GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אוחיון: בואו נציע מסגרת של תקופת מעבר של שנה-שנה וחצי על מנת שנוכל להתארגן כדי להעביר ולקבל את ההצעה שלך לכלול את זה במסגרת החוק כדי שנוכל להתקדם.
שמעון אוחיון: הלא ההתנצחות הזאת לה היינו עדים במשך שתיים-שלוש ישיבות, תוך ייצוג אינטרסים, בסופו של דבר לא נצא מזה אלא אם כן לא היינו רוצים ממש לכפות את הצעת החוק של השרה אלא לנסות לקבל אותה מתוך הבנה.
שמעון אוחיון: הגישה שלך הקונסטרוקטיבית דווקא נראתה לי אלא שיש כאן בעיה אולי של לוח זמנים קצת יותר מדי ממושך.
שמעון אוחיון: הייתי מציע לך אדוני היושב ראש, וגם לך השרה, לשקול לשלב את ההצעה של יעקב שחר תוך קיצור הזמן כך שהם באמת משתלבים במסגרת החדשה כדי שאותן קבוצות קטנות, על פי התחושה, לא תהיינה תלויות ותקבלנה עצמאות ויוכלו להתנהל בצורה אחראית כעמותות, אבל לתת לזמן לעשות את שלו.
לימור לבנת: אני מבקשת להתייחס לכמה הערות שנשמעו כאן.
לימור לבנת: ראשית, אני רוצה להתייחס לשאלה ששאלת בסופו של דבר את צחי פישביין, מה לא תקין במה שקורה עכשיו, בזה שהכסף חונה במרכזים.
לימור לבנת: אני מבקשת לאפשר לי להגיד כמה מלים, וזה יהיה קצר, בהתייחס לכל מה ששמעתי כאן.
לימור לבנת: לא הגבתי תוך כדי ואני מבקשת להגיב על כל הדברים שנשמעו כאן כולל התקפות אישיות עלי וכולל השמצות.
לימור לבנת: אני מבקשת לאפשר לי להגיב.
לימור לבנת: ראשית, הבעיה עם הכסף שנמצא וחונה במרכזים, צריך לומר שיש כאן ערבוב של ארבעה אחוזים שהמרכזים מקבלים ממועצת ההימורים ושל הכספים שמועברים על ידי מועצת ההימורים בגין הקבוצות כצינור.
לימור לבנת: הכסף שם בעצם מתערבב.
לימור לבנת: מה שקורה כתוצאה מזה הוא שבידי המרכזים יש סכום כסף גדול ועכשיו המרכזים באותו סכום כסף - - -
<קריאה: זה חשבון נפרד.
לימור לבנת: אני ביקשתי לא להפריע לי.
לימור לבנת: מספיק דיברת, מספיק שמעתי, מספיק אתה ואחרים הפריעו.
לימור לבנת: אני מבקשת לא להפריע לי עכשיו.
לימור לבנת: מספיק.
לימור לבנת: בתוך המאגר הזה המרכזים מחליטים באופן – אני קובעת כאן ואני אומרת וזה קל מאוד להוכיח ואני הוכחתי את זה קודם עת קראתי כאן נתונים מסוימים ואתה ראית אותם ואלה רק חלק מהנתונים כפי שאמרתי – וקובעים באופן שרירותי למי לתת מקדמה.
לימור לבנת: הם מעבירים את הכספים שמגיעים לקבוצות אבל הם קובעים באופן שרירותי למי לתת מקדמה, למי לא, כמה, מתי ואיך לנווט את הכספים האלה ללא קריטריונים וללא שום סדר וזה דבר שאיננו ראוי.
לימור לבנת: ובכלל, כפי שציינתי בישיבה הקודמת ואני חוזרת ואומרת את זה עכשיו ולא אכנס לפרטים כי כמה פעמים צריך לחזור על אותו דבר?
לימור לבנת: קבעו כבר אין ספור פעמים, כן, כבר בדוח מבקר המדינה ב-1988, ושמעתי כאן שצוחקים על זה, אבל כן, כבר בדוח המדינה ב-1988, אחרי כן בוועדת מליניאק לפני עשרים שנים ועכשיו דוח זליכה מלפני חודשים אחרים, חזרו וקבעו שאין שום מקום שהמרכזים יהיו צינור להעברת הכספים לקבוצות ואני לא מתייחסת לארבעת האחוזים כרגע.
לימור לבנת: אמרתי, ארבעה אחוזים, יש הצעת חוק ואני לא מציעה לגעת כרגע בארבעת האחוזים וכך המרכזים יוכלו להמשיך ולתת את השירותים שהם נותנים לקבוצות לרבות אותן שנתיים ראשונות שמועצת ההימורים מנועה בגלל הוראות החשב הכללי של האוצר שהיא כפופה אליהן.
לימור לבנת: שמעתי את הדברים שנאמרו כאן בקשר לקבוצות הנוער ואני יותר מאשר מזדהה אתם.
לימור לבנת: אמירות חשובות, דברים חשובים.
לימור לבנת: אשר על כן אני הייתי זאת שיזמתי תכנית שהממשלה אישרה אותה שנקראת פרחי ספורט ותכנית פרחי ספורט מאגמת בתוכה משאבים של מועצת ההימורים, ודירקטוריון מועצת ההימורים אישר אותה בשבוע שעבר, של מפעל הפיס ודירקטוריון מפעל הפיס אישר אותה לפני שבועיים, ושל הממשלה בסך של 371 מיליון שקלים למשך חמש שנים.
לימור לבנת: בתכנית הזאת יהיו קבוצות נוער קיימות ב-12 ענפי ספורט – כדורגל, כדורסל ועוד עשרה ענפים.
לימור לבנת: קבוצות קיימות כולל נשים, עם העדפה לנשים.
לימור לבנת: אותי אף אחד לא ילמד כאן על העדפה לנשים וגם לא על העדפה לפריפריה.
לימור לבנת: יש שם העדפה לנשים ולפריפריה.
לימור לבנת: קבוצות קיימות של נוער באותם 12 ענפים יקבלו תגבור תקציבי לשלוש שנים ובנוסף יוקמו קבוצות חדשות של נוער עם העדפה לפריפריה, ילדים מגיל שמונה ומעלה על פי הענפים.
לימור לבנת: מישהו כאן ילמד אותי על פריפריה?
לימור לבנת: מישהו כאן ילמד אותי על נשים?
לימור לבנת: זה לחמש שנים תכנית בהיקף של 371 מיליון שקלים.
לימור לבנת: יש צוות היגוי בראשות מנכ"לית משרד הספורט שבה שותפים גם הוועד האולימפי, מועצת ההימורים, מפעל הפיס, בשיתוף פעולה עם האיגודים.
לימור לבנת: ועדת ההיגוי הזאת, בצדה צוות מקצועי.
לימור לבנת: כל זה יתחיל ב-2014, כמובן בהדרגה כי הרי לא מקימים את כל הקבוצות החדשות ביום אחד, אבל הקבוצות הקיימות יתחילו לקבל כבר ב-2014 את התקציבים.
לימור לבנת: יורם אורנשטיין, אל תפריע לי עכשיו.
לימור לבנת: מספיק התפרצת.
לימור לבנת: חשפתי אותך במלוא מערומיך, שאתה גוזר שלושה וחצי אחוזים, בישיבה הקודמת.
לימור לבנת: טוב שהפסקת אבל קודם אמרת שאתה לא חותך קופונים.
לימור לבנת: חשפתי אותך במלוא מערומיך בישיבה הקודמת על השלושה וחצי אחוזים.
לימור לבנת: אל תפריע לי עכשיו.
לימור לבנת: תן לי לדבר עכשיו.
לימור לבנת: אני מציעה לך, אל תפריע לי עכשיו.
לימור לבנת: אל תלמדו אותי כאן על פריפריה.
לימור לבנת: מי שמנסה להעמיד אותי כאן כמי שמפריעה לפריפריה, לא.
לימור לבנת: את הרפורמות שאני עושה כאן בקדנציה הזאת בהתאחדות לכדורגל עם פרחי הספורט, מישהו יבוא וילמד אותי?
לימור לבנת: מישהו יבוא ויגיד לי?
לימור לבנת: ועכשיו הרפורמה הזאת ועכשיו הצעת החוק הזאת.
לימור לבנת: הצעת חוק שנועדה לנתק את הקשר הזה שעליו דיבר כאן קודם צבי ליבר, שאתם ניסיתם לסתום לו את הפה כאן, כולכם עם הצעקות ואל תצעקו עכשיו ואל תפריעו עכשיו.
לימור לבנת: אתם יכולים לסתום לו את הפה, אבל לא לי.
לימור לבנת: היחידי שהעז לבוא ולומר כאן שמה שקורה כאן באגודות, באיגודים, בהתאחדויות, כאשר באים להצביע, נכון, בלי ייפויי כוח בחלק מהמקרים, ברוב המקרים.
לימור לבנת: אל תפריעו לי עכשיו.
לימור לבנת: אתה צריך להגן עלי.
עמרם מצנע: אני מגן עליך כל הזמן, אבל בואי נגיע לסיום.
לימור לבנת: ישבתי כאן ושמעתי.
לימור לבנת: ניתוק הקשר הזה שכאשר באים נציגי המרכזים ודורשים בתמורה לאותן מקדמות, אלה פה ואלה שם – כל המרכזים, דרך אגב, וכאן זה לא נוגע למרכז כזה או אחר – שיצביעו כך ויצביעו אחרת, והם יושבים בכל מקום מהוועד האולימפי, דרך האיגודים השונים למיניהם, וכך כולם מעורבבים בכל.
לימור לבנת: את הערבוב הזה, את שיטת השקשוקה הזאת, צריך להפסיק.
לימור לבנת: לכן כל מי שבא לכאן, כולל אתה יורם אורנשטיין - - -
עמרם מצנע: את רק מלהיטה את הרוחות.
לימור לבנת: אני מגיבה.
לימור לבנת: אדוני היושב ראש חבר הכנסת מצנע, כאשר בא לכאן יורם אורנשטיין ואומר שאני באתי להרוס את הספורט, אני מצטטת, רשמתי את זה, בכל הכבוד ליורם אורנשטיין שהיינו באמת ביחסים מצוינים - - -
<יורם אורנשטיין: עדיין.
לימור לבנת: לבוא ולהגיד כאן את הדברים האלה, ושאני מנסה לגרום לכך שמשרד הספורט ישלוט וכל הדברים האלה, בכל הכבוד אלה באמת דברים שאינם לעניין ואני לא רוצה להתבטא בביטויים אחרים.
לימור לבנת: זה לא ראוי ואני לא אעשה כן.
<יורם אורנשטיין: אני מתנצל.
<יורם אורנשטיין: את לא הורסת את הספורט.
<יורם אורנשטיין: בעניין הזה אמרתי שאת טועה.
לימור לבנת: מותר לך לחשוב שאני טועה.
<יורם אורנשטיין: על הכסף שהבאת לפרחי הספורט, מגיע לך שאפו.
לימור לבנת: אני הבאתי כסף לא רק לפרחי ספורט אלא גם לספורט בכלל, יותר ממה שהיה אי פעם.
לימור לבנת: לכן הצעת החוק הזאת, כמו רפורמות אחרות שעשיתי וגם הן נתקלו בחומה בצורה, בהשמצות, בהתקפות ולכלוכים ומה לא, אני לא מפחדת גם לא מהצעקות שלכם, לא מההשמצות ולא מההתקפות.
לימור לבנת: אני עושה דבר נכון שאני שלמה אתו.
לימור לבנת: עלו כאן שתי הצעות.
לימור לבנת: הצעתו של יעקב שחר ותיקון על ידי חבר הכנסת שמעון אוחיון שלא נמצא כאן.
לימור לבנת: שמעתי אותן.
לימור לבנת: אני שומעת, אוזניי קשובות, אני לא רוצה כרגע להתייחס אליהן.
לימור לבנת: אני מניחה שנמשיך עוד דיון או דיונים, ככל שהיושב ראש יקבע.
עמרם מצנע: תודה לשרה לימור לבנת.
עמרם מצנע: גם הפעם אני מניח שיש כאלה שרצו לדבר ולא הספקנו לשמוע אותם.
עמרם מצנע: אי אפשר גם בדיון ציבורי דמוקרטי לא לשים מגבלות זמן.
עמרם מצנע: אנחנו תכף מסיימים.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר כמה משפטים.
עמרם מצנע: אני מוכרח להודות שאני מקשיב הקשבה עמוקה בשני הדיונים.
עמרם מצנע: אנחנו כבר קרוב לחמש שעות דנים, שני הדיונים במצטבר, ונפגשתי גם עם חלק מהנוגעים בדבר כדי להבין לעומק.
עמרם מצנע: אני עדיין לא מבין ולא הגעתי באמת למסקנה שיש כאן משהו שאנחנו צריכים לתקן אותו ולתקן אותו באמצעות הנקודה המרכזית בתיקון לחוק.
עמרם מצנע: יש בעיה שעוברת כחוט השני בשנים האחרונות בנושא התנהלות הספורט במדינת ישראל, בנושא שליטה ומערכות פוליטיות שונות שמושכות בחוטים וסוגי הבחירות למיניהן.
עמרם מצנע: אני לא בטוח שבתיקון הזה שמוצע כאן לפנינו על ידי הממשלה אנחנו אכן מתקנים את הבעיה של עודף כוח במקומות הלא נכונים ואני לא בטוח שאנחנו לא עלולים להביא נזק ובעיות לקבוצות רבות מאוד בפריפריה, לא רק הגיאוגרפית אלא גם החברתית, של מדינת ישראל.
עמרם מצנע: אני בהחלט מוטרד ואני מוכרח לומר שכאשר אני מנכה את הנושאים שבאים מהבטן, הנושאים הרגשיים של כל אחד ואחד מהמעורבים שמלווה קבוצות ספורט, של נוער, של בוגרים, בליגות השונות, הנושא הזה הוא באמת בעצמותינו ובנפשנו, אבל כשאני מנכה את כל הנושאים הרגשיים האלה, יכול בהחלט להיות שבנהלים ותיקונים נכונים במקומות הנכונים אפשר להתגבר על הבעיות והתקלות.
עמרם מצנע: אחד הדברים למשל, צחי, אני מבין שאתם מתחילים לעשות את זה, זה לפרסם ביוזמתכם את ההקצאות לקבוצות.
עמרם מצנע: כל קבוצה יכולה להיכנס לאתר אינטרנט, לא להיות מותנית מבחינת הידע, מבחינת האינפורמציה, במרכזים כדי לדעת כמה מגיע לה.
עמרם מצנע: הדבר השני הוא באמת לוודא שקבוצה שרוצה לעבוד ישירות עם מועצת ההימורים, אין עליה את המורא או את החשש שתיפגע בתחום אחר או בתחום מסוים.
עמרם מצנע: הדבר האחר שאני רוצה לומר.
עמרם מצנע: אני גם מוטרד, צחי, שמועצת ההימורים שהיום לא בנויה לטפל במאות קבוצות באופן ישיר, צריכה, ואני חושב שאתם צריכים להציג ואנחנו נשמע את זה בהזדמנות, איזשהו מנגנון שאתם מתכוונים להקים כדי שתהיה כתובת זמינה, אמינה, אנושית למאות קבוצות שהיום לפחות יש להן איזושהי כתובת ואיזשהו גורם אליו הם יכולים להתקשר.
<צחי פישביין: אין בעיה.
עמרם מצנע: הדבר האחרון.
עמרם מצנע: כמי שבא מהשלטון המקומי, הייתי גם בחיפה שהיא עיר חזקה והייתי גם בירוחם שהיא עיירה חלשה, ואני לא שולל כיוון בו הולכים לרשויות המקומיות שאנחנו נותנים להן אחריות רבה מאוד לחלוקת כספים, כספים שמגיעים מהמדינה, וזאת עבירה פלילית כשאתה מקבל כסף שהוא מסומן למטרה מסוימת ולא מעביר אותו גם בזמן וגם בהיקף.
עמרם מצנע: כפי שאמרתי, הדיון הזה כמובן לא הושלם ואנחנו נראה יחד עם השרה איך למצוא את הדרך כדי שבאמת מה שרוצים לתקן לא יביא נזק ומה שצריך לתקן אכן יתוקן.
עמרם מצנע: אנחנו נתחיל, איך לא, עם שיר של אריק איינשטיין.
עמרם מצנע: משלל השירים של כל התקופות, אפשר לבחור הרבה מאוד שירים כדי לחבר אותו אלינו ואל הזמנים שלפעמים נראה שעצרו מלכת ולפעמים נראה שהזמן רץ מהר מדי.
עמרם מצנע: אני התחברתי מאוד לשיר הזה של אריק איינשטיין, של בעצם הרצון לשנות את העולם.
עמרם מצנע: בעצם זה אנחנו כולנו עוסקים במערכת החינוך, הרצון לשנות, הרצון להשפיע, הרצון להיות מעורב, הרצון להיות שייך.
עמרם מצנע: אריק איינשטיין דרכו שלו, בלי התלהמות ובלי ניסיון לתפוס מקום על הבמה הציבורית הפוליטית, בעצם בשירים שלו אמר את כל מה שרבים מאתנו חושבים וחשבו.
עמרם מצנע: אריק איינשטיין הוא ישראל המחבקת.
עמרם מצנע: אריק איינשטיין בעצם בנה את המכנה המשותף אולי הרחב והחשוב בחברה שיש בה מעט מכנה משותף ויותר חבורה של חברות ושל קבוצות, ואני חושב שאריק איינשטיין מחבר את כולם גם חיבור של דורות וגם חיבור של אנשים.
עמרם מצנע: האיש שמלווה אותנו, גם אנשים שנולדו עם המדינה כמוני וגם אנשים צעירים, ואפילו הנכד שליש הבוקר התחיל לשיר ללא הפסקה את השירים שאני לא האמנתי שהוא מכיר ויודע והם חשובים לו.
עמרם מצנע: אני חושב שבזמנים בהם גם עולים זמרים ויוצרים בסערה על הבמה ונעלמים לפעמים בלי להשאיר עקבות, בימים שמצעד הפזמונים, לוותיקים בינינו שלא החמיצו אף שידור ברדיו, הפך להיות נחלתם של מעטים ואני מודה שאני אפילו הרבה פעמים עומד קצת מבויש כי אני לא יודע מי זה מספר אחד ומי זה מספר שתיים ומי זה מספר שלוש והשירים לא תמיד מדברים אלינו, אנחנו, למרות שאני מניח שהם מדברים לצעירים יותר.
עמרם מצנע: אריק איינשטיין מחבר את כולנו לישראל שאהבנו, התחברנו אליה ואני חושב שהוא גם מעיר בתוכנו געגוע לישראל קצת אחרת.
עמרם מצנע: כל פעם שהולך לעולמו יוצר וזמר, והלכו לעולמם בשנים האחרונות רבים וטובים כמו נעמי שמר וכמו אהוד מנור ורבים אחרים, אני חושב שאנחנו בוכים על עצמנו, על מה שרצינו להיות, על מה שיכולנו להיות ועל מה שאנחנו לא תמיד כנראה אנחנו.
עמרם מצנע: אריק איננו אבל השירים קיימים והם נכסי תרבות שדרכם ובאמצעותם אנחנו חייבים לתרום את חלקנו לניסיון לשנות את העולם, לשנות את המציאות, לשנות את החברה ולהעמיד דורות חדשים של צעירים שלא תמיד יודעים מאיפה באנו ולא תמיד ברור להם גם איפה אנחנו נמצאים ואז קשה מאוד גם לקבוע לאן אנחנו רוצים להגיע.
עמרם מצנע: השיר הזה הוא שיר שאומר שאני ואתה, אבל קודם כל אני, נשנה את העולם ואם נעשה את זה, יש כאן איזושהי תקווה תמימה שיבואו גם כולם והמשפט הבא אומר: אתם יודעים מה, אבל זה לא משנה.
עמרם מצנע: קודם כל אני ואתה, ואם נעשה את זה ואם נרצה את זה, וכל אחד באני שלו ובסביבה הקרובה שלו, בלי לשאול תמיד למה הוא ומי אשם ומה מאיים עלינו, אז אני חושב שנוכל לשנות.
עמרם מצנע: באמת זה בוקר שונה.
עמרם מצנע: אני תמיד אומר שכאשר חברה ישראלית מתעוררת למשהו שמחבק אותה, אתה פותח את "ידיעות אחרונות", מהעמוד הראשון עד נדמה לי כמעט העמוד האחרון, זה רק תזכורות ושירים שאני מודה שאני כבר שכחתי שאריק איינשטיין שר.
עמרם מצנע: אתה קם בבוקר כזה ואתה אומר לעצמך שנקודת המבט החיובית היא שאנחנו מתחברים לעצמנו, לשירים, בין דורות כבר אמרתי, והלוואי שהרגעים האלה לא יהיו קצרים מדי.
עמרם מצנע: זאת אומרת, שנדע להתחבר אחד לשני גם כאשר תעבור היממה הראשונה ויעברו שבעת הימים והשלושים ימים וכולם ידברו, וכולם יכתבו, ובטח ידברו על זה בבית הספר ובכיתות, אבל מהר מהר מאוד אנחנו חוזרים לסורנו.
עמרם מצנע: מהר מדי.
עמרם מצנע: זאת התקווה שלי וביחד אנחנו יכולים לשנות את המציאות.
עמרם מצנע: זה אולי המסר הכי חשוב.
עמרם מצנע: אנחנו נעבור לענייננו, לסדר היום.
עמרם מצנע: אנחנו נוהגים בוועדה, מאז כינונה של הכנסת ה-19, לקיים מה שאני קורא לו שיח מורים.
עמרם מצנע: זה המפגש השלישי בו אנחנו מזמינים אלינו ופותחים בעצם את הבית ואת חדר הוועדה למפגש בין השטח לבין חברי הכנסת.
עמרם מצנע: אנחנו הרבה מדי עסוקים כאן בבית הזה בעצמנו, בדיונים שונים, על נושאים מוגדרים, ואני חושב שפחות מדי מחוברים אל השטח ואנחנו כאן בעצם בשביל השטח.
עמרם מצנע: לא תמיד השטח מרגיש שאנחנו מקשיבים, שאנחנו מחוברים, שאנחנו מבינים ולא תמיד אנחנו באמת זוכרים תמיד שאנחנו כאן בשביל המורה בכיתה, בשביל המנהל בבית הספר ובשביל אנשי החינוך בשטח.
עמרם מצנע: על כן לקחנו את היוזמה הזאת והפעם ביקשתי להזמין מנהלי בתי ספר תיכוניים.
עמרם מצנע: אנחנו בדרך כלל גם שמים נושא אבל אני אומר שמצדי השיחה תהיה עניינית, מועילה, גם אם נעלה או תעלו נושאים שונים ומגוונים שאתם חושבים שהם מעניינים את כולם.
עמרם מצנע: אני חושב שנצא נשכרים מכך.
עמרם מצנע: הנושא ששמנו, בטח חשבתם על זה לא מעט ולא רק בגלל שהעלינו את הנושא אלא בגלל שזה מעסיק אתכם, הוא כמובן עניין בחינות הבגרות.
עמרם מצנע: אני חושב שבכלל הבחינות החיצוניות ובעקבותיהן דירוג בתי הספר והישובים הפכו להיות איזה מולך שבעצם אנחנו מקריבים כמעט את הכול כדי לרצות אותו ומה שלא שם, בעצם לא חשוב.
עמרם מצנע: שכחנו בדרך את התלמידים.
עמרם מצנע: שכחנו בדרך שהרחקנו אותם אולי בדרך הזאת, בלי להתכוון לזה, מלימוד לשמו, מקשר לנושא, למקצוע, לתוכן ויצרנו בעצם לימוד שהוא מכוון בחינה ולא בחינה שהיא באה להיות חלק אחד חשוב מתוך הלמידה, הפדגוגיה.
עמרם מצנע: טוב באמת שיש היום בחינה מחדש ויש רעיונות מכאן ועד הודעה חדשה, ואני חושב שהרצון של כולנו הוא לחזור חזרה ללימוד לשמו עם היכולת כמובן גם להציב יעדים ומדדים ויכולת לבחון לא רק את התלמידים אלא לבחון את עצמנו מה חלקנו בעניין.
עמרם מצנע: בדרך כלל מערכת החינוך מאוד מאוד יעילה בבדיקת התשומות, כמה שעות הם למדו, כמה פרקים הם עברו, כמה נוסחאות כתבנו על הלוח ועצם המבחן האמיתי הוא התפוקות, אם לדבר לשון של כלכלה.
עמרם מצנע: כלומר, איזה תלמיד או איזו תלמידה יצרנו או השפענו, איזו חברה השפענו עליה כאשר הילדים נמצאים אצלנו כל כך הרבה שעות וכל כך הרבה שנים, היום כבר מגיל שלוש עד גיל 18, והשאלה העיקרית היא באמת איך אנחנו אחר כך שולחים את הילדים האלה לעולם, למה שנקרא החיים, הג'ונגל של החיים אם אתם רוצים, ובעצם זאת שאלת השאלות.
עמרם מצנע: אני כשלעצמי חושב שאנחנו במו ידינו צמצמנו כמעט למינימום את עצמאות הצוות בשטח, עצמאות המנהלים, עצמאות המורים, ובמידה מסוימת ריבוי הבחינות זאת איזושהי הבעת אי אמון של אלה שכותבים את הבחינות, אלה שמסתכלים אחר כך שחזות הכול היא תוצאת הבחינות.
עמרם מצנע: במידה מסוימת, זה כתוצאה מאובדן אמון.
עמרם מצנע: אני חושב שאנחנו לא יכולים לעשות מהפכות מהיום למחר של שחור ללבן, של היום זה כך ומחר הכול מתהפך, בטח לא במערכת החינוך, אלא אנחנו צריכים באופן הדרגתי להחזיר את הלימוד להיות הדבר המרכזי, לאפשר צמצום של המשמעות והמספרים של הבחינות החיצוניות אבל אם לא ניתן בו זמנית מעמד ומשקל לעצמאות בית הספר, לאמון בבית הספר וליצירת אולי מדדים אחרים, עם איזה תרמיל של כלים יוצא התלמיד או התלמידה אחר כך לעולם הרחב, להשכלה הגבוהה, לשירות צבאי, לשירות לאומי או לכל שירות שהוא ובצורה הדרגתית באמת חוזרים חזרה לכך שהתלמידים יאהבו את המקצועות שהם לומדים.
עמרם מצנע: אתמול ציינו גם בכנסת וגם בהרבה מאוד מקומות בארץ בפעם הראשונה – ואני מקווה שזה יהפוך להיות למסורת – את יום המורה, יום שבו אנחנו עוצרים ואומרים תודה, תודה למורים שהיו לנו, תודה למורים שמלמדים עכשיו ותודה למורים שבתקווה יבחרו את המקצוע הזה לחיים.
עמרם מצנע: אני באמת חושב שבסופו של דבר הוותיקים בינינו – ובטח גם הצעירים – שמתבוננים אחורה להיזכר מי היו האנשים שהשפיעו על חייהם, מי המורה או המורה שאנחנו זוכרים, זה לא בגלל הידע שהיה לה או לו, זה לא בגלל הקשיחות או הרכות שטיפלו בנו, אלא זה בגלל השיח אתנו בגובה העיניים, הכבוד ההדדי שאנחנו לא רק דרשנו מהתלמידים - עת למדתי בבית הספר הריאלי והיינו קמים כשהמורה נכנס ובכיתה היינו אומרים המורה או מורתי, ואחר כך היינו חברים – אלא זה גם הכבוד שאנחנו רוחשים לתלמידים ורואים בכל ילד, גם אם הוא בכיתה א' וגם אם הוא בכיתה י"ב, עולם משלו עם ישות עצמאות.
עמרם מצנע: נכון, אנחנו מקבלים אותם עם תוכנת הפעלה ריקה אבל אנחנו צריכים להכניס פנימה את התוכנות המתאימות.
עמרם מצנע: הדבר הברור מאליו שאנחנו אומרים תמיד ובכל מקום הוא שבסוף מלאכת החינוך נעשית על ידי המפגש של מורה/מורה עם תלמידים.
עמרם מצנע: בעידן של מחשבים, סמרטפונים, לוחות חכמים, טבלטים וטלוויזיות, תאמינו לי, אני חושב שאני אביע דעה מקובלת: קחו את הכול ושימו מורה או מורה איכותיים בכיתה, זה יעשה את הכול.
עמרם מצנע: דיברתי מספיק ארוך ואני אשמח לשמוע אתכם, לחלוק בדעות ואני בטוח שלנו זה יעזור מאוד ואני מקווה שגם אתם תראו בשעתיים האלו שנבלה היום ביחד – עכשיו כבר שעה וחצי – הזדמנות של התחלה.
עמרם מצנע: אני רוצה לציין ראשית שהמפגש הזה משודר חי באינטרנט.
עמרם מצנע: שנית, כל מילה שתאמרו תהיה רשומה בדברי הימים של הכנסת.
עמרם מצנע: זה לא צריך להרתיע אבל קחו את זה בחשבון.
עמרם מצנע: מי שמדבר, שיאמר את שמו, הישוב ממנו הוא בא, שם בית הספר, מילה על בית הספר כמובן ואחר כך כל מה שתרצו.
<אוריאלה ענבר: בוקר אור.
<אוריאלה ענבר: שמי אוריאלה ענבר, אני רכזת פדגוגית ומורה בתיכון עירוני ד' בתל אביב.
<אוריאלה ענבר: אני מובילה צוות של 75 בתי ספר והתאגדות המנהלים במאבק קשה מאוד ועיקש מאוד מחודש מאי למען החזרת השפיות לבתי הספר השש-שנתיים.
<אוריאלה ענבר: ברשימת בתי הספר שלנו נמצאים 57 בתי ספר.
עמרם מצנע: מתוך כמה בתי ספר שש-שנתיים בארץ?
<אוריאלה ענבר: יש היום בערך מאתיים.
<אוריאלה ענבר: מדובר על 7,000 מורים שכרגע נמצאים אתנו במאבק כשסך הכול יש משהו כמו 15 אלף מורים.
עמרם מצנע: אני מבין שאת מדברת על אופק חדש ועוז לתמורה.
<אוריאלה ענבר: אני מדברת על הקושי העצום שנוצר, על פירוק דה פקטו של הרצף השש-שנתי בבתי הספר השש-שנתיים בגלל החלת שתי רפורמות סותרות זו את זו שאינן משיקות לצערי כמעט בכל תחום בבית הספר, אם זה אורך שעה של 45 דקות ברפורמה אחת ושישים דקות ברפורמה שנייה, אם אלה גמולים שרפורמה אחת מכירה ורפורמה אחרת לא מכירה, אם מדובר אפילו ביציאה לשנת שבתון כאשר ברפורמה אחת היא מוכרת כחצי שנת ותק וברפורמה אחרת היא מוכרת כשנת ותק שלמה, פילוג בתוך חדר המורים, תנאי שכר ותנאי עבודה שונים לציבור שמלמד גם בחטיבה התחתונה וגם בחטיבה העליונה, מורים שלא מקבלים בחטיבת הביניים לא גמול חינוך, לא רכזות מקצוע, לא רכזות שכבה, מורים שלא רוצים לחנך יותר בחטיבת הביניים כי בחטיבה מכיתה י' עד י"ב הם מקבלים על זה שכר ובחטיבה התחתונה הם לא מקבלים שכר.
<אוריאלה ענבר: אני יכולה להגיד לך שהרבה מאוד מורים כבר מכינים את הניירת שלהם לקראת מרץ כאשר מתחילים לתכנן את השנה הבאה בהודעה מאוד ברורה למנהלים: בשנה הבאה לא רוצה לעבוד בחטיבת הביניים, לא רוצה לחנך, לא רוצה לרכז.
<אוריאלה ענבר: המצב הוא שברוב בתי הספר השש-שנתיים אין תנאי עבודה בסיסיים להישארות של כל כך הרבה שעות של מורים בבית הספר.
<אוריאלה ענבר: אני יכולה לספר לך מה קורה בבתי ספר בחיפה, בצפון.
<אוריאלה ענבר: בחיפה, בית ספר חוגים שהוא בית ספר עם 1,800 תלמידים ומעל מאתיים מורים, ואפילו בחדר המורים שלהם המורות יושבות בשעות השהייה שתי מורות על כיסא כי פיזית אין מקום ואין פינות עבודה.
<אוריאלה ענבר: אנחנו פנינו לשר החינוך ונפגשנו אתו בחודש יולי.
עמרם מצנע: אני מכיר את הנושא ואני מכיר את המאבק.
<אוריאלה ענבר: אני יודעת.
עמרם מצנע: בואי נתקדם.
<אוריאלה ענבר: מאז אנחנו במשאים ומתנים מתישים, כולל דיון בבית הדין הארצי לעבודה בשאלת היציגות.
<אוריאלה ענבר: נכון להיום אנחנו לא גוף יציג סטטוטורי אבל אנחנו כן מאוגדים ומפעילים עיצומים.
עמרם מצנע: אוריאלה, שימי נקודה.
<מאהר נסארלדין: אדוני יושב ראש ועדת החינוך, עמרם מצנע.
<מאהר נסארלדין: שמי מאהר נסארלדין ואני מנהל בית ספר שש-שנתי אורט בדלית אל כרמל.
<מאהר נסארלדין: אני מאוד מתחבר לדברי הפתיחה שלך.
<מאהר נסארלדין: אני חושב שמערכת החינוך היום זקוקה באמת לשינוי ושר החינוך החדש פתח ערוץ כזה של שיח וערוץ בו אפשר לדון במה באמת ראוי שמערכת החינוך תעשה כדי שהיא תיראה אחרת.
<מאהר נסארלדין: חשוב מאוד, אדוני יושב ראש ועדת החינוך, שאנחנו כמערכת וכנציגי ציבור נחזיר את האמון בבתי הספר, נחזיר את האמון במורים, נשקם את מעמדם, נחזק את סמכות המנהל בתוך בית הספר מקום אותו הוא מנהל ומוביל תהליכים וערכים.
<מאהר נסארלדין: יש לאפשר לו מרחב פעולה ולפעמים, בהרבה מהמקרים, לצערי, זה לא קורה.
<מאהר נסארלדין: חשוב מאוד שמערכת החינוך תתאים את עצמה לצרכים של הדור החדש.
<מאהר נסארלדין: הנוער של היום שונה בהרבה בצרכים שלו מתפיסות העולם מהן אנחנו באים וחשוב מאוד שאנחנו גם נכשיר את המורים שלנו לחשוב קצת אחרת, לנסות להתחבר לנוער החדש, לנסות לבדוק מה הצרכים שלו ואולי באמת פעם אחת לבחון גם את הנושא של מהי דמות הבוגר הרצויה בעינינו.
<מאהר נסארלדין: אנחנו לא דנים בזה.
<מאהר נסארלדין: אנחנו מחנכים את הילדים שיסיימו את הבגרות שלהם אבל הרבה פעמים אנחנו לא דנים אתם על מה חשיבות החיים שלהם.
עמרם מצנע: לך יש איזה משפט שמבטא איזה בוגר או בוגרת אנחנו רוצים לראות?
<מאהר נסארלדין: בהחלט.
<מאהר נסארלדין: מבחינתי כמנהל בית ספר, ואני גם משדר את זה למורים שלי ולתלמידים, אני רוצה שקודם כל התלמידים שלי יהיו בני אדם וזה חשוב לי מאוד.
<מאהר נסארלדין: שהם יהיו רגישים לצורכי האחר אבל לצערי אנחנו לא רואים את זה היום.
<מאהר נסארלדין: אדוני, הנוער היום הוא מאוד אגואיסט, מאוד מחובר לעצמו והוא פחות מחובר לאחרים.
<מאהר נסארלדין: התפקיד של כולנו הוא להנחות ולקחת את הנוער הזה כך שידאג גם לאחרים וגם יראה בעין אחת מה הצורך של האחר כדי שנוכל גם לעזור בעת הצורך.
<מאהר נסארלדין: אנחנו יותר מדי ממוקדים במפעל אחד שנקרא מפעל ההישגיות על הלמידה שבהרבה מהמקרים היא גם לא משמעותית כי על מה נבחן היום בית ספר?
<מאהר נסארלדין: הוא נבחן על ההישגים שלו.
<מאהר נסארלדין: אפילו פרמטר אחד נוסף אין בפרסום שמשרד החינוך מוציא לתקשורת, חוץ מאשר אחוז הזכאות לבגרות.
<מאהר נסארלדין: הרבה מהמקרים יכול להיות שנתון מבית ספר אחד הוא נמוך אבל יש שם עשייה ערכית שהיא יוצאת מן הכלל, אבל אף אחד לא מצביע עליה, אף אחד לא שם לב אליה.
<מאהר נסארלדין: אני רוצה להגיד לך שבמפגש שלי עם ראשי רשויות שממונים עלי, דבר ראשון שהם מבקשים אלה הם ההישגים.
<מאהר נסארלדין: כשאני מצייר להם תמונת מצב של ערכים, של פרויקטים שאני רוצה להוביל, לאן אני רוצה לקחת את הילדים שלי, הם אומרים לי: יופי, כל הכבוד, אבל זה לא העיקר, העיקר זה איזה תוצאת בגרות אנחנו רוצים באמת להשיג בסוף.
<מאהר נסארלדין: אוי ואבוי למנהל בית ספר אם היו לו תשעים אחוזי בגרות ובשנה אחריה היו לו 84 אחוזי בגרות, הם ישפטו אותו כי למה ואיך זה קרה.
<מאהר נסארלדין: זה בסדר גמור שיש מדדים שצריך לראות גם אותם, אבל יש פרמטרים אחרים בתוך מערכת החינוך שגם עליהם אנחנו צריכים לחשוב.
<מאהר נסארלדין: אם יורשה לי, לגופו של עניין, לנושא לשמו הוזמנתי היום, הדיון בנושא בחינות הבגרות.
<מאהר נסארלדין: אדוני, אני חושב שאנחנו צריכים לחשוב על מודל מאוד משולב בכל מה שקשור למערך בחינות הבגרות.
<מאהר נסארלדין: ראשית, יש צורך מיידי בצמצום היקף מספר בחינות הבגרות החיצוניות.
<מאהר נסארלדין: אני רוצה להציע את המודל שאני מאמין בו.
<מאהר נסארלדין: אני מאמין שאנחנו צריכים לאפשר היבחנות חיצונית בשלושה מקצועות מרכזיים וצריך שתהיה בקרה גם של המדינה.
<מאהר נסארלדין: זה בסדר גמור שיש בקרה.
<מאהר נסארלדין: צריך גם למדוד את עצמנו מדי פעם ברמה ארצית וזה בסדר גמור.
<מאהר נסארלדין: אני מציע שתהיה היבחנות חיצונית בשלושה מקצועות מרכזיים: אנגלית, מתמטיקה ושפת אם.
עמרם מצנע: שלוש שפות.
<מאהר נסארלדין: כן.
<מאהר נסארלדין: מתמטיקה היא שפה אבל היא גם מדע.
<מאהר נסארלדין: מתמטיקה, אנגלית ושפת אם, אלה מקצועות שאני חושב שצריכים להיות בהיבחנות חיצונית.
<מאהר נסארלדין: אני מציע גם שמקצועות המדע והטכנולוגיה – ואל לנו לרגע אחד לזלזל במקצועות האלה כי כל העולם היום הולך לקראת המדע והטכנולוגיה ואנחנו לא יכולים להישאר מאחור, מה גם שראינו את תוצאות המיצ"ב ובכלל את התוצאות שלנו ברמה העולמית – חייבים לחזק את המקצועות האלה אבל אי אפשר לוותר עליהם ולומר שהיום אנחנו רוצים להפוך את המקצועות האלה למקצועות פנימיים, שיגישו עבודות חקר ורק על זה יקבלו ציונים.
<מאהר נסארלדין: לא, אני אומר שצריך גם אישור של מפמ"ר לגבי הבחינות האלה.
<מאהר נסארלדין: זאת אומרת, אלה בחינות פנימיות אבל באישור מפמ"ר המדע והטכנולוגיה.
<מאהר נסארלדין: שאר הבחינות, אזרחות או היסטוריה או מקצועות נוספים שבית הספר מציע לעצמו, מבחינתי יכולים להיות מקצועות פנימיים ולאפשר לבית הספר לבחון את התלמידים שלו ולהגיש את הציונים האלה כמובן מאליהם.
<אוריאלה ענבר: וזה כמי שדיבר על ערכים.
<אוריאלה ענבר: דיברת על ערכים.
עמרם מצנע: רבותיי, כל אחד יוכל לומר את דבריו.
עמרם מצנע: המחשבה היא שמה שלא נמצא בבגרות, הוא פחות חשוב.
עמרם מצנע: זאת הבעיה שלנו לפי דעתי.
<בתיה בראונר: אני מנהלת תיכון עירוני א' בחיפה.
עמרם מצנע: כמה שנים את מנהלת?
<בתיה בראונר: בתיכון עירוני א', 15 שנים.
<בתיה בראונר: ניהלתי קודם את קריית חינוך אורט עכו.
<בתיה בראונר: אני לא יודעת אם נמצאים כאן אנשים שהיו בכנס מנהלים אבל אחד הנושאים היה נושא של בחינות הבגרות ואחר כך התפצלנו לסדנאות.
<בתיה בראונר: הדבר הברור ממה שאני יודעת ופה אחד זה ברור שחייב להיות שינוי.
<בתיה בראונר: זה המסר.
<בתיה בראונר: הגישה להערכת בית הספר בדרך כלל היא בין רגולציה לאמון.