GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ששון קרול: אציין שנקודת ההנחה היא שברעידות אדמה אין חשמל, אין תקשורת ואין עוד הרבה דברים, ולכן התפיסה שלנו – ושכולם מכירים פה, יש פה הרבה חבר'ה סביב השולחן שאנחנו מכירים אחד את השני ומתואמים – שיש סדר פעולות אוטומטי, גם החבירה אוטומטית, וגם יש לנו תרחישים אוטומטיים לרעידות אדמה.
<ששון קרול: זאת אומרת, יודעים שאם קרתה רעידת אדמה באזור עמק בית-שאן שבע בסולם ריכטר או באילת בדרגה אחרת יש איזושהי מערכת הסתברות איזה מבנים יקרסו, איזה תשתיות, איפה יהיה מרב הנזק, ובהנחה שאין תקשורת, אנחנו יודעים אוטומטית כל הגופים לפעול וללכת לאותה נקודה הכי בעייתית ולהיפגש שם כדי לתת את הטיפול הכי טוב בשביל להציל חיים.
<ששון קרול: המדינה עשתה כברת דרך והתקדמה בנושא הזה של המענה לרעידות אדמה.
<זאב גולדבלט: קודם כול, אני רוצה להודות לך על נכונותך להתמודד עם נושא שמטריד אותנו ההורים מאוד - זה מה קורה עם הילדים כשהם לא נמצאים תחת חסותנו.
<זאב גולדבלט: ארגון ההורים הארצי קורא למדינה: א.
<זאב גולדבלט: להצטייד במערכות התרעה ולקצר את לוח הזמנים לפני 2017, ואם המשמעות היא לצייד קודם כול בשלב ראשון את כל בתי-הספר במערכות אוטונומיות ורק בשלב שני לחבר אותן למערכת הכלל ארצית, עדיף שיהיה ככה, אני מקווה.
<זאב גולדבלט: אבל המספרים שציינו כאן מאוד מזעריים, ואם אני לוקח בחשבון שיש למעלה מ-4,000 מוסדות חינוך בישראל, וכאן דיברו על מאות בודדות עם מערכות התרעה, אז יש כאן איזשהו דיסוננס.
<זאב גולדבלט: ב.
<זאב גולדבלט: לגבי חיזוק המבנים - אנחנו כמובן קוראים למדינה להיכנס לתוכנית מואצת של חיזוק מבני בתי-הספר.
<זאב גולדבלט: בהזדמנות זאת אם לא להרים את הכפפה שהציג כאן יושב-ראש הוועדה מצנע לגבי חידוש בתי-הספר, אז לפחות מתן מענה משודרג לכל נושא המרחבים המוגנים והמקלטים, כי חלק לא קטן מבתי-הספר בישראל אין להם לא מרחב מוגן ולא מקלט ויצרו מונח חדש שנקרא "מחסה".
<זאב גולדבלט: בחלק לא קטן מבתי-הספר זו הזדמנות נפלאה - אם אתה מחזק את המבנה אז תשים עוד קיר או שניים ותהפוך את העסק למרחב מוגן.
<זאב גולדבלט: לגבי התמיהה שעלתה, שוב, כאן אני מדבר ברמה האישית, ואני מאלה – מכיוון שאני גם הורה שמתנדב בבית-הספר – אני גם מאלה שתרגלו את אותם תרגילים שהציג קודם משרד החינוך כהורה מתנדב - וללוות את הילדים במצב חירום ואיך לטפל בילדים אחרי רעידת אדמה.
<זאב גולדבלט: אבל הנתון שאותי מדאיג או פותח כאן כמה סימני שאלה זה המספר של 205 מבנים, ואסביר למה.
<זאב גולדבלט: מתוך 1,600 מבנים, בתי-ספר שנבנו לפני 1980, אמרתם שרק 205 מחייבים טיפול מיידי, וגם הטיפול בהם ייפרס על פני חמש שנים.
<זאב גולדבלט: הנתון עצמו נראה לי מוזר מסיבה אחת פשוטה, אני מודה שאני תושב גבעתיים, עיר לא יותר מדי ותיקה בישראל, אבל בעירי אני יודע שיש לפחות חמישה בתי-ספר שהם בני למעלה מ-60 שנה.
<זאב גולדבלט: מכיוון שתושבי גבעתיים, שזו עיר זעירה במונחים ישראלים, לא מהווה 2.5% מכלל אוכלוסיית ישראל, זה נראה לי מוזר כנתון שאנחנו רק 2.5%, בהנחה שהחמישה האלה באמת נכנסים לאותה קטגוריה של 205.
עמרם מצנע: אתה לא יודע אם הם בתוך – אתה יודע שהם ב-1,600.
<זאב גולדבלט: זה שהם ב-1,600 אין ספק, השאלה אם הם ב-205, וגם בהנחה שכל החמישה הם ב-205 זה נראה לי מוזר, כי מתוך 205 בתי-ספר חמישה בגבעתיים - - -
עמרם מצנע: אני מניח שלא, בגלל שאזור גוש-דן הוא לא אזור סיכון.
<אילנית שושני: אזור גבעתיים לא הוגדר אזור סיכון סיסמי.
<זאב גולדבלט: אז מלכתחילה את אומרת, הוא לא שייך – הוא שייך ל-1,600 אבל לא שייך ל-205.
שמעון אוחיון: קדימויות, מה לעשות.
<זאב גולדבלט: לא, זה בסדר, זו תשובה.
<אילנית שושני: שוב, חשוב לי להדגיש, בסופו של יום התוכנית לחיזוק מבנים היא לכל מוסדות החינוך שנבנו לפני 1980.
<אריה מור: 25 שנה.
<זאב גולדבלט: זאת אומרת, לכל ה-1,600.
<אילנית שושני: לכל ה-1,600.
<אילנית שושני: כרגע הוחלט על-ידי הוועדה הבין-משרדית, ועדת ההיגוי על 205 מוסדות חינוך שיחוזקו כפעימה ראשונה, הדגשתי את זה.
<זאב גולדבלט: פעימה ראשונה זה חמש שנים ראשונות.
<אילנית שושני: כן.
<אילנית שושני: גבעתיים לא נמצאת.
<זאב גולדבלט: זה בסדר, נתתי את זה רק כמשל, לא כנושא, כי אני לא מייצג כרגע את גבעתיים אלא את ארגון ההורים.
<זאב גולדבלט: תודה רבה.
<אילנית שושני: קריית-מוצקין, טבריה, נצרת, אני יכולה להקריא לך את רשימת היישובים שיחוזקו, כרגע גבעתיים לא, בהמשך.
עמרם מצנע: כן, שמעון, בבקשה.
שמעון אוחיון: קודם כול אני באמת מודה על הסקירה וכך לומדים לפחות משהו, ואני מודה לך על הדיון שכחבר ועדת החינוך אני לומד משהו על הסוגיה הזאת.
שמעון אוחיון: אני רוצה להביא משהו מתוך הניסיון שלי כחבר הוועדה לענייני ביקורת המדינה.
שמעון אוחיון: אחד הנושאים שעולה מדי פעם זה העניין של סמכות ואחריות, אתה ציינת זאת, שאלת את השאלה - מי הכתובת המרכזית, מי מרכז, מי מתכלל ומי מטפל?
שמעון אוחיון: אני שומע דברים יפים על שיתופי פעולה ותיאומים בין המשטרה לבין צה"ל, ואני שומע על גיוס תקציבים מצד משרד החינוך לחיזוק מבנים וכו'.
שמעון אוחיון: אבל חס וחלילה גם כדי לתאם וגם ליום פקודה נצטרך גם את הכתובת המרכזית, ותסלח לי, ועדת ההיגוי בוודאי יש לה תפקיד חשוב, בוודאי כמתאמת וגם אולי כמתכללת והנקודה הזאת חשובה.
שמעון אוחיון: האם יש לנו כתובת מרכזית אחת?
שמעון אוחיון: אולי גם היא צריכה לרכז את התקציבים?
שמעון אוחיון: תראה, אתן לך דוגמה ממשרד הקליטה היום, יש תקציבים שנשפכים לכל אורך הדרך כדי לטפל בקליטת עולים וכדי לסייע לעשרות אם לא מאות עמותות בעניין הזה.
שמעון אוחיון: אבל אין כתובת מרכזית אחת שהיא אחראית ובעלת הסמכות, שלא לדבר שהתקציבים לא עוברים דרכה אלא מועברים ישירות מהאוצר אם זה למשרד החינוך או אולי לפיקוד העורף, אולי לפה או לשם.
שמעון אוחיון: לכן באמת כאן מהעניין הזה אולי להציב את הדרישה שאמרת בעניין הזה, בואו תנו לנו כתובת אחת - משרד ראש הממשלה?
שמעון אוחיון: משרד ראש הממשלה; המשרד לביטחון פנים?
שמעון אוחיון: משרד ביטחון פנים; משרד החינוך?
שמעון אוחיון: משרד החינוך; בבקשה, תנו לנו כתובת אחת שם תשב ועדת ההיגוי ויחד בואו נלמד, נפיק לקחים ממה שקורה, מה שעולה במקומות שונים היום בארץ ובמשרדי הממשלה שלנו, שתהיה לנו כתובת אחת מרכזית גם מבחינת התייעלות, גם מבחינת תיאום מרבי.
<אמיר יהב: אני יכול להעיר על זה.
<אמיר יהב: הנושא של ועדת ההיגוי לרעידות אדמה - הוועדה אמורה לעבור למשרד להגנת העורף, זאת אומרת, לפחות החלקים הראשונים שזה פרק הזמן שלפני ופרק הזמן של עד סוף שיקום האוכלוסייה הראשוני ירוכז על-ידי המשרד להגנת העורף.
שמעון אוחיון: טוב מאוד.
<אמיר יהב: למה אני אומר "ירוכז"?
<אמיר יהב: בכל משרד ממשלתי, כמו שציין פה נציג המשטרה, הנושא של החלוקה בין המעגל האופרטיבי והמעגל התומך, יש חלוקה בטיפול באירוע.
<אמיר יהב: זאת אומרת, לאחר האירוע ככה זה אמור להתנהל, מי שמוביל את הנושא של המעגל התומך, שזה בעצם משרדי הממשלה והגופים שתומכים את המעגל האופרטיבי זה המשרד להגנת העורף.
<אמיר יהב: המשרד להגנת העורף לא יכול להחליף את הסמכויות של משרדי הממשלה האחרים.
<אמיר יהב: מה שהוא כן יכול לעשות זה לרכז את הפעילות וזה מה שהולך להיות, זה מה שאמרתי.
שמעון אוחיון: תעביר דרכו את התקציבים, תהיה לו גם סמכות.
<אמיר יהב: חלק מזה זה מה שיהיה, אבל לא הכול.
עמרם מצנע: בעניין הזה?
<איילת נאור: בעניין של היערכות לרעידות אדמה.
<איילת נאור: אני רוצה להתייחס בדיון הזה לנקודת המבט של המגזר הערבי בתוך כל הסיפור של היערכות לחירום בכלל וההיערכות לרעידות אדמה.
<איילת נאור: אתחיל ואומר שאנחנו לפני כשנה ערכנו מחקר שבדק את מידת המוכנות של היישובים הערביים לחירום, בדקנו 24 יישובים במדגם מייצג, המחקר הוא מחקר ראשוני, הוא יפורסם, בסוף החודש הוא יצא לאור.
<איילת נאור: הוא העלה כמה נקודות מאוד מאוד חשובות, אני רוצה למקד את הדברים שלי בדיון שאנחנו מתמקדים בו היום.
<איילת נאור: אתחיל ואומר רק שעד שנת 2006 – וזאת נקודה מאוד חשובה שחשוב לציין אותה – היישובים הערביים בכלל לא נכללו בתוכניות החירום הממשלתיות כיוון שהתפיסה של ההיערכות לחירום הייתה תפיסה שחירום זה מצב מלחמתי, וההנחה הייתה שבמצב מלחמתי או במצבי טרור, יותר נכון, היישובים הערביים מוגנים ולא הייתה היערכות.
<איילת נאור: ב-2006 בעקבות מלחמת לבנון השנייה התחיל איזשהו שינוי וגם התפיסה התחילה להשתנות, הרחבת התפיסה של ההיערכות לחירום גם כמצבי חירום כדוגמת רעידות אדמה ומצבי אסונות.
<איילת נאור: הנקודה הטובה שאני רוצה לציין היא שבהחלט כשאנחנו מסתכלים על היערכות היישובים הערביים לחירום וגם באופן ספציפי לנושא של רעידות אדמה נעשו צעדים מטעם משרדי הממשלה לצמצום הפערים, וזו נקודה שחשוב לציין אותה, אבל בגלל שהפערים עדיין כל כך גדולים יש כמה נקודות שנמצאות בפער גדול וחשוב לציין אותם.
<איילת נאור: אם אתייחס לנושא של רעידות אדמה, כמו שנאמר כאן בנושא של רעידות אדמה, למעט חיזוק המבנים שהייתה כאן התייחסות של משרד החינוך, ואני מניחה שהתוכנית של משרד החינוך מתייחסת לכלל בתי-הספר שזקוקים לזה.
<אילנית שושני: בוודאי.
<איילת נאור: החלק השני הוא הנושא של ההיערכות, של ההטמעה, של ההדרכות גם של התלמידים, גם של המורים וגם של הקב"טים.
<איילת נאור: מה שמצאנו בעניין הזה, בכלל בסוגיה של היערכות לחירום, שאומנם קיימות התוכניות האלה אבל עדיין נדרשת איזושהי – בגלל שיש בעיית מודעות מאוד מאוד נמוכה בקרב הרשויות המקומיות הערביות לנושא הזה ובגלל הפערים שנגררו לאורך השנים, עדיין יש איזשהו פער שצריך לגשר עליו בכל מה שקשור להדרכות גם של מערכת החינוך, התאמה של ההדרכות האלה.
<איילת נאור: יש לנו כאן פרסומים, אני לא יודעת למשל אם הפרסומים האלה בערבית.
<סיגל תדהר: יש בערבית גם.
<אריה מור: יש, יש.
<איילת נאור: ציינת שנכתבו התוכנית ונעשות פעולות, אבל צריך לבדוק בקצה האם התלמידים יודעים אותם, אז ממה שאנחנו יודעים, עדיין בקצה מידת המוכנות של התלמידים וגם של צוות החינוך היא לא כדוגמת בתי-הספר העבריים.
<אריה מור: אני רוצה לענות.
עמרם מצנע: תענו בסוף.
<איילת נאור: נקודה אחת אחרונה שאני רוצה לציין זה ממש במשפט אחד בנושא הקב"טים.
<איילת נאור: המעמד של הקב"טים ברשויות המקומיות הערביות הוא מעמד חלש בגלל המבנה המוחלש של הרשויות המקומיות הערביות, וזאת נקודה שצריך לקחת בחשבון בכל מה שקשור בהדרכות שנותנים להם וגם בהעצמה שלהם בתוך הרשות המקומית, כדי שבבואו של יום יוכלו לתפקד נכון במקרה של אסונות כדוגמת רעידות אדמה.
<יונתן בורשטיין: שלום, תודה שזומנתי לדיון, אני קצת שונה בנוף פה של רגולטורים וזרועות ביצועיות של המדינה, אני מהמגזר הפרטי.
<יונתן בורשטיין: אני חושב שהתרומה שלי לדיון יכולה להיות כמומחה תוכן, אני מנכ"ל של חברת חיזוק המבנים המובילה בארץ, למיטב ידיעתי.
<יונתן בורשטיין: לסבר את האוזן, במהלך שלוש השנים האחרונות חיזקנו כ-100,000 מטרים רבועים של מבנים, הרבה מהם לדוגמה בנושא תקרות פל-קל.
<יונתן בורשטיין: מאוד התרשמתי מכל העשייה שקורית פה, אבל עניינית למשרד החינוך, הופתעתי מפערי הידע ויכולת הביצוע.
<יונתן בורשטיין: נשמח לתרום לכם בזה מבלי להפריע לפעילות ולו של יום אחד של מגדלי משרדים, של קניונים.
<יונתן בורשטיין: ביצענו בשלוש שנים כמו שאמרתי 100,000 מטרים של חיזוק.
<יונתן בורשטיין: זאת אומרת, נדמה לי שאתם לא מודעים לנפח החיזוק שבאמת אפשר לבצע כאשר מיומנים, אני מניח שזה בערך פי 50 יותר מטרג'ים ממה שאתם הצלחתם לעשות בתקופה מקבילה.
<יונתן בורשטיין: אנחנו מחוברים חזק מאוד למומחה תוכן אמריקנים - Fyfe מתעסקים בנושא הזה של חיזוק סיסמי בארצות-הברית לפי התקנים האלו הרבה שנים, באמת נשמח לתרום.
<יונתן בורשטיין: אבל בהקשר - -
<שמחה שמואל: - - -
<יונתן בורשטיין: זה שידברו אתי אחר כך.
<יונתן בורשטיין: - - אבל בהקשר הזה אני רוצה דווקא לדבר על נושא של מיפוי הסיכון שהעליתם פה.
<יונתן בורשטיין: אחד הפרמטרים שנדמה לי שהתעלמתם ממנו הוא נושא מבנה הפל-קל באמת.
<יונתן בורשטיין: תקרת פל-קל ברעידה הרבה פחות חזקה מאשר בתנועה סיסמית כזאת, ראינו מה קרה, איך זה קרס.
<יונתן בורשטיין: יש במערכת החינוך עוד למעלה מעשרה מבנים של משרד החינוך ועוד כמה עשרות מבני חינוך אחרים, שאני חושב שהם לא שייכים למשרד החינוך, של ישיבות, של מכללות שלא חוזקו עד היום.
<יונתן בורשטיין: והשאלה האם אתם מסוגלים לתרום גם בנושא הזה, להכליל אותם, כי יש פה איזושהי תוספת סיכון, מגביר סיכון משמעותי שנדמה לי שאיכשהו עף לכם מתחת לרדאר.
עמרם מצנע: יש מבני פל-קל עדיין במערכת החינוך?
<אילנית שושני: אני רוצה רגע רק להתייחס.
<אילנית שושני: א.
<אילנית שושני: לגבי ניסיונך, אנחנו גוף שמתקצב רשויות מקומיות, אתה מוזמן לפנות לרשויות המקומיות ולהציע את שירותיך, אנחנו לא גורם שמתקשר לביצוע, זה לגבי ההיבט הפרטי שהצגת.
<אילנית שושני: לגבי הפל-קל, פל-קל מטופל במשרד החינוך, רק לפני שבוע אישרתי תקציב לבית-ספר במבשרת-ציון שיש לו תקרת פל-קל - מתוקצב אצלי ומטופל לא דרך חיזוק מבנים אלא דרך חידוש מבנים.
<אילנית שושני: במעט תקציב שעוד נשאר בחידוש זה מטופל, יש נוהל, אנחנו פונים לרשויות, כך שזה לא נפל והערתך במקום, אבל היא לא מדויקת, הנושא מטופל על-ידי משרד החינוך ומתוקצב דרך חידוש מבנים.
<יונתן בורשטיין: לא התכוונתי לבצע, התכוונתי לסייע להם להדריך מהנדסים.
<אילנית שושני: אנחנו נשמח.
עמרם מצנע: כל סיוע יתקבל באהדה.
<אילנית שושני: בברכה, בהחלט.
עמרם מצנע: כן, אתי.
<אתי בנימין: הנהגת ההורים הארצית מטפלת בנושא רעידות אדמה כבר מספר שנים, פנינו באמצעות ועדי ההורים העירוניים לראשי העיריות להתקין את מערכות ההתרעה בבתי-הספר, וכמו שאמרת כאן חבר הכנסת אוחיון, לצערי, באותן רשויות חזקות כן נענינו וכן ראשי הרשויות התאמצו - - -
שמעון אוחיון: אז את הקרדיט צריך לתת ליושב-ראש, היושב-ראש הוא המוביל את המהלך.
<אתי בנימין: ליושב-ראש אני נותנת את הקרדיט מהיום שהוא נבחר לעמוד בראש הוועדה הזאת.
עמרם מצנע: חלוקת קרדיטים בסוף הדיון.
<אתי בנימין: ברשויות חזקות כן מתקינים את המערכות האלה וברשויות הפחות חזקות, לצערי, זה לא מותקן.
<אתי בנימין: משרד החינוך, אתם התייחסתם - - -
עמרם מצנע: ירושלים נחשבת רשות חזקה?
<אתי בנימין: ירושלים לא נחשבת לרשות חזקה, אבל ירושלים לקחה על עצמה – אחרי לחץ של ועד ההורים על הרשות, עוד מהתקופה שאני עמדתי בראש ועד ההורים בירושלים – כן להתקין את המערכות, וכן מותקנות המערכות בירושלים, למרות שהיא לא רשות חזקה, אבל כנראה שזה גם עניין של סדרי עדיפויות וכאן זה נעשה.
<אתי בנימין: משרד החינוך, התייחסתם ל-1,600 מבנים שנבנו לפני 1980 ונחשבים כמבנים פריכים, לא כללתם בתוכם את אותם 5,400 גני-ילדים שנבנו לפני 1980 וגם הם נמצאים ברמת סיכון, מדובר שם בילדים קטנים יותר שגם על זה צריך לתת את הדעת איך אנחנו מפנים אותם.
<אמיר יהב: זה מבנים חד-קומתיים.
<אילנית שושני: זה מבנים חד-קומתיים.
<אריה מור: זה מבנים חד-קומתיים, יש החלטת ממשלה שמדברת רק על בתי-ספר קומתיים, ה-Pareto מדבר על 75% מתלמידי מערכת החינוך בבתי-הספר וה-25% האחרים - - -
שמעון אוחיון: מה, כל הגנים הם מבנים חד-קומתיים?
שמעון אוחיון: חלק גדול מהגנים שאני מכיר הם לא חד-קומתיים.
<שמחה שמואל: בגלל החצר.
<אריה מור: וכל החדשים שנבנים עכשיו כאשכולות גנים גבוהים הם כבר על-פי התקן החדש.
<אילנית שושני: זה כבר על-פי תקן 413.
שמעון אוחיון: זה התקן החדש, ברור.
<אתי בנימין: אני לא רגועה בכלל, ב-22 בנובמבר 2010 התקיימה ישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה ושם אמר ד"ר אבי שפירא בפירוש שכל יום שאנחנו שולחים את הילדים שלנו לבתי-הספר, אנחנו שולחים אותם למלכודות מוות, אז אנחנו צריכים לתת את הדעת על זה.
<אתי בנימין: יתירה מזאת, פנינו גם למשרד החינוך וגם למרכז שלטון מקומי כבר בעבר לפרסם את אותן רשימות של בתי-ספר פריכים כדי שההורים ידעו לאן הילדים שלהם הולכים, והאם בית-הספר שהילדים שלהם נמצאים בו עומד בתקן רעידות אדמה.
<אתי בנימין: לצערי, הם לא פרסמו, אבל אנחנו כהנהגת הורים ארצית גם הנפקנו סרטון על הנושא, שהועבר לכל מנהלי בתי-הספר ולוועדי ההורים, וגם פרסמנו את הרשימה הזאת והיא חולקה בכל הארץ.
עמרם מצנע: בבקשה, השלטון המקומי.
<יוחאי וג'ימה: דבר ראשון לגבי מערכות ההתרעה, מה שאמרת, אני רק מזכיר לך שבוועדת המדע אבי שפירא התנגד למהלך של התקנת המערכות המקומיות.
<יוחאי וג'ימה: הרעיון - - -
<אתי בנימין: קראתי את הפרוטוקול רק אתמול בלילה.
<יוחאי וג'ימה: תסתכלי על הפרוטוקול, ונציג "ביפר" יושב פה.
<רונן שפירא: הוא לא התנגד.
<יוחאי וג'ימה: הוא התנגד, הוא אמר שהוא מחכה למערכת הארצית ובעקבות לחץ שלנו – הרעיון נולד בוועדת הביטחון של המרכז לשלטון המקומי בשיתוף של משרד החינוך, זה גרם לשני דברים: להוזלה - לפלטפורמה לרשויות לעשות את הדבר, אין לו מכרז, כי המכרז יהיה דרך משכ"ל, החברה למשק וכלכלה, ואז כל רשות תוכל לקחת את זה משם ולתקן למערכת.
<יוחאי וג'ימה: כי כולם שאלו אם יש לזה תקן או אין תקן, ירושלים עשתה את זה כי היא לקחה יועץ, את ד"ר חיליק סופר שהוא גם היועץ לתמ"א 38 ואפשר לעשות את באופן עצמאי.
<יוחאי וג'ימה: עוד דבר שעשינו ברשויות המקומיות זה הכשרה של המהנדסים ברשויות למיון מבנים אחרי רעידת אדמה, כי המבנים האלה למעשה משמשים אחר כך או למתקני קליטה או לחזרה של רציפות תפקודית להמשך לימודים, ולמעשה המהנדסים לא היו מוכשרים להגיד אם המבנה עכשיו תקין ואפשר להיכנס אליו או אי-אפשר להיכנס אליו.
<יוחאי וג'ימה: עשינו את זה בשיתוף הוועדה לרעידות אדמה ומשרד השיכון, יוכשרו כמאה ומשהו מהנדסים השנה, שנה הבאה יוכשרו כנראה עוד, ושנה הבאה גם יהיה קורס שיכשיר את המהנדסים גם בנושא של חיזוק, ואז תהיה איזושהי שפה משותפת שתוכל גם לסייע בפעילות מול משרד החינוך.
<יוחאי וג'ימה: לגבי הקב"טים, מה שהעירה פה הנציגה של קרן אברהם, אנחנו משתפים פעולה, אבל יש ועדה במשרד להגנת העורף שמתעסקת עם ממונה חירום ברשויות.
<יוחאי וג'ימה: אין קב"טים בחלק מהרשויות הערביות וחלק מהמסקנות של הוועדה ויש גם תקציב לזה, למנות בשלב הראשון קב"טים - ממונה חירום ברשויות המקומיות הערביות, אלה שאין בהם.
<יוחאי וג'ימה: מעבר לזה שמשרד החינוך עשה איזשהו מהלך לפני כן של מינוי קב"חים, שזה נושא של אבטחת מוסדות החינוך, אבל זה ייתן איזשהו גם סיוע בנושא אחר.
<אמיר יהב: אני יכול עוד להוסיף למה שהוא אמר, זה שהכוונה בסוף, וזה מה שבוחנת הוועדה ומנכ"ל המשרד, זה להפוך את תפקיד הקב"ט ברשות המקומית לתפקיד סטטוטורי ואז לא תהיה שאלה בכלל - ראש רשות יהיה חייב למנות קב"ט ברשות המקומית.
עמרם מצנע: יש עוד מישהו שרוצה?
<רונן שפירא: רק שתי מילים של הערות.
<רונן שפירא: ההערה הראשונה היא, צריך ללמוד מהעולם מה קורה ברעידות אדמה במדינות מפותחות.
<רונן שפירא: נכון שבהאיטי קרסו מבנים ומתו מאות אלפי אנשים, אבל ברוב המדינות המפותחות כמו ניו-זילנד, איטליה, יוון, ארצות-הברית, ברעידות אדמה רוב הנפגעים - לא קורה לבניין כלום, אבל התקרה האקוסטית נופלת והחשמל מחשמל את הילדים.
<רונן שפירא: וגם בבתי-הספר שנבנו אחרי 1980, שאף אחד לא מבטיח לנו שהם ישרדו ברעידה חזקה, יכולים, ולצערנו כנראה גם יהיו הרבה נפגעים, משום שאנחנו לא ביפן, ביפן לא תראו תמונה שיכולה לעוף ולא תראה שולחן יכול לעוף, פה השולחנות יכולים להיטלטל בתוך החדר ולהרוג ילדים וכיוצא בזה.
<רונן שפירא: צריך לקחת בחשבון שחיזוק מבנים חשוב וחיוני, הוא בטח לא פתרון לכל הבעיות.
<רונן שפירא: ההערה השנייה רק לגבי כמות בתי-הספר שבהם הותקנו מערכות עד היום.
<רונן שפירא: מאז שהעברנו אליכם נתונים ועד היום עברה איזו חצי שנה, נוספו עוד איזה 150-100 מערכות.
<אריה מור: כמה?
<רונן שפירא: תרצה נתונים מדויקים אשמח בתשלום לתת לך.
<אריה מור: - - - תשלום כאן, אין בעיה.
<קריאה: שום דבר אתה לא עושה ללא תשלום?
<שמחה שמואל: אני רוצה דווקא לומר למשרד יישר כוח על ההדרכה בבתי-הספר, זה היה משהו בסגנון של הרצאה.
<שמחה שמואל: כהורה, דבר ראשון כשהגעתי הביתה בדקתי אם הנכדים שלי ישנים מתחת למדפים, אם יש מדפים תלויים, ומהר מאוד העברנו את המיטות שלהם או שהורדנו את המדפים מהקירות, ואת זה אני עשיתי.
<שמחה שמואל: לדעתי, רעידת אדמה אי-אפשר למנוע, אבל אפשר לעשות כמה פעולות במוסדות החינוך שיצמצמו את הנזק, כמו תליית מכשירים אורקוליים, כמו הנושא של תאורה, ולדעתי קב"טים חייבים לעבור מוסד מוסד.
<שמחה שמואל: היום למנהלי בתי-הספר בניהול עצמי אין את הידע הזה.
<שמחה שמואל: צריך להוציא חוזר מה כן ומה לא, מה מותר ומה אסור - מדפים תלויים, מנורות, מכשירים אורקוליים, יושב ילד בכיתה א', בכל הכיתות היום ברקו ולוח חכם, ארונות שלא מקובעים לקירות, דברים כאלה מנהלים לא יודעים.
<שמחה שמואל: אז אני מבקשת ואני קוראת לכם להוציא חוזר מסודר בשיתוף עם אנשי המקצוע שלכם.
עמרם מצנע: בבקשה, אריה.
<אריה מור: ראשית, בהחלטת הממשלה בנושא של האיפחות מדובר על חיזוק אלמנטים לא מבניים וגם דובר כאן, יש הנחיות בחוזר מנכ"ל, ואנחנו בהכשרת המנהלים ובהשתלמויות שאנחנו עושים למנהלים כן מדגישים את העניין הזה, אגב, גם לרשויות המקומיות, כי חיזוק אלמנטים: ארונות, מדפים, כל זה, הוא לפי – גם כן, אין פה איזשהו תקן, אבל הם צריכים להיות מספיק מחוזקים כדי שלא יפלו ויתמוטטו בזמן רעידת האדמה.
<שמחה שמואל: צריך לבדוק את זה.
<אריה מור: כן, ודאי.
<אריה מור: זה דבר אחד.
<אריה מור: דבר שני, אני רוצה לענות לגברתי בנושא של המגזר הערבי.
<אריה מור: לפני ארבע שנים הובלתי מהלך של – וזה נכון שקב"ט הוגדר משהו שקשור רק למלחמה ולא היו קב"טים במגזר הערבי, לא טיפלו.
<אריה מור: תקננו בערך 50 תקנים מתקציב משרד החינוך, הכשרנו, ועל כל 25 בתי-ספר, אתה מכיר את התקן, יש לנו קב"ט במוסדות חינוך.
<אריה מור: בעיריית ירושלים יש לנו 20, כולל שניים ששמנו למזרח ירושלים גם שמטפלים בבתי-ספר האלה מאל"ף עד ת"ו.
<אריה מור: בנושא של הכשרות רכזי ביטחון עם פיקוד העורף וממונה הג"א - החלק הארי זה המגזר הערבי שעשה היענות עצומה, יש לנו מספרים ושמות בדיוק מי עבר כי הם מקבלים גמול, תקציב לעניין הזה, גמול ריכוז הנושא.
<אריה מור: וגם בהיבט של הכשרות התלמידים והתאמת התורה אין לנו הבחנה מגדרית, נקודה.
<איילת נאור: ומגזרית?
עמרם מצנע: כן, מגדרית זה - - -
<אריה מור: מגזרית, סליחה.
עמרם מצנע: קודם כול אני רוצה להודות לכל מי שהגיע ותרם לדיון.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר כמה מילים.
עמרם מצנע: כמי שעסק בנושאים האלה בחלק מתפקידי לאורך שנים אני בהחלט מתרשם שיש יותר מודעות, יותר עיסוק, יותר תכנון, גם הקצאת תקציבים, אבל אנחנו נמצאים ממש בתחילת הדרך.
עמרם מצנע: גם נכון לקחת את הדברים לא בחיפזון, החיפזון במקרה הזה הוא מהשטן, אפשר לשפוך מיליונים ולהיות שבעי רצון מזה ששפכנו מיליונים וברגע האמת יסתבר שבזבזנו את הכסף.
עמרם מצנע: ובכלל, אני גם מניח שבתחומים האלה מתחדשים דברים כל הזמן, ולכן משהו שאתה משקיע בו ים של כסף היום, מחר-מחרתיים הוא לא – קם מומחה חדש או איזו ועדת היגוי שאומרת: כל מה שעשיתם לא שווה כלום.
עמרם מצנע: ולכן לחשוב, להתלבט, להתייעץ, לשתף כמה שיותר מומחים, אפילו בכדי שלא יגידו אחר כך שלא שיתפו אותם.
עמרם מצנע: זה דבר ראוי וחשוב.
עמרם מצנע: יחד עם זאת, הכול צריך להיות מאוזן כמובן, כי אם לא מתחילים באיזשהו תהליך מעבר לחשיבה ולתכנון אלא בתהליך של ביצוע של ממש, אז הזנב של העיסוק בנושא הזה יגרור אותנו לעוד עשר, 15, 20 שנה.
עמרם מצנע: דיברנו על זה, רעידות אדמה זה פוטנציאל הרסני אימתני ממש, אבל אף אחד לא יודע מתי זה יקרה, באיזה עוצמות, וכמובן מה תהיה המשמעות.
עמרם מצנע: אנחנו עוסקים בנתח מסוים שהוא נתח של מערכת החינוך, אבל אין ספק שיש פה מערכות רבות מאוד שחיוניות, בין אם זה מתקני ביטחון וצבא, בין אם זה בתי-חולים, בין אם זה מערכת החשמל והמים.
עמרם מצנע: אני מניח שיש מערכות רבות שמאפשרות הישרדות ביום שאחרי שהן לא פחות חשובות, ואני מקווה באמת שהמדינה מוצאת את האיזונים המתאימים.
עמרם מצנע: זה לא כל כך עניינה של הוועדה, ועדת החינוך, אבל זו הזדמנות לצלצל בפעמונים ולתבוע מהממשלה שתגיע להגדרות בהירות ויעילות בנושא סמכויות ואחריות.
עמרם מצנע: כולנו יודעים שהמשרד להגנת העורף הוא עדיין לא משרד ממשלתי לכל דבר, ויש עדיין – תראו, יש במדינת ישראל משרד ביטחון, המשרד להגנת העורף, פיקוד העורף, צה"ל – לצורך העניין אני מפריד אותו במידה מסוימת מפיקוד העורף כי יש לו כמה כובעים – ואחר כך כמובן מד"א, כיבוי אש והמשרד לביטחון העורף, ביטחון פנים מה שנקרא, עם הבעיות הפנימיות.
<אילנית שושני: הגנת הסביבה.
עמרם מצנע: - - ולפחות מבחינה זו שירות הכבאות שעבר תחת המשרד לביטחון פנים זה מהלך נכון, חבל רק שהוא עבר בגלל מה שקרה בכרמל, אבל כל המערכות האלה במדינת ישראל סובלות מחוסר סנכרון, מחוסר בהירות של סמכות ואחריות, והדבר הזה, לדעתי, יש בו בעייתיות לא פשוטה, ואני משתמש בפלטפורמה של הוועדה כדי לומר ולהתריע בעניין.
עמרם מצנע: רצון טוב, וקיים רצון טוב של הגופים השונים שמטפלים בדברים בדרגי הביניים ודרכי מטה, הוא דבר חשוב מאוד וטוב שהוא גם נעשה, אבל הוא כמובן לא מספיק.
עמרם מצנע: אני חושב שהרשויות המקומיות – אני אומר את זה גם כן כמעט בכל דיון – הן גורם שטח ממדרגה ראשונה, ובעצם הן הגורם המבצע בסופו של דבר ועל כן צריך לשלב אותן שילוב אמיתי גם בתהליכים, כמובן בהקצאת הכספים, בפיקוח ובביקורת, אבל הן הגופים שבסופו של דבר לא רק מתווכות, יש בידיהן, יש ביכולתן באמת, ברשויות יותר חזקות, פחות חזקות, את היכולת גם להוסיף ערך מוסף משלהן ולא רק כמתווכות.
עמרם מצנע: והדרג החשוב הנוסף זה כמובן מנהלי מוסדות החינוך.
עמרם מצנע: אני גם כאן בכל דיון ובכל הזדמנות מדבר על כך שמנהלי מוסדות החינוך הם בעצם הגורם המתכלל בסופו של דבר ביחידת השטח העצמאית בכל תחום ובכל נושא, וחשוב מאוד כמובן לערב אותם, לשלב אותם ולתת להם יותר עצמאות, יותר כושר ליוזמות מקומיות בתחומים השונים ולא רק כמבצעי נהלים, נקודה.
עמרם מצנע: זה נכון כמעט בכל דבר שאנחנו עוסקים בו.
עמרם מצנע: לך, זאב, אני רוצה לומר שוועדי ההורים הם גם כן גוף חשוב לא רק כמאיר ומאיץ, אלא גם כגוף שצריך להיות שותף עם בתי-הספר ועם הרשויות המקומיות בעיקר לתהליכי ההדרכה, ההכשרה, המודעות - - -
<זאב גולדבלט: לא במקרה ציינתי שאני אישית גם השתתפתי בתרגילים כאלה שנה שעברה כדוגמה אישית.
עמרם מצנע: אני אומר לא רק השתתפות, אנחנו יודעים שהבית משפיע על הילדים יותר מכל דבר אחר, והמודעות להתנהגות בזמן חירום גם בבית, גם ברחוב וגם בבית-ספר זה דבר מרכזי ביותר שעליו אנחנו יכולים להשפיע במידה רבה מאוד.
עמרם מצנע: יש דברים שאנחנו באמת לא יכולים כל כך להשפיע עליהם ועל כן נכון שזה ייעשה.
עמרם מצנע: אני מבקש ממשרד החינוך, שלאור כל הידע שהצטבר לכם עד עכשיו, תעדכנו אותנו בתוך כחצי שנה בדיון עדכון שנעשה לגבי לוחות הזמנים, גם של ה-205 מבנים, גם של יתר המבנים ושל התהליכים האחרים שקורים בתוך המערכת, למשל נושא מערכות ההתרעה למיניהם.
עמרם מצנע: זאת אומרת שנוכל לקבל תוכנית יותר מעודכנת, הייתי קורא לה, ומפורטת של לוחות זמנים מול תקציבים ומול פרויקטי שטח, כי אנחנו יודעים שאנחנו עושים בסוף את המעט, בתחילת הדרך אולי זה לוקח זמן, אבל מרגע שנכנסים לתהליך אני מניח שיש לזה תאוצות גדולות יותר.
עמרם מצנע: אני כן משתמש בפלטפורמה הזו להאיץ בכם להקצות כספים לחידוש מבנים.
עמרם מצנע: התנסיתי בבית-ספר בירוחם שנבנה לפי דעתי בשנות ה-60, שעבר מהפכה של ממש על-ידי כספים שהקצה משרד החינוך ומפעל הפיס, שזה בעצם רשות אחת בסופו של דבר מבחינת הכסף, ואתה מקבל מוסד חינוכי אחר לגמרי מכל הבחינות שבכולם, כולל כמובן הצורך לחזק את המבנים.
עמרם מצנע: והדיון שלנו הוא על בקשה של משרד החינוך לתקן בתקנות הרשויות המקומיות תנאים בדבר השכלה וניסיון למנהלי יחידות נוער.
עמרם מצנע: להזכיר שהחוק חוקק ב-2011, שמחייב או מאפשר, תיכף נתייחס לזה, להקים יחידות נוער ברשויות המקומיות.
עמרם מצנע: השר היה אמור וביצע את זה לקבוע את התקנות לגבי הכישורים הנדרשים ממי שעומד בראש יחידת הנוער.
עמרם מצנע: והשר לשעבר במשרד החינוך קבע את התקנות האלה, ואתם רוצים עכשיו לתקן את התקנות, כפי שאני מבין.
עמרם מצנע: טוב, בואו נשמע, משרד החינוך.
<איתן טימן: למעשה השינוי שאנחנו מבקשים, אנחנו לא מקלים בשום דבר אלא משנים דבר, שבתקופת המעבר מ-2011 עד כניסת החוק בשנה הבאה כבר היה כהסכמה לבקשת הרשויות המקומיות ובהסכמת משרד הפנים.
<איתן טימן: מה שהיה, אנחנו הרי חייבנו בתקנות לצד תואר ראשון שלוש שנות ניסיון בהדרכה, שנת ניהול, מרכז הערכה בראשות פסיכולוג שהמדינה עושה, המאבחן – מתאים, לא מתאים.
<איתן טימן: אדם מבחינתנו נמצא כמתאים, הוא מקבל קורס מהמדינה לכלים ל-200 שעות.
<איתן טימן: במקור את זה נתבקשו לעשות לפני המכרז.
<איתן טימן: רשויות אמרו בצדק: זה אדם אחד, יש לנו עשרה אנשים, הם לא יממנו מכיסם.