GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: ואני רוצה לסיים את הפתיחה שלי ולומר, עוד פעם, שהניסיון שלי בירוחם, שבו בעצם השתנו לחלוטין פני היישוב, רק על ידי השקעה בחינוך, נכון, תקציבי מדינה ותורמים וקרנות ופעילויות רבות נוספות ועל ידי השקעה בחינוך, על ידי עידוד הנערים והנערות להתחרות עם עצמם על ידי יצירת ביטחון עצמי, תחושה של יכולת, 'אני המשפיע הגדול ביותר על חיי'.
עמרם מצנע: תוך שנים בודדות, לא קדמו לזה 18 שנים של צמיחה מ-0 לגיל 18, אלא בשנים בודדות אתה יכול לשנות את פני המציאות.
עמרם מצנע: אנחנו משקיעים הרבה מאוד במסלול החינוך עד האוניברסיטה, הפירמידה חייבת להיות גן ילדים, בית ספר יסודי, כי שם משפיעים בעיקר על הילדים.
עמרם מצנע: מי שמסיים את התיכון ואין לו את הכלים להתמודדות באקדמיה, הוא לא יוכל להגיע, לא לשכר הולם, לא למקצוע כמו שצריך, לא לפרנס את משפחתו.
עמרם מצנע: אני רוצה להסביר ש-50% מהציבור הישראלי לא מגיע בכלל לבגרות וזה נתון בעליות וירידות של 1% למעלה ולמטה כבר הרבה שנים, ומה-50% הללו, אתה מגיע בסופו של דבר ל-25%-30% מהמחזור שאין לו את הנתונים הבסיסיים כדי להתקבל לאקדמיה.
עמרם מצנע: אלה נתונים מדאיגים והטיפול בהם צריך להיות, לפי תפיסת העולם שלי ואני לא לבד בעניין הזה כמובן, באמצעות התערבות, סדרי עדיפויות תקציביים ומערכת החינוך.
עמרם מצנע: מוטי, בבקשה.
עמרם מצנע: מוטי ששון, ראש עיריית חולון.
<מוטי ששון: אני מסכים עם עמרם מצנע, חבר הכנסת, קולגה שלי, רק אני שואל שאלה פשוטה, איפה הממשלה, איפה כל הכסף שההורים שלכם משלמים מס הכנסה ומע"מ וכל מיני מיסים עקיפים, לאן זה הולך?
<מוטי ששון: אם החינוך זה דבר הכי חשוב, אז למה הממשלה לא יודעת לתקצב את זה נכון?
<מוטי ששון: אם הם לא יודעים לתקצב נכון, שילכו הביתה.
<מוטי ששון: באים עכשיו, מכניסים את היד לכיס של ההורים שלכם ואומרים, הארנונה, שזה מס מוניציפאלי שנועד לממן שירותים מקומיים.
<מוטי ששון: אתם יודעים מה זה שירותים?
<מוטי ששון: לפנות את האשפה, לטאטא את הרחובות, לתחזק את הכבישים, לתחזק את הגינות הציבוריות.
<מוטי ששון: זה על פי חוק ועמרם יודע את זה, הוא פעם היה בצד הזה שנלחם נגד הממשלה.
<מוטי ששון: הוא הקים את פורום ה-15 והיינו באותה חזית נגד הממשלה, היום אני והוא אחד נגד השני, מתעמת.
<מוטי ששון: כנראה שינוי פוזיציה משנה את העמדות.
<מוטי ששון: חבר'ה, ילדים בג'סי כהן וילדים ברמת אליהו ברמה סוציו כלכלית 1 ו-2 לא צריכים לממן את הילדים בירוחם ולא בשדרות, זה התפקיד של הממשלה, והממשלה באופן שיטתי בורחת מהאחריות שלה בכל תחומי הפעילות.
<מוטי ששון: אין מקום אחד שהיא לא בורחת.
<מוטי ששון: אתה רוצה עכשיו שאני אפנה פעם בשבוע את האשפה של התושבים שלי כדי לממן את ההצעה שלכם?
<מוטי ששון: ואני אטאטא את הרחוב פעם בשבוע, או אסגור את תאורת הרחוב בשעה עשר או שמונה בערב, כשילדים חוזרים בשתיים בלילה מהבילויים?
<מוטי ששון: זה חוסר אחריות שלכם, של חברי הכנסת, שאתם בכלל מעלים בדעתכם לגרום לראשי הרשויות לעבור על החוק.
עמרם מצנע: תבנו פחות כיכרות, פחות נוי, פחות היכלי ספורט מפוארים ויהיה את הכסף.
<מוטי ששון: סליחה, זה כסף שלך?
<מוטי ששון: זה כסף של התושב.
עמרם מצנע: תסלח לי, אתה מקבל לדיור, לרווחה.
<מוטי ששון: מה אתה מקבל?
<מוטי ששון: שאני צריך להוציא 115 מיליון שקל מהקופה מארנונה של התושבים, לממן את החינוך הפורמלי ועוד 76 מיליון לממן את החינוך הלא פורמלי, את המתנ"סים?
<מוטי ששון: שילדים לא יסתובבו ברחובות?
<מוטי ששון: אתה שכחת שהיית ראש העיר בחיפה, איזה בעיות היו לך שם?
<מוטי ששון: ואת העבריינות של הנוער?
<מוטי ששון: אתה לא צריך לתת להם מקומות בילוי?
<מוטי ששון: במקום שיסתובבו ברחובות, שיהיו במתקני הספורט שלנו?
<מוטי ששון: עד 12 בלילה?
<מוטי ששון: הלוא אתה יודע לבד, זה מס.
<מוטי ששון: מס מוניציפאלי מיועד לשירותים מוניציפאליים ולא לממן שירותים ממלכתיים שזה חינוך ורווחה.
<מוטי ששון: אני אתן לכם נתון על חולון.
<מוטי ששון: כל הארנונה שלי של התושבים, לא כולל את הסוחרים ואת המסחר, שכל התושבים משלמים לי, הולך על החינוך הפורמלי, הבלתי פורמלי והרווחה, שזה שירותים ממלכתיים.
<מוטי ששון: אתם יודעים ממה שאני חי?
<מוטי ששון: מאזור התעשייה שהשקענו שם המון כסף ומהמסחר.
<מוטי ששון: מזה אני מחזיק את העיר שלי, אז לעבור לפעמיים בשבוע?
<מוטי ששון: להעניש את התושב?
<מוטי ששון: אתם גיבורים גדולים?
<מוטי ששון: תעלה את מס ההכנסה עוד פעם, נראה אתכם, תעלו את המע"מ.
<מוטי ששון: למה אתם גיבורים להטיל עלינו?
<מוטי ששון: עכשיו מה אני אעשה?
<מוטי ששון: אני עכשיו אקצץ, אומרים לי 'אני אקח ממך', ולמה כל ילד במדינת ישראל לא זכאי לסל בסיסי בחינוך?
<מוטי ששון: עשו סל בסיסי בחינוך ואחר כך המדינה מחליטה לצמצם פערים ואנחנו בעד, תוספות על החינוך, תנו להם.
<מוטי ששון: תנו להם, אבל סל בסיסי יהיה לכל ילדי ישראל, בין אם הוא ברמת אליהו, בשכונת התקווה, בכפר שלם, או בכל עיר אחרת, הוא חייב להיות שווה ושוויוני.
<מוטי ששון: זה שישנם ראשי ערים מטורפים שמשקיעים בחינוך, עוברים על החוק באופן מודע, למה?
<מוטי ששון: כי זה העתיד של המדינה, החינוך.
<מוטי ששון: אבל אתם, עמרם, אתם מתחמקים מאחריות שלכם.
<מוטי ששון: לא ניתן לכם את זה.
<מוטי ששון: תעלה את מס ההכנסה, אל תפגע לי בארנונה.
<מוטי ששון: עכשיו אומרים לי, ואני אתן לך, עמרם, עברתי על הנתונים שלך כשהיית ראש העיר.
<מוטי ששון: עלויות השכר שלך היו 44%.
<מוטי ששון: אני הורדתי את עלויות השכר ל-32%, אתה יודע למה?
<מוטי ששון: כדי לתת לחינוך.
<מוטי ששון: הורדתי את מצבת כוח האדם, כשכל ראש עיר נבחר, אתה יודע, היה מביא את כל האנשים שתמכו בו.
<מוטי ששון: אני לא.
<מוטי ששון: קיצצתי והוצאתי והוצאתי עד 32%, כדי שיהיה לי כסף לתת להם.
<מוטי ששון: עכשיו אתה בא ואומר 'תפגע בתושבים שלך'.
<מוטי ששון: באיזה זכות אתה אומר את זה?
<מוטי ששון: באיזה זכות הכנסת אומרת את הדברים האלה?
<מוטי ששון: הלוא זו חוצפה, זו שערורייה, מה שאתם עושים עכשיו, עם הצמצום הדיפרנציאלי.
<מוטי ששון: ואני אגיד לכם, ילדים, היה לנו ויכוח עם האוצר, אתם יודעים מה הם אמרו?
<מוטי ששון: הגענו להסכמות.
<מוטי ששון: אתם יודעים איזה הסכמות?
<מוטי ששון: שאנחנו מלווים למדינה מארנונה.
<מוטי ששון: ההורים שלכם, ואני צריך להחזיר את הכסף הזה, הבאתי 18 מיליון שקל לטובת ממשלת ישראל הלוואה.
<מוטי ששון: בושה וחרפה, שעיר צריכה להלוות 18 מיליון שקל וכל הרשויות, שנאבקות ביום יום לשמור על האיזון התקציבי, לא להיות גירעוניים, לא להתדפק על משרדי הממשלה, אז אני היום צריך לקחת את ההלוואה, שהתושב שלי ישלם אותה?
<מוטי ששון: שאלו את מס הכנסה, עמרם, אתה היית איתי במאבק.
<מוטי ששון: אנשי האוצר בחיים שלהם לא ניהלו כלום ולא מבינים מה זה כלכלה.
<מוטי ששון: לכן אני אומר, לפני שאתם באים להעיר הערות, בכל זאת.
<מוטי ששון: גם אתה ניהלת, גם אני ניהלתי דברים, אני 20 שנה ראש עיר, הייתי בעברי מנהל אגף התקציבים של הביטוח הלאומי, יש לי קצת ניסיון ויש לי קצת הבנה.
<מוטי ששון: קודם כל תעשו סדר אצלכם, במשרדים.
<מוטי ששון: כל משרדי הממשלה, יש מחוז תל אביב, יש מחוז צפון, מחוז דרום.
<מוטי ששון: כל המשרדים.
<מוטי ששון: תגמרו אותם, מי צריך אותם בכלל?
<מוטי ששון: מי בא לשם?
<מוטי ששון: אז קודם כל שהיעילות תהיה - - -
עמרם מצנע: מוטי, תודה.
עמרם מצנע: ניתן עוד הזדמנות.
עמרם מצנע: אני שמח שבאת, זה עושה את הדיון מעניין ומציף באמת את הדילמה האמיתית.
<מוטי ששון: רק תן לי עוד שני משפטים.
<מוטי ששון: אני יושב עכשיו על תקציב של 2014.
<מוטי ששון: עוד לפני הנושא של התקצוב הדיפרנציאלי, אני צריך לקצץ 46 מיליון שקל.
<מוטי ששון: אתה יודע על מה צריך לקצץ?
<מוטי ששון: כי אין לי ברירה, הנושא של החוקים החדשים של עובדי הניקיון, הנושא של היטל הטמנה.
<מוטי ששון: אני צריך עכשיו רק על זה עוד 12 מיליון שקל.
<מוטי ששון: אני שומר על רמה של 2013 אותו דבר, עם גירעון ואתה יודע שאני מהאנשים המעוטרים ביותר בארץ מבחינת הניהול התקציבי, שאין לי אף שנה גירעון, אני יורק דם, אני לא יודע מאיפה לקצץ.
<מוטי ששון: 46 מיליון עוד לפני שהגעתי לנושא של התקציב הדיפרנציאלי שאתם מדברים עליו.
<מוטי ששון: מאיפה ניקח את זה?
<מוטי ששון: אני עכשיו אבוא לתושבים ואגיד להם 'עכשיו אני אעלה לכם את הארנונה?'.
<מוטי ששון: אתה יודע שיש מפעלים שאין לי לב ללכת לבית משפט ולתבוע את הכסף הזה כי מדובר על עשרות עובדים שילכו הביתה ואין לי מצפון לבוא לעשות את זה, למרות שאני חייב לעשות את זה.
<מוטי ששון: תושב שלא יכול לשלם ארנונה, הוא לא עובד, יש האטה במשק.
<מוטי ששון: חבר'ה אתם לא בשטח.
עמרם מצנע: הדברים ברורים וחד משמעיים.
עמרם מצנע: אני אתן גם לנציגת האוצר לומר כמה דברים, אבל לפני זה דר' איריס בן דוד.
עמרם מצנע: דר' איריס בן דוד מבית ספר לחינוך באוניברסיטת בר אילן, מתנדבת הרבה בנושא של עוני ומדיניות החינוך בישראל.
<איריס בן-דוד הדר: בוקר טוב ותודה רבה על ההזמנה.
<איריס בן-דוד הדר: יש לי כמה דברים קצרים להגיד.
<איריס בן-דוד הדר: ישראל כמדינה הדוגלת בשוויון הזדמנויות ובצמצום פערים.
<איריס בן-דוד הדר: בכל מסמך לדורותיה תוכלו לקרוא את זה.
<איריס בן-דוד הדר: עם זאת בפועל אנחנו רואים, בהשוואות בינלאומיות, שבישראל פערי ההישגים גבוהים ביותר בין תלמידים מוחלשים לתלמידים מצטיינים.
<איריס בן-דוד הדר: לשם השוואה הפער בישראל עומד על יחס של 2.3.
<איריס בן-דוד הדר: כדי שנקבל פרופורציה, במדינות שאי השוויון שלהם מאוד מאוד גבוה, המוכרות ככאלה, כמו למשל ארצות הברית וצ'ילה, היחס הזה עומד על 1.9.
<איריס בן-דוד הדר: כלומר הוא נמוך יותר.
<איריס בן-דוד הדר: פער של 2.3 הוא פער מן הגבוהים בעולם.
<איריס בן-דוד הדר: פער בהישגים מוביל לפערי הכנסה ולפערים חברתיים כלכליים עתידיים.
<איריס בן-דוד הדר: אז יבואו ויאמרו האנשים, אוקיי, הפערים זה לא אצלנו, זה שם, זה בפריפריה, זה רחוק, זה אולי פריפריה תרבותית ובכלל לא גיאוגרפית.
<איריס בן-דוד הדר: אז בואו שוו בנפשכם מכונית.
<איריס בן-דוד הדר: אנחנו נמצאים בעידן הגלובלי במרוץ מכוניות אכזרי.
<איריס בן-דוד הדר: כל מדינה לצורך העניין היא מכונית.
<איריס בן-דוד הדר: המכונית נוסעת ודוהרת במהירות עצומה, לישראל יש הגה וגלגלים קדמיים שרצים מהר מאוד, אבל הגלגלים האחוריים של ישראל נמצאים אי שם מאחור, ואם הגלגלים האלה לא יתקדמו מהר אל המרכז המכונית בסופו של יום יכולה להתפרק ולא היינו רוצים את זה.
<איריס בן-דוד הדר: במקביל להישגים שציינתי את הפערים בהם יש לנו את עניין רמת ההשקעה.
<איריס בן-דוד הדר: מדוח ה-OECD האחרון, educational glance, אנחנו רואים שרמת ההשקעה הממוצעת בתלמיד בישראל ברמות השונות, בחינוך הטרום היסודי, היסודי והעל יסודי, עומדת על כמחצית ההשקעה הממוצעת ב-OECD.
<איריס בן-דוד הדר: גם אם ננכה את ההשקעה שלנו בתלמיד ברמת החיים במשק, נראה שההשקעה נמוכה אף יותר, כי זו השקעה לתלמיד בניכוי תמ"ג לנפש.
<איריס בן-דוד הדר: למעשה, כדי שנקבל פרופורציה במשפטים המפוצצים האלה, יש ארבע מדינות שמקצות פחות והן צ'ילה, ארגנטינה, מקסיקו וטורקיה.
<איריס בן-דוד הדר: אני רוצה להצדיע מעל הבמה הזאת לכל מורה ומורה במערכת החינוך בישראל, שלמרות זאת מצליחה או מצליח להגיע ליעדים.
<איריס בן-דוד הדר: מאוד אוהבים לדבר על השקעה ממוצעת.
<איריס בן-דוד הדר: לצערי זה מאוד מקובל אבל בישראל מאוד לא מייצג, שכן ישראל היא מדינה שאי השוויון שלה והתרבויות בה רבות, לכן כשבאים להסתכל על אי השוויון האמיתי הממוצע לא נותן שום אינדיקציה.
<איריס בן-דוד הדר: בעצם על מה שצריך להסתכל זה על מדיניות המימון של החינוך.
<איריס בן-דוד הדר: בעבר, בשנות ה-60, נהגו לומר שתקצוב או מימון לא משנה והבית הוא זה שמשפיע, אך מראשית שנות ה-90 ועד היום אנחנו יודעים וקוראים מחקרים רבים שמראים כי תקצוב ובעיקר כזה המופנה לבני השכבות המוחלשות הוא זה שמצמצם את הפערים, הוא זה שנותן את התשואה להשכלה, למעשה גם פרטית וגם חברתית.
<איריס בן-דוד הדר: למעשה דולר אחד של השקעה בתלמיד מניב 10 דולר בהמשך, וזה בלי לחשב את התשואות החברתיות.
<איריס בן-דוד הדר: אם כך מה ניתן לעשות?
<איריס בן-דוד הדר: האופן שבו מקצה המדינה משאבים משפיע על היכולת שלה לצמצם פערים.
<איריס בן-דוד הדר: בדומה לאופן שבו מיסוי פרוגרסיבי מצמצם פערים כלכליים חברתיים, שכן שיעור המס עולה ככל שההכנסה שלי עולה, כך גם תקצוב דיפרנציאלי לתלמיד משפר יצמצם פערים בחינוך, שכן ההקצאה עולה ככל שהחסך שלי או עומק הצורך גדל.
<איריס בן-דוד הדר: אם כך מה הבעיה?
<איריס בן-דוד הדר: מנגנוני ההקצאה הקיימים לא מבוססים על שוויוניות ושיפור, וקשה מאוד לצמצם פערים כאשר מתבססים בעיקר על הקצאה שווה לכול.
<איריס בן-דוד הדר: בנוסף לכך משחק המימון שקיים היום כולל ארבעה משתנים שהם השכלת הורים, הכנסת הורים, עולים חדשים ופריפריאליות.
<איריס בן-דוד הדר: למעשה קיימים משתנים אחרים שמסבירים את הפערים והם אינם בנוסחה.
<איריס בן-דוד הדר: בנוסף המשקולות השונים שמושמים למשתנים האלה אינם נמצאים בהלימה עם מחקר.
<איריס בן-דוד הדר: רק לצורך הדוגמה, המשתנה השכלת הורים, ניתן לו משקל עודף של 40% בעוד הוא מסביר רק 20% מהפער.
<איריס בן-דוד הדר: אז מה אפשר לעשות?
<איריס בן-דוד הדר: לשנות את אופן ההקצאה באופן שייתן תקצוב דיפרנציאלי ומשפר במטרה לצמצם פערים.
<איריס בן-דוד הדר: כלומר על הנוסחה לכלול שני מרכיבים מרכזיים, מרכיב מפצה על משתני רקע מוחלשים לצד מרכיב משפר ומתגמל המעניק פרסים על התקדמות וצמצום פערים כלפי מעלה.
<איריס בן-דוד הדר: משתני הרקע השונים צריכים לכלול את עומק העוני, את משך הזמן בו התלמיד מצוי בעוני, למשל, לצד משתני רקע רגילים, והתקציב המשפר יינתן כתגמול או פרסים לכאלה שצמצמו פערים.
<איריס בן-דוד הדר: תקצוב דיפרנציאלי משפר זה יוביל להגברת כושר התחרותיות של ישראל, לצמצום פערים בחינוך, לצמצום העוני ולהגברת הלכידות החברתית שלנו, כיוון שחינוך מהווה את התשתית של החוסן הלאומי פה ותקצוב דיפרנציאלי משפר הוא כלי מדיניות מרכזי להשגת החוסן הזה.
עמרם מצנע: דפנה לב, מנהלת החינוך בעיריית תל אביב.
<דפנה לב: בקצרה, שלושה נושאים עיקריים.
<דפנה לב: אני חושבת שראש עיריית חולון הביע את המצוקה הגדולה של הרשויות שנחשבות לאיתנות או חזקות או גדולות.
<דפנה לב: אתה הקמת את הפורום, יושב ראש הוועדה, הפלורליזם ברשויות האלה הוא ענק, הפערים בתוך הרשויות מבחינה סוציו אקונומית הם בולטים ומודגשים עוד פי כמה וכמה והפריפריאליות האזורית הגיאוגרפית היא לא מרכיב, ואנחנו מאוד מאוד חוששים שיתייחסו ליישוב כמכלול ובמקום להסתכל בצורה ממוקדת בילדי עזרא והארגזים יטפלו באותה מידה ברמת אביב ג' ובעזרא והארגזים, מה שכרגע העיר, מתאפשר לה לנהוג אחרת.
עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אותך פה, דפנה, להדגיש את מה שאמרת, אני מבין שעיריית תל אביב עושה תקצוב דיפרנציאלי, היא נותנת לשכונות בדרום העיר הרבה יותר מאשר לשכונות צפון העיר.
עמרם מצנע: כלומר אתם כן לוקחים מהארנונה של תושבי צפון תל אביב ומעבירים את הארנונה הזו לתושבי דרום תל אביב.
עמרם מצנע: למה אתם מתנגדים שגם הממשלה תעשה דבר כזה?
<דפנה לב: אני אסביר.
<דפנה לב: עיריית תל אביב, כל התקציב שלה מבוסס על המסחר שנמצא בשפע, זה מה שנותן את האיתנות, הארנונה מהווה אחוז נמוך מאוד מתקציב העירייה.
<דפנה לב: אסף, תגיד לי כמה.
אסף זמיר: הארנונה של התושבים היא 15%.
עמרם מצנע: וכמה ארנונה מעסקים?
אסף זמיר: 74%.
עמרם מצנע: ורוב העסקים שיושבים בתל אביב משרתים לא רק את גוש דן, אלא חלקים נרחבים מהארץ.
עמרם מצנע: אני רק רוצה שהציבור פה יבין איפה אנחנו חיים.
אסף זמיר: אבל אני רוצה להגיד לך משהו, אף אחד בחדר הזה לא מתנגד לתפיסה שצריך לתת יותר לחלשים ופחות לחזקים.
<דפנה לב: סליחה שלא אמרתי מלכתחילה, אנחנו לגמרי בטוחים שצריך לעשות תקצוב דיפרנציאלי, השאלה מה המקורות שלו והשאלה איך מתכננים אותו.
<דפנה לב: מפני שאם יבואו ויגידו לי שעובדים פר בית ספר, אני לא אתווכח אפילו לא לרגע אחד, אחרי שיש סל בסיסי, כי גם ילד ברמת אביב שהוא מבחינה מסוימת עתיד להיות בזכות ההורים שלו, נאמר, או בזכות ההורים מגיל אפס הוא מטופח, עתיד המדינה מבחינה כלכלית, גם הוא זכאי לאיזה שהוא סף של חינוך בסיסי, שאנחנו כולנו נסכים עליו ואנחנו נגיד שזה מה שצריך לתת.
<דפנה לב: אנחנו לא מוכנים שאנחנו נקצץ גם אותו, ההורים שלו ישלמו ואז יכול מאוד להיות שהחוזקה של העשירים תגבר פי כמה והפער יגדל פי כמה, מפני שברגע שהמדינה לא תספק את מה שצריך להביא לילד משכבה סוציו אקונומית מבוססת ממה שההורים שלו מצפים ממנו, מי שיתערב פה זה ההורים.
<דפנה לב: ההורים שיש להם יכולת יעשו את זה, העשירים יעשו את זה, והעניים בתל אביב, שיושבים בעזרא וארגזים, יספגו את כל הדבר הזה, כי אנחנו נצטרך להשלים שעות לימוד.
<דפנה לב: לא תהיה לנו בכלל אפשרות לעשות דיפרנציאציה.
<דפנה לב: כרגע אנחנו ברמת אביב ג' כמעט נותנים אפס, מתבססים על המדינה, ובשכונות הדרום נותנים יותר.
<דפנה לב: אני רוצה עוד שתי מילים להגיד.
<דפנה לב: לשיטתך ולפי הפתיח שפתחת את הישיבה הזו, אני עוד יותר מודאגת, כי עובדים, פסיכולוגים וסייעות, מתוקצבים, לא ב-100%, ב-80%, ב-67% על ידי המדינה.
<דפנה לב: העובדה שאפשר לפטר אותם בפריפריה בגלל גירעונות אומר לי דבר אחד חשוב, שהניהול של הכסף לא נכון.
<דפנה לב: זה שאנחנו נשפוך עוד כסף במקום שהניהול של הכסף הוא לא נכון לא פותר את הבעיה של הפערים.
<דפנה לב: מה שאנחנו אומרים זה שלא כאן הכסף אלא איך מנהלים את הכסף.
<דפנה לב: אתה יודע את זה מהניסיון האישי שלך בירוחם.
<דפנה לב: ברור שאפשר להביא תורמים וכשמצליחים אז אפשר להביא עוד תורמים, על זה אין על מה לדבר, אבל באופן עקרוני יש כאן עניין של ניהול הכסף והמדינה, אם היא לוקחת כסף ושמה אותו במקומות האלה, היא צריכה לקחת על עצמה אחריות מאוד גדולה, של ההתנהלות שלה.
<דפנה לב: בכלל אני לא מבינה את הדוגמאות שנתת.
<דפנה לב: באופן עקרוני כל תקציב החינוך צריך להיות מופרד ואסור שיהיה מעורבב, בטח אנשי השלטון המקומי יודעים יותר טוב ממני.
<דפנה לב: זאת הערה שנייה שיש לי לעניין הזה.
<דפנה לב: ההערה השלישית זה שהמדינה נסוגה מחובותיה אחד לאחד.
<דפנה לב: אני אתן דוגמה שעומדת לפתחנו היום.
<דפנה לב: מכרז החינוך הכריז על זה שהוא מכניס כך וכך יישובים ובעתיד את כל היישובים לחינוך חובה עד כיתה י"ב.
<דפנה לב: החלטה חברתית ממדרגה ראשונה, אני שמחה לתמוך בה.
<דפנה לב: אלא שבלי תקציב.
<דפנה לב: אם אני צריכה להחזיק עד כיתה י"ב את אלה שבאופן טבעי לא היו מחזיקים שם מעמד, זאת אומרת שעוד פעם, במקום לבוא ולהגיד 'החלטה חברתית חשובה, אנחנו מקצים לזה כסף', אפילו קב"סים אין, על עיר כמו תל אביב אולי נקבל תוספת של תקן אחד של קב"ס.
<דפנה לב: מה זה אומר?
<דפנה לב: זה אומר שיוצאים החוצה עם הכרזות מאוד יפות, שהציבור שלא כל כך מעמיק ומבין אותן עד הסוף ישמח לקבל אותן, וגם אני כמי שכן מבינה אותן, שמחה לקבל אותן, אבל מישהו צריך לממן את זה.
<דפנה לב: זה לא יכול להיות שזה ייפול עוד פעם על כספי הארנונה.
עמרם מצנע: אני מבקש את נועה היימן, רפרנטית לנושא חינוך למשרד האוצר.
עמרם מצנע: אני יכול גם להזכיר את הקשר שלך לשלטון המקומי?
עמרם מצנע: אז אבא של נועה הוא מנכ"ל עיריית ירושלים.
<נועה היימן: צהריים טובים לכולם.
<נועה היימן: אני מודה על ההזדמנות להיות כאן בדיון חשוב מאין כמותו.
<נועה היימן: אני לא חושבת שיש מחלוקת על עצם החשיבות של התקצוב הדיפרנציאלי.
<נועה היימן: כולם יודעים שיש מתאם גבוה בין מצב סוציו אקונומי של התלמיד ושל הוריו לבין הישגיו, לבין שיעור הנשירה שלו, לקבלה שלו לאוניברסיטה ובסוף גם לתעסוקה ולשכר שלו.
<נועה היימן: לכן אין ספק שצריכים לתת יותר לתלמידים מרקע חלש.
<נועה היימן: כיום שיטת ההקצאה של מערכת החינוך היא לא דיפרנציאלית מספיק.
<נועה היימן: לא רק שתלמיד חלש לא מקבל יותר מתלמיד חזק, במקרים רבים, בגלל שיטת ההקצאה היום, שבעינינו היא לא נכונה, יוצאים מקרים לא מעטים שבהם תלמיד חלש מקבל פחות מתלמיד חזק.
<נועה היימן: זה נובע מכל מיני סיבות, אחת המרכזיות בהן זה ששיטת ההקצאה היא לא דיפרנציאלית מראש, והסיבה השנייה זה כי יש הרבה זרמים של משאבים במערכת החינוך.
<נועה היימן: יש את שעות תקן הבסיס, יש את סל הקליטה, את סל מנהל המחוז, את חוק יוח"א (יום חינוך ארוך).
<נועה היימן: כלומר יש המון המון תוספות של שעות ושירותי עזר.
<קריאה: אתם מחקתם את כל הסלים.
<נועה היימן: יש סלים, תאמינו לי.
<נועה היימן: אנשי השלטון המקומי, אני רוחשת להם הערכה רבה, אבל לא תמיד יש בידם את כל המידע.
<נועה היימן: עד היום יש סלים במערכת החינוך, יש סל קליטה, אנחנו יכולים להעביר לכם רשימת סלים, אם תרצו.
<נועה היימן: כן, סל קליטה.
<נועה היימן: יש סלים והם לא ריקים.
<נועה היימן: אנחנו חושבים שצריכים להגביר את הדיפרנציאליות כדי להשיג מערכת שוויונית יותר עם פערים קטנים יותר.
<נועה היימן: כיצד?
<נועה היימן: אז אנחנו חושבים קודם כל שהקצאת השעות צריכה לתת לפי עדיפות לתלמידים מרקע מוחלש.
<נועה היימן: זה נעשה כבר היום ולא מספיק.
<נועה היימן: היום הכיתה בתל אביב וכיתה בשדרות מקבלת הקצאת שעות יחסית דומה.
<נועה היימן: אנחנו חושבים שאין סיבה שכיתה בתל אביב לא תקבל קצת פחות וכיתה בשדרות תקבל קצת יותר.
אסף זמיר: מי קובע את זה?
<קריאה: באמת הרשות תממן את זה, היא תעלה את הארנונה לכולם.
<נועה היימן: לא, היא לא צריכה לממן.
<נועה היימן: אני אעשה סדר בעוד דבר.
<נועה היימן: תקציב המדינה לחינוך עומד השנה על כ-42 מיליארד שקלים.
<נועה היימן: זה התקציב השני בגובהו במדינת ישראל, שאם מסתכלים על זה באופן מסוים הוא קרוב מאוד לתקציב הביטחון.
שמעון אוחיון: אם את מוסיפה את ההשכלה הגבוהה הוא באמת קרוב מאוד.
<נועה היימן: בתקציב הביטחון נכלל בתוכו פנסיית עובדי הביטחון, בתקציב הביטחון לא נכללת פנסיית עובדי ההוראה, אם נשווה את זה, זה כבר יוצא יחסית דומה.
<נועה היימן: מתוך התקציב הזה, סדרי גודל של 24 מיליארד ₪ הוא תקציב שעות ההוראה של מערכת החינוך.
<נועה היימן: בשעות ההוראה במערכת החינוך השלטון המקומי לא נדרש היום להשתתף.
<נועה היימן: המדינה משלמת 100% מתקציב שעות ההוראה.
<נועה היימן: הרשויות המקומיות, לא רק שלא - - -
<קריאה: במוסדות שהם בבעלותה, שזה עד כיתה ו'.
<נועה היימן: לא, קודם כל המוסדות שבבעלותה זה עד כיתה ט'.
<נועה היימן: דבר שני - - -
<מוטי ששון: אז כדאי שתדעי שאנחנו מממנים שעות - - -
עמרם מצנע: מוטי, בלי קריאות ביניים, כאן זה לא מועצת העיר.
עמרם מצנע: אני בטוח שאתה מנהל אותה ביד רמה.
עמרם מצנע: בלי קריאות ביניים, כל מי שירצה יוכל להגיב.
עמרם מצנע: מדינת ישראל מתקצבת תקצוב מלא של שעות הלימוד ביסודי ובתיכון במוסדות הרשמיים והמוכרים.
עמרם מצנע: יש עיריות שמוסיפות שעות, על זה אנחנו מדברים, זה חלק מהעניין.
<נועה היימן: נכון מאוד.
<נועה היימן: סוג ההקצאה הזה, אנחנו מדברים על 24 מיליארד ₪.
<נועה היימן: ההקצאה השנייה בגודלה בתקציב משרד החינוך הוא תקציב שירותי העזר.
<נועה היימן: תקציב שירותי העזר כולל שירותים כמו שרתים, מזכירים, פסיכולוגים, יועצים, סייעות והוא עומד בסדרי גודל על משהו כמו 5 מיליארד ₪ תקציב מדינה ועליו השלטון המקומי משתתף.
<נועה היימן: השלטון המקומי היום משתתף באופן שווה בתקציב שירותי העזר.
<נועה היימן: אם ניקח לדוגמה שרת, המדינה מממנת לרעננה 87% מעלות השרת והיא מממנת גם לירוחם 87% מעלות השרת.
<נועה היימן: אנחנו חושבים שהיכולת של עיריית ירוחם לשים את ה-13% האלה, לעומת היכולת של רעננה לשים את ה-13% האלה היא לא אחידה, ולראיה, יש רשויות מקומיות רבות, חזקות, שלא רק שהיום מוסיפות יותר בשירותי העזר, הן גם מוסיפות יותר בשעות הלימוד.
<נועה היימן: למרות שהמדינה מממנת 100% משעות הלימוד הרשות המקומית לא נדרשת להשתתף, רשויות רבות חזקות מוסיפות משאבים רבים באופן שמגביר את אי השוויון בחינוך.
<נועה היימן: ולכן אנחנו חושבים, כדי לעזור לרשויות החלשות שנמצאות במצב קשה ויכולות לספק שירותים פחותים לאזרחים שלהם, כדי לעזור להם, אנחנו חושבים שהן צריכות להשתתף פחות היום בעלות של השרת.
<נועה היימן: עכשיו, אם רשויות חזקות היום, יש להן מספיק תקציב כדי להוסיף כסף במקומות אחרים, אז אנחנו חושבים שהמדינה יכולה וזו זכותה, על פי החוקים הקיימים, לבוא ולהפחית את כמות התקצוב שזוכות לו הרשויות החזקות בשירותי העזר.
<מוטי ששון: שתיקח את זה מהארנונה.
<נועה היימן: נכון שהארנונה נועדה לשירותים עירוניים בלבד, אבל שירותים עירוניים, אין דינה של הארנונה בעיריות החזקות במרכז הארץ כדינה של הארנונה בפריפריה.
<נועה היימן: בפריפריה, אמרו לכם פה נציגי עיריית תל אביב, הארנונה ממגורים עומדת אולי על 15%, ברשויות חזקות הארנונה ממגורים עומדת על 100%, אין שום רשות מקומית שיכולה להתקיים באופן מלא וטוב על ארנונה ממגורים.
<נועה היימן: לעומת זאת ארנונה עסקית - - -
<קריאה: משהו מעוות בשיטה.
<נועה היימן: בסדר גמור, אבל זו השיטה.
<נועה היימן: ולכן אנחנו רוצים לשנות את השיטה.
<קריאה: אבל זה חוק.
עמרם מצנע: לא אמרנו שזה לא חוק, אבל התוצאה ברורה.
<נועה היימן: לכן צריך להפריד.
<נועה היימן: אני חושבת שכשהשלטון המקומי בא, צריך להתייחס לשני דברים, שוב.
<נועה היימן: יש את הקצאת השעות, הקצאת השעות היום היא בשליטה של המדינה.
<נועה היימן: המדינה היא זו שמממנת אותה ב-100% ושם אנחנו ממוקדים ברצון שלנו לעשות תקצוב דיפרנציאלי, כי אנחנו מאמינים ששעות הלימוד הוא המשאב המרכזי של מערכת החינוך, המשאב המשפיע ביותר, שבו זכותה של המדינה לבוא ולהגיד שילד בתל אביב יזכה, כל ילד יזכה לשעה שבועית וילד בירוחם יזכה לשעה וחצי שבועית, או כיתה בירוחם תזכה ליותר שעות מכיתה בתל אביב.
<נועה היימן: זו זכותה של המדינה לבוא ולהחליט את זה במסגרת סדרי העדיפויות שלה, בחלוקת התקציבים של המדינה.
<נועה היימן: כאמור, זה עיקר תקציב החינוך.
<נועה היימן: בתקציב שירותי העזר אנחנו מסכימים שיש כאן צורך להגיע, תוך הידברות עם השלטון המקומי, לפתרון מוסכם.
<נועה היימן: לכן הוקמה הוועדה בשיתוף השלטון המקומי, משרד הפנים, משרד החינוך ומשרד האוצר, שדנה בנושא הזה.
<נועה היימן: עוד לא הבאנו את התקצוב הדיפרנציאלי בהתעלמות מוחלטת מעמדתם של השלטון המקומי, לא יישמנו את זה עדיין ואנחנו גם לא עומדים ליישם את זה, לא מחר וגם לא בתחילת שנת 2014.
<נועה היימן: יש היום ועדה והיא דנה בשיתוף עם השלטון המקומי איך לעשות את זה, כדי מצד אחד לעזור לרשויות החלשות, לעזור לילדים החלשים, מצד שני לא לפגוע ברשויות החזקות במידה בלתי מבוטלת.
<מוטי ששון: אז למה ביקשתם הלוואה?
<נועה היימן: אני לא שייכת לצוות פנים במשרד האוצר ולכן אני לא יודעת להגיד למה - - -
<מוטי ששון: חצי מיליארד שקל לקחתם מהרשויות עכשיו כהלוואה.
עמרם מצנע: כי לא היה נעים להם לחתוך לכם, אז הם אמרו הלוואה.
<מוטי ששון: ואתה חושב שהם יחזירו אותה?
<מוטי ששון: ההורים שלהם יממנו את זה בארנונה, 0.3.
<קריאה: יש ועדה - - - ?
<נועה היימן: יש ועדה שיושבת, לא על שירותי העזר, על שעות ההוראה.
<נועה היימן: משרד החינוך ומשרד האוצר יושבים בצוות עבודה משותף בימים אלה בברכתם של שר החינוך ושר האוצר.
<דפנה לב: והמדינה גם תצא ותגיד לתושבי תל אביב, שהם לומדים שני שליש מתושבי הפריפריה?
<נועה היימן: קודם כל היום הם לא לומדים שני שליש מתושבי הפריפריה?
<מוטי ששון: לא, תצאו בהצהרה, תגידו, זה הסל של תל אביב, זה הסל של ירוחם.
עמרם מצנע: דרך אגב, אנחנו הזמנו לפגישה הזו גם ראשי רשויות מהפריפריה.
עמרם מצנע: לצערי הרב הם לא באו, אז אני לצורך העניין משמיע גם את קולם.
<קריאה: היה נעים להם להיות מולנו?
<קריאה: הוא מעדיף שאתה תעשה את העבודה.
עמרם מצנע: זה לא פשוט.
עמרם מצנע: ה-15 הגדולות, עם הכוח שיש להן, הכוח הפוליטי, ומרכז השלטון המקומי בנוי פוליטית, הוא מתקשה להתמודד עם השאלה הזאת.
<קריאה: בשדרות כבר שלוש שנים אין פסיכולוגים.
עמרם מצנע: דיברנו על זה.
<נועה היימן: בימים אלה יושב צוות עבודה משותף למשרד החינוך ומשרד האוצר, ובשיתוף פעולה מנסה למצוא את הדרך הנכונה לייצר דיפרנציאליות בהקצאת השעות.
<נועה היימן: אנחנו מקווים מאוד שנוכל ליישם את זה כמה שיותר מהר.
עמרם מצנע: אני רוצה הערת ביניים, דפנה, גם אלייך וגם לך, ידידי מוטי.
עמרם מצנע: אני כרגע לא דיברתי באמת על המקורות, אני מדבר על עצם התפיסה של תקצוב דיפרנציאלי ועל זה אין ויכוח.
עמרם מצנע: אבל אנחנו חיים בעמנו ויודעים שבסופו של דבר זה יהיה גם וגם, אבל אני מסכים איתכם שיש פה בהחלט נושא ראוי לדיון ולוויכוח, כיצד עושים את זה.
עמרם מצנע: אני רוצה להזכיר, אתם יודעים, אבל הציבור פה אולי לא יודע, לפני כמה שנים הציע מי שעמד אז בראש אגף התקציבים, רם בלינקוב, לקחת את הארנונה שאתם מקבלים בעיקר במרכז הארץ, אבל לא רק, גם בחיפה, ממחנות הצבא וממשרדי הממשלה, ואת אותה ארנונה לחלק בצורה אחרת.