GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גילי רומן: לצערי מה שאנחנו צריכים לשים לב אליו זה שבכל דיון ועדה ובכל פורום, בכל ועדה מקצועית במשרד, בכל כנס שאתם משתתפים בו ובכל פאנל בו תשבו, יהיה מורה פעיל - ולא רק אחד - שיגיד את דעתו.
<גילי רומן: לוועדת הבריאות מביאים רופא והוא בדרך כל פותח את הדיון ואומר את דעתו המקצועית.
<גילי רומן: גם כאן יש אנשי מקצוע.
<גילי רומן: העובדה שיושבים כאן שני חברי כנסת שהם מורים, ואני מאוד מכבד את זה, זה לא מספיק.
<גילי רומן: כל חבר ועדה – ואני שמח שהנוכחות בוועדה הזאת היא גדולה הרבה יותר מאשר הישיבות בוועדה לפני כן – לדעתי צריך לשאול את עצמו עם כמה מורים באופן קבוע משך החודש הוא מדבר ומתייעץ והאם הוא מביא אותם לכאן לשאת דברים בכל דיון מקצועי.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר לך שטענתך היא מאוד נכונה.
עמרם מצנע: אנחנו מקיימים כבר מתחילת מושב הכנסת הזאת פורום שנקרא שיח מורים.
<גילי רומן: אני יודע.
<גילי רומן: אני מכיר.
עמרם מצנע: מחר מתקיים דיון עם מנהלי בתי ספר תיכוניים.
<גילי רומן: אני מכיר ומוקיר את זה.
עמרם מצנע: מאוד חשוב לשמוע את השטח.
<גילי רומן: אני חושב שזאת התחלה וכיוון טוב, אבל הדבר החשוב יותר הוא שבדיונים השוטפים ובכל מקום יהיו ויגיעו מורים, שישחררו אותם מבית הספר אם זה בבוקר או שהדיונים יתקיימו בצהרים גם כאן ובכל מקום.
<גילי רומן: תכף יגיע חג החנוכה, יהיו כנסי חינוך ותסתכלו על רשימות המשתתפים בכינוסים ומי מדבר בהם – לא תראו שם מורים.
<גילי רומן: כל השיח הוא לא מוצג על ידי מורים.
<גילי רומן: אם אנחנו רוצים לחזק את מעמד המורה, אני חושב שתודעה הוא דבר מבורך.
<גילי רומן: גם אני מבקש מהתלמידים שלי להכיר תודה למורים המקצועיים שלהם, זאת שנה שנייה שאני עושה את זה, והתוצאות הן מדהימות והן חשובות, אבל צריך להבין מה מקום המורה המכובד בהשפעה על חינוך ושהמערכת שהוא נמצא בה תתרכז בדברים שחשובים לפיתוח המורה ולאיכות שלו, שהיא תהיה מערכת מפתחת במקום מפקחת, שהיא תהיה מערכת מתגמלת במקום מערכת מנהלת, ושהיא תהיה מערכת מאפשרת במקום מערכת שמסדרת.
<גילי רומן: זה ישפיע על סוגי הדיונים שגם מתקיימים כאן שהם דיונים על אוטונומיה, שהם דיונים על חרות פדגוגית, שהם דיונים על הכשרה בתוך בית הספר, הם דיונים על כלים שנותנים למורים, הם דיונים על מבנה העבודה של מורה והתפקידים של המורה.
<גילי רומן: אלה דברים שבעיני חייבים לעסוק בהם, ושנית, חייבים לעסוק בהם בצורה הנכונה בה מורים מקבלים מקום מכובד ומקום מרכזי.
<גילי רומן: אני משמיע את הקול הזה כי פשוט הוא חשוב לי.
<גילי רומן: אני גם מעורב ביום כולו ואני חושב שהוא חשוב ביותר.
<גילי רומן: מערכת החינוך וכולנו צריכים לדאוג לכך שאיכות המורים יהיה משהו שהוא מרכזי, יקבל כבוד ומקום בכל דיון, תהיה לו נקודת השפעה על החינוך בישראל ולא רק בתוך הכיתה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת מסעוד גנאים.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכה לכל המורים ובאמת ביום כזה, בשעה כזאת, אני רוצה לומר להם, לכולם, תודה.
מסעוד גנאים: לא הצלחתי להביא מורה או מורה שלי, אבל נמצאים כאן הרבה מורים ומורות.
מסעוד גנאים: גם אני הייתי מורה והייתי מורה כי הושפעתי מהמורים שלימדו אותי והיו עבורי מודל לחיקוי.
מסעוד גנאים: אני לא חלמתי ביום מן הימים שאהיה חבר כנסת.
מסעוד גנאים: כל מה שחלמתי בכל חיבור בכיתה, בבית הספר היסודי, כאשר כתבתי בו מה אני רוצה להיות בעתיד – מורה.
מסעוד גנאים: זה מה שכתבתי.
מסעוד גנאים: מעולם לא כתבתי שאני רוצה להיות חבר כנסת.
מסעוד גנאים: המורים שהשפיעו עלי, לפי דעתי וגם מניסיוני, זה כמו השחקן שמושך אותנו לתיאטרון, הוא זה שלא מתמקד באמת בטקסט אלא הוא סוטה קצת.
מסעוד גנאים: סוג המורים הזה הוא שמשפיע בסוף משום שאני מאמין באמרה שתמיד אני מצטט אותה, ואני עדיין לא יודע מי אמר אותה אבל נאמר:
מסעוד גנאים: מה זה חינוך, כל מה שנשאר בנו אחרי ששכחנו כל מה שלמדנו.
מסעוד גנאים: מה שנשאר בנו, זאת ההשפעה הזאת, אלה הערכים שהוקנו לנו, זאת הדוגמה.
מסעוד גנאים: יש מורה להיסטוריה שלימד אותי - ואחר כך נפתחתי ולמדתי גם היסטוריה – ותמיד בכיתה י"א העמידו אותי מול הכיתה כדי ללמד שיעור כלשהו אבל יום יומיים לפני כן הוא היה מכין אותו והיה שואל אותי מה דעתי להכין נושא מסוים ואגיש את השיעור במשך 20-25 דקות.
מסעוד גנאים: המורה הזה, אני הושפעתי ממנו משום שכאשר נתתי את השיעור – היו אלה שלושה או ארבעה שיעורים – נתתי אותם בצורה שונה מכפי שהוא היה מלמד אותנו.
מסעוד גנאים: הנקודה אליה אני חותר היא שהמורה, גם המוצלח, הוא לא מי שמטרתו בחיים לעשות מהתלמידים העתק שלו.
מסעוד גנאים: הוא לא רוצה שהם יהיו הוא אלא הם.
מסעוד גנאים: הוא צריך להכין אותם, ללמד אותם, לצייד אותם בכלים כדי שיגלו את עצמם וכדי שהם יהיו הם בדרכם ולא דווקא בדרכו.
מסעוד גנאים: עד היום כחבר ועדת חינוך וגם כחבר כנסת, אני מסייר בבתי הספר ופוגש מורים.
מסעוד גנאים: באמת העניין של החזרת השליחות, הקדושה למשרה הזאת, היא מטרה חשובה מאוד.
מסעוד גנאים: תמיד אני אומר להם – ויש לי אמרה אותה אני אומר בכל חדר מורים – שלא יחשבו שגבולות השליחות שלהם מוגבלים לתחומי התלוש שלהם.
מסעוד גנאים: השליחות שלהם היא הרבה יותר רחבה כמו גם המורה המוצלח, המורה לחיים.
מסעוד גנאים: הוא זה שיודע שהעולם רחב בהרבה מחדר שיש לו ארבע קירות והזמן יותר רחב מ-45 הדקות.
מסעוד גנאים: באמת כולנו הושפענו מהרבה סוגים של מורים שעד היום משפיעים בעולם הערכים שלנו, המחשבות שלנו ובאמת תודה, תודה, תודה.
עמרם מצנע: בתיה, את רוצה להתייחס?
עמרם מצנע: מנהלת עירוני א' בחיפה, מנהלת ותיקה שהייתה לי הכרות אישית אתה.
<בתיה בראונר: קודם כל אני רוצה להודות על ההזמנה עבורי ועבור מורה שמלמדת אצלי.
<בתיה בראונר: בהתחלה חשבתי למה הוזמנתי לכאן לשולחן הזה, מאחר שמדובר כאן על אנשים שהם חתני וכלות פרס, ולכן אני רוצה לומר שבית הספר שבניהולי זכה השנה בשני פרסים גדולים – פרס חינוך ארצי ופרס ראש העיר.
<בתיה בראונר: בית הספר ממוקם באחת השכונות המורכבות ביותר בעיר חיפה.
<בתיה בראונר: אני לא יכולה להודות כאן למורים שלי כי התחנכתי בפולין.
<בתיה בראונר: דווקא הפוך על הפוך ובאופן אירוני, עולה חדשה מפולין התחילה את עבודתה בשלומי, בשנות ה-70 המוקדמות כאשר למזלי לא אני לא התלמידים שלי ידענו עברית.
<בתיה בראונר: אני רוצה לומר שתפיסת העולם שלי התגבשה שם ואין לי ספק שהעניין האמיתי הוא בתלמיד, אבל לא רק כתלמיד אלא כבן אדם, דמיון חינוכי שמאפשר לנו לראות אותו לא כפי שהוא היום אלא לדמיין אותו איך הוא ייראה, יתנהג ומה הוא יהיה בעוד עשר שנים.
<בתיה בראונר: אני חושבת שזה המפתח למה שדיברתם כאן.
<בתיה בראונר: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר הוא שחינוך טוב לא בהכרח צומח בשכונה טובה, תודה רבה.
<בתיה בראונר: כך אפשר גם לסגור פערים.
עמרם מצנע: עירוני א' הוא באמת בית ספר שנמצא בקריית אליעזר שכולם מכירים אותה בגלל אצטדיון הכדורגל שלה.
עמרם מצנע: האתגר של עירוני א' הוא גדול כי יש את בית הספר הריאלי, בית ספר ליאו בק, בית ספר אליאנס ועירוני ה' ויש חוגים.
עמרם מצנע: מי שמכיר קצת את המתחים האלו בעיר חיפה, יודע.
עמרם מצנע: באמת בית ספר שעושה עבודת קודש בהישגים שלו.
<בתיה בראונר: שמונים אחוזי זכאות עם 8,3 פרמטר של טיפוח.
עמרם מצנע: מישהו שלא קראתי ביוזמתי?
<ברק ברבי: תודה.
<ברק ברבי: שמי ברק ואני מורה הרבה שנים.
<ברק ברבי: כרגע אני בכובע של איש צוות ב-ברנקו וייס, בפרויקט שמובילה קרן טראמפ ומממנת אותו.
<ברק ברבי: אני רוצה בדקה קצרה לשתף אתכם בפרויקט כי באתי לכאן בזכות העובדה שהפרויקט הזה בדיוק עונה לצורך שכולם מדברים עליו כאן, של העצמת מורים, של לשים מורים במרכז, להסתכל על המורה לא ככלי אלא כנכס, כיהלום.
<ברק ברבי: הפרויקט שלנו כרגע נכנס לשנתו השנייה וזאת התחלה משמעותית.
<ברק ברבי: הוא מתקיים בכמה בתי ספר בארץ.
<ברק ברבי: הרעיון שלו הוא לקחת מורים שבאים באהבה ולתת להם מקום ומרחב מאוד בטוח בכיתה עם תלמידים - קבוצות של מורים – כאשר התלמידים משרתים את המורים.
<ברק ברבי: המורים מתנסים בהרבה דברים שכל השנים הם רצו להתנסות בהם – אלה מורים ותיקים – כמו במתודולוגיה של למידה, שיתוף פעולה עם אנשים, יצירה, מחקר ופיתוח של רעיונות.
<ברק ברבי: פשוט יש להם מרחב לעסוק במקצוע שלהם בלי שיש עליהם את הלחץ מכל סוג שהוא ומין שהוא.
<ברק ברבי: כבר יש לנו תוצאות מדהימות ורואים שקורים דברים מדהימים, שמורים מפתחים אפליקציות לדברים, שמורים יוצרים קהילות מיוחדות.
<ברק ברבי: מנהל אומר לי: תשמע, המורה הזה היה מורה מן השורה עד אתמול ופתאום הוא הגיע בתחילת השנה ורוצה להיות רכז השכבה או רכז מתמטיקה.
<ברק ברבי: ההעצמה הזאת עובדת מהר מאוד.
<ברק ברבי: המשמעות של זה היא שכאשר אומרים רק את טובי האנשים, אני רואה את כל המורים כטובים אלא שפשוט צריך רק לגלות את הדבר הזה.
<ברק ברבי: התפקיד שלנו הוא לגלות את הטוב שבהם.
<ברק ברבי: כולם טובים, כולם מדהימים.
<ברק ברבי: כשאני רואה את המורה של המדינה – איליה ידידי – המטרה שלנו היא שכולם יהיו המורים של המדינה, שלא יהיה מורה אחד ואלף שמרגישים שהם הפסידו באיזו תחרות אלא שיהיו אלף שירגישו מה שאיליה מרגיש, את ההתרגשות שלו.
<ברק ברבי: אני חושב שאנחנו יודעים איך לעשות את זה.
<ברק ברבי: הסכמתי להגיע לכאן ולוותר על הכשרת מורים בפרדס חנה כי אמרתי שאולי יש לי הזדמנות, אולי, לגייס עוד תמיכה, אפילו רעיונית, אפילו במחשבה, ושותפות של אנשים שנמצאים כאן במהלך הזה שקורה.
<ברק ברבי: אני מרגיש שזה כמו צמח קטן שכרגע אנחנו מנביטים אותו ואנחנו זקוקים לכל תמיכה שהיא ולכל עזרה שהיא.
<ברק ברבי: לכן באתי לכאן ואני שמח על הזדמנות.
<ברק ברבי: תודה רבה.
<בתיה בראונר: העיר חיפה חוגגת זו השנה הרביעית את יום המורה מיד אחרי חופשת סוכות.
<בתיה בראונר: אני חושבת שגם משם מגיע הרעיון, מאותה סיבה שהזכרתם כאן והיא לעצור יום אחד ולראות.
<ליהי גרוס-אביטל: אני מורה בבית הספר של בתיה ואני מחנכת של כיתות אומץ ורכזת של כיתות אומץ במב"ר בבית הספר.
<ליהי גרוס-אביטל: אני אתחיל מזה שאני מורה מאוד צעירה ונמצאת מעט שנים במערכת.
<ליהי גרוס-אביטל: זו בסך הכול השנה הרביעית שלי.
<ליהי גרוס-אביטל: אני יכולה להעיד שכשאני החלטתי ללכת להוראה ולעבור את ההכשרה, במקום העבודה בו עבדתי לפני כן שאלו אותי אם אני רצינית והאם לא חבל כי אני יכולה לעשות דברים יותר טובים ולכן למה אני הולכת להיות מורה מאחר וזה בזבוז הפוטנציאל שלי, בהקבלה שיש לך פוטנציאל שאנחנו אומרים לתלמידים.
<ליהי גרוס-אביטל: אני חייבת לומר לזכות בתיה שמרגע בו נכנסתי לבית הספר, קיבלתי ממנה תמיכה והעצמה, ובמקומות הכי קשים.
<ליהי גרוס-אביטל: כיתות אומץ, התלמידים בית ספר שמלכתחילה הוא מטפל באוכלוסייה לא קלה, אלה כיתות לא פשוטות.
<ליהי גרוס-אביטל: אני חושבת שברגע שנכנסים למקום הזה, רואים שזה באמת תפקיד מאוד מאוד משמעותי ומאוד חשוב.
<ליהי גרוס-אביטל: היום אני יכולה לומר שאני מאוד גאה בכך שאני מורה.
<ליהי גרוס-אביטל: מי שמסתכל עלי ואומר לי שאני בסך הכול מורה – כן, אני חושבת שזאת גאווה.
<ליהי גרוס-אביטל: אני חושבת שמורה שבאמת משקיע ומגיע מתוך שליחות, יכול להשפיע ולשנות.
<ליהי גרוס-אביטל: הסיפורים שסופרו כאן הם מדהימים.
עמרם מצנע: אנחנו מאחלים לך שבעוד חמישים שנים יזמין אותך חבר כנסת שהיית המורה שלו.
<ליהי גרוס-אביטל: אני מחכה לכך שהתלמידים יזמינו אותי.
<ליהי גרוס-אביטל: אני חושבת שמה שדובר כאן, על התדמית של המורה והדימוי שלו, שהיום הוא במקום כל כך נמוך בהשוואה לעבודה שהמורים עושים, לעבודה הקשה ולאנרגיות שהם משקיעי והאמונה הזאת הבלתי מתפשרת בתלמידים שלהם, לי עדיין לא ברור איך לא רואים את זה כלפי חוץ, איך לא כל אחד רוצה להיות מורה.
<ליהי גרוס-אביטל: נכון, אלה הרבה שעות ונכון שזאת משכורת לא כמו בהיי-טק, אבל יחד עם זאת אני יכולה לומר שהרווח שמרוויחים בסוף השנה - במקרה שלי אחרי ששלוש שנים ליוויתי את כיתת אומץ שלי והתלמידים התגייסו ושבעים אחוזים מהם סיימו עם תעודת בגרות ומתגייסים לשירות משמעותי בצה"ל ואני מחכה לראות אותם בעוד כמה שנים באקדמיה – לא אומר שעם זה אפשר לקנות במכולת, נכון, אי אפשר לקנות עם זה במכולת, אבל זה בהחלט עוזר מאוד ללכת לישון בלילה.
<דפנה תמיר: קרן אתנ"ה זו עמותה שהוקמה על ידי אורי בן ארי והמטרה שלה היא העצמת המורים בישראל.
<דפנה תמיר: שמנו לנו את המטרה להעצים את המורים באמצעות פרויקט של מחשב נייד לכל מורה.
<דפנה תמיר: הרעיון הוא שלכל מורה יהיה מחשב נייד ככלי עבודה עם תכנית השתלמות ובעצם מכאן הוא יוכל להתקדם וללמד.
<דפנה תמיר: אני שמחה על השותפות עם הסתדרות המורים, עם משרד החינוך, עם בנק מסד ואני חייבת לומר שהיום מעל 8,000 מורים נמצאים בתכנית שלנו יחד עם התכנית של משרד החינוך שכבר מקיפה מעל לעשרים אלף מורים.
<דפנה תמיר: לפני שבוע חגגנו יום הולדת שש שנים בירוחם.
<דפנה תמיר: ירוחם הייתה העיר הראשונה שנכנסה לתכנית עת עמרם מצנע היה ראש המועצה.
<דפנה תמיר: נדהמנו לראות מה קרה למורים, את זקיפות הקומה של המורים, את העובדה שמורים אמרו שפעם ראשונה מישהו חושב שמגיע להם לקבל מתנה, לקבל כלי עבודה.
<דפנה תמיר: אני שמחה על היום הזה בו נותנים הוקרה למורים.
<דפנה תמיר: גם אני באתי מתחום ההוראה, לימדתי וניהלתי בית ספר.
<דפנה תמיר: אני חושבת שבזה שנותנים למורה כלי עבודה, בעצם נותנים לו את המסר האומר שהוא יכול, אנחנו נותנים לך את הכלי ואתה בזה תלמד ותנהל.
<דפנה תמיר: אני מודה לכולם.
<דפנה תמיר: אני מקווה שלכל המורים יהיה מחשב.
<דפנה צוקרמן: אני מלמדת ארכיאולוגיה באוניברסיטה, בבית הספר להכשרת מורים, וגם בבית ספר עין הרים בעין כרם.
<דפנה צוקרמן: יש לי הכבוד להכיר את גילי שעבדנו אתו ביחד.
<דפנה צוקרמן: שמעתי את כל הסיפורים ורציתי לספר לכם משהו קטן ונחמד.
<דפנה צוקרמן: אנחנו כאן שלושה מורים ותיקים מאוד בבית הספר ובנינו לנו עולם משלנו.
<דפנה צוקרמן: לא חיכינו שמישהו יבוא להגיד לנו, מישהו ייתן לנו, מישהו ילטף אותנו ומישהו יגיד לנו איזה יופי.
<דפנה צוקרמן: אנחנו בנינו לנו מחוץ לבית הספר כפר שאנחנו קוראים לו הכפר הארכיאולוגי אקולוגי של עין הרים.
<דפנה צוקרמן: הילדים בנו את הכיתות.
<דפנה צוקרמן: לא כיתות כאלה אלא ממש כיתות גדולות מבוץ ומחומרים מהטבע ומהסביבה.
<דפנה צוקרמן: אנחנו מטפחים שם בית ספר קטן משלנו שהוא ליד בית הספר עם הכיתות מהבטון.
<דפנה צוקרמן: אנחנו מרגישים שם נפלא.
<דפנה צוקרמן: הילדים מרגישים שם נפלא.
<דפנה צוקרמן: גילי מכיר את בית הספר הזה.
<דפנה צוקרמן: חשבנו שבשביל זה הזמינו אותנו לכאן, לספר על הצלחה של מורים ועל תחושה של שליחות שאנחנו יצרנו לעצמנו.
<דפנה צוקרמן: הגשמנו חלום ולא חיכינו שמישהו ייתן לנו משהו.
<דפנה צוקרמן: קיבלנו פרסים.
<דפנה צוקרמן: קיבלנו את פרס רקנטי ואנחנו גם המורים של המדינה.
עמרם מצנע: לא רדפתם אחרי הכבוד אבל הוא רדף אחריכם.
<דפנה צוקרמן: הוא לא רודף אחרינו.
<דפנה צוקרמן: מאוד פשוט אצלנו ומאוד נעים אצלנו.
<דפנה צוקרמן: בית הספר שלנו הוא מאוד אינטגרטיבי כי יש לנו ילדים מכל מיני סוגים.
<דפנה צוקרמן: אנחנו לומדים מהם יותר מאשר הם לומדים מאתנו.
<דפנה צוקרמן: אנחנו אומרים שניסינו להצית את האור בעיניים והצלחנו.
<דפנה צוקרמן: אתם מוזמנים לבוא לבקר אצלנו.
<כנה אופיר: אני מורה לפיזיקה ומנחת קהילת מורים לפיזיקה בירושלים.
<כנה אופיר: אני שותפה לפרויקט ארצי במימון קרן טרמאפ של קהילות מורים לפיזיקה, וזו השנה השלישית שלנו, ויש לנו השנה עשר קהילות, מתוכן אחת מתוקשבת וקהילות במגזר הערבי.
<כנה אופיר: זה פרויקט מקסים של העצמת מורי לפיזיקה ומורה בודד בבית הספר.
<כנה אופיר: במקרה הטוב יש שני מורים לפיזיקה בבית ספר.
עמרם מצנע: ומורה, היא בטח בודדה.
<כנה אופיר: נכון.
<כנה אופיר: הקהילות נוצרו לשתי מטרות.
<כנה אופיר: מטרה ראשונה היא מקום לשיתוף מורים, מקום בו מורים יוכלו להחליף חוויות, יחליפו חומרים ויקבלו תמיכה אחד מהשני ומהמנחים, ודבר שני אותו מובילה המחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן זאת הוראה ממוקדת לומדת.
<כנה אופיר: זה להסתכל על התלמיד הבודד, לא מורה שמרצה את החומר ולא מעניין אותו מה התלמיד לומד, אלא להסתכל על התלמיד הבודד, עם איזה קשיים הוא מתמודד.
<כנה אופיר: בפיזיקה יחסית פשוט לעשות את זה כי מספר הקשיים הוא מספר סופי.
<כנה אופיר: יש ספרות מחקרית כלל עולמית של קשיים בפיזיקה ואיך מתמודדים אתם.
<כנה אופיר: המורים מקבלים גם כלים לאבחן אתה קשיים האלה.
<כנה אופיר: אנחנו גם נותנים להם אסטרטגיות לטיפול בקשיים והמורים בעצמם מפתחים הרבה אסטרטגיות לטיפול בקשיים של התלמידים.
<כנה אופיר: התגובות של המורים הן תגובות מדהימות והם ממש מבקשים שלא יפסיקו את זה ושהמנגינה הזאת תמשיך.
<כנה אופיר: זאת השנה השלישית שלנו ואנחנו מקווים עוד לצמוח ולגדול.
<כנה אופיר: כמובן שמשרד החינוך נותן לזה גב ותודה רבה.
<יפה אשר: אני מלמדת בבית ספר ברמלה.
<יפה אשר: אני רוצה לציין שהנושא של העצמה אצלנו הוא גם בקרב המורים וגם בקרב התלמידים.
<יפה אשר: בכניסה לבית הספר חקוק בשלט גדול מאיר עיניים: לכל אחד מגיע וכל אחד יכול.
<יפה אשר: אנחנו פועלים מהמקום הזה שאנחנו מבררים את נקודות החוזק בקרב התלמידים ומשם בעצם אנחנו מצמיחים את התלמידים ומאפשרים להם חוויות של הצלחה.
<יפה אשר: לכן בית הספר שלנו בחשיבה לקח את הנושא של האומנויות כי יש ילדים שקשה להם מבחינה לימודית, אף על פי שאנחנו נותנים את המענה הדיפרנציאלי, ומהמקום שהם טובים בו, אנחנו מצמיחים אותם ואחר כך גם רואים את ההשתלבות בהישגים הלימודיים.
<יפה אשר: במקביל גם מנהלת בית הספר, מרים פרידמן, מבררת בשיחות האישיות עם כל מורה מה נקודות החוזק.
<יפה אשר: מתוך ההכרות שלה עם המורים היא מזהה את נקודות החוזק ובשעות הפרטניות היא מאפשרת למורים לממש את עצמם, להגשים עיסוקים, נושאים, תחומים שהם לא בהכרח קשורים לעשייה השוטפת שלהם ביום יום במסגרת הנושאים אותם הם מלמדים.
<יוכי הראל: אני מבית ספר יחדיו, באר-שבע.
<יוכי הראל: הוזמתי לכאן וזה כבוד גדול.
<יוכי הראל: אני מורה ותיקה, מעל שלושים שנים במערכת.
<יוכי הראל: אני חשבתי שאני אדבר על מצוינות שבית הספר שלי חורת על דגלו וכל המורים עוסקים בהעצמת תלמידים ומורים, אבל דיברו על זה די הרבה ולכן לא ארחיב.
<יוכי הראל: החלטתי שאני רוצה לומר לגבי יום המורה, הערכה והוקרה.
<יוכי הראל: נכון שזאת כבר הפכה להיות מסורת ואצלנו בבית הספר אני רואה את זה כל שנה כאשר ועד ההורים המרכזי אוסף את התלמידים, עובר מכיתה לכיתה ומגיש שי למורה, פרח או איזו מילה טובה, איגרת ברכה ואומר מילה.
<יוכי הראל: הילדים עומדים, שרים משהו, אומרים משהו.
<יוכי הראל: חלק שרים, חלק מדקלמים וחלק נותנים ברכה.
<יוכי הראל: אני מרגישה גם אחרי שלושים שנים זקיפות קומה.
<יוכי הראל: אתה דיברת על ליטוף אבל גם מילה טובה, זה מה שממלא את המורים.
<יוכי הראל: זה המצבר שלנו.
<יוכי הראל: אני לא מחכה לתלוש בסוף החודש.
<יוכי הראל: מאוד התחברתי לדברי חבר הכנסת.
<יוכי הראל: אנחנו אמנם בארבע קירות אבל אנחנו יוצאים מהם וכל הזמן אנחנו מחפשים להיות יצירתיים עם התלמידים שלנו, ומה שחשוב הוא לא התלוש אלא ההנאה והמוטיבציה שאני רוצה לקום בבוקר, להגיע לעבודה ולחייך ואני יודעת איזו הטבעת חותם וכמה אני מסוגלת באמת לחנך דור ולהגיד עשיתי את זה, הובלתי שינוי, עשיתי משהו קטן ולו קטן ביותר לכן הרווחתי את לחמי.
<יוכי הראל: אני מודה לכם.
<יוכי הראל: תמשיכו במסורת.
עמרם מצנע: אני חושב שהדברים שלך מתאימים לסכם את המפגש הזה כי אין לי ספק שמורה או מורה עם כזה אור בעיניים וכזאת הערכה על העשייה ועל ההשפעה בכיתה היא עצומה.
עמרם מצנע: אני באמת מודה לכם.
עמרם מצנע: זה חלק מהשעות היותר נעימות גם לנו כחברי כנסת.
עמרם מצנע: אין ספק שלו היינו יכולים, היינו צריכים כל יום בשנה לאורך השנה להעריך את המורים, לתת להם את הכלים ולתת להם את היכולת לעבוד.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר לך, גילי, שכולנו צריכים ליטופים.
עמרם מצנע: כולנו.
עמרם מצנע: אני פעם חשבתי שרק ילדים מחכים שילטפו אותם, אבל תאמין לי שכולנו רוצים מילה טובה ואנחנו קמצנים בני קמצנים.
עמרם מצנע: יודעים להעניש, יודעים להעיר, יודעים להעביר ביקורת אבל חסכוניים גדולים מאוד כשזה הזמן לומר תודה, ללטף, להאיר את הדברים החיוביים.
עמרם מצנע: כל כך הרבה פעמים התנסיתי בכך, גם בתפקידיי בצבא שם יש לך כוח וסמכות אבל בסוף המילה הטובה היא נותנת מרץ, יכולת, הנעה ורצון להשתפר ורצון להוכיח את עצמך הרבה יותר מאשר גערה או נזיפה או ביקורת.
עמרם מצנע: אנחנו עשינו את חלקנו כאן היום.
עמרם מצנע: תם ולא נשלם.
עמרם מצנע: אנחנו פותחים את הישיבה.
עמרם מצנע: אנחנו במסגרת דיון מהיר, על פי בקשתם של שלושה חברי כנסת – חבר הכנסת יוני שטבון, חבר הכנסת משולם נהרי וחבר הכנסת שמעון אוחיון.
עמרם מצנע: ידידי חבר הכנסת נהרי, בבקשה.
עמרם מצנע: הדיון יתקיים עד שעה 10:00.
משולם נהרי: כפי שאמר היושב ראש, הדיון בנושא השבתת מוסדות החינוך באופן כללי ובפרט לגבי ההשבתות האחרונות מגיע בעקבות בקשות ופניות של גורמים שונים, ביניהם יושב ראש ועד הורים עובדים לשינוי.
משולם נהרי: את הדיון ביקש ליזום חבר הכנסת יוני שטבון שנמצא בחוץ לארץ ואני וידידי הצטרפנו מפני שזה נושא קרוב לליבנו.
משולם נהרי: שנינו באנו ממערכת החינוך ויודעים מה הנזק הנגרם בגין ההשבתות.
משולם נהרי: לצערנו לאחרונה אנחנו עדים ליד קלה בשימוש בנשק ההשבתה.
משולם נהרי: זה רק הולך וגובר.
משולם נהרי: אם פעם היינו רגילים להשבתות של מורים את מערכת החינוך, היום גם ההורים משתמשים בזה וכל מי שמוצא את עצמו נפגע בדרך כזו או אחרת, הדרך הקלה ביותר מבחינתו היא להשבית את מערכת החינוך ואת הלימודים.
משולם נהרי: אני הייתי רוצה לצטט ממקורותינו בכל הקשור לנושא השבתת תלמוד תורה.
משולם נהרי: אני רוצה דווקא לצטט מפסק דין שניתן בשנת 2004 על ידי בית המשפט העליון בקשר לבת ים.
משולם נהרי: ראש העיר לחיאני השבית את מערכת החינוך ואז הוגשה עתירה נגדו ונגד משרד החינוך.
משולם נהרי: השופט חשין מצטט מהמקורות והוא מביא גם פסק דין של הרב עובדיה יוסף זכר צדיק לברכה.
משולם נהרי: שאלו את הרב עובדיה יוסף – וזה היה בקשר לשכרם של המורים – האם מותר להשבית מערכת חינוך.
משולם נהרי: הוא מצטט שם קטע מהתלמוד: אמר רב אמנונה, לא חרבה ירושלים אלא על שביטלו תינוקות של בית רבן.
משולם נהרי: אמר רבי שמעון בן לקיש משום רבי יהודה נשיאה, אין העולם מתקיים אלא בשביל הבל תינוקות של בית רבן שהם הבל שאין בו חטא ואין מבטלים תינוקות של בית רבן אפילו לבניין בית המקדש.
משולם נהרי: גם השופט חשין מביא מהמקורות וכולם מצטטים שאין מבטלים תינוקות של בית רבן אפילו לבניין בית המקדש, שזה הדבר שכולנו מחכים לו.
משולם נהרי: לא משנה אם זה בגלל שכרם של המורים או בגלל דברים אחרים.
משולם נהרי: השופט חשין כותב: מה לי השבתת לימודים בידי מורים, מה לי השבתת לימודים בכל דרך אחרת שזו רעה חולה וזו רעה חולה כמותה.
משולם נהרי: הוא מצטט גם את השופט חיים כהן שאמר, וזה לא היום אלא כבר לפני שנים: השבתת הלימודים מכה ממכות המדינה היא וכשם שהמורים רואים בה נשק לגיטימי להשגת מטרותיהם, טבעי שגם ההורים יראו בה נשק.
משולם נהרי: השופט ברק באותו פסק דין אומר: שביתה אשר שבתו הורי התלמידים, הרי היא מעשה שלא ייעשה ואין להצדיקו ואין לכפר עליו לא בטענה בדבר טובת הילדים מזה ולא בשביתתם של המורים עצמם מזה.
משולם נהרי: מוריי ורבותיי, היום כשההורים משתמשים בנשק השביתה, או כל מיני גורמים אחרים שמשביתים את המערכת, כולם סובלים ולא רק הילדים.
משולם נהרי: אם דיברנו עכשיו על הילדים שבכל מצב אסור להשבית את המערכת, לא משנה מה הסיבה, היום גם ההורים נפגעים.
משולם נהרי: דווקא היום, בזמן שאנחנו מעודדים את ההורים לצאת לעבודה, דווקא היום בזמן שההורים צריכים להיאבק על מקום העבודה ולשמור על מקום העבודה כדי שלא יינזקו, השבתה כזאת גורמת נזק בל יתואר ולא רק לתלמידים אלא גם להורים ובכלל לכל הנושא של הכלכלה.
משולם נהרי: זה דבר שיכול להזיק.
משולם נהרי: אני אומר לכם את זה כמחנך.
משולם נהרי: גם בתקופות הקשות לא הסכמנו שתהיה שביתה מפני שילדים אסור להשבית.
משולם נהרי: דבר כזה יכול לגרום נזק בל יתואר, כי הרי מה עושים הילדים?
משולם נהרי: איפה הם מסתובבים?
משולם נהרי: מה קורה אתם?
משולם נהרי: הם נתונים לחסדי הרחוב?
משולם נהרי: הרי הם לא במסגרת וההורים, במיוחד כשמפתיעים אותם ומקיימים שביתה, מה הם יעשו?
משולם נהרי: איך הם יפתרו את הבעיה?
משולם נהרי: לכן השבתה בכל דרך היא שלילית.
משולם נהרי: מאחר שאני גם מודע לכך שיש אפשרות להשבתה, כדאי באמת לקבוע גבולות, לקבוע איזושהי ביקורת כדי שלא תהיה השבתה בלי שהדברים ילובנו כמו שצריך, בלי שישמעו את כל הצדדים ואולי כדאי שזה ייעשה רק על דעת בית דין לעבודה.
שמעון אוחיון: אני הייתי רוצה להאיר את הנושא הזה מזווית אחרת.
שמעון אוחיון: למען האמת, התלבטתי אם להצטרף לפנייה הזאת אבל חשבתי לנצל אותה.
שמעון אוחיון: כמובן כמו כולנו אני מצטער, ואני לא רואה את זה כאידיאל, בוודאי לא בתחום מערכת החינוך, את העניין הזה של ההשבתה, אבל ההשבתה כפי שהיא מתנהלת לאחרונה היא גם סימפטום והיא גם זעקה מסוימת.
שמעון אוחיון: היא זעקה על מעמדו של המורה שנפגע והולך ונפגע.
שמעון אוחיון: גם ביחס, לצערי.
שמעון אוחיון: שותפים לזה כולנו, כולל ארגוני ההורים שאינם מכבדים את מעמד המורה, אינם מכבדים את המורה כשלעצמו ואנחנו לאחרונה עדים לתקיפות ומעשי אלימות כלפי המורים ולמעשה כמעט ואין דורש ואין פוצה פה, כאילו זה דבר שמתקבל, כאילו זה חלק מתופעה קיימת.
שמעון אוחיון: לאחרונה אנחנו עדים למה שמתחולל בתקשורת וההשפעה של תכניות ריאליטי והמודל לחיקוי, המודל אותו הנוער רוצה לחקות.
שמעון אוחיון: לצערי זאת לא אותה דמות חזקה של אותו מורה מחנך אותו רוצים לחקות וללכת בעקבותיו וגם אנחנו אשמים בזה.
שמעון אוחיון: אותם מקורות, חבר הכנסת נהרי, שאתה בוודאי מצטט אותם, אנחנו יודעים שחז"ל אומרים לעשות הכול ולהשקיע בשכרו של המלמד.
שמעון אוחיון: קודם כל לגבי שכרו של המלמד, שלא לדבר על מורא רבך כמורא שמים.
שמעון אוחיון: לפחד ולירוא מן המורה ולכבד אותו כמורא שמים.
שמעון אוחיון: כלומר, אלה דברי אלוהים חיים ואלה דברי אלוהים חיים וצריך לקחת את זה באיזון.
שמעון אוחיון: בוודאי אני פונה לחבריי המורים.
שמעון אוחיון: בעבר הרחוק וגם בעבר הקרוב אני בא מן השטח הזה ואני מבקש לנקוט באמצעי הזה רק כאשר ממש כלו כל הקצים.
שמעון אוחיון: זאת הזדמנות עבורנו, אם נעלה את הסטטוס של המורים מכל הבחינות – גם בשכרם, גם במעמדם, גם בהגנה עליהם וביחס אליהם – נקבל בחזרה את אותו יחס.
שמעון אוחיון: הלא יש קבוצות שמעוגנות ומסודרות בחוק והן אינם שופטים.
שמעון אוחיון: מעמדם מסודר ושכרם מוגן.
שמעון אוחיון: לו היה אותו הדבר גם בקרב ציבור המורים במדינת ישראל – ולכך צריך לשאוף כי אנחנו עדים למה שקורה היום בציבור בנקודה הזאת, כאשר באמת הם כבר לא מודל מחנך בעניין הזה ומשפיע באותה מידה אלא זה נתון היום לכל מיני תכניות כאלה ואחרות.
קריאה: הורים משביתים.
שמעון אוחיון: גם הורים משביתים וגם הם צריכים להיות שותפים.
שמעון אוחיון: אנחנו היינו כאן בדיונים שהתקיימו והדוגמה הטובה ביותר היא נושא המסיבות שעברו כל גבול ומה מתחולל בהן.
שמעון אוחיון: האם אפשר לזרוק את הכול רק לכיוון המורה?
שמעון אוחיון: להורים אין אחריות?
שמעון אוחיון: אם הפקידו את הילד בידי המורה, שייתנו לו גם את הסמכות.
שמעון אוחיון: אי אפשר לבקש אחריות בלי לתת סמכות.
שמעון אוחיון: זה הולך ביחד.
שמעון אוחיון: תן לו את הסמכות, תן לו את המעמד, תן לו את הסטטוס, תתבע ממנו אחריות אבל אל תחבל ואל תהפוך אותו לצולע ואחר כך תבקש ממנו אחריות.
שמעון אוחיון: לכן זאת הזדמנות עבורנו גם לקרוא לכל הצדדים, גם להורים וגם לנו, לכל אחד ואחד מאתנו, לקחת אחריות, כל אחד בתחומו וזה כולל גם חקיקה.
שמעון אוחיון: אני כשלעצמי מנסה עד כמה שאפשר לקדם את מעמדו של המורה משום שאני בטוח שסטטוס חזק בוודאי ימנע גם את הצורך להשבתות ותופעות אחרות.
עמרם מצנע: יוסי וסרמן, הסתדרות המורים.
עמרם מצנע: תרשה לי בהזדמנות זו גם לומר שאני מאוד מעריך את זה שאתה טורח ובא לכל אחת מישיבות ועדת החינוך שעוסקות בנושאים עליהם אתה מופקד.
יוסי וסרמן: ראשית, אני מאוד מכבד אותך.
יוסי וסרמן: שנית, אני מאוד מכבד את שני חברי הכנסת.
יוסי וסרמן: אני מכבד את הכנסת.
עמרם מצנע: זה לא מובן לאחרים.
יוסי וסרמן: אדוני היושב ראש וחברי הכנסת המכובדים.
יוסי וסרמן: אחרי דברי חבר הכנסת שמעון אוחיון, נשאר לי מעט לומר.
יוסי וסרמן: לא תמיד חובה לדבר אלא אפשר גם להקשיב ולא לדבר ולכן אני אומר מעט.
יוסי וסרמן: אני אומר לידידי המכובד, לחבר הכנסת נהרי, שאני מכיר אותו הרבה שנים, סגן שר החינוך לשעבר, מחנך ומורה.
יוסי וסרמן: מאז אני זוכר את עצמי כמזכיר כללי וגם בתפקידים אחרים בהנהלת הסתדרות המורים, אנחנו נמנעים ככל יכולתנו מלהשבית את מערכת החינוך.