GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דורון היימן: לגבי הצוות בשדרות, כמו שוולריה המנהלת של השירות הפסיכולוגי אמרה, רוב הפסיכולוגים בעצם הגיעו מחוץ לשדרות, מתל אביב, מרחובות, מפתח תקווה, ממזכרת בתיה, מאשדוד, ועשינו את זה מבחירה.
<דורון היימן: שוב, לא חסרים מקומות לעבוד בהם ולהתמחות בהם.
<דורון היימן: אנחנו בחרנו מתוך חשיבות.
<דורון היימן: אני רוצה לחדד כמה נקודות שעלו מקודם, ואז אני אגיד עוד כמה דברים.
<דורון היימן: קודם כל לגבי הסיפור של התקצוב של משרד החינוך.
<דורון היימן: נכון, 68% מתוקצב על ידי משרד החינוך, אבל נתון מאד חשוב שלא שמנו אליו דגש, שהתקצוב הוא על פי דרגה 43 פלוס 17 שנות ותק, פלוס הוצאות רכב והוצאות נוספות, כשבפועל מירב השירותים הפסיכולוגיים, אני לא אגיד כולם, הרבה פסיכולוגים הם מתמחים בדרגות שכר הרבה יותר נמוכות.
<דורון היימן: אני יכול להגיד בפריפריה לפחות, רוב הפסיכולוגים שאני מכיר לא מקבלים החזקת רכב, לא מקבלים את כל הזכויות הבסיסיות שאמורים לקבל.
<דורון היימן: ככה כשבפועל נבוא ונראה 68% אל מול הסכום שהרשות אמורה להכניס, האחוזים האלה הם שונים.
<דורון היימן: משרד החינוך בפועל מתקצב הרבה יותר מ-68%.
<דורון היימן: עוד נקודה - - -
<דורון היימן: בפועל.
<דורון היימן: אם מדובר בדירוג שכר 43 ופסיכולוג הוא 36 - - -
<מיכל מנקס: אין דבר כזה, ואם יש מישהו, יש הסכם שכר, יש מכרז.
<מיכל מנקס: אתה מתקבל על פי הדירוג והדרגה שנקבעת בהתאם לתנאים שלך.
<מיכל מנקס: אם יש רשות שלא עומדת בדבר הזה, צריך טיפול נקודתי.
<דורון היימן: בסדר, אני נכנסתי כמתמחה דרגה 36, הרשות מקבל לפי דרגה 43.
<דורון היימן: בפועל היא מקבלת יותר כסף ממה שהיא אמורה.
<מיכל מנקס: לא, רק לצורך הבהירות – הוא צודק.
<מיכל מנקס: הוא צודק בתחילת שנה ושמעבירים דיווחים למחוז.
<חוה פרידמן: לא, לא, אני חושבת שזה לא ברור לכל מי שיושב כאן.
<חוה פרידמן: רק להגיד משפט, כי זו הייתה אמירה נכונה.
<חוה פרידמן: משרד החינוך לא בודק אם מי שהתקבל הוא בדרגה 39 או בדרגה 41.
<חוה פרידמן: הוא מעביר אד הוק, לפי דרגה 43.
<חוה פרידמן: מה שדורון בעצם אומר, כדי לדייק את זה ושתהיה שפה משותפת, דורון מדבר על כמה זה עולה לרשות.
<חוה פרידמן: אם נכנס פסיכולוג בדרגה 43 עם 17 שנות ותק, זה עולה לרשות את אותם סכומים שהמשרד מעביר, כ-68%.
<חוה פרידמן: אבל אם נכנס מתמחה ודרגתו במקרה הטוב היא 39, זה עולה לרשות פחות.
<מיכל מנקס: אל תערבו אחוזים ושכר.
<מיכל מנקס: זה כמו מורי התיכונים.
עמרם מצנע: זה נכון, אחוזים ומספרים מוחלטים, אי אפשר לקשר ביניהם.
עמרם מצנע: אבל מה שנאמר פה, ויש בזה משהו, מיכל, כי גם עבור מורי התיכון, הרשות מקבלת לפי פרופיל המורים, אבל פרופיל סטטיסטי.
עמרם מצנע: זאת אומרת אומרים יש לכם כך וכך דוקטורים או כך וכך M.A, אז אתם מקבלים.
עמרם מצנע: נמצאת כאן בתיה, המנהלת הוותיקה של עירוני א' בחיפה.
<בתיה בראונר: אני חושבת שאני בדיון הלא נכון.
עמרם מצנע: את בהקדמה, עוד מעט נתחיל אתכם.
עמרם מצנע: וזה מאד יתכן שהרשות מקבלת על פי פרופיל מסוים, ואם יש מישהו שהוא פחות מהפרופיל, אז הרשות מקבלת יותר כסף.
<מיכל מנקס: זה בכל מקרה מתקזז.
<מיכל מנקס: האם הבודד - - -
<דורון היימן: אבל סליחה, אם אני אוסיף על זה גם שיש זכויות סוציאליות כמו הוצאות רכב ועוד זכויות שלא מועברות בכלל לפסיכולוגים, אז זה עוד סכום נוסף שנכנס ולא מועבר בפועל.
עמרם מצנע: זה חוזר.
עמרם מצנע: תראה, מאחר שאתה גם כן עם ניסיון בשדרות, איפה אתה עובד היום?
<דורון היימן: בשער הנגב.
עמרם מצנע: ושם אני מניח הדברים מסודרים.
<דורון היימן: שם זה סיפור אחר.
<דורון היימן: אבל כן, שם המשכורת נכנסת לי בזמן.
עמרם מצנע: זה סיפור אחר כשאני חוזר על מה שאמרתי מקודם, כשרשות שמכירה בערך השירות הזה ועושה מאמצים גם לאייש וגם להביא אנשים טובים, היא חותמת עם כל אחד על הסכמים שנותנים פתרונות למה שאולי משרד החינוך לא נותן.
עמרם מצנע: זאת האמת.
עמרם מצנע: צריך לשים את הדברים על השולחן.
<דורון היימן: אני יכול לספר שבחודש הראשון שהתחלתי לעבוד בשער הנגב, נורא הופתעתי, כי הגיע 8 בחודש ופתאום נכנס לי לחשבון כסף.
<דורון היימן: בכלל לא ציפיתי.
<דורון היימן: לא, באמת, בכלל לא ציפיתי שייכנס לי כסף לחשבון.
<פביאנה ולריה מטיחס: וכל המשכורת, לא חצי.
<דורון היימן: כן.
<דורון היימן: דבר נוסף, רציתי להגיד לגבי התכנית הלאומית שהוצגה כאן על ילדים ונוער בסיכון, גם אנחנו, אפרופו תקצוב נוסף, חודשיים וחצי התכנית הלאומית לא העבירה לחלקנו משכורות בשדרות.
מסעוד גנאים: אפשר לשאול מה המשכורת בחודש?
<דורון היימן: עוד שנייה.
<דורון היימן: הגיעו איתי שני חברים מוועד המתמחים והם ייגעו באמת בנושא של המשכורות, של השכר המצחיק שמביא לכך שאפרופו, גם אם יש תקנים ונורא היינו רוצים לעבוד, אני יכול להגיד לכם שהחלום שלי באמת זה לעבוד 100% משרה במגזר הציבורי.
<דורון היימן: בפועל, אני לא יכול, אני צריך לפרנס.
<דורון היימן: אני עובד 60% משרה ואני מג'נגל במיליון עבודות אחרות.
<דורון היימן: יש לי חבר שהוא במקביל היה גם צלם חתונות ובמקביל היה רכז נוער, כי הוא היה צריך להתפרנס מעבר למשכורות שאנחנו מקבלים, והוא בוגר תואר שני בפסיכולוגיה.
<דורון היימן: אני רוצה כן להתמקד בנושא הדיון באמת.
<דורון היימן: אני רוצה להוסיף לדברים שוולריה דיברה עליהם לגבי המצב של השירות הפסיכולוגי בשדרות, כי אני חושב שזו דוגמא לשירות אחד, אבל אפשר ללמוד הרבה.
<דורון היימן: זה שירות שהיה כשירות פסיכולוגי מצוין, באמת היינו בתפקוד מלא, היה שם מרכז טיפולים, הופעלה שם תכנית מיטיבה, שזה מרכז לטיפול בבעיות התנהגות, היו שם טיפולים בתוך בית הספר, היה שם אמון מצוין עם מערכת החינוך, עם מנהלי בתי הספר.
<דורון היימן: אני הייתי פסיכולוג גם בגנים, גם ביסודי וגם בתיכון.
<דורון היימן: מול מערכות החינוך הכל עבד מצוין.
<דורון היימן: הבעיה היא שברגע שפסיכולוג מתחיל לדאוג לשכר שלו וכל חודש צריך לבדוק מחדש, לראות אם המשכורת נכנסת.
<דורון היימן: במקביל הופעלו לחצים נוספים על ידי הרשות כלפי הפסיכולוגים.
<דורון היימן: כאיש בריאות הנפש זה מקשה על העבודה, זה מצב שאתה לא יכול לעבוד.
<דורון היימן: צריך לזכור שוב, הגיעו פסיכולוגים מתל אביב, ממזכרת בתיה, מאשדוד, מבחירה.
<דורון היימן: כל בוקר עד לשדרות.
<דורון היימן: כשאתה צריך להיכנס לחדר טיפולים עם ילד, השאיפה שלי, יש לי שלושה ילדים, אם אחד מהם יגיע לטיפול פסיכולוגי, שהפסיכולוג לא יצטרך להיכנס עם זה שהראש שלו במקום שהוא לא קיבל שכר.
<דורון היימן: וזה בדיוק המקום שבו היינו, ואחרי הרבה לבטים אנחנו עזבנו, אחרי ששנתיים בעצם משכנו את המצב שלא קיבלנו משכורות.
<דורון היימן: מעבר ל-9 פסיכולוגים שהיו שם, באמת זה היה תחנה שגם הכשירה פסיכולוגים.
<דורון היימן: כל שנה היו בין שניים שלושה סטודנטים שהגיעו מבן גוריון, היו לנו מדריכים שהגיעו, היה מערך שלם.
<דורון היימן: אני רוצה להגיד משהו לגבי העניין של בוגרי בן גוריון.
<דורון היימן: אני למדתי בבן גוריון פסיכולוגיה חינוכית.
<דורון היימן: היינו 10 שסיימנו בשנה במגמה הזאת.
<דורון היימן: רוב הבוגרים בכלל לא נשארו בדרום.
<דורון היימן: זה שהגענו לשפ"ח שדרות זה לא מובן מאליו, וברוב השירותים הפסיכולוגים אין פסיכולוגים שמגיעים מהמגמה הזאת, ומגיעים פסיכולוגים שלמדו כל מיני מגמות אחרות והם צריכים להיכנס על הדרך, ועל זה החברות שלי כאן מהוועד ידברו יותר.
<דורון היימן: יש לי מלא דברים להגיד.
עמרם מצנע: בסדר, את העיקר הבנו.
<תמר גרינולד: שמי תמר גרינולד, אני מתמחה בשירות הפסיכולוגי בירושלים וחברה בוועד המתמחים הארצי, שהוא ועד בהתנדבות ברוב המקרים.
<תמר גרינולד: אני באמת רוצה להתחבר מאד למה שדיברו שפ"י, ולדבר על הנושא של התקנים ושל ההכשרה.
<תמר גרינולד: בעצם מה שקורה זה, ואני לא מבינה בתקינה ארצית, אבל בפועל רבים מאיתנו עובדים משרה שהיא 50% או 80%, שמכילה הרבה יותר מקומות ממה שהייתם מצפים שפסיכולוג, שאמור לעשות התערבות, שהיא גם התערבות פרטנית וגם התערבות במערכת המשפחתית, וגם התערבות מערכתית.
<תמר גרינולד: כלומר, התפקיד שלנו הוא בעצם עבודה מול כל המערכות.
<תמר גרינולד: אנחנו מלווים את הילדים מהגיל הכי צעיר עד סוף תיכון במקרה הטוב, כמו שדרות אולי, כמו שהיה אצלנו למשל, איפה שאני עובדת, אנחנו לא עובדים מעל כיתה ח' בכלל, אין תקצוב לתיכונים מבחינת תקנים, וגם אין תקצוב מתחת לגן חובה, חוץ מפרויקטים מיוחדים.
<תמר גרינולד: אנחנו לא מצליחים אפילו לכסות את כל הגילאים.
עמרם מצנע: את מדברת על היחידה של ירושלים?
<תמר גרינולד: של ירושלים.
<תמר גרינולד: אני מדברת על חרדים, אולי אני צריכה לציין.
<תמר גרינולד: אני עובדת במגזר החרדי בירושלים, אני לא יודעת איך עובד הכיסוי בתחנות אחרות בירושלים.
<תמר גרינולד: אולי מוריה תגיד.
<מוריה בלוגס: אותו דבר.
<תמר גרינולד: בגדול אותו דבר.
<תמר גרינולד: כלומר, אנחנו אפילו לא יכולים לכסות את כל המערכת שאנחנו אמורים לכסות, כשאני חושבת שהיום ידוע, המחקרים מראים שעבודה מערכתית היא דרך התערבות יעילה, משמעותית, במקביל לטיפול פרטני.
<תמר גרינולד: זה מה שעושים פסיכולוגים חינוכיים.
<תמר גרינולד: אנחנו לא מצליחים לכסות את המערכות.
<תמר גרינולד: נכנסים פסיכולוגים, כמו שציין דורון, שלמדו המון המון מגמות אחרות בפסיכולוגיה.
<תמר גרינולד: התואר הפסיכולוגי הוא ייעודי לפי מגמות.
<תמר גרינולד: בעצם הרבה מאד מהאנשים שנכנסים לא למדו פסיכולוגיה חינוכית, המערכת מכשירה אותם לפסיכולוגיה חינוכית.
<תמר גרינולד: הרבה מהם יוצאים, כי הם בעצם למדו פסיכולוגיה X, Y או Z, וכשהם מקבלים מקום התמחות להתמחות שהם למדו, הם יוצאים.
<תמר גרינולד: אז המערכת בעצם השקיעה בהם, הכשירה אותם, הכניסה אותם והם יצאו.
<תמר גרינולד: לא מסיימים.
<תמר גרינולד: כשאתה שואל על איתור פסיכולוגים כדי למלא תקנים, אין את מה לאתר.
<תמר גרינולד: אם יש היום בארץ שלוש מגמות וזה גדל לשש לעומת קצב גדילת האוכלוסייה והצורך של השטח, אין את מי לאתר.
<תמר גרינולד: שאלת על הפסיכולוגים מירדן.
<תמר גרינולד: במזרח ירושלים פשוט אין פסיכולוגים.
<תמר גרינולד: אצלנו יש פסיכולוג אחד דובר ערבית וחשבו להכניס אותו ולא אישרו לו את זה מבחינה ביטחונית.
<תמר גרינולד: אין מי שיעבוד במגזר של מזרח ירושלים, כי הם לא דוברי ערבית.
<תמר גרינולד: אין פסיכולוגים.
<תמר גרינולד: פשוט אין פסיכולוגים חינוכיים.
<תמר גרינולד: וזה שזה נפתח במכללות, אני לא יודעת.
<תמר גרינולד: זה לא אמירה מקצועית אולי, אבל למה אוניברסיטאות סוגרות את המגמות ומכללות פותחות?
<תמר גרינולד: מה זה אומר על התפיסה של המקצוע, על המקום של המקצוע בשיח הציבורי.
<תמר גרינולד: לדעתי זו אמירה.
<תמר גרינולד: כשאני מסתכלת על מה קורה במכללות לעומת מה קורה באוניברסיטאות, לדעתי זו אמירה.
<תמר גרינולד: אוניברסיטאות סוגרות, מכללות פותחות.
<תמר גרינולד: זה לא קורה עם פסיכולוגיה קלינית, לצורך העניין, בוודאי לא עם מקצועות שהם עוד יותר יוקרתיים בשוק, וזה חבל מאד, כי לדעתי פסיכולוגים חינוכיים הם מאד מאד משמעותיים.
<תמר גרינולד: זה בעיקר מה שרציתי לומר.
<מוריה בלוגס: אני אציג את עצמי, שמי מוריה, אני מתמחה שנה שלישית בשירות בירושלים וחברה בוועד המתמחים.
עמרם מצנע: מתמחה זה מישהו שסיים תואר שני?
<מוריה בלוגס: לא, זה לא בהכרח.
עמרם מצנע: תסבירי לנו מה זה מתמחה.
<מוריה בלוגס: מתמחה - - -
<תמר גרינולד: מוריה תרשי לי רגע, אני חייבת.
<תמר גרינולד: באופן עקרוני, בהתמחות בפסיכולוגיה ובתחומים אחרים, מתמחה זה מישהו שסיים תואר שני, וזה גם אני חושבת חלק מהתמונה של המקצוע של פסיכולוגיה חינוכית.
<תמר גרינולד: בפסיכולוגיה חינוכית אתה יכול להתקבל להתמחות, גם אם לא סיימת את התואר, וזה קצת בגלל העניין של היצע וביקוש לדעתי, ויתקנו אותי ה - - -
<חוה פרידמן: לא, לא, צריך לתקן כבר עכשיו, כדי שיהיה ברור.
<חוה פרידמן: כדי להתחיל התמחות בפסיכולוגיה חינוכית, קודם כל התמחות זה הכרה של משרד הבריאות בכך שאתה במעמד של מתמחה.
<חוה פרידמן: כדי להיות במעמד של מתמחה, אתה צריך לסיים את התואר הראשון בפסיכולוגיה, את התואר השני בפסיכולוגיה – לפחות את חובות השמיעה שלו, ולהיות כותב תיזה, לערוך מחקר בפסיכולוגיה, עדיין בהשתייכות לאוניברסיטה, ואז אתה נרשם בפנקס הפסיכולוגים ויכול להתחיל התמחות.
<חוה פרידמן: אם זה עוד לא מספיק, אז כדי להתמחות אתה צריך שהשפ"ח – השירות הפסיכולוגי חינוכי שבו אתה עובד, יוכר גם כן על ידי משרד הבריאות, כמוסד מוכר להתמחות.
<חוה פרידמן: הווה אומר - - -
עמרם מצנע: וזה תלוי במי זה הפסיכולוגים שנמצאים שם.
<חוה פרידמן: נכון, כי למשל אחת הדרישות זה שיעבוד שם מדריך בפסיכולוגיה חינוכית.
<חוה פרידמן: על פי הסטאטוסים שמשרד הבריאות מקנה, אתה צריך לעבוד במוסד מוכר להתמחות.
<חוה פרידמן: רק כשני שלישים מהשירותים הפסיכולוגיים ברחבי הארץ, הם מוסדות מוכרים להתמחות.
<חוה פרידמן: זה אומר שחלק מהפסיכולוגים עובדים, הם מתמחים במוסדות מוכרים להתמחות.
<חוה פרידמן: חלק מהם לא בהתמחות כי הם לא יכולים להתמחות.
<חוה פרידמן: זה עוד בעיה שאנחנו מטפלים בה בימים אלה.
<תמר גרינולד: אני כן אגיד, אני לא יודעת איפה זה עומד היום, כשאני הייתי סטודנטית לפני 10 שנים בערך, יצאה קריאה לאנשים שעדיין לא סיימו אפילו את חובות השמיעה שלהם, לבוא ולהתחיל לעבוד בשפ"חים.
<חוה פרידמן: זה לא קיים היום.
<תמר גרינולד: זה לא קיים יותר, אוקיי.
<תמר גרינולד: אבל כן בפסיכולוגיה חינוכית אפשר להיכנס בלי תיזה כתובה ומוגשת, למעשה בלי סיום רשמי של התואר.
<תמר גרינולד: בחינוכית כן.
עמרם מצנע: מוריה, בבקשה.
<מוריה בלוגס: בהקשר הזה אני רק אגיד, אני סיימתי תואר ראשון בבן גוריון במדעי ההתנהגות.
<מוריה בלוגס: אחרי זה רציתי להירשם לתואר שני בפסיכולוגיה חינוכית.
<מוריה בלוגס: עמדו בפני שלושה מקומות שיכולתי להירשם אליהם.
<מוריה בלוגס: לצערי לא התקבלי, ואז החלטתי לעשות מסלול עוקף.
<מוריה בלוגס: למדתי פסיכולוגיה תעסוקתית, מתוך רצון להגיע אחרי זה לחינוכית.
<מוריה בלוגס: עכשיו, אני רק דוגמא לרבים אחרים שנמצאים במצב הזה, וכדי שאני אוכל להתחיל התמחות חינוכית, כיוון שלמדתי תואר אחר, עשיתי הסבה לתחום.
<מוריה בלוגס: זה דבר אחד, שאני רוצה להראות את הקושי במצב, שאין מספיק מגמות ולכן אין מספיק פסיכולוגים, שזה בעצם גם מה שנאמר.
<מוריה בלוגס: אני רוצה קצת להדגיש את המצב של מחסור בתקנים ואיך הוא משפיע עלינו, ואת נושא השכר.
<מוריה בלוגס: מבחינת תקנים, אנחנו מתמודדים עם עומס לא הגיוני של עבודה, מה שמביא למצב שרבים מאיתנו לא עובדים באחוזי משרה מלאים, גם אם מציעים לנו.
<מוריה בלוגס: אני יכולה לתת לכם דוגמא - - -
עמרם מצנע: רגע, לא הבנתי.
עמרם מצנע: אתם לא עובדים באחוז משרה מלא גם כשמציעים לכם?
<תמר גרינולד: גם דורון דיבר על זה.
< מוריה בלוגס: כן, כן.
מסעוד גנאים: הם אמרו 60%.
<מוריה בלוגס: גם בגלל עומס לא הגיוני.
<מוריה בלוגס: תיכף אני אתאר לכם.
עמרם מצנע: לא, אבל אם מציעים לך אחוז משרה מלא, זאת אומרת שיש תקן פנוי.
<מוריה בלוגס: לפעמים נפתחים תקנים ברמה מסוימת, אבל לא שווה לנו ואין לנו יכולת לעבוד גם בצורה-, אין לנו את התנאים שמאפשרים לנו לעבוד, גם אם נרצה, במאה אחוז משרה.
<מוריה בלוגס: עכשיו, סיבה אחת זה עומס לא הגיוני.
<מוריה בלוגס: אני יכולה לתת לדוגמא, לתמר יש 6 שעות במגזר החרדי לבית ספר של 1,000 תלמידים.
<מוריה בלוגס: אני עובדת בבתי הספר לדוגמא עם 550 תלמידים, יש לי עוד כמה, ואני יכולה לתאר לכם מה - - -
עמרם מצנע: איפה את עובדת, גם בירושלים?
<מוריה בלוגס: כן, בתחנה אחרת.
<מיכל מנקס: יש עוד נתון, סליחה, הפסיכולוגים גם מדריכים את הצוות, את הסגל, לא רק את התלמידים.
<שלי שנדור אלקיים: אבל זה בית ספר רגיל, זה לא בית ספר שכולם מקרים שצריכים טיפול פסיכולוגי.
<מוריה בלוגס: אנחנו עובדים גם וגם.
<שלי שנדור אלקיים: אבל את אומרת 1,000 תלמידים, אבל יש תלמידים רגילים, נורמטיביים.
<שלי שנדור אלקיים: צריך לשים לב לדבר הזה, זאת אומרת ההכשרה שלכם יותר למקרים פתולוגיים.
<תמר גרינולד: לא, ממש לא.
<תמר גרינולד: ממש לא נכון.
<מוריה בלוגס: אני רוצה לתאר לכם מה זה מקרים נורמטיביים, מה שאני הייתי צריכה בשבוע האחרון להתמודד איתו.
<מוריה בלוגס: היו לי מקרים של אמירות אובדניות בפייסבוק, מצבים של פגיעות עצמיות, וכל זה ילדים מכיתות רגילות.
<מוריה בלוגס: פגיעות עצמיות בבית הספר, פגיעות מיניות בבית ספר ובהסעות לבית ספר.
<מוריה בלוגס: במקביל עבדתי, חוץ מכל נושא החירום, בכיתות חינוך מיוחד, כיתות מקדמות רגשיות עם ילדים ממצבי רווחה מאד מאד קשים, גם אמירות אובדניות ופגיעות.
<מוריה בלוגס: מעבר לזה יש לנו רצון לעבודה מניעתית, לעשות השתלמויות לצוות בנושא של עבודה עם מורים, ייעוץ ברמה הארגונית למנהלת.
<מוריה בלוגס: כל הדברים האלה, ופשוט אין לנו מספיק שעות ביממה לעשות את זה.
<מוריה בלוגס: זה דבר אחד.
<מוריה בלוגס: דבר שני, זה תנאי השכר.
עמרם מצנע: אבל אני מוכרח עוד פעם להבין, יש לי איזו שהיא אי הבנה.
עמרם מצנע: את עובדת במשרה חלקית באותו בית ספר.
<מוריה בלוגס: אני ב-70% משרה, יש לי שני בתי ספר.
עמרם מצנע: למה את לא עובדת במאה אחוז משרה?
<מוריה בלוגס: הנה, אז אני אגיד לך.
<תמר גרינולד: קודם כל אם היא תעבוד במאה אחוז היא תקבל עוד מסגרת.
עמרם מצנע: כן, ברור, היא תקבל עוד עבודה.
<מוריה בלוגס: אבל אני לא מסוגלת.
<תמר גרינולד: יש עומס שהוא עומס נפשי.
<תמר גרינולד: מעבר לעובדה שאני עובדת X שעות במקום מסוים, אני - - -
עמרם מצנע: זאת אומרת הסיבה שחלק גדול מהפסיכולוגים לא עובדים מאה אחוז, היא לא בגלל תקנים.
חנין זועבי: כי המאה היא 200 אחוז.
<תמר גרינולד: רוב הפסיכולוגים שעובדים איתי עובדים יותר משעות העבודה שלהם, בוודאי המתמחים.
עמרם מצנע: בסדר, זה חלק גדול ב - - -
<תמר גרינולד: אבל זה נובע מהעומס הזה, כי אני מנסה כן לעבוד עבודה שוטפת, במקביל יש עבודת חירום, במקביל יש עבודה אבחונית, במקביל יש עבודה טיפולית.
<תמר גרינולד: בעצם אנחנו מתפרשים על מרחב מאד מאד גדול של שדות, במטרה לתת מענה לאותו ילד בודד בתוך המערכת, בסופו של דבר, והעבודה היא מעל אחוזי המשרה שלנו, ויש פה שני גורמים במקביל.
<תמר גרינולד: אחד מה שדורון דיבר, שהשכר הוא מגוחך, ותיכף מוריה תיכנס לזה.
<תמר גרינולד: אז אם אני רוצה לפרנס את המשפחה שלי ויש לי שלושה ילדים, אז אני לא יכולה לעבוד במאה אחוז משרה.
עמרם מצנע: מה את עושה ב-30% האחרים?
<תמר גרינולד: אני אישית לא עושה.
עמרם מצנע: מוריה, איפה ה-30% האחרים?
עמרם מצנע: איפה את עוסקת עוד?
<מוריה בלוגס: אני לא עוסקת, כי כל השעות, אני עובדת הרבה מעבר לשעות העבודה שלי.
חנין זועבי: תגידי שאת עובדת יותר מ-70%.
<מוריה בלוגס: בפועל אני עובדת מאה אחוז משרה.
עמרם מצנע: לא, לא, שנייה, זה ברור, את זה אני מבין.
עמרם מצנע: היא נמצאת על תקן של 70% ומקבלת שכר של 70%, ועובדת מעבר לשעות.
עמרם מצנע: בסדר, את זה הבנתי.
<תמר גרינולד: לא כולנו עובדים את ה-30% הנוספים.
<תמר גרינולד: אם לי יש שלושה ילדים, אז אני גם הולכת אליהם לפעמים.
עמרם מצנע: ברור, הבנתי.
עמרם מצנע: אבל אתם מנמקים דברים וקופצים מנימוק לנימוק.
<דורון היימן: אני רוצה להביא דוגמא.
עמרם מצנע: פעם אחת את מסבירה לי, תמר, שה-70% או השכר הוא לא מספיק אז את צריכה עוד עבודה נוספת.
עמרם מצנע: אחר כך את אומרת לי לא, את ה-30% אני מקדישה לילדים שלי.
<תמר גרינולד: לא, אנשים צריכים עבודה נוספת, וגם אם הם היו עובדים 100% השכר הוא כל כך מגוחך.
<תמר גרינולד: מוריה, את מוכנה, אני פשוט לא הבאתי - - -
מסעוד גנאים: מה השכר?
<מוריה בלוגס: אוקיי, נתמקד, כי זה באמת, כולנו בסערת רגשות.
עמרם מצנע: בסדר, תיכף נשים פה מיטה באמצע.
מסעוד גנאים: אני מקווה שאתם לא צריכים פסיכולוג.
עמרם מצנע: כן, מוריה, תכלס, כמה זה 70% משכורת לחודש?
<מוריה בלוגס: אני מקבלת 3,781 שקלים.
<תמר גרינולד: אנחנו מקבלים השלמה לשכר מינימום.
מסעוד גנאים: מצחיק.
<מוריה בלוגס: 3,781 שקלים על 70% משרה, עם תוספת על החזרי רכב של 807 שקלים, שבהרבה רשויות מקומיות גם לא נותנים את זה לפסיכולוגים.
<מוריה בלוגס: זאת אומרת שהם משתמשים בכלי הרכב שלהם ולא מקבלים את הכסף הזה.
עמרם מצנע: אבל השכר הוא 3,000 ו - - -
<מוריה בלוגס: כן, זה השכר.
מסעוד גנאים: אז כמה זה 100%?
<מיכל מנקס: את עושה שעות נוספות לפעמים ומקבלת עבורן שכר.
<מוריה בלוגס: אני לא מקבלת עבורן שכר, רק בתקופת ... אני יכולה קצת לקבל.
<פביאנה ולריה מטיחס: אני 20 שנה במקצוע, מדריכה, אין לי כבר - - -
עמרם מצנע: אין לך לאן לטפס יותר.
<פביאנה ולריה מטיחס: אולי עוד דרגה אחת ו-80% משרה, משתכרת, אולי מגיעה ל-7,000 שקלים, וה-20% שזה עוד 100%, יש לי איזה 17 עבודות נוספות שאני יכולה להרשות לעצמי היום, כי כבר עברתי את כל המסלול ויש ביקוש.
עמרם מצנע: לפי זה, מורים באופק חדש מקבלים יותר כסף.
<קריאה: לא כדאי להיות פסיכולוג בישראל, זאת המסקנה.
<דורון היימן: אני יכול לתת דוגמא נוספת, אני אמשיך את דבריה של ולריה.
עמרם מצנע: החדשים מקבלים אפילו יותר.
<דורון היימן: אני עובד שלושה ימים במגזר הציבורי, מכיוון שעברתי את חצי מההתמחות אני יכול לעבוד באופן פרטי.
<דורון היימן: יומיים בשבוע אני עובד משמונה בבוקר עד שמונה בערב בעבודה נוספת, מעבר לעבודה הציבורית, שעבודה הזו של היומיים, אני מרוויח יותר מאשר שלושה ימים במגזר הציבורי, ב-60% משרה.
עמרם מצנע: טוב, אנחנו צריכים להתחיל לעטוף לסיכום.
<חנה שדמי: אני רק רוצה לומר, העומס שתואר פה, אני רוצה לשים את זה על השולחן, זה העומס של השירות הפסיכולוגי ייעוצי.
<חנה שדמי: יועצים פסיכולוגים עובדים כולם יותר מהמשרה שהם מקבלים ואף פעם לא מספיקים את העבודה.
<חנה שדמי: העומס הולך וגדל, וזאת תמונת מצב מאד אמיתית.
עמרם מצנע: זאת אומרת את אומרת, יש פה כמה סוגי עומסים.
עמרם מצנע: עומס אחד זה היקף הבעיות - - -
<חנה שדמי: כן, שמייצר הרבה - - -
עמרם מצנע: שמצפות להתייחסות.
עמרם מצנע: עומס שני זה כמובן שעות העבודה, והדבר השלישי זה כמובן התגמול, השכר.
<שלי שנדור אלקיים: אגב, יש לי מחשבון, השכר על 100% זה 5,300 שקלים, לפי החישוב של 100%.
<שלי שנדור אלקיים: לא שזה מוריד מהעומס.
עמרם מצנע: אוקיי, עוד מישהו רוצה?
<דורון היימן: אני רק רוצה עוד נקודה אחת, שאלה שלא נשאלה כאן ואני אעלה את זה כשאלה כי אין לי תשובה בעצמי.
<דורון היימן: התחלנו מהנקודה של הסיפור של הרשויות המקומיות.
<דורון היימן: לא ברור לי למה אנחנו מועסקים על ידי הרשויות המקומיות.
<דורון היימן: אנחנו עובדי מערכת החינוך, אנחנו מודרכים דרך שפ"י שתחת מערכת החינוך, אנחנו עם רישיון של משרד הבריאות.
<דורון היימן: אנחנו עובדים עם בתי ספר, ובינתיים אני רק מבין את הקושי של לעבוד מול רשות מקומית.
<דורון היימן: אני לא רואה את היתרונות בכך, ואני חושב שזו שאלה שצריך לשאול.
עמרם מצנע: אני אגיד לך מה היתרון.
עמרם מצנע: היתרון הוא שברשויות חזקות ומבוססות הם יכולים לחתום איתך על הסכמים שהם מעל ומעבר לאותם 68% פלוס 32%.
עמרם מצנע: אילו היית מקבל שכר מהמדינה, אז זה די קשה לתת לך שכר נוסף.
עמרם מצנע: לא שזה לא אפשרי, אפשר לעקוף את זה, אבל זה קשה.
<תמר גרינולד: אבל יש אפשרויות לתגמולים.
<פביאנה ולריה מטיחס: אבל משרד הפנים לא מאפשר לעבור גבול מסוים, אתה לא יכול להשתכר ככה.
<פביאנה ולריה מטיחס: אם יש רשות חזקה שרוצה לשלם לך פי שלושה, גם אי אפשר - - -
עמרם מצנע: לא אמרתי פי שלושה.
<פביאנה ולריה מטיחס: או פי אחד וחצי, משרד הפנים עוצר את זה.
<פביאנה ולריה מטיחס: יש גבול עד כמה ש - - -
<מיכל מנקס: אם אפשר, אחת הסיבות, אני לא יודעת היסטורית למה זה קרא, לשאלתך, אבל אחת הסיבות היא ראיית התלמיד ברצף, והיום אנחנו מדברים מגיל 0 עד גיל 21 בחינוך המיוחד והרשות המקומית, אגף החינוך באמצעות האגף, בוודאי רואה את התלמיד ומשפחתו וסביבתו ברצף.
<מיכל מנקס: אני חושבת שזה נכון.
<מיכל מנקס: זו סיבה שאני חושבת שאפשר.
<מיכל מנקס: בנוסף לדברים שאמרת, ברשויות מבוססות ולא רק, מאפשר שפ"י-משרד החינוך, לפתוח שפ"מ, מה שנקרא, בשמות שונים, להעסיק את הפסיכולוגים של השירות בעבודות שהן מעבר לסל הבסיסי ולאפשר להם להשתכר בנוסף וזה פועל בהרבה מאד רשויות ופועל נפלא, ולא מצריך יותר מדי משאבים.
<חוה פרידמן: רק כדי להוסיף עוד איזה היבט שלא עלה כאן לגבי השירות הפסיכולוגי-חינוכי, בזמנו כשהיה הדיון על השירות הפסיכולוגי של בריאות הנפש, שירותי בריאות נפש לילדים, אני מדברת רק על ילדים, בסיכום שמופיע של המרכז למחקר ומידע של הכנסת, דובר על כך שבריאות הנפש מכסה 3% מהילדים.
<חוה פרידמן: 3% מהילדים במדינת ישראל מגיעים לבריאות הנפש והשאיפה היא, בעקבות הרפורמה, להגיע ל-5%.
<חוה פרידמן: השירותים הפסיכולוגיים עם הבדלי הכיסוי ביניהם, באיזו שהיא מטריה ארצית, מגיעים לבין 10 ל-15% מהילדים.
<חוה פרידמן: אני מדברת על אותו חלק שהוא כמובן שירות חינם ושיש לו יתרון גדול שהוא לא סטיגמתי, משום שכשהורה נכנס לבית ספר או לגן ילדים ופוגש פסיכולוגי, אף אחד לא יודע שהוא בעצם הולך לפגישה עם פסיכולוג.
<חוה פרידמן: זאת אומרת אם מסתכלים על זה באמת במבט ישראלי, זה שירות חינם לילדים.
<חוה פרידמן: יש לו, את צודקת, את ההרחבה, השירות הפסיכולוגי המורחב והמשלים במימון ציבורי או במימון הורים, כפי שזה מוגדר.
<חוה פרידמן: אבל עיקר השירות הזה, זה אולי השירות האחרון שהוא חינם לילדים בתוך מערכות החינוך, על רצף הגיל של גן - בית ספר.
<חוה פרידמן: במציאות הזאת, התמונה שעלתה כאן בדיון כולו, אני חייבת להגיד שהיא מדאיגה, בהקשר של למה להיות פסיכולוג חינוכי או למה להיות פסיכולוג בישראל.
<חוה פרידמן: תודה.
עמרם מצנע: השאלה אם אתם במשרד החינוך פועלים באיזו שהיא צורה מבחינת התפיסה ארוכת הטווח מול המל"ג, מול הות"ת, מול הגופים השונים במשרד החינוך, שצריכים להסתכל קדימה, לתכנן, לנסות ליצור תמריצים ללימודים, אינני יודע.
עמרם מצנע: כי התמונה נראית מאד בעייתית מבחינת ההיצע של פסיכולוגים בכלל, ובמגזר הערבי אני מניח, ונגענו בו ככה קצת, אבל - - -
<חוה פרידמן: אז בהחלט כן.
<חוה פרידמן: אנחנו מחכים לפגיעה במל"ג וחילופי שלטון גם שם, חילופי ניהול יצרו ביטול של פגישה שחיכינו לה הרבה מאד זמן.
<חוה פרידמן: יש לנו תכנית שלמה שמשרד החינוך בעצם - - -
חנין זועבי: סליחה, מה המטרה של הפגישה?
<חוה פרידמן: למשל סוגיה שעלתה קודם, של המסלולים לפסיכולוגיה למגזר הערבי, גם בחיפה וגם בדרום.
חנין זועבי: אתם עוקבים אחרי הנושא?
<חוה פרידמן: זה היה אחד הנושאים שהגשנו לדיון.
<חוה פרידמן: אבל אני רוצה להגיד שכל ה - - -
עמרם מצנע: חנין, אני רק רוצה להגיד, אנחנו רק בשבוע שעבר ישבנו פה עם הות"ת על הנושא.
חנין זועבי: כן, אני הייתי.
עמרם מצנע: אז יכול להיות שצריך לחזור אליהם, וחלק מהדברים שזה שהות"ת יתקצב תמריצים למי שרוצה לבחור במסלולים של פסיכולוגיה חינוכית, פסיכולוגיה של ייעוץ חינוכי.
עמרם מצנע: זאת אומרת יש כלים, הלו ראינו איזה כלים - - -
חנין זועבי: שיפתחו את המגמה בחזרה.
עמרם מצנע: בסדר, שיפתחו, אבל אני לא יודע למה היא נסגרה.
מסעוד גנאים: שיקולים תקציביים.
<אילן וירצברגר: אני רוצה להגיד שבבאר שבע היה תכנית לתואר שני לפסיכולוגים מהחברה הערבית והבדואית, אני ריכזתי את המסלול הזה ואנחנו לא הצלחנו למצוא מספיק מועמדים לתואר ראשון בפסיכולוגיה.
<אילן וירצברגר: ואנחנו התחלנו קצת בקשרים עם המכללות כדי לפתוח תואר ראשון בפסיכולוגיה, אבל חלק מהעניין זה שאין מספיק מועמדים שלומדים פסיכולוגיה בחברה הערבית, ואנחנו מנסים לעודד את זה ככל הניתן, כי בהחלט אנחנו מאד מוטרדים, כמו שהתחיל הדיון קודם, מפסיכולוגים שלא למדו בארץ.
חנין זועבי: מצד אחר יש מועמדים בצפון, אבל אין מסלולים.
<אילן וירצברגר: אבל אין מסלולים.
חנין זועבי: אז לפתוח אולי איפה שיש מועמדים.
עמרם מצנע: מה תפתחי במקום שלא יבואו?
חנין זועבי: לא, איפה שיש מועמדים בצפון.
חנין זועבי: למה מחפשים לפתוח איפה שאין מועמדים?
<קלאודיו גלזר: שמי קלאודיו גלזר, מנהל שירות פסיכולוגי באופקים.
<קלאודיו גלזר: יש משהו שלא הזכירו ואני רוצה להוסיף.
<קלאודיו גלזר: הפסיכולוגיה החינוכית כפרופסיה, הולכת ומרחיבה את החיבוק המקצועי שלה כלפי האוכלוסייה.
<קלאודיו גלזר: באופן הדרגתי פסיכולוגים חינוכיים מקבלים הסמכה פורמאלית, לאבחון וטיפול בילדים אוטיסטיים, לאבחון של ילדים עם הפרעות קשב, להערכת מסוכנות של ילדים עם נטיות אובדניות ועם אמירות אובדניות.
<קלאודיו גלזר: זה בפן הפורמאלי.
<קלאודיו גלזר: השירות החינוכי הולך ונהיה יותר ויותר שירות קהילתי.
<קלאודיו גלזר: בעיר שאני עובד בה, אין שום תחנה לבריאות הנפש ואין שום גורם נוסף, אין חוסן, אין בריאות הנפש, אין אף גוף מטפל אחר בילדים ובבני נוער.
<קלאודיו גלזר: אנחנו, גם בשגרה וגם בחירום, לבד מול האוכלוסייה בהתמודדות הזאת.
<קלאודיו גלזר: שאלת קודם למה פסיכולוגים לא מרחיבים.