GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איריס בראל: אנחנו בסטימצקי רוצים לחתום עם כולם, אבל צריך חוזה הגון.
<איריס בראל: לא נחתום עם מו"ל שבוודאות יגרום הפסד לסטימצקי.
<איריס בראל: אני לא חושבת שקיים גורם כלשהו, ממשלתי, כלכלי, שיכול לחייב חברה פרטית להפסיד כסף.
<איריס בראל: אני לא מכירה.
<איריס בראל: מדינה לא יכולה להכריח חברה פרטית להפסיד כסף.
<איריס בראל: אני קוראת לכם לתת לחברות פרטיות לפעול כפי שחוקי שוק חופשי פועל, ללא התערבות, ללא מאבקי כוח בלתי רלוונטיים, ולזכור את מטרת החוק שנראה בימים אלה שנשכחה כליל.
<איריס בראל: מישהו משתמש בכם בצורה צינית, ואני קוראת לכם להפסיק.
<איריס בראל: אם תחשבו שיש צורך, אחרי שהחוק ייכנס לתוקף, אחרי שנוכל ללמוד משהו, אחרי שנראה מי חתם, באיזה אחוזים חתם, אחרי שנראה מה יהיה מחיר הספר שלא אנחנו קובעים – אני חוזרת לשאלה, 90% זה טוב או רע?
<איריס בראל: אם יש פה מישהו מסביב לשולחן שיכול להגיד לי אם 90% זה טוב או רע, הוא לא מבין בכלכלה.
<איריס בראל: אני אכן גאה בזה שעזרתי להוביל את שוק חוק הספרים, למרות הציניות שהיתה פה מסביב לשולחן.
לימור לבנת: "הובלת", אמרת.
<איריס בראל: גברתי, תעשי לי טובה, תני לי לסיים.
<איריס בראל: אני מכבדת אותך מאוד, מאוד מכבדת אותך, את צריכה לכבד אותי באותה רמה.
לימור לבנת: הובלת.
לימור לבנת: ..
<איריס בראל: מאוד מכבדת אותך.
<איריס בראל: אני בטוחה שאחרי שייכנס החוק לתוקף תראו שישתמשו בכם בצורה לא נכונה.
<איריס בראל: אני קוראת לכם לחזור ולהאמין בחוק שאתם חוקקתם, שעוד לא יבשה הדיו עליו ועוד לא למדנו כלום, ובמקום לתת לכם להיות מכשיר לניהול משא-ומתן לקבוצה קטנה של מו"לים שהתאגדה כמו קרטל, תנו לחוק לעבוד.
עמרם מצנע: איריס, זה כבר אמרת.
עמרם מצנע: רחלי.
<רחלי אידלמן: ההצגה שעכשיו שמענו היא הצגה ממש צינית של מה שקורה.
<רחלי אידלמן: נניח אפילו שחברת סטימצקי חוששת שכתוצאה מהחוק תהיה לה שנה לא ברורה מבחינה עסקית, בגלל שלא ברור האם אנשים יעדיפו את הספרים במחיר החדש או ירצו לקנות רק ספרים במבצעים.
<רחלי אידלמן: קודם כול, אני רוצה להזכיר לכם שכאשר חברת מרקסטון קנתה את סטימצקי, בקופה של סטימצקי היו 20 מיליון דולר.
<רונן כהן: זה לא רלוונטי - - -
<איריס בראל: סליחה, אדוני היושב-ראש, זה לא מכובד לוועדת החינוך בכמה מרקסטון קנתה או לא קנתה את סטימצקי.
<איריס בראל: גברתי השרה, אני אודה אם תביאי את זה לדיון.
<איריס בראל: זה לא נראה לי רלוונטי.
<רחלי אידלמן: חברת מרקסטון החליטה להוציא את הכסף מהחברה למטרותיה.
<איריס בראל: כל מה שנאמר כאן, גברתי, אני מציעה לך להפסיק, כי זה לא נכון עובדתית.
<איריס בראל: בואי לא נתבלבל בעובדות.
<איריס בראל: הרי בסופו של דבר, תצטרכי להוכיח את מה שאת אומרת.
<איריס בראל: אני מציעה לך לדבר על חוק הספרים ולא על עובדות שאינן נכונות.
<רחלי אידלמן: אני רוצה לומר שאם חברת סטימצקי חוששת ששנת המעבר תהיה לה שנה פחות נוחה ופחות רווחית משנים אחרות, תתכבד נא בבקשה חברת מרקסטון להעמיד את התקציבים הדרושים למטרה הזאת לחברת סטימצקי, בדיוק כמו שפה - - -
עמרם מצנע: רחלי, זה באמת לא מענייננו בדיון הזה, אני נורא מצטער, לתת עצות אחד לשני כיצד להתנהג ומאיזה בית להביא את הכסף.
<רחלי אידלמן: סליחה, אני רק רוצה לומר שכל ענף ההוצאות לאור עשו פעולות עצומות כדי להמשיך להתקיים עד שהחוק הזה ייכנס לתוקפו, ולא ייתכן שעכשיו, כאשר החוק נכנס לתוקף, פתאום באה רשת ואומרת: עכשיו תתנו לי הנחות יותר גדולות ממה שנתתם לי קודם.
<רחלי אידלמן: לכן אני אומרת שיש גם מקורות לסדר את זה.
<רחלי אידלמן: אני חושבת שאם ההנחות היו הנחות רציונליות, כמו שמקובל בעולם, המו"לים בשמחה היו חותמים על הסכמים עם הרשתות והחוק היה יוצא לדרך.
<רחלי אידלמן: נניח שתהיה שנה אחת עד שהציבור יתרגל, בסדר, אבל אחרי זה, המחירים של הספרים החדשים הולכים להיות יותר גבוהים, והרשתות ירוויחו מזה לא פחות מהמו"לים, לכן לא צריך להפוך את הרגע הזה שהולכים לעשות הסכמים, כדי לנצל את המצב ולסחוט את המו"לים שכבר סחטו אותם עד כניסת החוק לתוקף עד לשד עצמותיהם ולנסות להוציא מהם יותר.
<מנחם פרי: אני 50 שנה עורך ספרים בארץ.
<מנחם פרי: שאלו אותנו אם 90% זה טוב, אם 60% זה טוב וכו', אז בואו נדבר לא באחוזים, אלא במחירים.
<מנחם פרי: אם ספר יעלה 70 שקלים, כולל מע"מ, ורשת סטימצקי תקבל בשבילו 63%, מה שיישאר למו"ל נטו זה פחות מ-20 שקל, זה יותר גרוע מהמבצעים היום.
<מנחם פרי: ספרים לא צריכים לעלות ביוקר, אבל מו"ל צריך לקבל כ-33 שקלים נקי לעצמו, להפצה, לסופר, לעריכה, לתרגום, לכל הדברים, ובזה אפשר לממן ספר ברמה בינונית מינוס, לא ברמה גבוהה.
<מנחם פרי: אני כבר לא מדבר על רמה גבוהה.
<מנחם פרי: פירושו של דבר שאם ההנחה היא 50%, ספרים יעלו 80 שקל, אבל אם ההנחה היא 63%, ספרים יעלו 108 שקל.
<מנחם פרי: אין שום סיבה שההנחה תהיה יותר גדולה מאשר בצרפת, כשהחוק הצרפתי היה המודל שלנו.
<מנחם פרי: בזמנו יוג'ין קנדל הסביר לנו שאי-אפשר לקבוע הנחה מקסימלית בחוק, משום שאז כולם יתיישרו לפי ההנחה המקסימלית.
<מנחם פרי: הדבר הזה התנפץ על אי-הרציונליות של שוק הספרים, עכשיו כולם מתיישרים לפי ההנחה הסופר-מקסימלית של 63%, שתביא לכך, או שנקרוס או שספרים יעלו 108 שקלים ולא שקל אחד פחות.
<מנחם פרי: פירושו של דבר, שמעתם את איריס בראל, שאין אדם שגרם נזק לספרות העברית ב-50 השנים האחרונות כמוה, ותוכלי לתבוע אותי על זה - - -
עמרם מצנע: אפשר להימנע מההצהרות האלה ומההתקפות האישיות?
עמרם מצנע: זה לא מכובד.
<מנחם פרי: בסדר, אני עובר הלאה.
<מנחם פרי: אני חושב שאין מה לחכות.
<מנחם פרי: צריך לראות איך זה נעשה בצרפת, זה לא היה חלק מן החוק, זה היה בדרך אחרת וחבל על הזמן.
<מנחם פרי: בצרפת זה פחות מ-40%.
<מנחם פרי: זה 40% בגלל שירותים מיוחדים למו"ל.
<מנחם פרי: זה לא צריך להיות יותר מ-40%.
<מנחם פרי: ספרים צריכים לעלות 80 שקל.
<מנחם פרי: זה אבסורדי שהסופר, והעורך, והמו"ל, והמפיץ והכול צריכים לקבל פחות מאשר חנות, חנות שהיא סך הכול בלדר של הספר בין המו"ל לבין הכותב.
עמרם מצנע: אצלי אין יותר נרשמים.
עמרם מצנע: האם גמרנו את הדיון?
<יוג'ין קנדל: אני רוצה להגיד שתי מילים.
<יוג'ין קנדל: נקודה אחת שהועלתה, אני רוצה לעשות קצת שיעור באריתמטיקה – האם 90% זה טוב או רע?
<יוג'ין קנדל: זה יותר גרוע מאשר 10% הנותרים, זה בוודאות, לא משנה מה הסכום.
<יוג'ין קנדל: אם זה סכום נמוך, זה שמקבל 10% נדפק עוד יותר.
<יוג'ין קנדל: זה ברור.
<יוג'ין קנדל: אני מסתכן בזה שאני לא יודע כלכלה.
<יוג'ין קנדל: זה דבר אחד.
<יוג'ין קנדל: דבר שני, כל השוק יכול היה ללמוד איך השוק התנהל תחת החוק החל מאוגוסט.
<יוג'ין קנדל: אחרי שהובלתם מבצעי הנחות במשך שישה החודשים האחרונים, זה קצת מוזר להגיד: אנחנו לא יודעים איך נתנהל תחת החוק, כי אפשר היה להתנהל תחת החוק ולהרגיל את הציבור לזה כבר מאוגוסט.
<יוג'ין קנדל: לא היה צריך לחכות לחוק.
<יוג'ין קנדל: כשהודעה בעיתון אומרת שעד שהחוק ייכנס לתוקף, בואו תקנו כמה שיותר, ואחר-כך להגיד שאנחנו נמצאים בסכנה ב-2014 כי אנשים לא התרגלו לחוק, זה קצת לא מסתדר אחד עם השני.
<יוג'ין קנדל: תודה.
<עוזי שביט: אני מהוצאת הקיבוץ המאוחד.
<עוזי שביט: כולנו יודעים מה הסיטואציה בשוק הספרים.
<עוזי שביט: לצערנו זו סיטואציה מונופולית.
<עוזי שביט: יש לנו שתי רשתות ששולטות על כ-80% או משהו כזה.
<עוזי שביט: יש רשת אחת, אם להוציא את עניין ספרי הקודש, ספרי לימוד, ודאי שהיא יותר מ-50%, ואנחנו נמצאים במצב של הכתבה, מכתיבים לנו.
<עוזי שביט: מדברים פה על כמות גדולה מאוד של מו"לים.
<עוזי שביט: 90% מהמו"לים יגידו לכם שמי שמבקש מאתנו הנחה שגבוהה מ-50%, הוא מבקש מאתנו להתאבד.
<עוזי שביט: אין הוצאה שתוכל לשרוד בהנחות כאלה.
<עוזי שביט: היום לפי החוק שמהמחיר הקטלוגי אנחנו צריכים לתת בין 8% ל-10% לסופר, נשאר לנו מהמחיר הקטלוגי של הספר עוד 90%.
<עוזי שביט: מטרת החוק – רצינו שהמחיר הקטלוגי של הספרים ירד, לא שהוא יעלה.
<עוזי שביט: אם אנחנו רוצים להגיע לכך שספר קריאה רגיל יימכר בסביבות ה-70 שקל, שספר ילדים יימכר בסביבות 50 שקל, איזה מחיר סביר לקוראים, אם ניתן הנחה גבוהה מ-50%, פירושו של דבר חיסול ההוצאות.
<עוזי שביט: בכל העולם מקובל הנחות נאות, בין 40% ל-50%, יש מקומות שפחות מזה, אבל לא מעבר לזה.
<עוזי שביט: לא מדובר פה על מבצעים שירצו לעשות על back list.
<עוזי שביט: יש מקום למשא-ומתן בין החנות, הרשת, לבין ההוצאה על מבצעים, על ה-back list, ושם אפשר יהיה לתת ודאי הנחות יותר גדולות לצורך מבצע לא סטנדרטי.
<עוזי שביט: בניגוד למה שאולי נאמר פה, כאילו רוב המו"לים – האמת ידועה לכולם שרוב המו"לים לא חתמו כי הם לא יכולים לחתום, כי אם הם יחתמו, יגיעו להסכם במחירים שמבקשים מאתנו, כאמור זה חיסול הוצאות הספרים.
<עוזי שביט: לכן אין לנו ברירה אחרת.
לימור לבנת: הערה בהמשך לדברים של פרופ' עוזי שביט.
לימור לבנת: אני מניחה שיכול להיות שחלק מהנמצאים פה, לרבות חברי הכנסת שנמצאים פה וכמובן יושב-ראש הוועדה, לא יודעים.
לימור לבנת: כשאמרתי קודם שצומת יושבים על הגדר ובינתיים לא עושים שום דבר, צריך לזכור שבבעלות אנכית של צומת יש הוצאות ספרים, ולכן גם אם צומת לא עושים שום דבר ואין שום הסכמים חתומים, עדיין עם הוצאות הספרים שבבעלותם, יש להם יתרון.
<ערן זמורה: הם גם צריכים לחתום.
<אברהם שומר: גם אתי הם מסרבים להיפגש.
לימור לבנת: ברור, אבל הם יכולים בשנייה האחרונה לעשות את זה.
לימור לבנת: הארה באל"ף.
עמרם מצנע: היא ראתה שאתם יושבים בשקט מדי.
לימור לבנת: אני מכירה אותם, אנחנו מכירים היטב, יש בינינו ידידות אלמותית וההערכה בלתי מסויגת.
לימור לבנת: הארה שנייה באל"ף, בין הוצאות ספרים שכן חתמו עם סטימצקי, למיטב הידוע לי, באופן די מפתיע, ככל שאני יודעת – תקנו אותי אם אני טועה – נמצאת גם כנרת.
לימור לבנת: כנרת היא הוצאה בבעלות אנכית - -
עמרם מצנע: היא הבעלים.
לימור לבנת: - - ולכן יש בזה משהו שהוא היתולי במידה מסוימת, אבל הוא כל-כך רציני.
לימור לבנת: אם הוא לא היה רציני כל-כך, היה בו משהו מעין היתולי.
<איריס בראל: גברתי השרה, אנחנו לא רק אתם - - -
לימור לבנת: לא אמרתי שרק אתם.
<איריס בראל: גברתי, תרשי לי לסיים.
לימור לבנת: אני לא צריכה הערות, כי אמרתי - - -
<איריס בראל: כנרת מכרה בסטימצקי עוד לפני הכניסה לחוק - -
לימור לבנת: אמרתי לגבי ההסכמים האלה.
<איריס בראל: - - היא היתה הספק השני.
<איריס בראל: אנחנו מספרים את כל נתוני סטימצקי לפני כל העולם, אז בואו נמשיך.
<איריס בראל: הגענו להסכמים גם עם ההוצאה הגדולה ביותר בשוק, וגברתי בקרוב תראה את החוזה.
<איריס בראל: אני חושבת שכאשר גברתי תראה את החוזים היא תבין שהיא טעתה.
לימור לבנת: לא שאלתי לגבי החוזים, הערתי הערה.
לימור לבנת: אם לא אמרתי דבר שאיננו נכון, אין מקום להוסיף.
עמרם מצנע: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.
ניצן הורוביץ: קודם כול, אני רוצה לחזק את דברי השרה.
ניצן הורוביץ: בעניין הזה, גברתי השרה, את פה מראה מנהיגות, ופה כולנו מאחוריך שיבינו כאן.
ניצן הורוביץ: בדרך כלל בכנסת יש הרבה מחלוקות, מפלגות, קואליציה-אופוזיציה, אבל פה כולנו מאוחדים, ואני חושב שמה שאמרה השרה בדבריה מבטא את מה שאנחנו גם מרגישים, שיש כאן ניסיון לערער את הסירה.
ניצן הורוביץ: כל המטרה של החוק הזה, כל הרעיון מאחוריו הוא שכולנו בסירה אחת כדי לקדם את התרבות הישראלית, את היצירה הישראלית, את הספרות כאן בארץ.
ניצן הורוביץ: ונכון, אנחנו בתקופה רגישה, החוק עוד לא נכנס לתוקף, ההסדרים עוד לא ברורים, יש הרבה שאלות, שמענו קודם, עם הספריות.
ניצן הורוביץ: כן, יש איזה אי-ודאות מסוימת.
ניצן הורוביץ: הרעיון, ומה שאנחנו מנסים לומר, ואני חושב שזה מה שפרופ' קנדל ביקש ואני מצטרף לעניין, זה מה שנקרא "לשחק" יפה, כי גם אנחנו יודעים לשחק לא יפה, ראיתם את זה.
ניצן הורוביץ: היו פה הרבה פקפוקים אם יהיה חוק, והנה בסוף יש חוק.
ניצן הורוביץ: כמו שהשרה אמרה, אני לא רוצה פה לאיים או להשתמש בטון מהסוג הזה, המטרה שלנו היא מטרה חיובית, היא למען החברה הישראלית והתרבות הישראלית, ואם איזה גורם פה ינסה לקחת את זה למקום אחר, לחבל בחוק, לרוקן אותו מתוכן עוד לפני שהוא התחיל, לא נשב בחיבוק ידיים ונראה את מעשה ידינו טובעים בים.
לימור לבנת: "והם אומרים שירה.
<אברהם שומר: זה בדיוק השבוע, שבת שירה.
ניצן הורוביץ: אנחנו רוצים, אבי, שזה "יאמר שירה", מה שנקרא, לא יטבע בים.
ניצן הורוביץ: אפילו הייתי אתך, אבי, באיזה ראיון לפני שבועיים, בסוף אמרתי שכולנו כאן צריכים להיות באותו צד ולהתגייס למען מטרה משותפת.
ניצן הורוביץ: מה שאני אומר הוא לא נאיבי ולא מנותק מהמציאות.
ניצן הורוביץ: אני מודע לכל המחלוקות, אבל השרה אמרה את זה נכון: יש לנו פה תפקיד, לקחנו פה איזה אתגר, איזה מטרה משותפת, ואין לנו שום מטרה עכשיו לסגת לאחור.
<ערן זמורה: לך עם זה עד הסוף.
ניצן הורוביץ: אז אני מבקש, אני מצטרף למה שאמרה השרה ואמר פרופ' קנדל: אנא מכם, יש עוד פרק זמן, תעשו את זה בצורה שלא תיאלץ אותנו להיכנס בזה שוב ולנסות לעשות פה תיקונים.
ניצן הורוביץ: אני חושב שהמודל הוא מודל נכון, הוא יכול להצליח, אבל שוב, כמו בכל חוק ובכל הסדר שיוצא מהכנסת, המבחן הוא ביישום ובהתגייסות.
ניצן הורוביץ: שמנו פה על השולחן נורמה שאנחנו מקווים שתהיה נורמה ציבורית ואנחנו מקווים שהציבור ייחשף אליה ו"יזרום אתה", מה שנקרא, ואפשר גם להביא דוגמאות מחוקים אחרים שבהתחלה עוררו ספקות ואחר-כך הציבור קיבל אותם והודה עליהם ואני חושב שחי אתם מאוד יפה.
ניצן הורוביץ: זה העניין.
ניצן הורוביץ: כן, איריס בראל, נכון, אנחנו כינסנו את הישיבה עוד לפני שהחוק התחיל, כדי למנוע הידרדרות נוספת.
ניצן הורוביץ: אני מקווה שלא תהיה הידרדרות נוספת ואני קורא לכם להקשיב היטב למה שאמרה השרה, היא לא אמרה את זה סתם, היא לא אמרה בקלות, ואני חושב שהיא התכוונה לכל מילה ואנחנו מתכוונים לכל מילה.
רות קלדרון: קודם כול, חשבתי לו נולד הסופר שהיה יכול לכתוב את הדיון הזה, אני משערת שהוא היה מתקבל בהרבה הוצאות.
רות קלדרון: התקופה הזאת היא באמת תקופה מאוד רגישה, היא רגישה גם למו"לים, היא רגישה גם לרשתות.
רות קלדרון: אני כל הזמן רוצה להזכיר שבחדר הזה יושבים האנשים שמחזיקים את התרבות העברית מבחינת הספרות – גם הרשתות, גם החנויות, גם המו"לים וגם הצד הזה של השולחן - - -
עמרם מצנע: גם הספריות.
רות קלדרון: כמובן הספריות וגם הצד הזה של השולחן שמנסה לעזור.
רות קלדרון: מתוך כבוד אנחנו באים למהלך הזה.
רות קלדרון: לפני חתונה לא נותנים לחתן ולכלה להיפגש בהרבה תרבויות מסיבות טובות.
רות קלדרון: במתח הזה, לפני שמשהו קורה, אפשר לעשות הרבה ועדיף להיות עם ההורים.
רות קלדרון: אני חושבת שיש לנו עוד חודש לתוך השינוי, כמו שאמרה השרה, שינוי זה דבר שמלחיץ בני אדם, את כולנו ובטח את האנשים שמתפרנסים מזה על כל צדיהם.
רות קלדרון: בואו נלך, כמו שאמר עמיתי חבר הכנסת ואמרו כל הצד הזה – בואו נלך ב-good will למקום הזה.
רות קלדרון: אנחנו כחברי כנסת שומרים על כל הצדדים.
רות קלדרון: זאת אומרת, אם זה לא ילך, יש כאן אנשי מקצוע שרוצים לעשות טוב, אין לנו שום אינטרסים אחרים.
רות קלדרון: אני רוצה להגיד גם להוצאות וגם לרשתות: אנחנו פה בכל מקרה לעוד חודש, בואו נעבור עם ההורים את החודש הזה, ניכנס לתוך החוק בלי "3 ב-100", בלי פעילויות שיכולות להלחיץ עוד יותר - - -
<אברהם שומר: עם הורים כאלה אני מעדיף להיות יתום.
רות קלדרון: כל אחד והוריו.
עמרם מצנע: מישהו, או משהו חשוב?
עמרם מצנע: אני רוצה להגיע לסיכומים.
<רון ניסל מילר: רק משפט אחד.
<רון ניסל מילר: אנחנו יושבים פה בדיון שעוסק בחוק הסופרים, ובסוף הדיון, אם היה אפשר לספור בעזרת הקלדנית כמה פעמים מוזכרות המילים "צומת", "סטימצקי", "מו"לים" וכן הלאה וכמה פעמים הוזכרה המילה "סופר" – נדמה לי שחברת הכנסת קלדרון הזכירה ופרופ' פרי הזכיר פעם אחת את המילה סופר – איכשהו זה נשכח.
<רון ניסל מילר: אני יודע שברקע זה קיים, אבל אני חש פה בקרב אימתנים בין מו"לים, מוציאים לאור, רשתות וכן הלאה, ואנחנו חוטפים את הריקושטים, את הנתזים מהקרב הזה, מבלי שזוכרים.
<רחלי אידלמן: כדי לשלם שכר לסופר, המו"ל צריך להתקיים.
<אברהם שומר: דווקא באווירה הזאת, שאומנם ההורים לא מאיימים, אבל מאיימים, אני אומר ואמרתי מספר פעמים, אני חושב שגם איריס תומכת במה שאני אומר:
<אברהם שומר: כוותנו למלא כל תו ותג בחוק הזה, אין לנו שום כוונה, לא להפיל אותו ולא להפר אותו.
<אברהם שומר: יש פה איזה ויכוח מסחרי שאני מניח שעד הדקה ה-90 לא יהיה dead end והוא ייפתר.
<אברהם שומר: בדיונים כאלה אנחנו רק מעלים את האמוציות.
<אברהם שומר: בסופו של דבר כולנו באותה סירה.
<אברהם שומר: כמו שאמר ניצן, אנחנו לא רוצים שהיא תטבע, חשוב לנו מאוד לצאת לדרך חדשה.
<אברהם שומר: אז אל תיקחו את זה לקטע הזה של איומים.
<אברהם שומר: אנחנו נקיים את החוק כרוחו וכלשונו ונעמוד מאחוריו.
לימור לבנת: אבי שומר, אני חייבת - - -
עמרם מצנע: אני אתן לך תיכף לסכם.
עמרם מצנע: אני צריך לסיים, ואני אסיים בזמן.
עמרם מצנע: האם מישהו רוצה משהו שלא נאמר?
<איריס בראל: משפט אחרון, ברשותך.
עמרם מצנע: איריס, אל תגרמי שיהיו תגובות על המשפט.
<איריס בראל: הדבר היחיד שאני מבקשת שבסופו של תהליך ישפטו לפי התוצאה הסופית, ואני מוכנה פה להתחייב ולהגיד שהשרה בסופו של דבר תגיד שהתהליך צלח אחרי שהיא תראה את התוצאות.
עמרם מצנע: אנחנו שמחים, this happy news.
עמרם מצנע: דני, אתה רוצה משפט?
עמרם מצנע: פרופ' קנדל?
עמרם מצנע: לימור?
לימור לבנת: קיום החוק – אני אומרת להערה האחרונה של שומר, וזה סיכום הדיון – כמו שאמרת: נקיים את החוק, זו אמירה שהיא קצת בעייתית.
לימור לבנת: תיקנת ואמרת "כלשונו" - - -
<אברהם שומר: אמרתי כרוחו וכלשונו.
<אברהם שומר: אמרתם מספר פעמים שצריך ללכת לפי רוח החוק, אז הבנתי את זה, קלטנו.
לימור לבנת: כשמסבירים אתה מבין בסוף...
<פרופ' מנחם פרי: 60% זה לא כרוחו.
לימור לבנת: כשהוא אמר "ברוחו", אז קצת - - -
<אברהם שומר: נרגעת.
לימור לבנת: אני מקווה שאני יכולה להירגע.
לימור לבנת: זו בדיוק הנקודה.
לימור לבנת: כלשונו – אני בטוחה שאיש לא יעז להפר את החוק, בעניין הזה לא צריך לכנס ישיבת ועדה.
לימור לבנת: כרוחו – זאת הבעיה וזאת הנקודה.
לימור לבנת: רוח החוק, והחוק לא נגע, וזה מה שאמרנו קודם, בפער התיווך, בגובה ההנחה, כי דובר על כך והחלטנו לא לגעת בזה, וזאת הנקודה הקריטית שבגינה כינסנו כאן את הישיבה הזאת הבוקר.
לימור לבנת: כרוחו היא הנקודה שעליה אנחנו מדברים, ולגבי זה ביקשנו שאכן הדבר הזה יתבצע כרוחו של החוק.
לימור לבנת: כרגע זה לא נראה כך.
לימור לבנת: אם זה ייראה כך בעוד חודש, נאמר שאפו לכולם ולכל השחקנים בשוק.
לימור לבנת: אני מקווה שאכן כך יהיה.
לימור לבנת: מה שאמרתי שכיוון שזה לא נראה כך, והתאריך האחרון, נראה היה שהוא ה-31 בדצמבר, וה-31 בדצמבר חלף עבר לו וזה לא קרה, אז אני מקווה שעד ה-6 בפברואר זה יקרה.
עמרם מצנע: אני רוצה רק לומר כמה משפטים.
עמרם מצנע: אחד, אף אחד מאתנו, לא מהכנסת ולא מהממשלה, שמח על הצורך לחוקק את החוק הזה, אבל המציאות הפכה להיות בלתי אפשרית, פוגעת בספר, בסופר העברי, ולכן נאלצנו להתערב.
עמרם מצנע: ניסינו לעשות את זה במידה המינימלית ביותר האפשרית.
עמרם מצנע: מי שזוכר את החוק, במתכונתו, כפי שהוא הגיע להכנה לקריאה שנייה ושלישית, ואת המהפכה שהוא עבר בהרבה מאוד תחומים, בעיקר בתחום האכיפה שהורד מתוך החוק, מבין שהכוונה היתה לעצור את הסחף ולנסות לעשות את השינוי, שנדמה לי שכולם בירכו עליו, גם אם היתה מחלוקת על דרך כזאת או אחרת.
עמרם מצנע: שניים, אני שמח גם על ההערה של אבי וגם על ההערה שלך, איריס, בסוף.
עמרם מצנע: אני גם משוכנע שתקיימו את החוק כרוחו וכלשונו.
עמרם מצנע: אני חושב שיש גם ערך וחשיבות למפגש הזה שאנחנו עושים פה ערב כניסתו של החוק.
עמרם מצנע: זה חוק מורכב, זה חוק רגיש, זה חוק שאף אחד מאתנו באמת לא יודע כיצד ובאיזה תהליך ובאיזה לוח-זמנים הוא ישיג את מטרותיו, ולכן טוב שעשינו פה כמה בירורים, שמענו.
עמרם מצנע: אמרתי מלכתחילה שאיננו מתכוונים לפתוח את החוק, לשנות אותו, צריך לתת לו זמן גם אם זמן ההתחלה והכניסה יהיה זמן קשה.
עמרם מצנע: בהחלט לא כאיום – אני לפחות לא מדבר במונחים של איום – אני חושב שנהיה על המשמר לראות אם החוק משיג את מטרותיו בכל חלקי שרשרת הייצור, אם אפשר לקרוא כך לתהליך הוצאת ספר מהרעיון, מהכתיבה עד שהוא מגיע לידי הקורא, שבאמת מורכב מאוד עם הרבה מאוד שותפים.
עמרם מצנע: אנחנו ננסה לראות ולשמור על האיזונים המתאימים בלי להתערב בתהליכים העסקיים והכלכליים של הרשתות, של המו"לים ושל אותם אלה שקשורים לזה.
עמרם מצנע: אנחנו קשובים.
עמרם מצנע: נדמה לי שאני לא לבד, גם הממשלה וגם הכנסת, תפקידנו להיות אוזן קשבת, לשמוע את הרחשים, לשמוע את הקולות, לתת הזדמנות להעיר הערות, לנסות ולראות אם יש צורך בשינויים וכמובן לעשות אותם.
עמרם מצנע: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, בדרך כלל אומרים על פוליטיקאים שהם לא חוסכים משבטם ולשונם כשהם מתווכחים אחד עם השני.
עמרם מצנע: אני מקשיב ויש פה יותר מדי שימוש במילים ובמשפטים לא ראויים בסוג הזה של הדיוניים, ובטח בסוג הזה של הציבור שאמון על תרבות, על שפה, על ספרים, על קשר עם הציבור, ואני חושב שזה לא מוסיף, זה גורע, וגם כשכועסים וגם כשמרגישים עוול נוראי, לא הכול צריך לשפוך החוצה לפרוטוקולים.
עמרם מצנע: בדו-שיח הזה אני חושב שאפשר להגיע לסיכומים ולתוצאות גם בשימוש במילים קצת פחות בוטות ומעליבות.
עמרם מצנע: אתם יודעים, אצלנו הפרשנויות ברורות ומתווכחים תמיד על העובדות.
עמרם מצנע: כנראה שאת זה לא נצליח לשנות.
עמרם מצנע: אני רוצה עוד פעם באמת להודות לכל המעורבים, גם לצוותים המקצועיים של משרדי הממשלה – הכלכלה, המשפטים והתרבות – גם לכם, השותפים.
עמרם מצנע: כפי שהבטחתי נעשה דיון די בקרוב עם הספריות הציבוריות, שהן מאוד יקרות לנו, מאוד חשוב שההתפתחות והפריחה שלכן תימשך ולצורך זה אנחנו כאן.
עמרם מצנע: מי שיש לו משהו, רוצה לכתוב, לומר, להגיד, אנחנו כאן בשבילכם.
עמרם מצנע: תודה רבה לחברי הכנסת.
עמרם מצנע: אני קודם כל מתנצל על העיכוב.
עמרם מצנע: אנחנו במסגרת המשך לדיון שעשינו, רוצים לשמוע איפה אנחנו עומדים בעניין תכנית הסאטירה לאטמה, בלוח המשדרים של הערוץ הראשון.
עמרם מצנע: זה לא כל כך טבעי וטריוויאלי שאני אדחוף תכניות של הימין, אבל אני חושב שיש פה דבר הרבה יותר עקרוני, והאמת שזה מעניין אותי גם לראות את התכניות האלה, אבל יש פה בהחלט עניין עקרוני, ואני פונה כמובן לאנשי רשות השידור - אני תיכף אתן לך איילת לומר כמה מילים – בכך שאנחנו לא מצליחים להביא אתכם, עם כל התהליכים הבירוקרטים שלכם, לכך שתממשו החלטות שאתם בעצמכם מחליטים.
עמרם מצנע: איילת, בבקשה.
איילת שקד: בישיבה הקודמת יושב ראש השידור אמיר גילת והמנכ"ל יוני בן מנחם, התחייבו שעד ה-1 בינואר ייחתם החוזה מול לאטמה.
איילת שקד: הם התחייבו שיתחילו להחליף טיוטות במהלך חודש דצמבר ושהחוזה ייחתם ב-1 בינואר, דבר שעדיין לא קרה.
איילת שקד: אנחנו רוצים לדעת למה זה לא קרה.
עמרם מצנע: כן, אמיר.
<אמיר גילת: קודם כל תקציר הפרקים הקודמים.
איילת שקד: אפשר לעשות על זה סדרה סאטירית.
<אמיר גילת: אני אומר בקצרה.
<אמיר גילת: מבחינת מוסדות רשות השידור, אנחנו מעוניינים בז'אנר הסאטירה.
<אמיר גילת: הוקצה לזה כסף, כפי שאמרנו, גם לשנת 2013 וגם לשנת 2014, וגם התכנית הספציפית המדוברת, לאטמה, אושרה על ידי מוסדות רשות השידור.
<אמיר גילת: ההנהלה הייתה צריכה לנהל את המשא ומתן וניהלה את המשא ומתן עם לאטמה.
<אמיר גילת: זה הגיע לשלב שבו זה בשל לחתימה.
<אמיר גילת: ההנהלה רצתה לחתום, המוסדות רצו לחתום, כולם רוצים את התכנית הזאת, והתעוררה בעיה מכיוון אחר, ששני שומרי הסף – היועצת המשפטית וסמנכ"ל הכספים – אמרו שהם מתנגדים להפקה הזאת.
<חנה מצקביץ: לא, זה לא נכון.
<אמיר גילת: אלא?
איילת שקד: הבנתי שאתם התנגדתם לחתום.
<אמיר גילת: תיכף יסבירו את זה אנשי ההנהלה.
<אמיר גילת: ומכאן הבעיה הספציפית האקוטית הייתה שסמנכ"ל הכספים סירב לחתום, הוא אחד ממורשי החתימה.
<אמיר גילת: הועברה למוסדות רשות השידור בקשה לא טריוויאלית, מאד מאד מאד יוצאת דופן לשינוי מורשה חתימה, כיוון שמורשה החתומה המקורי מסרב ממניעים לא ניגודי עניינים או משהו, אלא מטעמים עקרוניים מסרב לחתום.
<אמיר גילת: הועברה אלי על ידי ההנהלה בקשה שהוועד המנהל יאשר שינוי מורשה חתימה.
<אמיר גילת: אני שוב אומר, זו גישה מאד מאד לא טריוויאלית ולא מקובלת, ולמרות זאת בכוונתי היה להביא את זה לדיון בוועד המנהל; זה היה על סדר היום, יש לי פה את הזימון אפילו לוועד המנהל – ב-26 בדצמבר.
<אמיר גילת: הישיבה בוטלה וזה יעלה לדיון בישיבה הבאה.
איילת שקד: מדוע הישיבה בוטלה?
איילת שקד: סתם בוטלה?
<אמיר גילת: בוטלה.
<אמיר גילת: היו שם עוד נושאים לא פחות אקוטיים מלאטמה, תקציב רשות השידור לשנת 2014 - - -
איילת שקד: ומתי הישיבה נקבעה?
<אמיר גילת: אני מניח שבמחצית השנייה של חודש ינואר.
עמרם מצנע: כן, יוני.
<יוני בן מנחם: אני רוצה לומר לכם שאני בוש ונכלם שאני צריך להופיע פה ולהסביר את הדברים האלה, כאשר ברור שיש פה מניעים זרים ואני עוסק בזה יום יום.
עמרם מצנע: של מי?
<יוני בן מנחם: אני לא רוצה להיכנס פה לפוליטיקה בתוך רשות השידור.
עמרם מצנע: מה המניעים תגיד לנו לפחות, או של מי, או מה המניעים?
<יוני בן מנחם: מניעים זרים בתוך רשות השידור לסכל את ההפקה הזאת, כבר 4 שנים מושכים אותם אני חושב.
<קרולין גליק: 3.5 שנים.
<יוני בן מנחם: 3.5 שנים.
<יוני בן מנחם: כשאני נכנסתי לתפקיד שלי לפני שנתיים, הבעיה הזאת - - -
עמרם מצנע: מאיזו סיבה מישהו רוצה לסכל, מסיבה פוליטית?
<יוני בן מנחם: אני לא רוצה, אני לא בוחן כליות ולב, עמרם.
<יוני בן מנחם: אם הייתה לי הוכחה שזה פוליטי, אז הייתי אומר שזה פוליטי.
<יוני בן מנחם: ממניעים זרים, בוא נגדיר את זה ככה.
עמרם מצנע: זה בתוך ה - - -
<יוני בן מנחם: בתוך רשות השידור, בוודאי, בתוך רשות השידור.
עמרם מצנע: לא, אבל ברשות השידור יש את מליאת רשות השידור - - -
<יוני בן מנחם: לא בהנהלת רשות השידור.
עמרם מצנע: אלא איפה?
<יוני בן מנחם: מסביב.
<יוני בן מנחם: אני לא רוצה פה - - -
עמרם מצנע: מתחת להנהלה?
<יוני בן מנחם: גם מתחת להנהלה וגם מעל להנהלה.
<יוני בן מנחם: מלמעלה ומלמטה.
<יוני בן מנחם: כי לא יכול להיות דבר כזה שוועדת ההתקשרויות בראשותי מאשרת את ההפקה הזאת, וכשבאים לחתום על החוזה מתחילים כל מיני גורמים לבחוש מאחורי הקלעים כדי לסכל את זה.
עמרם מצנע: סמנכ"ל הכספים והיועצת המשפטית, זה אצלכם?
<יוני בן מנחם: ויש לזה פתרון מאד פשוט.
<יוני בן מנחם: אם צריך מורשה חתימה אחר, אז שיתכבד יושב ראש רשות השידור, שהוא חותם על הדו"חות הכספיים של רשות השידור, שיחתום על ההפקה ביחד עם המנכ"ל, כי צריכים שני מורשי חתימה.
<יוני בן מנחם: הנה, אני מוכן לחתום כרגע.
<יוני בן מנחם: אז שיתכבד בבקשה יו"ר רשות השידור ויחתום כמורשה חתימה שני, ופתרנו את הבעיה, ולא צריך לכנס את הוועד המנהל, ולא צריך שום דבר.
איילת שקד: אתה יכול להחליף את סמנכ"ל הכספים?
<אמיר גילת: לא יודע.
איילת שקד: מה זה לא יודע?
<אמיר גילת: אני לא יודע.
איילת שקד: זו פעם ראשונה שהוא שומע את זה?
<יוני בן מנחם: את מה?
איילת שקד: אי אפשר ככה.
<יוני בן מנחם: שיש לו זכות חתימה – הוא שומע פעם ראשונה ממני?
<יוני בן מנחם: נו, באמת, מה את חושבת?
איילת שקד: אני לא מבינה אמיר, אתה יכולת לחתום במקום ערן?
<אמיר גילת: הבקשה של ההנהלה הייתה, ובאמת - - -
עמרם מצנע: רגע, שנייה אמיר, שנייה איילת.
עמרם מצנע: סמנכ"ל הכספים פה?
<חנה מצקביץ: כן.
עמרם מצנע: את יועצת משפטית של מי?
<חנה מצקביץ: אני יועצת משפטית של רשות השידור.
עמרם מצנע: שזה?
<אמיר גילת: גם של ההנהלה וגם של המוסדות.
עמרם מצנע: גם של המועצה.
<אמיר גילת: מליאה.
<חנה מצקביץ: וגם של ההנהלה.
עמרם מצנע: וגם של ההנהלה.
<חנה מצקביץ: אני מקווה שיוני התייחס לייעוץ המשפטי כחברי הנהלה, אני לא יודעת.
עמרם מצנע: עוד פעם.
<חנה מצקביץ: כשהוא אמר שהמניעים הזרים הם לא מההנהלה, אז אני - - -
עמרם מצנע: לא, הוא אמר מעל ומתחת.
<חנה מצקביץ: מעל ומתחת.
<חנה מצקביץ: אז אני לא יודעת אם אנחנו מעל או אנחנו מתחת.
<חנה מצקביץ: אני רוצה אולי לסבר את האוזן ולהסביר מה הבעיה, אפשר?
<חנה מצקביץ: הבעיה התעוררה בעקבות, וקודם כל כרגע, כמו שהמנכ"ל יוני אמר, ועדת התקשרויות בראשותו אישרה את ההפקה, שמעה את מה שאמרה היועצת המשפטית לוועדה, אבל - - -
עמרם מצנע: שזו את?
<חנה מצקביץ: לא, זו לא אני, זו מישהי מתחתי.
<אמיר גילת: עורכת דין מטעמה.
עמרם מצנע: אה, לוועדת ההתקשרויות?
עמרם מצנע: אבל היא עובדת תחתיך?
<חנה מצקביץ: היא עובדת תחתי, אבל היא פשוט פורשת ולכן היא לא הגיעה.
<חנה מצקביץ: היא מלווה את כל ה - - -