GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות קלדרון: מאוד נעים לשבת כאן עם כל העוצמה הרוחנית שאני מרגישה סביב השולחן.
רות קלדרון: באה אתי מורתי שושנה פרבר שלימדה אותי בתיכון תנ"ך.
רות קלדרון: אני מרגישה שהמשפט הזה "ויהיו עיניך רואות את מורך" הוא משפט מאוד נכון לחיים.
רות קלדרון: יש רגעים בחיים שפתאום משהו גדול קורה וזה בדרך כלל קורה מול בן אדם אחר, מול אדם מבוגר, ואלה רגעים שאני חושבת שאף ילד אחר בכיתה לא שם לב, ואפילו אני בזמן אמיתי לא ידעתי שעכשיו זה רגע חשוב מאוד לחיים שלי אבל עם שושנה היו שני רגעים כאלה – על אחד היא כבר יודעת – כאשר האחד היה עת היינו בכיתה ב' והיה צריך לרקום עטיפה לספר התורה אבל מאחר שאימא שלי לא ידעה לרקום, שושנה רקמה במקומה ויש לי את העטיפה עד היום.
רות קלדרון: פעם שנייה הייתה בכיתה י' או י"א, אז שושנה לימדה עקידת יצחק ופתאום שמעתי אותה מדברת על "וילכו שניהם יחדיו" כאשר יצחק שואל איפה העצים לעולה והם הולכים בשקט, אבא יודע שהוא הולך לעקוד את בנו והבן, אנחנו לא יודעים מה הוא יודע.
רות קלדרון: היא סיפרה את הדרמה הזאת ואני אמרתי: לא יכול להיות, לא יכול להיות שמישהו כתב את זה, לא יכול להיות שיש טקסט כזה.
רות קלדרון: משהו באמת מאוד מאוד עמוק קרה לי.
רות קלדרון: לא הייתי הרבה בשיעורים אבל בשיעור הזה הייתי.
<קריאה: באיזה בית ספר?
רות קלדרון: בבית הספר הזה בעיקר שהינו אבל ניתן לו כבוד.
רות קלדרון: בית ספר עמל על שם ליידי דיוויס, בית ספר מקיף בתל אביב.
רות קלדרון: גם הילדות שלי למדו שם.
<שושנה פרבר: את רות כולם מכירים.
<שושנה פרבר: התרגשתי כל השנים מהקצב המהיר בו היא מתקדמת ובעיקר התרגשתי מנאום הפתיחה שלה בכנסת.
<שושנה פרבר: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת לאזכרה.
<שושנה פרבר: כעת מלא חודש למפקד שלי בצה"ל, אברהם צביון, שהוא היה מנהל בית ספר לחינוך במחנה מרקוס שעל הכרמל.
<שושנה פרבר: אני הייתי חברת קיבוץ עין גדי, מהמייסדים, וכמו הרבה ישראלים שהיו חלוצים אידיאליסטיים הייתי בקיבוץ שנתיים-שלוש והלכתי לצבא.
<שושנה פרבר: בצבא התקבלתי – זה היה בהחלט מכובד – לבית ספר לחינוך ואני חושבת שמי שעיצב אותי כמורה היה אברהם צביון.
<שושנה פרבר: אני לא יודעת אם הוא היה רב סרן או סגן אלוף, אני לא בקיאה.
עמרם מצנע: בשבילך הוא היה הכול.
<שושנה פרבר: בשבילי הוא היה גם אלוהים, וסליחה על המטפורה, גם אבא, גם המפקד וגם חבר.
<שושנה פרבר: כשהוא היה מוציא אותנו החוצה לעבר הכרמל בסטלה מריס לראות את הים, אתם לא ראיתם רק ים אלא אתם ראיתם אין סוף, אתם ראיתם עתיד, אתם ראיתם סיכויים והפרוז'קטורים של סטלה מריס, זה היה אור ולא סתם אור אלא אור לגויים.
<שושנה פרבר: אברהם צביון ידע את חיינו מתחילה ועד הסוף.
<שושנה פרבר: לא שסיפרנו לו סתם אלא בדרך אגבית הוא חקר עלינו ובדק ולכל אחת מאתנו הוא נתן את היחס שלפי דעתו הוא קרא מתוך סיפור החיים שלה.
<שושנה פרבר: אני לא רוצה להאריך אבל אני חושבת שזה לכבוד לי להיות החניכה שלו.
<שושנה פרבר: בתחילה הייתי בהנחלת הלשון.
<שושנה פרבר: הנחלת הלשון היה, כפי שאתם זוכרים, הוראת עברית לכל באי ארץ ישראל מארצות המגרב ומכל הפינות.
<שושנה פרבר: זאת הייתה עבודה סיזיפית קשה כי בכיתה אחת היו גם מרוקאים, גם עירקים, גם לובים וכולי.
<שושנה פרבר: אחר כך כביכול עליתי בדרגה.
<שושנה פרבר: אני לא יודעת אם זאת עלייה בדרגה, אבל אז הגיעו קציני צה"ל למיניהם שהיו לוחמים במלחמת השחרור והם הגיעו לדרגות בכירות ביותר ללא תעודת בגרות והתפקיד שלנו – היינו צוות של ארבע-חמש מורות היותר בכירות – היה להשלים להם את בחינות הבגרות למיניהן כמו גיאוגרפיה, כמו היסטוריה, כמו תנ"ך וספרות.
<שושנה פרבר: לא מתמטיקה.
<שושנה פרבר: כאשר הם עברו את בחינות הגמר במחנה מרקוס, שהיו בחינות כמובן לא בגובה של בגרות, אושרו להם הדרגות אליהן הם הגיעו במלחמת השחרור.
<שושנה פרבר: למשל, אם אתם זוכרים את חזי שהיה רס"ר בצבא, הוא היה תלמיד שלנו ותודות לנו אושרה דרגתו.
<שושנה פרבר: אפילו היה לי תלמיד בשם טוביה סער מקול ישראל.
<שושנה פרבר: אף פעם לא העליתי בדעתי שאין לו בגרות.
<שושנה פרבר: זאת אומרת, מי שבאמת עיצב את כוח ההוראה שלי, במידה והיה לי, היה אברהם צביון.
<שושנה פרבר: לא ידעתי שאני אהיה מורה אבל יום אחד נתקלתי בידיעה שברשת עמל מחפשים מורה לתנ"ך ולספרות.
<שושנה פרבר: אז עוד לא למדתי באוניברסיטה אלא הייתי רק בוגרת סמינר.
<שושנה פרבר: זה היה בית ספר לגברים בלבד, לנערים, ויותר מזה – פושטקים, תלמידים שלא התקבלו לכל בית ספר אחר מכובד הלכו לשם כדי שלא יתגלגלו ברחובות.
<שושנה פרבר: אז הייתי אישה יחידה בכל בית הספר.
<שושנה פרבר: לא הייתה קיוסקאית, לא הייתה אחות, לא הייתה מזכירה, הכול היה על טהרת הגבריות בלבד.
<שושנה פרבר: כל הגובה שלי בשיאו היה 1.50 מטר והבחורים בשביעית-שמינית היו משהו כמו 1,80, 1.90 מטר וכל הלאה.
<שושנה פרבר: חשבתי לעצמי שאני נכנסת לכיתה ובכלל לא יראו אותי.
<שושנה פרבר: נכנסתי באומץ לב וחוצפה של אנשים נמוכים ופתאום מישהו הכניס שתי אצבעות לפה ונתן שריקה חזקה.
<שושנה פרבר: זה היה בחור בטור הרביעי, ספסל אחרון.
<שושנה פרבר: ואני עומדת ואומרת: תואיל בבקשה להמתין לי.
<שושנה פרבר: והוא קם ויצא.
<שושנה פרבר: אז התברר לי שזה רוני קלדרון שהיה שחקן כדורגל במכבי פתח תקווה.
<קריאה: הפועל תל אביב.
<שושנה פרבר: אל תתפסו אותי.
<שושנה פרבר: הוא יצא ובהפסקה כל התלמידים מיהרו לצאת החוצה ולספר שרוני יצא מהכיתה ואמרו שהמורה הזאת אמרה לו לצאת והוא יצא.
<שושנה פרבר: רבותיי, אני עבדתי 36 שנים בתיכון ממקס פיין עברנו כולנו לליידי דיוויס.
רות קלדרון: לפושטקים אחרים.
<שושנה פרבר: אז מצאתי את עצמי כשאומרים: תיזהרו מפרבר, תיזהרו.
<שושנה פרבר: אני נשבעת לכם – ורותי תהיה עדה – אני אף פעם לא הענשתי ואני לא יודעת למה הם אמרו תיזהרו, אבל כנראה שקלדרון, שמו הלך לפניו ותודות לזה שהוא עזב את הכיתה באותו זמן, בשנת 1958, ההד עבר משנה לשנה.
<שושנה פרבר: ליידי דיוויס היה כבר הרבה יותר קל.
<שושנה פרבר: אם היו לי תלמידים ותלמידות כמו רותי קלדרון ממעוז אביב, היה לי הרבה נחת.
<שושנה פרבר: תודה רבה.
עמרם מצנע: אני רוצה לבקש את גילה נגר לומר כמה מלים.
עמרם מצנע: גילה היא מנהלת מינהל ההוראה ובעצם בתוקף תפקידה אחראית על כוח ההוראה.
<גילה נגר: חבר הכנסת מצנע ידידי היקר, אני קודם כל רוצה להודות על היוזמה.
<גילה נגר: גם אני לא יודעת בדיוק מי היה הראשון שהתחיל בה, אבל היא פשוט מדהימה ומאוד מאוד מרגש להיות כאן.
<גילה נגר: אני רוצה לפתוח בתודה.
<גילה נגר: תודה למורה טובה.
<גילה נגר: טובה הייתה מורה חיילת כשאני הייתי בכיתה ה' בבית ספר הגבעה באופקים, כיתה של ילדי עולים עם כל המורכבות כפי שאתם יודעים שקיימת בעיירת פיתוח.
<גילה נגר: היא הייתה פשוט מודל לחיקוי.
<גילה נגר: עד היום אנחנו בקשר.
<גילה נגר: היום היא פרופסור לספרות עברית, לשירת ימי הביניים, טובה רוזן, ובזכותה הפכתי להיות מורה ברבות הימים וגם סיימתי תואר בספרות עברית.
<גילה נגר: היא בעצם מהווה עבורי מודל לחיקוי ודמות של מורה לחיים.
<גילה נגר: אני רוצה לומר תודה לעוד מורה שהיא הבת שלי, שמה הילה.
<גילה נגר: היא שירתה בגלי צה"ל ועזבה אחר כך את התקשורת לטובת ההוראה.
<גילה נגר: גם את מינהל העסקים היא עזבה לטובת ההוראה והיום היא מורת שילוב.
<גילה נגר: אני בטוחה מתוך הכרות אישית שלי אתה שהיא תהיה מורה לחיים של הרבה מאוד תלמידים.
<גילה נגר: התפקיד שלי הוא סמנכ"לית ומנהלת מינהל עובדי הוראה במשרד החינוך.
<גילה נגר: מינהל עובדי הוראה במתכונת שלו היום הוקם על ידי שר החינוך הרב שי פירון.
<גילה נגר: קודם לכן ניהלתי מינהל להכשרה ופיתוח מקצועי.
<גילה נגר: הרב שי פירון, מתוך תפיסה של ראיית המורה על כל הרצף שלו, החליט שיהיה מינהל אחד שיראה את עובד ההוראה משלב ההכשרה ועד הפרישה, לרבות התנאים הסוציאליים שלו, לרבות הפיתוח המקצועי שלו, ההכשרה, ההתמחות וזה המינהל אותו אנחנו מנהלים.
<גילה נגר: אנחנו עובדים מאוד מאוד קשה כדי להנגיש הרבה מאוד תכניות ומידע למורים וכדי לשפר את איכות ההוראה שלהם.
<גילה נגר: אני מאוד מקווה שנצליח במשימה שהיא לא פשוטה אבל יש לנו פרטנרים מאוד מאוד טובים כמו הסתדרות המורים וארגון המורים.
<גילה נגר: בכלל, זה עידן שצריך לנצל אותו היום וחלון הזדמנויות שאסור לפספס.
<גילה נגר: כמו שאמרת, יש גם את שדולת המורים שאנחנו חברים בה ויישר כוח לחבר הכנסת שמעון אוחיון.
<גילה נגר: אני מקווה מאוד שכל אימא יהודייה תרצה שהבן או הבת שלה יהיו מורים ולא רק רופאים ועורכי דין וזה הכיוון שלנו.
<גילה נגר: אני מאוד מקווה שזה יקרה בהקדם.
<גילה נגר: אני יכולה רק לומר לסיום שיש היום היענות מאוד גבוהה של צעירים שרואים בהוראה שליחות וייעוד והם מגיעים ממקומות שונים - אלה יוצאי צבא, מתנועות נוער – ופשוט רואים בהוראה שליחות.
<גילה נגר: אני מאוד מאוד שמחה שזה קורה ושזה קורה בקדנציה בה אני מכהנת.
<גילה נגר: תודה רבה ותודה רבה לך מצנע על ההובלה של ועדת החינוך.
<גילה נגר: אתה עושה עבודה מדהימה ואנחנו רואים את זה במשרד.
עמרם מצנע: מזכיר הסתדרות המורים, יוסי וסרמן.
<יוסי וסרמן: תודה רבה, חבר הכנסת עמרם מצנע.
<יוסי וסרמן: מכובדי, שמעון אוחיון, יושב ראש השדולה למען החינוך ומעמד המורה, חבר הכנסת נחמן שי, חברי כנסת נוספים שנמצאים כאן.
<יוסי וסרמן: ידידיי, שיחק לי מזלי שהחלטתי בגיל צעיר מאוד, קרוב לילדות, שאני רוצה להיות מורה, שאני רוצה לגדול, ללמוד ולהיות מורה.
<יוסי וסרמן: אכן זכיתי לעסוק במקצוע שרק אנשים עם שאר רוח מסוגלים לעסוק בו.
<יוסי וסרמן: שמענו כאן את שתי המורות המכובדות מליידי דיוויס ומהגימנסיה בירושלים שדיברו על מה שמורה נותן לתלמידיו.
<יוסי וסרמן: אני חושב שהיום אני רשאי בגאווה לדבר בשם 135 אלף חברי הסתדרות המורים שראשם מורם, יש להם גאווה מקצועית גבוהה, אהבה גדולה מאוד לילד ולמקצוע והזכות לקבל אדם שהוא פאר היצירה, לקבל אדם צעיר, ילד קטן, לגדל אותו, לחנך אותו, להקנות לו ידע ובעיקר ערכים ולחנך אותו להיות אדם בחברה ישראלית מתקדמת, אדם שאוהב את החברה בה הוא חי, שאוהב את המדינה בה הוא חי, שמוכן לעשות הכול למען החברה והמדינה שלנו, מדינת ישראל.
<יוסי וסרמן: זה הייעוד שלנו ואני מצפה מוועדת החינוך – ויש לי הזדמנות עת חבר הכנסת עמרם מצנע יושב ראש הוועדה – להביא לכך שממשלת ישראל תראה במקצוע ההוראה כייעוד, כמקצוע מועדף, כמקצוע שצריך להביא אליו את טובי הצעירים.
<יוסי וסרמן: אין להתפשר על איכות בהוראה.
<יוסי וסרמן: צריך להביא רק את טובי האנשים להיות המורים של הילדים שלנו ושל הנכדים שלנו.
<יוסי וסרמן: צריך להשקיע בהם.
<יוסי וסרמן: בחברה מערבית כמו שלנו צריך לעודד אותם ולתת להם את הסיבות הטובות לרצות להיות מחנכי המחנכים שלנו.
<יוסי וסרמן: אני שמח על הנתונים שנתנה חברתי סמנכ"לית משרד החינוך גילה נגר.
<יוסי וסרמן: הרבה יותר אנשים צעירים רוצים היום לעסוק בהוראה מתוך אידיאל, מתוך אהדה למקצוע, מתוך רצון לעסוק ולתת לאחרים, ללמד ולחנך.
<יוסי וסרמן: הדגש אצלי הוא על לחנך ולא רק ללמד כי ללמוד לומדים היום גם מהאינטרנט וגם מאמצעים אחרים.
<יוסי וסרמן: לחנך, המורה הוא שמחנך.
<יוסי וסרמן: אני לא יודע בדיוק מי יוזם היום הזה אבל אני מברך את כל מי שיוזם.
<יוסי וסרמן: לנו יש גם פרויקט משותף עם "ידיעות אחרונות" ומפעל הפיס שנקרא המורה של המדינה ומדי שנה אנחנו נותנים פרס לשישה מורים מצטיינים ביותר מכל הארץ.
<יוסי וסרמן: אני שומע ששר החינוך מכין עכשיו את שבוע המורה ואני מברך אותו על כל הפעילות והיוזמות שהוא כשר חינוך בראשית הדרך יוזם כמורה וכמנהל.
<יוסי וסרמן: אני חוזר ומברך את יושב ראש ועדת החינוך ואת ועדת החינוך.
<יוסי וסרמן: אני בטוח שבאיוש הזה של ועדת החינוך ועדת המורה יתוגבר בצורה משמעותית והמורים יקבלו מהמדינה הכרה כבעלי מקצוע מוביל במדינת ישראל.
<יוסי וסרמן: מדינת ישראל, על פי הנתונים שלה, זקוקה לכך.
<יוסי וסרמן: לא שאני כמזכ"ל הסתדרות המורים בא וממריץ, לא, אני בפירוש לא נמצא בראשיתה של דרך, אבל אני אומר כמחנך ותיק, כמי שחינך וניהל דורות של תלמידים, מדינת ישראל זקוקה לכך שהחינוך יעמוד במרכז החברה הישראלית מתוך הכרה של הממשלה בכך.
<יוסי וסרמן: אני מקווה שבעזרת יושב ראש ועדת החינוך שיוביל את זה יחד עם כולנו, נצליח להגיע לכך.
<יוסי וסרמן: אני מברך את כל חבריי המחנכים, הגננות, המורים, המנהלים, את כל עובדי ההוראה ותודה רבה לכל המורים והמורות שנמצאים כאן ולכל החברים שנמצאים כאן.
עמרם מצנע: הובא לידיעתי שנמצאת כאן עוד מורה שזכתה בתואר של המורה של המדינה ואני לא ידעתי על כך, יהודית לבקוביץ.
עמרם מצנע: רשומים אצלי שני שמות של מי שכנראה היו בין היזמים, רועי ציקורל ומיכאל שור.
עמרם מצנע: אחד מכם יאמר כמה מלים.
עמרם מצנע: שתף אותנו בבישול הרעיון.
<רועי ציקורל: אני רוצה לומר שאני מאוד מאוד מתרגש לראות ועדה מלאה באנשי חינוך, במורות, במורים, באנשים שבאו להגיד תודה למורים.
<רועי ציקורל: זה הדבר המדהים ביותר וזאת בדיוק המטרה של היום הזה.
<רועי ציקורל: היום הזה נולד מתוך רצון מאוד מאוד פשוט והוא לעצור יום אחד שנה ולהגיד תודה לאנשים שכל השנה עושים למען כולנו, מעצבים, בונים ומחנכים את דור העתיד של מדינת ישראל.
<רועי ציקורל: זאת הייתה המטרה שלנו.
<רועי ציקורל: הדבר הזה קיים בכל העולם והיה נראה לנו פשוט בלתי שאין את הדבר הזה במדינת ישראל.
<רועי ציקורל: לכן החלטנו שזה הזמן לנסות לעשות אותו וביחד עם צוות ענק של אנשים סופר מוכשרים והרבה מאוד ארגונים חינוכיים, תנועות, ערים, כל מי שרק אפשר, כולם נרתמו לטובת המיזם הזה, לטובת היום הזה, כי לכולם היה חשוב לבוא ולומר בצורה מאוד פשוטה: תודה, תודה לכם, תודה לכן, על העבודה הכול כך חשובה שאתם עושים ועבודה כל כך חשובה שאתן עושות.
<רועי ציקורל: אם אני יכול להגיד את הדבר שאותי לפחות הכי מרגש בכל הסיפור הזה - ואני חוזר עכשיו מבת ים שם קורים דברים מדהימים, ואני הגעתי היום מבית הספר התיכון שלי, לשם הלכתי להגיד תודה למורים שלי – זה שבאתר נתנו אפשרות לאנשים למלא טופס אם הם מתעניינים באפשרות להיות מורים.
<רועי ציקורל: עד היום מילאו את הטופס הזה יותר ממאתיים אנשים שבזכות יום המורה אומרים שגם הם רוצים להיות מורים, גם הם רוצים להצטרף לתוך המסלול הזה ולתוך העולם הזה של ההוראה.
<רועי ציקורל: אם בסוף היום הזה או בשנה הקרובה באמת יצטרפו עוד כמה עשרות של אנשים ובזכות הדבר הזה יעשו את השינוי הזה, אני חושב שכולנו הרווחנו ובגדול.
<רועי ציקורל: זאת בדיוק המטרה.
שמעון אוחיון: האמת שאחרי שרועי ציקורל וחברתו היו אצלי בחדר - הם פנו אלי ואני לא ידעתי ולא הכרתי – שוחחתי עם עמרם מצנע וכתבתי לו מכתב בעניין הזה.
שמעון אוחיון: כשאומרים לי שרוצים להוקיר את המורה, בלי להיכנס לסוגיות הפורמליות ולראות היכן נמצאת הסתדרות המורים ואיפה נמצא ארגון המורים, אמרתי שאם מדובר בהוקרה, כמובן צריך להצטרף לעניין הזה.
שמעון אוחיון: אני מקווה שרחל אררט שתיבדל לחיים ארוכים יושבת בחיפה ואולי צופה בנו.
שמעון אוחיון: כך גם משה חיים כהן מבאר שבע, מחנכי בבית הספר היסודי.
שמעון אוחיון: רחל אררט תרמה בוודאי לעיצוב אותו ילד מהמעברה שהיה צריך להשתלב בחברה החדשה ולהתמודד.
שמעון אוחיון: היא הקפידה אתנו אבל גם העניקה לנו.
שמעון אוחיון: אני זוכר את ההקפדה שלה, כל שבוע לבוא עם יומן קריאה, ספר בעברית.
שמעון אוחיון: כמובן אסור לדבר ערבית, אסור לדבר צרפתית, אבל הקפדה וחובה להיות בתנועת נוער.
שמעון אוחיון: אני זוכר אותה כדמות מקפידה שהשפיעה ועיצבה.
שמעון אוחיון: חבל לי שלא יכולתי להביא אותה לכאן לישיבה היום.
שמעון אוחיון: אני מצטרף לדברי כולם.
שמעון אוחיון: זה יום לומר תודה.
שמעון אוחיון: זה יום של הכרת הטוב.
שמעון אוחיון: הכרת הטוב למי שאמור להעשיר את ילדינו ולפתוח בפניהם עולם חדש של ידע ולתת להם כלים להבין, לנתח ולהתמודד עם שאלות שמציאות החיים מציבה.
שמעון אוחיון: הכרת הטוב, למי ששותף בעיצוב דמותם וזהותם של ילדינו.
שמעון אוחיון: הכרת הטוב, למי שנותן לנו תחושת ביטחון שילדינו נמצאים בידיים נאמנות ואחראיות.
שמעון אוחיון: הכרת הטוב, למי שעשוי להיות דמות מופת ומודל לחיקוי לדור ההולך וגדל ומתפתח.
שמעון אוחיון: הכרת הטוב, למי שמנחיל תורה ומקצועות ליבה עם ABCD גם אם שכרו לא מגיע ל-OECD.
שמעון אוחיון: הכרת הטוב, במיוחד לאותם מורים רבים המפעילים איפוק רב מול תלמידים חצופים והורים אלימים, וכבר קיימנו אתמול דיון בסוגיה הזאת.
שמעון אוחיון: הכרת הטוב, לאותם מורים המסוגלים להיות גם חבר לתלמיד ולתלמידה ובעיקר משען בעת מצוקה.
שמעון אוחיון: הנה לכם המורה כעולם ומלואו.
שמעון אוחיון: בימים אלה נדמה לי שכולנו ליווינו למנוחת עולמים את דב לאוטמן שדיבר על החינוך, על החשיבות כאדם שבא מן התעשייה, והוא היה איש ההשקעות שדיבר על ההשקעה בחינוך.
שמעון אוחיון: אין לך השקעה יותר מניבה פירות בכל המובנים – הכלכלי, הפיזי, החברתי – מאשר השקעה בחינוך.
שמעון אוחיון: לכן גם יזמתי את הצעת החוק של חוק עידוד מקצוע ההוראה, לעודד אותו כמו כל השקעה כפי שאנחנו עושים בתחום ההשקעות הכלכליות, בתחום מקצועות מסוימים, כאשר להם נותנים העדפה.
שמעון אוחיון: אם החברה תדע להוקיר ולהכיר שהשקעה בחינוך היא השקעה באמת הטובה והמניבה פירות, וכאשר מדובר בהשקעה בחינוך, כמעט כל המחקרים פותחים בהנחת יסוד אחת: אתה יכול לטפל בתוספת שעות לתגבור בתחום זה או בתחום אחר, אתה יכול לשפר בדידקטיקה כזאת או אחרת ובאמצעים טכנולוגיים, אתה יכול למנוע את הצפיפות בכיתות כדי לאפשר למורים לטפל בכל תלמיד ותלמיד.
שמעון אוחיון: כולם מסכימים שמעל כולם ההשקעה במורה היא הטובה ביותר ולכן ביום שהוא גם הכרת הטוב, נצא עם צפייה לעתיד כאשר אנחנו רוצים לראות את מקצוע ההוראה כמוביל במערכת החינוך והחברה במדינת ישראל.
עמרם מצנע: אני מבקש את המורה מוסא אבו כף.
<מוסא אבו כף: שלום.
<מוסא אבו כף: אני מורה בדואי שזכה השנה להיות מורה המדינה.
<מוסא אבו כף: באמת חוויה מדהימה.
<מוסא אבו כף: אני רוצה לברך את האנשים שעמלו ויצרו את המפעל הזה, את מזכ"ל הסתדרות המורים, יוסי וסרמן, וארגונים אחרים כמו אתר YNET, "ידיעות אחרונות" חברת אל על, מפעל הפיס וכל האנשים השותפים.
<מוסא אבו כף: זה דבר מדהים שהשפיע עלינו כי אנחנו המורים בשטח צריכים ליטוף ופרגון דבר שלא עולה כסף.
<מוסא אבו כף: כשהיינו אצל יושב ראש אל על, שקדי, במשרד שלו, הוא קיבל אותנו בשדה התעופה, והוא סיפר – וכולנו התרגשנו – שהוא התחיל ברעיון הזה.
<מוסא אבו כף: הוא היה מפקד חיל האוויר והפגיש את הטייסים עם המורות שלהם.
<מוסא אבו כף: מאוד התרגשנו למרות שלא היינו במעמד הזה אלא רק שמענו את הסיפור על כך.
<מוסא אבו כף: זה ממש מדהים.
<מוסא אבו כף: את החוויה הזאת לא אשכח בחיים.
<מוסא אבו כף: אתמול עברתי חוויה מדהימה.
<מוסא אבו כף: אני מלמד באזור שלי, בנגב, מורים למתמטיקה.
<מוסא אבו כף: אני להשתלמות ואני רואה ברשימה שיש לי 25 מורים אבל ברגע שאני מגיע, אני רואה חמישים מורים והחדר לא מספיק להכיל את כולם.
<מוסא אבו כף: כולם רוצים ללמוד אצל מורה המדינה.
<מוסא אבו כף: זאת התרגשות גדולה.
<מוסא אבו כף: התקווה שלי לא רק הסתדרות המורים, לא רק משרד החינוך, לא רק חיל האוויר ולא רק חברי הכנסת אלא התקווה שלי לראות עוד ארגונים במדינת ישראל שיבצעו את המפעל הזה.
<מוסא אבו כף: בפעם הבאה אנחנו רוצים לראות את השרים ואת ראש הממשלה.
<מוסא אבו כף: אני אומר תודה, תודה, תודה רבה.
<מוסא אבו כף: תודה לכם.
עמרם מצנע: דוקטור איליה מזין.
עמרם מצנע: המורה של המדינה.
<איליה מזין: שלום.
<איליה מזין: אני המורה לפיזיקה.
<איליה מזין: היה לי עונג לקבל מידיו של מפקד חיל האוויר דאז אליעזר שקדי תעודת הערכה כדמות חינוכית שהשפיעה.
<איליה מזין: זה באמת מאוד מרגש.
<איליה מזין: היה לי עונג לקבל תעודות דומות גם משני מפקדי חיל האוויר שבאו אחריו, אבל בכל זאת התעודה הראשונה משקדי הייתה מאוד חשובה.
<איליה מזין: אני לא רוצה להרבות במלים.
<איליה מזין: אני חושב שאנשים אומרים שחשוב שיהיה יום דווקא למורה מכיוון שסביר להניח שמורה הוא מי שהשפיע עליהם.
<איליה מזין: אני רוצה להקריא כמה שורות ממייל שקיבלתי לפני מספר ימים מתלמיד שלי.
<איליה מזין: "חשבתי בימים האחרונים על כיצד השפעת עלי וכיצד השפיעו עלי מחנכים אחרים.
<איליה מזין: אני חושב שהדבר המשמעותי ביותר שלקחתי ממך במישור הפרקטי הוא האופן שבו אני מוביל אנשים וסוחף אותם אחרי על ידי אמונה עיוורת בפוטנציאל שלהם.
<איליה מזין: קביעה נחרצת: אתה יכול.
<איליה מזין: שידור מסר של אמון מהול בציפייה.
<איליה מזין: אפקט פיגמליון שעוד לא אכזב אותי ובכל פעם מחדש.
<איליה מזין: אני לא זוכר אם דיברנו על כך, אך אני רואה בעצמי מחנך לעתיד וסבור שזאת עבודת קודש שאינה נופלת מעיסוק ברפואה בו אני שקוע בימים אלה.
<איליה מזין: בחרתי שלא לצלם סרטון משום שאינני אוהב להיראות ולהצטלם בפרט בפני פורום שאינני מכיר.
<איליה מזין: זה פשוט לא אני ואני בטוח שתכבד זאת.
<איליה מזין: אני מאחל לך המשך השפעה והרצאה מוצלחת שלא תפסיק ללמוד לעולם".
<איליה מזין: אני רוצה להסביר מהיכן זה בא.
<איליה מזין: ביקשו ממני מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב לתת הרצאה על גורמי ההשפעה של עובד חינוך על דור העתיד.
<איליה מזין: אמרתי לעצמי, אני אעמוד בפני הקהל ואומר אני ואני ואני?
<איליה מזין: לא נראה לי.
<איליה מזין: אז התקשרתי לחמישים תלמידים שלי ואמרתי שהם יכולים לנצל סוף סוף את הסמרטפון לדבר טוב, תציגו את עצמכם מקסימום בשתי דקות ותגידו לטוב ולרע ואני מבטיח לא לעשות כל עריכה, תאמרו איך אני, אם בכלל, השפעתי עליכם.
<איליה מזין: זה המייל שקיבלתי בתשובה.
<איליה מזין: היה לי מאוד קשה לעבור דרך ביטחון הכנסת ולהעביר לכאן את הדבר הזה.
<איליה מזין: הוקרה יותר מזו, לא ראיתי בחיי.
<איליה מזין: אני חושב שזאת פעם ראשונה בחיים שבכיתי באמת.
<איליה מזין: כאן כתוב: "איליה, יש אנשים שלא עושים כלום, יש אנשים שעושים יותר מדי, יש אנשים שעושים רק טעויות ויש אנשים שעושים מה שצריך, כמו שצריך, כמוך.
<איליה מזין: תודה על הכול.
<איליה מזין: לי".
עמרם מצנע: ריגשת את כולנו.
עמרם מצנע: יהודית לבקוביץ, בבקשה.
<יהודית לבקוביץ: אני רוצה להתחיל כילדה בת חמש שהייתה בפנימיית ילדים בעיר כפר סבא עד גיל 12.
<יהודית לבקוביץ: המדריכים באותה תקופה עת היינו ילדים מסכנים, מקרים סוציאליים, ממש היוו לי את הדוגמה של תשומת לב, חמימות, קריאת הספר בלילה לפני שהולכים לישון והרגישות הגדולה.
<יהודית לבקוביץ: יחד עם זאת מכאן אני סגרתי מעגל להיבחר למורה של המדינה בעיר כפר סבא.
<יהודית לבקוביץ: התרגשות מאוד מאוד גדולה הייתה לי כי את התלמידים שלי אני מלמדת זקיפות קומה, חיוך, רגישות לסביבה, נתינה ופתחתי אותם להתנדבות.
<יהודית לבקוביץ: אני מייצגת את חטיבת בר-לב, את המנהל אסף נפתלי והצוות הנפלא, את המפקחות למדעים שממש ליוו אותי לאורך כל הדרך.
<יהודית לבקוביץ: אחד הדברים לפעילות הנהדרת - וגם חבר הכנסת מצנע היה אצלי והיה עד לפעילות המיוחדת - הוא שתלמידים מתנדבים עם הרגישות שלהם עושים פרויקט מאוד מיוחד עם משפחות שכולות, מגשימים את החלום של אותם נופלים, נפגשים עם המשפחות, שומעים את הסיפור וממשיכים את החלום.
<יהודית לבקוביץ: זאת אחת הדוגמאות לרגישות, של נתינה, של התנדבות עם שילוב המדע, הסקרנות וההבנה.
<יהודית לבקוביץ: לכל התלמידים שלי אני אומרת: אתם המדענים של העתיד, מי שזה לא יהיה.
<יהודית לבקוביץ: גם אם אני אפגוש את התלמיד עם היכולת הפחות נמוכה אבל זה שיש לו רצון לתרום לקהילה, לתרום למדינה, אני אפגוש אותו במסגרות אחרות, העיקר זקיפות קומה, חיוך ולבטוח בעצמו.
<יהודית לבקוביץ: אני ממש מתרגשת כי נכנסתי לדלת הפתוחה הזאת ואני מודה לכולם על ההזדמנות הנפלאה שניתנה לי.
עמרם מצנע: באמת הייתי באירוע מדהים של תלמידים בכפר סבא שעושים מחקר, ליווי וכתיבה על מפקדים וחיילים שנפלו במלחמות ישראל.
עמרם מצנע: באמת יוצא מן הכלל.
עמרם מצנע: המורה של המדינה שלי, שאני הבאתי אותה היום אתי, היא אשתי עליזה שהייתה מורה לתנ"ך ותורה שבעל-פה לאורך הרבה מאוד שנים.
עמרם מצנע: את רוצה להגיד משהו?
<עליזה מצנע: לא.
דב חנין: תודה רבה ידידי יושב ראש הוועדה.
דב חנין: אני חושב שזה אירוע מיוחד וחשוב.
דב חנין: אני מביע הערכה ליוזמים.
דב חנין: מכל מוריי אני ניסיתי להשכיל ואני אזכיר בקצרה ארבעה מורים שמכל אחד מהם אני רוצה לקחת איזשהו לקח.
דב חנין: המורה הראשונה, המחנכת שלי בכיתות ג' ו-ד', חיה דקל, ידעה כנראה להבין שגם אם נתקלים בילד שהוא מאוד שוב ומאוד הרפתקן, מרדן, ספקן וכל דבר לא נראה לו ולא מקובל עליו וכדומה, שזה לא מקרה אבוד ואפשר בכל זאת להתייחס לזה ברוח אחרת ולראות בזה גם צדדים אחרים.
דב חנין: אני יודע שזה לא פשוט בבית ספר להתייחס לשובבים, למרדנים, להרפתקנים , לכאלה שתמיד יש להם שאלות ותמיד הכול לא מוצא חן בעיניהם, אבל אני חושב שזה דבר נורא חשוב ונורא יקר ואני מאוד מעריך את זה.
דב חנין: אני חושב שרק זכותה אני בכלל שרדתי במערכת החינוך.
דב חנין: המחנכת שלי בכיתות ז' ו-ח', שרה אחיה, הייתה הבן אדם הכי רחוק ממני אידיאולוגית שאפשר להעלות על הדעת.
דב חנין: היא הייתה אשת לוחמי חירות ישראל, הארגון הצבאי הלאומי.
רות קלדרון: באיזה בית ספר למדת?
דב חנין: בית חינוך על שם טשרניחובסקי בתל אביב.
דב חנין: בית הספר הזה, אגב, היה בית ספר מפא"יניקי לחלוטין אבל הייתה שם מורה אחת רביזיוניסטית שלא חששה ללמד אותי ועד היום אני יודע בעל פה לפחות שלושים שירי ז'בוטינסקי.
דב חנין: אני יכול להביס כאן בכנסת את כל חברי הכנסת של הליכוד.
דב חנין: היא הייתה אישה מאוד מרשימה, מאוד ערכית, היא הייתה מחנכת שהתווכחתי אתה המון בפוליטיקה אבל מאוד מאוד למדתי להעריך את היושר שלה, את ההגינות שלה ואת עולם הערכים הפנימי שהיא הקרינה בעוצמה רבה.
דב חנין: אני חושב שכל מי שלמד וחונך אצל שרה, זוכר אותה עד היום כדמות מופת חינוכית.
דב חנין: מנהל בית הספר שלי, תיכון עירוני ה', דוקטור משה לנדא זיכרונו לברכה.
דב חנין: אני זוכר אותו מאוד מאוד לטובה כי בימים של, נקרא לזה, קונצנזוס לאומני מאוד דורסני הוא ידע לתת מקום ולתת מרחב לתלמיד שחשב אחרת ולא היה שותף למה שכולם חשבו שצריך אז לומר.
דב חנין: אני חושב שזה דבר שמאוד מאוד ראוי להערכה.
דב חנין: אפרופו מורים לפיזיקה, כמובן המורה האגדי שלי למתמטיקה ופיזיקה, מריו ליביו, שלימד אותי להסתכל – תמיד אהבתי מתמטיקה – גם על המתמטיקה וגם על הפיזיקה מחוץ לקופסא.
דב חנין: החלק המשמח והמצער שמריו ליביו עצמו יצא מחוץ לקופסה והוא פרופסור מוביל בעולם לאסטרו-פיזיקה.
דב חנין: אולי זה טוב למריו, אבל אני לא בטוח שזה טוב למערכת החינוך.
דב חנין: אני רוצה לומר שאני חושב שבכלי כל אחד מהמורים האלה הייתי אדם אחר.
דב חנין: אני מאוד מאוד מעריך את תרומתם, את הליווי שלהם, את הדברים המדהימים והיפים שהם חשפו אותי אליהם, את הסבלנות שלהם ואת ההוקרה שלהם.
דב חנין: הנכס הגדול ביותר של מערכת החינוך הוא המורים.
דב חנין: אני באתי לכאן לא רק כדי להודות אלא כדי להביע בפני כולכם את התחושה שאנחנו כמדינה לא נותנים למורים בישראל את מה שמגיע להם.
דב חנין: יותר מדי מורים בישראל הם עדיין מורי קבלן והתופעה הזאת הולכת ומתרחבת במקום להצטמצם.
דב חנין: במקום שכמו שנאמר, ובצדק, נתייחס אל כל מורה כאל יהלום שבכתר, ניתן לו את הכבוד ואת כל ההערכה, מדברים על מערכת החינוך בפינלנד שהיא באמת נפלאה אבל תראו את היחס למורים שם.
דב חנין: שם אנשים נאבקים על הזכות להיות מורה בבית הספר כי זה גם כבוד, גם מעמד, גם תנאים.
דב חנין: יש לנו הרבה במה להתגאות אבל לא פחות חשוב, יש לנו הרבה למה לשאוף ויש לנו הרבה מה לתקן.
דב חנין: בהצלחה ותודה לכולכם.
עמרם מצנע: גילי רומן, חבר הנהגת תנועת המורים.
<גילי רומן: צהרים טובים.
<גילי רומן: אני גילי, אני מורה להיסטוריה ולאזרחות.
<גילי רומן: חלק מהדוגמה האישית שלי בהיותי מורה לאזרחות הוא גם להגיע לכאן, גם כחבר הנהגת תנועת המורים החדשה.
<גילי רומן: אנחנו לא ארגון יציג.
<גילי רומן: אנחנו תנועה חברתית שבאה לקדם את המורים, את השפעתם ולהשמיע את קולם.
<גילי רומן: זה הכיוון בו אני רוצה לדבר עכשיו.
<גילי רומן: אני חושב שהדיון היום הוא מקסים ומרגיז כאחד, ואני אסביר למה אני חושב כך.
<גילי רומן: כולנו יכולים להבין למה הוא מקסים, למה הוא מרגש והלוואי שגם אני אשב במקום בו יושבות שתי המורות הנכבדות האלה והמורים שדיברו כאן שהם מורים למופת.
<גילי רומן: אבל הוא מרגיז אותי בגלל הדיסוננס.
<גילי רומן: אני מתנצל בפני מוסא שבוודאי יש ללמוד ממנו הרבה אבל אני לא מעוניין שילטפו אותי, אני לא חיית מחמד, אני איש מקצוע ואני חושב שהדיון הזה הוא ייחודי מדי.
<גילי רומן: נתעלם מהעובדה שמתנהל ב-11:00 בבוקר, עת מורים רבים רצו להגיע אליו אבל לא יכלו.
<גילי רומן: אני כבר שנים מלווה את דיוני הוועדה הזאת, בין אם בקשר עם יושבי הראש, בין אם בנוכחות בדיונים ובין אם בצפייה בהם, ועוד לא הייתי בדיון שדיברו בו כל כך הרבה מורים.