרן: בגלל שמה שהיה איכפת לנו זה שנגיד שהם לומדים באקדמיה.
אלעזר שטרן: אולי יושב ראש הוועדה חושב אחרת ממני, אבל אני אומר את זה כמי שלדוגמא נמצא הרבה שנים בסוגיה של האוכלוסייה האתיופית.
עמרם מצנע: אם הוא היה אומר לו ללכת לשריון, אז אולי לא הייתי מתווכח.
אלעזר שטרן: אני ידעתי את זה, אבל לנקרי הוא גולני.
אלעזר שטרן: אם הוא היה הולך לחיפה או לירוחם, היו אומרים לו ללכת לשריון.
אלעזר שטרן: ואני דרך אגב, במקרה הזה הייתי אומר שמי שאומר ללכת לשריון – צודק.
אלעזר שטרן: מהרבה בחינות דרך אגב, לא רק מבחינת הקצונה.
<יוסי מלכה: היום.
<יוסי מלכה: אני אומר היום.
אלעזר שטרן: לאורך שנים.
אלעזר שטרן: הבן שלי הוא מ"פ במגלן.
אלעזר שטרן: כשהוא התלבט איתי אמרתי לו ללכת לשריון, ויש לי בן שעומד להתגייס, אני אומר לו ללכת לשריון.
אלעזר שטרן: יש בשריון הרבה מאד דברים שאין בצנחנים, לצורך העניין, מבחינת הכישורים והחשיבה.
אלעזר שטרן: שילוב של הרבה דברים, אבל - - -
עמרם מצנע: לא זה הנושא.
אלעזר שטרן: לא זה הנושא.
אלעזר שטרן: אבל בשביל לחזור לעניין, אני חושב שמשרד החינוך, אחרי הרעש שהיה אז על תל אביב, עצם הפתיחה של הנתונים עד אמצע שנות ה-2000, אז כל בית ספר היה יכול להיות רק את הנתונים של עצמו וראש הרשות היה רואה את התמונה הכוללת.
אלעזר שטרן: אני חושב שפתיחת הנתונים האלה מצד אחד והמדידה שהיא אומרת אנחנו מודדים לא רק לפי בגרות, אלא אנחנו מודדים גם לפי חינוך ערכי.
אלעזר שטרן: עכשיו, לצורך העניין צריך לומר את האמת.
אלעזר שטרן: אין מדד יותר טוב בחברה הישראלית לחינוך ערכי, מאשר מדד בר השוואה, מאשר שיעורי הגיוס ובתוכם כמובן הליכה לשירות קרבי או דברים אחרים.
אלעזר שטרן: אני אומר את הדברים האלה מכיוון שבאמת אם היה אפשר למדוד כמה אנשים מוכנים לתת לחברה, אז אתה אומר אוקיי, אל תבלבלו להם את השכל עם הצבא, מי שירצה לתת לחברה, כשיגיע לשערי הבקו"ם כבר גם ייתן לצבא בהקשר הזה.
אלעזר שטרן: אבל כמדד בר השוואה, אנחנו לא מכירים משהו יותר טוב.
אלעזר שטרן: ואני מודה גם על הדחיפות של הדיון, ואני פונה פה גם לוועדה וגם לאנשי משרד החינוך, גם לצבא, סליחה: תנצלו אותנו כאן בשביל לראות איזה קולות, איזה כלים אפשר לתת לכם, מה אפשר לעשות, בהנחה שאתם יודעים שהנושא הזה קרוב גם ליושב ראש הוועדה, שיש כאלה שיגידו שהוא אלוף בצבא, אבל הוא קודם כל איש חינוך ומבין גם את התחום של בתי ספר והכל.
אלעזר שטרן: ואני חושב שגם בכנסת הזאת באופן יחסי, יש הבנה לחשיבות העניין, והנה אתם פרסמתם את הנתונים לפני שלושה שבועות, שבועיים?
אלעזר שטרן: לפני חודש, ואנחנו יושבים כאן הבוקר.
<יוסי מלכה: שלום, שמי יוסי.
<יוסי מלכה: אני ראש ענף תגבורת סדיר בבקו"ם.
<יוסי מלכה: אני סגן אלוף, לעוד שבועיים בינתיים אני אלוף משנה.
<יוסי מלכה: במסגרת תפקידי אני אחראי על השיבוץ של כלל החיילים והחיילות בצה"ל, ובין היתר על מערך הלחימה.
<יוסי מלכה: צריך לזכור, בבואנו מדברים על המוטיבציה, כשאנחנו מודדים את המוטיבציה, אנחנו מודדים את המוטיבציה בשלב שבני הנוער נמצאים בכיתה י"ב.
<יוסי מלכה: ממש לקראת סיום כיתה י"ב הם מדרגים את שאלון ההעדפות שלהם, ובהתאם לזה אנחנו מודדים ככה לאורך שנים.
<יוסי מלכה: מה שאנחנו בעצם רואים כאן, אנחנו רואים שיש כאן ירידה מגמתית של כ-9% ברצון להיות בשירות קרבי כלוחם בקרב האוכלוסייה שהיא כשירה להיות לוחמת בחברה הישראלית.
<יוסי מלכה: זו ירידה שמתמשכת באינטרוולים של מדי שני כ-3%.
<יוסי מלכה: אבל צריך לזכור שעדיין מרבית בני הנוער בחברה הישראלית, בקרב אלה שמתגייסים, כי אנחנו כרגע עוסקים במתגייסים.
<יוסי מלכה: אם אני פותח סוגריים, לצערי כ-40% מבני הנוער לא מתגייסים, שזה דיון בפני עצמו, עדיין מוכנים לחרף את נפשם ולשרת במדינה.
<יוסי מלכה: ואת זה צריך להגיד בהגינות מלאה.
<יוסי מלכה: אנחנו יודעים להגיד שאירועים שהם אירועים מלחמתיים, מגבירים את המוטיבציה בקרב בני הנוער.
<יוסי מלכה: אנחנו רואים את זה לאורך שנים, בסמיכות ללחימה כזו או אחרת או מבצע כזה או אחר.
<יוסי מלכה: אנחנו רואים שיש כאן עלייה בקרב המוטיבציה.
<יוסי מלכה: ראינו את זה לאחר מלחמת לבנון השנייה, וראינו את זה בסמיכות לאחר עופרת יצוקה, ששם בעצם היה השיא, שהגענו ל-79% ומאז אנחנו רואים מגמה של ירידה.
<יוסי מלכה: אנחנו לאורך השנים, אם אני מסתכל על העשור האחרון, היינו בתקופות שפל והיינו גם בתקופות שיא.
<יוסי מלכה: אנחנו לא חושבים שהמוטיבציה היום, שנמצאת סביב 70%, הוא אירוע שעכשיו קריטי והמערכת צריכה להיכנס לאיזה שהוא סחרור בעניין הזה.
<יוסי מלכה: אני חוב ש-70%, אנחנו חושבים ש-70% מקרב בני הנוער שרוצים להיות לוחמים, הוא מספר יפה, הוא יציב.
<יוסי מלכה: בכל זאת, יש כאן אוכלוסייה גדולה שרוצה להיות במערך הלחימה.
<יוסי מלכה: צריכים לזכור שלמעלה ממחצית מבני הנוער, עדיין - --
אלעזר שטרן: רגע, יוסי, מה זאת אומרת שאתם חושבים שזה מספר יפה?
<יוסי מלכה: כשאנחנו מדברים על 70%, זה אומר שאם אתה מסתכל לאורך עשור, התנודתיות הייתה סדר גודל של בין 67% בתקופות שהן תקופות השפל, לבין תקופת השיא שלאחר עופרת יצוקה, סביב 79%, ששם היה ביקוש אדיר למערך הלחימה, והיום אנחנו נמצאים סביב 70%.
<יוסי מלכה: אנחנו חושבים ש-70%, עדיין צה"ל יודע לבצע את משימתו.
<יוסי מלכה: החברה רוצה להיות במערך הלחימה.
<יוסי מלכה: אנחנו מוטרדים לגבי המגמה.
<יוסי מלכה: ההסתכלות היא הסתכלות בראיית המגמה.
<יוסי מלכה: כשאתה מסתכל אתה רואה כאן מגמה שהיא מגמת ירידה.
<יוסי מלכה: בהינתן שהמגמה הזאת תימשך, בהסתכלות לשנתון הבא, אנחנו די מוטרדים מההקשר הזה.
<יוסי מלכה: צה"ל מבצע מספר פעולות בשיתוף עם הרשויות השונות, עם משרד החינוך, מבין ימי צה"ל בערים השונות, דרך הכנות לצה"ל, דרך שיח מפקדים-תלמידים ומחנכים שמתקיים.
<יוסי מלכה: ללא שום קשר לעניין הזה ובלי קשר למוטיבציה, אנחנו ממשיכים לתעדף אוכלוסיות ייחודיות בשירות שלהם, ותעדוף לאוכלוסייה שנמצאת בפריפריה, למערכים שהם מערכי הלחימה ומה שדיבר כאן חבר הכנסת שטרן, על עתידים ועוד מערכים נוספים.
<יוסי מלכה: אז מבחינת הנתונים, כפי שהוצג בתקשורת, אז כמו שנאמר, בשנת 2010 היו 79% והיום הוא עומד על 70%, והמדידה היא מדידה פר מחזור גיוס.
<איתן טימן: זה לקרבי בלבד אתה מדבר?
<יוסי מלכה: חד משמעי, לשירות לוחם.
<יוסי מלכה: אלה הנתונים.
עמרם מצנע: היה לפני כמה שנים דיון ציבורי שהתפתח בעקבות אמירה של אחד ממנהלי בתי הספר בתל אביב, על כך שלא נכון לקבל את קציני צה"ל בתוך בית ספר, כדי להסביר את מהות השירות.
עמרם מצנע: האם יש לכם נתונים או למשרד החינוך, האם זאת תופעה שבתי ספר לא מעודדים הגעה של קצינים לקחת חלק בעידוד השירות הצבאי, או שזו לא תופעה אלא זה היה מקרה נקודתי.
<יוסי מלכה: אני יכול להתייחס מההסתכלות שלי, שלנו.
<יוסי מלכה: אנחנו יכולים לומר שיש בתי ספר וערים במובהקות מלאה לשתף את צה"ל בתהליך, ואנחנו מכירים בתי ספר וערים מסוימים בארץ, שבוחרים שלא להצטרף.
<יוסי מלכה: אני יכול לתת דוגמא למשל לעיר אשדוד.
<יוסי מלכה: העיר אשדוד מוכוונת לתהליך הזה, משתפת אותנו באופן מלא בתהליך.
<יוסי מלכה: יש ערים מסוימות, חלקן גם במרכז הארץ, שאומרים לנו במובהקות – אנחנו מבקשים שלא תגיעו להרצות לתלמידים לקראת השירות בצה"ל.
שמעון אוחיון: אתה יכול להצביע אלו ערים למשל, האם אתה יכול להגיד לנו?
<יוסי מלכה: אני מעדיף שלא.
עמרם מצנע: אתה יודע מה, אני אשאל אחרת.
עמרם מצנע: האם יהיה נכון לומר שזה ערים יותר מבוססות, אלטיסטיות, שבוחרות שלא לארח קציני צה"ל, לעומת ערי הפריפריה?
<דורית בר חי: לא בהכרח.
עמרם מצנע: לא, לא בהכרח?
<דורית בר חי: ממש לא.
<יוסי מלכה: הייתי אומר שבמובהקות, ערי הפריפריה נותנות עדיפות לקציני צה"ל ולמוסדות להגיע ולבצע הסברה.
עמרם מצנע: יש לי עוד שאלה.
עמרם מצנע: האם יש לך ידע, או לכם, על בתי ספר שלא מאפשרים לקצינים להגיע, ומה המשמעות לגבי המוטיבציה של בוגריהם?
<יוסי מלכה: יש נתונים שאנחנו משיגים מדי שנה - - -
עמרם מצנע: לא, את הקשר ביניהם.
<יוסי מלכה: כן, אני פשוט לא הגעתי עם הנתונים, אבל אני יכול לומר שאנחנו מדי שנה מציגים את המוטיבציה לשירות בכלל בבתי הספר שהם מפורסמים גם בתקשורת, וכנגזרת מכך, אנחנו גם מזהים שיש הלימה מלאה בין הרצון לשרת בצה"ל בכלל, לבין השירות הצבאי בפרט.
עמרם מצנע: אבל אני שואל עוד פעם, ולכם אולי יש נתונים, משרד החינוך.
שמעון אוחיון: כשאתה מתנסח כמו חבר כנסת, כל כך זהיר.
עמרם מצנע: תראה, צה"ל זה הכנה לכנסת.
<איתן טימן: אני פשוט מאד אגיד כמה משפטים כמבוא, ואני אצלול לשאלות שאתה שאלת, ויש לנו פה גם ממונה על הנושא הזה במשרד, והיא תיתן קצת מפה ואז זה בדיוק יענה על השאלות שאתה שואל.
<איתן טימן: קודם כל אנחנו צריכים לדעת שבמשרד החינוך יעד שר כבר מספר שנים, זה נכונות לשירות משמעותי והכנה לצה"ל.
<איתן טימן: זה לא היה יעד השר הקודם.
<איתן טימן: בשר הקודם חמש שנים משרד החינוך הגדיר את זה כיעד שר מדיד שאנחנו מחויבים כל חודש במדידה של תוצאות מול שרי החינוך, ולכן גם קל לתת תשובות למה שאתה אומר.
<איתן טימן: הדבר השני שצריך לדעת הוא שמשרד החינוך קבע שירות משמעותי, כששירות משמעותי כולל את הכל.
<איתן טימן: כי צה"ל במקביל גם מנהל מול המשרד את המשבר הטכנולוגי ואת תומכי הלחימה.
<איתן טימן: כלומר, אנחנו גם צריכים לדעת שאנחנו בראייה שלנו, השירות המשמעותי של כל אדם זה בסך הצרכים של צה"ל מצד אחד, וביכולות של בני הנוער מצד שני.
<איתן טימן: והשירות הקרבי אצלנו הוא בתעדוף, ואנחנו ניתן דוגמאות איך אנחנו עושים אותו.
<איתן טימן: הדבר השלישי שהשתנה במשרד מאד מאד, זו העובדה שיש שולחן עגול היום בין צה"ל, משרד הביטחון ומשרד החינוך, שמדברים בשפה אחת.
<איתן טימן: תכנית הכנה לצה"ל בישראל היא תכנית שיוצאת ממשרד החינוך, כששלושת הצדדים יושבים, יש תכנית אחת.
<איתן טימן: חוזר מנכ"ל אחד יצא מטעמנו ששלושת הצדדים יושבים בפנים.
<איתן טימן: משרד החינוך, בגלל היותו גם עובד בתהליך חינוכי, מתחיל את זה בכיתה י' ומטה עד י"ב.
<איתן טימן: צה"ל ומשרד הביטחון מעורבים יותר בכיתות י"א-י"ב, איתנו בנושאים האלה.
<איתן טימן: המהפכה השנייה שצריכים להגיד זה השלטון המקומי.
<איתן טימן: אנחנו רואים תופעה מדהימה בהירתמות ראשי ערים, מערכות חינוך, לתוך הנושא הזה של כניסה פנימה, שזה עזר לנו במהפכה שאנחנו יצרנו, זה מרכזי הכנה רשותיים לצה"ל.
<איתן טימן: אבל פה אנחנו רואים את המוטיבציה העצומה של ראשי הרשויות להיכנס.
<איתן טימן: כדי שנלך במשנה קצת יותר סדורה וניתן תשובה, ואמרתי לדורית, הכנו גם את כל הנתונים.
עמרם מצנע: לגבי ראשי רשויות, זה מאחר שהתחלתם לשקלל את זה, אז זה מדיד.
<איתן טימן: נכון מאד.
<איתן טימן: אבל אנחנו רואים את זה באמת ברמה מאד חיובית.
<איתן טימן: המשרד הבין היום שהוא לא יכול לשחק לבד, הוא חייב את השלטון המקומי.
<איתן טימן: לכן גם מרכז השלטון המקומי באמירה איתנו, ועדת החינוך שלו וועדת הנוער שלו נכנסו פנימה ורואים בזה כיעד חשוב, גם בראייה שלהם.
<איתן טימן: ולכן גם הם שותפים איתנו עד תום, סביב הנושאים האלה.
<איתן טימן: אז דורית, שהיא אצלנו ממונה כמסר של היעד, תביא את הדברים.
<דורית בר חי: אני רק אוסיף שיש לנו היום כ-60 מרכזי הכנה רשותיים.
<דורית בר חי: הפרישה היא ארצית – מצפון עד דרום – כולל מרכז, שאלת על רשויות חזקות, אני יכולה לומר שאתמול נפתח בגדול מרכז הכנה רשותי בפתח תקווה, שזוכה כבר כמה שנים טובות לעשייה משמעותית, ואתמול הוא קיבל גם מבנה וכו'.
<דורית בר חי: אני יכולה להגיד גם על רעננה, כפר סבא - - -
עמרם מצנע: מרכז הכנה רשותי?
עמרם מצנע: אני לא מכיר את זה.
עמרם מצנע: תני לנו איזה שניים-שלושה משפטים על זה.
<דורית בר חי: מרכז הכנה לשירות משמעותי ברשות, כך אנחנו קראנו לזה.
<דורית בר חי: הרעיון הוא שבכל רשות ימונה אדם שיוביל את התכלול בראייה הרשותית, של כל בני הנוער בשולחן עגול, ולתת מענה בראייה כוללת, בוקר ואחר צהריים.
<דורית בר חי: ניתוח של בתי ספר, ניתוח נתונים וניתן לתת מענה לצרכים של היישוב.
<דורית בר חי: אם יש שם אוכלוסיות ייחודיות, כמו יוצאי אתיופיה, שזה על השולחן שלנו כבר כמה וכמה פעמים.
<דורית בר חי: באותם יישובים - יוצאי אתיופיה יושבים בשולחן הזה ונותנים את המענים הייחודיים להם, בנושא הכנה לצה"ל.
<דורית בר חי: צה"ל שותף עם מיט"ב.
<דורית בר חי: יש לנו שם ניידת של מיט"ב שמגיעה עם הנתונים, עושים פילוח של נתונים של הרשות.
<דורית בר חי: זה הרבה יותר מושכל.
<דורית בר חי: זה לא משהו שהוא לכולם הכל, לא כולם רצים על הג'בלאות, אבל נותנים מענה אפילו ברמה פרטנית למי שזקוק.
<דורית בר חי: זה ברמה אחת.
<איתן טימן: אולי ניתן עוד דוגמא.
<איתן טימן: שהיה לנו סיפור עם הבנות הדתיות, באו מועצת חמ"ד וגם ליפשיץ ואמרו תראו, דרך מרכז הכנה רשותי לצה"ל, אין לנו שום בעיה.
<איתן טימן: לנו יש בעיה יותר בתוך המוסדות, על אף שיש שם מהפכה, יושבת פה גם אחראית חמ"ד מדורי, והיא גדולה.
<איתן טימן: אבל אנחנו דרך מרכזי הכנה רשותיים לצה"ל, נתנו גם זירה לבנות לקבל מענה מושכל עם המערכת הדתית.
<דורית בר חי: זה יושב בתוך המרכזים.
<איתן טימן: זה גם לא מוסיף עלויות, כי אנחנו למעשה - - -
עמרם מצנע: השאלה שלי היא האם יש הלימה בין רשות ו/או בית ספר שלא עושים פעילות ואפילו מתנגדים לפעילות, לגבי המוטיבציה לשירות באותו מקום.
<דורית בר חי: חד משמעית.
<דורית בר חי: יש הלימה מלאה בין רשות או בית ספר שהנושא של הכנה לשירות משמעותי יושב על השולחן, לבין בתי ספר שאומרים: לא בבית ספרנו.
<דורית בר חי: ואני יכולה לומר שזה נקודתי הלו בבית ספרנו.
<דורית בר חי: אותם בתי ספר שלא קיבלו את מחנכים-מפקדים דרך ערך המיזם שהיה, הם ממש ספורים.
<דורית בר חי: הביקוש היה עצום, אנחנו לא יכולנו לתת מענה מבחינת היקף הפעילות שלנו, לכל בתי הספר שרצו את הפעילות.
<דורית בר חי: זאת אומרת זה היה הפוך, היה יותר ביקוש מהיצע.
<דורית בר חי: בית הספר האחד או השניים שלא רצו, עשו את הרעש הגדול.
<דורית בר חי: בתי הספר קיבלו בדלת פתוחה ורחבה את המפקדים.
עמרם מצנע: ובבתי הספר המסוימים האלה, השניים האלה, יש - - -
<דורית בר חי: הם יושבים בתל אביב.
אלעזר שטרן: שניהם בתל אביב?
אלעזר שטרן: רק בתל אביב?
<דורית בר חי: כן.
עמרם מצנע: מה מצב הגיוס בבתי הספר האלה?
<דורית בר חי: בהתאם.
עמרם מצנע: כן, ירידה?
<דורית בר חי: יוסי, אני טועה בעניין הזה?
<דורית בר חי: אני מתגייסים, אני חושבת, יש גיוס, אבל לא לקרבי.
<יוסי מלכה: לשירות כן.
<יוסי מלכה: אבל נשאלת השאלה האם לשירות משמעותי, גם פה אפשר לפתוח את זה לדיון, האם הבחור הולך למערכים טכנולוגיים במערכי חיל המודיעין, במערכים כאלה שזה חשוב בפני עצמו, לבין הבחור שהולך להיות לוחם בגולני, אז אנחנו מזהים שהאוכלוסייה הזאת הולכת למערכים שהם עתירי טכנולוגיה, אבל היקף המתגייסים הוא יחסית נמוך.
אלעזר שטרן: סליחה, אם דובר על זה שזה יעד שר החינוך ויש שולחן ונמדד, מה קורה לבית ספר שלא עומד ביעד?
<דורית בר חי: אני יכולה להגיד, אני חושבת לעצמי אך לומר את זה.
אלעזר שטרן: אתם רוצים הפסקה?
אלעזר שטרן: זו נראית לי שאלה פשוטה.
<דורית בר חי: השאלה מאד פשוטה.
<דורית בר חי: אנחנו מתגמלים את מי שכן, אנחנו לא מענישים את מי שלא.
אלעזר שטרן: זהו, מתגמלים במה?
<דורית בר חי: יש מה שנקרא תגמול דיפרנציאלי.
<דורית בר חי: בבתי הספר ורשויות, בתי ספר שחוללו שינוי בגיוס, קיבלו תגמול, כמו שינוי בהישגים במתמטיקה או באנגלית.
<יהודית גידלי: במה זה מתבטא?
עמרם מצנע: בכסף.
<דורית בר חי: בגמול כספי.
שמעון אוחיון: דרך אגב, אני אוהב את המושג הזה – מתגמלים ולא מענישים.
שמעון אוחיון: זה מצוין.
שמעון אוחיון: חבל שזה לא היה עובד בכל המגזרים.
<איתן טימן: נכון, אתה צודק.
עמרם מצנע: לא, לא, צריך לפעמים גם להעניש.
עמרם מצנע: אבל אני רוצה רגע להבין, יש היום נוסחא של הערכה של בתי ספר, שבתוכה נמצא גם הגיוס.
עמרם מצנע: לזה את מתכוונת?
<דורית בר חי: נכון מאד.
עמרם מצנע: זה לא שהגיוס כשלעצמו מתוגמל.
<איתן טימן: נכון, נכון, נכון.
עמרם מצנע: אוקיי, אז זה בתוך מכלול שלם.
<איתן טימן: אגב, זה פוגע בבית ספר.
<איתן טימן: בית ספר כזה לא יכול להיות מצטיין.
<איתן טימן: כלומר, בגלל שזה בשקלול, הוא נופל בכל דבר.
<איתן טימן: כלומר, הוא לוקח על עצמו, הוא מיתר את עצמו מרוב הדברים שבית ספר רגיל יכול לעשות.
<איתן טימן: המחיר הוא כבד.
<איתן טימן: כלומר, לא נותנים לא אכיפה ברמה אולי האישית, אבל בית הספר - - -
<שושי שפיגל: שמי שושי שפיגל, מפקחת ארצית בחמ"ד ומינהל החינוך הדתי ומנהל חברה ונוער.
<שושי שפיגל: חשוב לציין בכלל בכל התהליך של הנושא של הכנה לצה"ל, בעצם אנחנו מדברים על משולש שקושר אותנו לנושא של ידע, ערך והכנה רגשית, וציר הידע הוא ציר בעצם מאד מאד משמעותי, שיש את כל השותפים שדורית, איתן והצבא אמרו.
<שושי שפיגל: הנושא של ציר הידע הוא ציר מאד מאד חשוב במהלך הזה, שבו כל מחנך כיתה וכל רכז שכבה וכל עובד נוער, צריך להכיר ולדעת את הנתונים הספציפיים, ולאור זה בונים את תכנית העבודה בנושא של הכנה לשירות משמעותי.
<שושי שפיגל: זאת אומרת אנחנו לא רק מקבלים את הנתונים, אלא לאורם אנחנו בעצם בונים את תכנית העבודה.
<שושי שפיגל: יש בתי ספר שנקראים 'בתי ספר במיקוד', בתי הספר במיקוד האלה ידועים לנו, ולהם נבנית, במערך מוביל מאד מאד משמעותי במחוזות שלנו, בונים את התכנית הבית ספרית.
עמרם מצנע: כשאת אומרת בתי ספר במיקוד, את מתכוונת לבתי ספר מוחלשים?
<שושי שפיגל: בתי ספר שתלכיד הנתונים שלהם מדבר על בעיות במושג שנקרא הכנה לשירות משמעותי.
<שושי שפיגל: בעיות שונות, גם בנושא של קצונה, ואני מתארת לעצמי שהצבא יידע להסביר את זה טוב ממני.
שמעון אוחיון: ומאיפה נובעות הבעיות הללו?
שמעון אוחיון: זאת אומרת זה רק עניין שמגיע מהאוכלוסייה עצמה, או ממה?
שמעון אוחיון: או ניהול מסוים, או כיוון, או הכוונה מסוימת?
שמעון אוחיון: האם רק האוכלוסייה, מבנה האוכלוסייה קובע כאן, או אולי גם מדיניות של בית הספר?
<שושי שפיגל: אני חושבת שכל מרכיב המוטיבציה הוא מרכיב שגם להורים יש תפקיד מאד מרכזי, גם לסביבה שבה גדל הילד, גם לתנועת הנוער שבה הוא גדל.
<שושי שפיגל: זאת אומרת יש מספר גורמים שמשפיעים על עיצוב דמות הבוגר שלנו.
<שושי שפיגל: התהליך לא נעשה רק בבית הספר, הוא נעשה גם בסביבה ובשכונה ועל הברזלים שבשכונה, ועל קבוצת השווים שמשפיעה.
<שושי שפיגל: יש מכלול של דברים שמשפיעים.
<שושי שפיגל: אני רוצה לומר שחשוב בדיון הזה, ואני רוצה להתייחס למה שחבר הכנסת שטרן ציין, שכל הנושא הזה בעצם עובד על הציר של מעורבות חברתית והתנדבות, שייכות וזהו.
<שושי שפיגל: וזה ציר שאנחנו כל הזמן צריכים לעבוד על החיזוק שלו, וזה בעיני הדבר המרכזי שאנחנו צריכים לכוון אליו.
<שושי שפיגל: כי נכון, בסופו של דבר כמובן הוא מקבל את הצו הראשון וכו', שנושא ידע הוא חשוב.
<שושי שפיגל: אבל כל ההכנה הזאת, לאורך כל שלבי ההתפתחות של הילד במערכת החינוך, זה הדגש המרכזי יותר שאנחנו צריכים כל הזמן לעבוד עליו ולחזק אותו ולהעמיק בו, ותוך כדי כך, בסופו של דבר התוצר יהיה בעצם אותה דמות בוגר שמתגייסת וכן מתעדפת שירות קרבי משמעותי.
<שושי שפיגל: כן, גם לפעמים על חשבון זה שנכון שיש לו את ה-700 בפסיכומטרי, אבל הוא כן יעשה את התעדוף הגבוה ללכת לשירות קרבי, כי זה באתוס החינוכי שהוא גדל עליו.
<שושי שפיגל: יש פה מרכיב מאד מאד חשוב שלכולנו יש משימה מרכזית בו, מנהלי בתי הספר, כל שנה, יש כנס רמטכ"ל, דורית אחראית עליו.
<שושי שפיגל: הם נחשפים, הם לומדים.
<שושי שפיגל: יש חוליה מאד מרכזית של עבודה מול מנהלי בתי ספר.
<שושי שפיגל: אנחנו בחינוך הממלכתי דתי עשינו כנס מנהלים לפני שבועיים בנושא הזה.
<שושי שפיגל: בחינוך הממלכתי כל שנה יש כנס מאד מאד גדול שמשלב את כולם.
<שושי שפיגל: זאת אומרת גם העבודה מול מנהל בית הספר, מול ראש רשות שמקיים שולחן עבודה רשותי, שקוראים לו – הנוער בוחר דרך.
<שושי שפיגל: ., שבו מדי שנה אנשי מינהל חברה ונוער מגיעים לרשות המקומית, פורשים ביחד עם הכוח המשלב את נתוני ההכנה לצה"ל של אותה רשות מקומית.
<שושי שפיגל: ראש רשות היום, אני הסתובבתי ברשויות לא מזמן, וראשי רשויות מציינים על השלטים איפה הם במוטיבציה לצה"ל.
<שושי שפיגל: זאת אומרת יש מודעות מאד מאד גבוהה שבעקבות התהליך הזה של השולחן העגול, שאנחנו מחוללים ברשויות, פלוס הרבה ארגונים.
עמרם מצנע: כן, רק שצריך להסביר למה אם יש כזו פעילות ענפה, מה קרה לתוצאות.
<איתן טימן: אז אני אגיד, יש נתון אחד שאם הוא ישתנה, זה יכול לעזור ואני רוצה להעלות אותו, וזה נושא שבוע הגדנ"ע.
<איתן טימן: מתברר לנו בעובדה, ששבוע הגדנ"ע הוא קטליזאטור טוב להעלאת המוטיבציה.
<איתן טימן: הצורך בישראל הוא 70,000, מבחינת בתי הספר.
<איתן טימן: 70,000 במחזור יכולנו להוציא.
עמרם מצנע: 70,000 בשנה.
<איתן טימן: בשנה.
<איתן טימן: היום היכולת של צה"ל לקלוט היא כ-30,000.
<איתן טימן: כלומר פחות מ-1 ל-2 אנחנו מצליחים להוציא.
<איתן טימן: ואז אנחנו נמצאים במצב שבנקודה שהיא לחלוטין על דעת כל הצדדים, אחת החשובות ביותר בסינדרום, במיוחד כשהיא באה בהצטלבות קבלת ההחלטות, אנחנו לא נותנים מענה לבקשות המנהלים, בגלל אי יכולת לתת.
<איתן טימן: רק עכשיו אנחנו במאבק למנוע סגירת בסיס נוסף בחצרים, שגם אותו רוצים לסגור.
<איתן טימן: כלומר, יש פה גם מסר כפול.
<איתן טימן: כלומר, אם רוצים – משרד החינוך יכול להוציא את כולם, ובנושאים האלה צריכים לתת ולהכריז על שבוע הגדנ"ע, כי זה דבר שחובה להוציא אותם.
<איתן טימן: כל מי שרוצה ייצא.
עמרם מצנע: אתה יודע להביע את עמדת צה"ל בעניין?
<יוסי מלכה: אני פחות יודע להביע, אבל אני יודע להגיד שאכן מסגרות נסגרו משיקולים שהם שיקולי תקציב, אבל לא בלי- - -
<יהודית גידלי: כמה כסף זה?
עמרם מצנע: זה כסף.
שמעון אוחיון: לא, אבל יש לכם נתונים?
שמעון אוחיון: באמת מישהו בדק את מידת ההשפעה, מה היא השונות שם בין אלה שהלכו לגדנ"ע ואלה שלא?
<איתן טימן: גם משרד הביטחון וגם אנחנו - - -
שמעון אוחיון: אז תגידו לנו מה הנתונים פחות או יותר, אם אפשר.
<דורית בר חי: אין לי את הנתונים המדויקים של זה.
<דורית בר חי: אני יכולה להגיד שנערך כל הזמן סקר שביעות רצון לגבי שבוע הגדנ"ע, ואנחנו יודעים ששבוע הגדנ"ע הוא אחד המופעים המשפיעים ביותר על בני הנוער, בתהליך המיון והשיבוץ.