GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עאדל בדיר: שכל ילד – אני בטוח שמפקדי ואנשי המפתח בממסד הישראלי היום; בזמנו, או שעוד לא נולדו ב-1956 או שהיו ילדים קטנים.
<עאדל בדיר: אם הטבח נלמד ושונן בבתי הספר היהודיים, היו מקבלים; חבר הכנסת שהתרגז כשחברי הכנסת שלנו דיברו על הטבח, ותיאר את זה כאילו הקצנה של השיח – היה מקבל את זה בהבנה.
<עאדל בדיר: זו המציאות.
<עאדל בדיר: אי אפשר להתווכח עם המציאות.
<עאדל בדיר: צריכים להיות פנינו לעתיד.
<עאדל בדיר: ואני אומר: אנחנו, תושבי כפר קאסם, פנינו לעתיד, כדי להתפייס.
<עאדל בדיר: באמת צריך להתייחס לחברה הערבית.
<עאדל בדיר: לא רק להתייחס לחברה הערבית כאילו אנחנו רוצים לתת להם שוויון.
<עאדל בדיר: הגיע הזמן אפילו את המושג של שוויון להעלים אותו מהשיח שלנו.
<עאדל בדיר: למה צריך לדבר כל הזמן על שוויון?
<עאדל בדיר: כשיש אפליה מדברים על שוויון.
<עאדל בדיר: אם לא הייתה אפליה נגד החברה הערבית, לא היינו צריכים לדבר בכלל על שוויון.
<עאדל בדיר: המושג שוויון לא עולה בשיח בין ציבור האשכנזים, בינו לבין עצמו.
<עאדל בדיר: הוא עולה בין עדות המזרח לבין הציבור האשכנזי.
<עאדל בדיר: המשפט שוויון, מתי נגיע?
<עאדל בדיר: אני אגיד לכם: כשהמילה שוויון לא תעלה עוד לדיון בינינו לבין, בין החברה הערבית לממסד, אנחנו נגיע לשלב של פיוס.
<עאדל בדיר: צריך להקים ועדת חקירה ממלכתית.
<עאדל בדיר: למה לא הוקמה עד היום ועדה חקירה ממלכתית שתבדוק את נסיבות מה שקרה בטבח בכפר קאסם ב-1956?
<עאדל בדיר: לא כדי להעניש את האנשים – כבר מה שהיה היה.
<עאדל בדיר: כדי שמקרה כזה - - -
עמרם מצנע: נדמה לי שהעובדות כולן ידועות על בוריין.
שמעון אוחיון: - - - שבית המשפט אמר את זה.
יפעת קריב: אני רוצה ככה באמת, ראש עיריית כפר קאסם, באמת אני שמחה להמשיך אחריך את הדברים, ואני שמחה על מה ששינית בסוף ואמרת על הפיוס, כי לשם פנינו.
יפעת קריב: אתה לא מכיר אותי אולי, אבל אני מייצגת את סיעת יש עתיד, חלק מהקואליציה, ומבחינתי האמירה היא אמירה מאוד-מאוד ברורה, ובהסכמה עם יושב ראש הוועדה שזה צריך להיכנס לתוך תכנית הלימודים.
יפעת קריב: עשיתי אתמול גוגל, וגם נכנסתי, ושאלתי, ובדקתי, וזה כבר היה בתכנית הלימודים.
יפעת קריב: גם חברת הכנסת זהבה גלאון אמרה, זה היה בתכנית הלימודים, וזה יצא החוצה.
אברהים צרצור: למה הופסק?
אברהים צרצור: כן?
יפעת קריב: הלוא זה כבר היה, וזה יצא, וזה היה, וזה יצא.
יפעת קריב: זה מראה על השיח הישראלי הכול כך טעון ומורכב סביב הסוגיה הזאת.
יפעת קריב: ואני חושבת שעכשיו חייבים לפעול להחזיר את זה חזרה.
יפעת קריב: יש לנו כאן חלון הזדמנויות.
יפעת קריב: עברו 57 שנים ועדיין זה לא נמצא שם.
יפעת קריב: וכשאני מדברת על תכנית הלימודים, מבחינתי זה בא בשני היבטים של האזרחות: פעם אחת, כמובן, בהיבט של כל מה שקרה, וחבר הכנסת אברהים צרצור תיאר את זה בצורה מאוד כואבת וחריפה.
יפעת קריב: אבל פעם שנייה, גם הנושא של הפקודה הבלתי חוקית בעליל שדגל שחור ניצב מעליה.
יפעת קריב: אנחנו עדיין ניצבים יום-יום, החיילים שלנו והאזרחים, בסוגיות של הפקודות הללו ואיך לבצע, ומה יהיה.
יפעת קריב: זה לא משהו שהוא מופרך מהמציאות העתידית של המדינה.
יפעת קריב: משהו שצריך להתמודד איתו.
יפעת קריב: ואני חושבת שדווקא תיכוניסטים ודווקא תלמידים בשיעורי אזרחות צריכים לדון בסוגיה הזאת, כי זו סוגיה שמדברת מתוך העבר על ההווה, וגם כנראה על העתיד.
יפעת קריב: לא משנה כמה זה כואב ולא משנה כמה זה.
יפעת קריב: זאת אומרת, מה שהיה כל כך כואב.
יפעת קריב: אין ספק בכלל שזה חייב להיות חלק מהעתיד שלנו.
יפעת קריב: זה מאוד-מאוד ברור לי.
יפעת קריב: דבר נוסף שאני רוצה לומר: למדתי היום במה שהיה בתיכון "הדרים".
יפעת קריב: אני מהוד השרון, תיכון "הדרים" מעבר לביתי.
יפעת קריב: אני לוקחת על עצמי כבר השבוע לוודא בהוד השרון מה קרה ולמה זה הופסק.
יפעת קריב: אני חושבת שהשיח בין הוד השרון לבין כפר קאסם הוא שיח בריא וחשוב.
יפעת קריב: וגם אתה כמובן מכיר את ראש העיר שלנו, את ראש העירייה המצוין.
יפעת קריב: אני חושבת שצריך לבדוק למה זה הופסק, למה וספקו דברים כל כך משמעותיים וטובים שהיו.
יפעת קריב: ולחזור לוועדה, ולדווח, ולראות שזה - - -
עמרם מצנע: כמו כל דבר, הייתה בטח איזו מורה שהייתה משוגעת לדבר.
יפעת קריב: אז אני לוקחת על עצמי כחברת כנסת בעיר הזאת לחזור להוד השרון ולבדוק איך היוזמה הזאת יכולה להמשיך ולהתקיים קדימה, כמה שיותר מהר.
אברהים צרצור: כיוזמות פרטיות ואישיות.
אברהים צרצור: כן, גם הצעה.
יפעת קריב: והבקשה האחרונה שלי אליך, היושב ראש, כמו כמעט בכל דיון שאני משתתפת בו, זה שנהיה שוב אופרטיביים.
יפעת קריב: שאם אנחנו לוקחים על עצמנו החלטה אז - - -
עמרם מצנע: אני מבקש ממך לעזור לי ולשכנע את חבר סיעתך, הרב שי פירון.
יפעת קריב: אמרת לי.
עמרם מצנע: הוא יש לו את כל הסמכות לקבוע.
עמרם מצנע: אני כמובן אדבר איתו.
עמרם מצנע: אבל הנה לך.
יפעת קריב: אמרתי - - -.
יפעת קריב: - - - בעיניי זה פשוט מתבקש, שזו מציאות אמיתית וכואבת שחייבים להתמודד איתה.
יפעת קריב: ואני מתנצלת שאני צריכה לצאת.
עמרם מצנע: אני רוצה לבקש מהגברת אלירז קראוס, שהיא מנהלת אגף חברה ורוח ממשרד החינוך, לומר כמה מילים.
עמרם מצנע: בעצם, כל נושא לימודי האזרחות, החינוך בנושאים האלה במערכת החינוך תחת שרביטך.
<אלירז קראוס: לא לבד.
<אלירז קראוס: אני גם משמשת כממלאת מקום מפמ"ר אזרחות, ואני נמצאת פה בשני הכובעים.
<אלירז קראוס: קודם כל, אני חושבת שהחוב ללמד על הרצח בכפר קאסם היא חובה שחוצה את כל המגזרים.
<אלירז קראוס: מבחינה אנושית ומבחינה אזרחית אין על זה ויכוח.
<אלירז קראוס: צריך ללמד על הרצח בכפר קאסם.
<אלירז קראוס: זה נמצא בתכנית הלימודים באזרחות, ובכל ספרי הלימוד באזרחות, בתוך הפרק של שלטון החוק, תחת פקודה בלתי חוקית בעליל.
<אלירז קראוס: בעיניי, ללמד על הרצח בכפר קאסם זה חלק מעיסוק על החובה לשמור על אנושיות ומוסר, כמו שעשו בכפרים האחרים ונכשלו בצורה כל כך מחפירה בכפר קאסם.
<אלירז קראוס: עוד ערך שאני חושבת שאתה דיברת עליו זה חינוך לחשיבה אוטונומית ומצפן אנושי גם במצבי קיצון, ולכן זה נמצא שם בתכנית, ונמצא גם בחומר שמחייב היבחנות בתוך הבגרויות.
<אלירז קראוס: פסק הדין, הקטע בפסק הדין שיושב ראש הוועדה הקריא בהתחלה נמצא בתוך ספרי הלימוד.
<אלירז קראוס: בספר הלימוד הנוכחי יש גם קול קורא של האגודה לזכויות האזרח, אחר כך, שאולי היה גם כחלק מהלקח בכפר קאסם.
<אלירז קראוס: בקול קורא הזה לא מוזכר הרצח בכפר קאסם, אבל מתוארים מצבים של כוחות ישראל בשטחים – מתי יש מצבים של שימוש בכוח, ואיזה פקודות אסור למלא.
<אלירז קראוס: וזה נמצא בתוך ספר הלימוד.
<אלירז קראוס: כי אנחנו באמת חושבים שזה צריך להיות ונכון שיהיה, ויטופל בכל הכיתות במערכת החינוך בארץ, בכל המגזרים.
<אלירז קראוס: אני מאוד מקבלת את הדברים של ראש העיר, שאולי בצד זה נכון לחנך את האזרחים הערבים והיהודים כאחד, עדיין, על השוויון וקדושת החיים.
<אלירז קראוס: ולהזכיר את הדוגמאות החיוביות שיש לחיים משותפים כדי שיהיה לנו – חברת הכנסת יפעת קריב יצאה, אבל שנלמד את זה, ואסור להפסיק ללמד על הרצח בכפר קאסם.
<אלירז קראוס: אבל צריך להמשיך לדבר על החיים המשותפים, ואיך נגיע לפיוס הזה שאתה מדבר עליו.
<אלירז קראוס: ושאירועים כאלה אסור להם שיישנו.
<אלירז קראוס: וזה לא קשור בכלל לא למצב ביטחוני כזה ולא למצב ביטחוני אחר, אלא למה זו אנושיות ומה זה ערכים מוסריים של בני אדם באשר הם, ובטח של התלמידים שלנו.
<אלירז קראוס: כך שבעצם הנושא נמצא.
<אלירז קראוס: אפשר אולי לקחת מסר מהדיון הזה – לחדד, לוודא, להבהיר, אבל אנחנו לגמרי שותפים.
<אלירז קראוס: ולשבת פה ולהקשיב לדיון אולי חידד עוד יותר את הצד האנושי, לא רק ההצהרתי, אבל האנושי, והערך האנושי שיש ליחסים בין האזרחים בארץ הזאת, שזה חלק שהיה בעבר, ושצריך ללמד אותו כדי שהוא לא יהיה בעתיד.
<אלירז קראוס: עכשיו, במובן הזה אנחנו לוקחים על עצמנו, באמת כחלק מהאחריות שלנו והחובה שלנו להמשיך ולהדגיש את הדבר הזה וללמד אותו.
עיסאווי פריג': אני לא רוצה להרחיב, אני רק אתייחס בכמה משפטים.
עיסאווי פריג': ראשית כל, ליושב ראש הוועדה: אני מצטרף לכל החברים.
עיסאווי פריג': אני אישית הופתעתי לטובה בהחלטה שלך לקיים את הדיון.
עמרם מצנע: אני רואה שחשבת עליי פעם רעות.
עיסאווי פריג': תראה, תהיה לך את התעוזה לעמוד כחבר קואליציה ולהגיד: אני מקיים את הדיון.
עיסאווי פריג': זה ראוי לציון.
עיסאווי פריג': שנית, לסופר רוביק רוזנטל, שאני חייב להגיד: ספרך הכי הרבה שהאיר את עיניי לאמת שם.
עיסאווי פריג': לקרוא את זה בשפה העברית זה נותן אור אחר מהמציאות ומהסיפורים שגדלנו עליהם.
עיסאווי פריג': כי הספר תיאר את המציאות מאוד-מאוד דומה למה ששמעתי מסבא ולמה ששמעתי מהדוד.
עיסאווי פריג': אז תבורך על מה שעשית, ושירבו כמוך שישקפו את המציאות.
אברהים צרצור: שתמשיך.
עיסאווי פריג': אני אגיד על מה שמדאיג אותי, כבוד היושב ראש והחברים, ואמר את זה הסופר רוביק רוזנטל: מדאיגה אותי התורה שבעל פה.
עיסאווי פריג': אני אומר לכם הכי דוגרי.
עיסאווי פריג': זה מה שמדאיג אותי.
עיסאווי פריג': התורה שבעל פה שאומרת: מה שלא הצלחנו לעשות ב-1948, ננסה ב-1956.
עיסאווי פריג': ואמר את זה באחד הראיונות מולי, מר דני דיין, בערוץ הכנסת: צריך לגרום לפלסטינים שתהיה להם תחושת הייאוש, שילכו לאלימות וטרור, כהגדרתו, בכדי להשלים את המלאכה שלא הצלחנו קודם.
עיסאווי פריג': אני אומר את זה בגדול, וזאת התורה בעל פה שנמצאת בתודעה של הימין הקיצוני והימין הישראלי שמאוד מדאיגה אותי.
עיסאווי פריג': ולשם אני חותר.
עיסאווי פריג': אחרי 1956 הדור הזה שבא והדור שחי את הטבח ואת כל האווירה, והייתי שומע את זה במשפחה לגבי התפתחות כלכלית.
עיסאווי פריג': בשיח ביני לבין אבא אני מאיץ בו, יש לו כסף: שים בבנק, תשקיע, תקנה.
עיסאווי פריג': אומר לי: אבא, למי אני אקנה?
עיסאווי פריג': צריך זהב.
עיסאווי פריג': אנחנו לא יודעים מתי אנחנו נלך מכאן.
עיסאווי פריג': התחושה הזו קיימת אצל הדור של הטבח.
עיסאווי פריג': הדור שלנו מתחיל לאט-לאט להשתלב, אבל בתוך תוכו יש פינה שמפחידה אותו לגבי קיומו כאן.
עיסאווי פריג': וזה השיח שאני רוצה שנעלה אותו בדיונים וגם בינינו כחברה.
עיסאווי פריג': הנושא האחרון, חברים: אהוד ברק, לפני שרצה להיות ראש ממשלה, לפני כ-20 שנה נדמה לי, פנה לעדות המזרח: אני רוצה להיות ראש הממשלה.
עיסאווי פריג': יועצים, חושב.
עיסאווי פריג': פנה אליהם וביקש סליחה על קליטתם במעברות.
עיסאווי פריג': אתם זוכרים את התקופה הזו?
עיסאווי פריג': אני זוכר את זה טוב.
עיסאווי פריג': פנה וביקש סליחה על קליטתם של הערבים-היהודים במעברות, היהודים המזרחיים.
עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, אני כאזרח מדינת ישראל, מדינת ישראל שמשמר הגבול פעל והוא כפוף אליה; נגרם, נפל דבר מה.
עיסאווי פריג': האם לא מן הראוי ולא הגיע הזמן שהמדינה תפנה ל-20% מהאוכלוסייה הערבית, אזרחי המדינה הערבים, שרוצים להיות חלק מההוויה ומהעתיד, ולהגיד להם: חברים, טעינו כלפיכם?
עיסאווי פריג': איפה המנהיגות שמסוגלת לקום יום אחד ולהגיד את זה: חברים, טעינו כלפיכם?
עיסאווי פריג': מה יקרה?
עיסאווי פריג': איפה המנהיגות?
עיסאווי פריג': האם לא זכותם של תושבי כפר קאסם והמיעוט הערבי - - -
שמעון אוחיון: אתה חושב שאהוד ברק, מישהו האמין לו?
שמעון אוחיון: אתה מסתפק - - -
עיסאווי פריג': אבל עובדה שעשה אותו ראש ממשלה.
שמעון אוחיון: אתה מסתפק?
עיסאווי פריג': עשה אותו ראש ממשלה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת עיסאווי פריג', משפט אחרון.
עיסאווי פריג': משפט אחרון: אני רואה את המינימום שבמינימום, שהגיע הזמן שיהיה מוזאון לאומי, וזה חלק מהמורשת, חלק מההיסטוריה, שראש העיר, להתחיל תהליך בהקמת מוזאון לאומי לכל האירועים ולכל ההיסטוריה, שכולם ילמדו על זה בצורה מאוד קרובה, ומקרוב.
עיסאווי פריג': ובשלב זה אני אסתפק, כבוד היושב ראש.
שמעון אוחיון: קודם כל, גם אני מצטרף כמובן לכאב ולצער.
שמעון אוחיון: ובוודאי סוגיה זאת צריכה באמת לבוא לידי התייחסות, ואני שמח שגם צה"ל, במיוחד אני גאה בכך שצה"ל נותן לזה מקום חשוב, וגם את זה צריך לציין.
שמעון אוחיון: אין לי ספק שהדברים הללו צריכים להילמד.
שמעון אוחיון: אבל אני רוצה דווקא להצטרף לחבר שלי.
שמעון אוחיון: הלוא מה המטרה?
שמעון אוחיון: המטרה היא שנפיק לקחים, וכך גם הוגדר.
שמעון אוחיון: מה ימנע אירוע כזה?
שמעון אוחיון: אני לא רוצה לתת עכשיו הרצאה, אבל אני מפנה אתכם לפרופסור דניאל בר-טל – איך קורים מקרים של שעיר לעזאזל?
שמעון אוחיון: איך קורה מקרה כמו רצח כזה?
שמעון אוחיון: הוא מתחיל מסטראוטיפ, מתקדם לדעה קדומה, מדעה קדומה לדה-לגיטימציה, מדה-לגיטימציה לאפליה ואז.
שמעון אוחיון: ואז קורה מה שקורה.
שמעון אוחיון: זה לא נולד ככה סתם.
שמעון אוחיון: אם אנחנו לא נילחם באותן תופעות של הסתה ודה-לגיטימציה משני הצדדים.
שמעון אוחיון: אני מאוד-מאוד מרגיש לא נוח מן הדיון הזה.
שמעון אוחיון: במיוחד חבל שחברת הכנסת זהבה גלאון לא נמצאת כאן, וניסתה להאשים ולהגיד.
שמעון אוחיון: עד 1977 יכלו להכניס את זה לתוך תכנית מערכת החיוך.
שמעון אוחיון: מי מנע 21 שנים מלהכניס את זה?
שמעון אוחיון: מה הצביעות הזאת?
שמעון אוחיון: באיזו מידה אתה רוצה ממני, חבר הכנסת עיסאווי פריג', שאני באמת אקח את זה ברצינות ובתמימות, ולא אומר שבזה תמיד יש כל מיני שיקולים פוליטיים.
שמעון אוחיון: הלוא מי שרוצה באמת לדאוג שנוכל לחיות בשלום יחד, צריך ליצור אווירה של אמון.
שמעון אוחיון: אמון – לא לנסות ולעשות את זה מבחינה פוליטית.
שמעון אוחיון: אתה יודע מה?
שמעון אוחיון: אני בתור ילד גדלתי במדינה הזאת וצמחתי באווירה כזאת, כשאמרו לי כשתראה ערבי תגיד לו, הביטוי שתגיד זה רוח מן הון.
שמעון אוחיון: על זה גדלתי.
שמעון אוחיון: על מה אתה מדבר?
שמעון אוחיון: אני חושב שצריך לשבח דווקא בתקופת - - - – שוב, אני לא רוצה כל כך להיכנס – הנה, דווקא בתקופה מ-1977 ואילך, יש מצב שהכול פתוח, הכול שקוף.
שמעון אוחיון: חיילים באים, מלווים על ידי ואומרים: כל אחד צריך עורך-דין כדי שהוא יתקדם ויישא את הנשק.
שמעון אוחיון: טוהר הנשק נשמר בצורה כזאת שאף אחד לא חלם עליו.
שמעון אוחיון: הבעיה היא לא בצה"ל, הבעיה היא באמת באווירה החינוכית, ובראש וראשונה ההנהגה הפוליטית, שהיא צריכה לתת דוגמה, צריכה לתת דוגמה; להימנע מכל מיני דברי השמצות וטיפוח של דעות קדומות.
שמעון אוחיון: אם לא נכיר אחד את השני – אותה העמותה שנקראת תעיוש.
שמעון אוחיון: תעיוש זה באמת לחיות ביחד.
שמעון אוחיון: לחיות ביחד, להכיר אחד את השני, להעריך אחד את השני, אבל למנוע את ההסתה, למנוע את ההסתה - - -, והנה מה שימנע את זה: זה לא הסיפור שאתה תלמד , וכל חוקר, וכל מי שיודע.
שמעון אוחיון: כל הסיפורים.
שמעון אוחיון: אני 12-11 שנים עסקתי בסדנאות במסגרת של דעות קדומות, כולל מפגש עם סטודנטים ערבים מאל-קוץ.
שמעון אוחיון: אבל כשהאינתיפאדה פרצה, שום דבר לא יעמוד כנגד.
שמעון אוחיון: שום דבר לא יעמוד.
שמעון אוחיון: כשיש מלחמה ברקע, כשיש הסתה ברקע, אתה יכול לדבר ולהביא חומרים כמה שאתה רוצה.
שמעון אוחיון: זה לא עוזר.
שמעון אוחיון: ואם אנחנו לא נהיה פה דוגמה לריסון, אז היושב ראש עמרם מצנע פתח וקיים דיון למרות ההחלטה במליאה.
שמעון אוחיון: גם התעוזה הזאת מראה לי גם על חוסנה של החברה שלנו.
שמעון אוחיון: שהיא יכולה גם להכיל בצורה יפה ומכובדת גם תופעה כזאת.
שמעון אוחיון: ואני גאה בכך שדיון כזה מתקיים בחברה שלנו, ואנחנו צריכים לקחת את זה.
שמעון אוחיון: גם ההיסטוריה היהודית.
שמעון אוחיון: תיקח את ספר שופטים: מעשה פילגש בגבעה – אני לא - - -
עמרם מצנע: כן, חבר הכנסת שמעון אוחיון, אבל תעצור בספר שופטים כדי לא - - -
שמעון אוחיון: אני אומר, אני רק רוצה לומר: אנחנו נושאים איתנו בוודאי חוויות כואבות, חוויות קשות, שצריכים באמת ללמד אותן.
שמעון אוחיון: אבל בואו נהיה גם אנחנו, הפוליטיקאים, דוגמה ומופת לריסון בדברים הללו.
דב חנין: ראשית, אני רוצה לברך אותך על יזום הדיון בוועדה הזו.
דב חנין: רק למען הפרוטוקול והסדר, היוזמה שלך לקיים דיון בוועדה היא יוזמה לחלוטין לגיטימית לא רק מבחינת תקנון הכנסת הכתוב, אלא גם מבחינת נהלי הכנסת.
דב חנין: זה שהמליאה החליטה להעביר או לא להעביר הצעה לסדר היום איננו רלבנטי לשאלת זכותך כיושב ראש ועדה, אם כפנייה של חברי כנסת או בעצמך ליזום דיונים ככל שחברי הכנסת מעוניינים, ואתה סבור שקיים צורך לקיים בהם דיון.
דב חנין: אני מברך על הדיון הזה.
דב חנין: אני מברך על הדברים החשובים שנאמרו פה, גם על ידך, אדוני היושב ראש, ועל ידי דוברים אחרים בדיון.
דב חנין: אני חושב שאנחנו צריכים, אולי כתוצאה מהדיון הזה, לפנות לשר החינוך ולבקש ממנו לבחון, לשוב ולבחון את השאלה של הדרך הנכונה ללמוד ולעסוק בסוגיית כפר קאסם במערכת החינוך, במערכות החינוך, ולקבל משר החינוך התייחסות מסודרת לצורך העניין הזה.
דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, אדוני היושב ראש, כדי להציע לך ולכל עמיתיי פה, חברי הכנסת: אני מאז שנבחרתי לכנסת, אחת לשנה, משתתף, מקפיד להשתתף באירוע מאוד יוצא דופן ומיוחד שמתקיים פעם בשנה, תמיד ב-29 לחודש, בשעות בוקר מוקדמות, זה אפילו לא פוגע בסדר היום הרגיל; אירוע מאוד מכובד שבו כל תושבי העיר כפר קאסם יוצאים לרחובות העיר ומתכנסים ליד האנדרטה של הטבח.
דב חנין: אני חושב שהשתתפותם של חברי כנסת ושל שרי ממשלה באירוע הזה תבטא גם צעד של כבוד, צעד של קבלת אחריות, צעד של השתתפות בכאב, ובצער ובזיכרון של תושבי כפר קאסם.
דב חנין: פרשת כפר קאסם היא פרשה, כמובן, היסטורית, שיש לה משמעות היסטורית גדולה, אבל יש לה גם משמעויות אקטואליות.
דב חנין: משמעות אקטואלית אחת היא המשמעות האקטואלית של האזהרה, סימן האזהרה לחברה כמו החברה הישראלית שנמצאת בקונפליקט לאומי מאוד-מאוד קשה, ארוך שנים.
דב חנין: ובקונפליקטים לאומיים אנחנו יודעים, לא רק אצלנו אלא בכלל בעולם, אנשים ועמים לפעמים מאבדים גבולות, ומאבדים, יחד עם הגבולות, גם את צלם האנוש שלהם.
דב חנין: ולכן פרשת כפר קאסם היא סימן אזהרה מאוד חשוב, ומאוד משמעותי, ומאוד אקטואלי, לחברה הישראלית.
דב חנין: בפרשת כפר קאסם יש גם משמעות מאוד גדולה לגבי הציבור הערבי והאוכלוסייה הערבית.
דב חנין: כי זה איזשהו סוג של כאב שהוא כמובן כאבם של תושבי כפר קאסם, אבל לא רק כאבם של תושבי כפר קאסם.
דב חנין: ולכן ההשתתפות שלנו, חברי כנסת, ולא רק חברי כנסת מסיעות יהודיות-ערביות ומסיעות ערביות, באירוע הזיכרון בכפר קאסם תהיה לה משמעות גדולה גם כמסר של רצון בפיוס, התפייסות היסטורית עם העם האחר שחי בארץ הזאת, עם המיעוט הלאומי שחי במדינה הזאת.
דב חנין: אני חושב שזה צעד חשוב, ערכי ומשמעותי.
באסל גטאס: אני מצטרף לכל חבריי המציינים לשבח את יושב ראש הוועדה, את היוזמה שלו, לא בגלל אישיותך, אלא בגלל שזה דבר, בוא נגיד יוצא דופן בנוף של הכנסת ולא בנוף שלך אישית, ואנחנו יודעים על הדעות ועל האינטגריטי שיש לך, שאך טבעי היה שתקיים את הדיון.
באסל גטאס: העניין, אם נרצה לשאוף למשהו שבאמת יוביל לתחילת שינוי, אולי, זה לא רק להציע לשר החינוך או למערכת החינוך לאמץ חומר חינוכי על העניין של מה שהיה בכפר קאסם, על הטבח בכפר קאסם, לכל התלמידים במערכת החינוך, אלא גם שהכנסת תתחיל לציין את היום הזה.
באסל גטאס: מציינים פה ימים, המון ימים, בכל מיני תחומים.
באסל גטאס: גם היה יום על פינוי מפוני חבל קטיף שהיה משהו רשמי, ודיבר על זה יושב ראש הכנסת.
באסל גטאס: למה שלא הכנסת תציין את יום הטבח של כפר קאסם?
באסל גטאס: ואז תהיה גם הזדמנות לדיון ציבורי.
באסל גטאס: אני חוששני שגם מה שהיה בזמן או בשנים של הטבח ושבאו אחריו, כולל בית המשפט, אבל יותר מה שהיה אחרי בית המשפט – ששום דבר לא נלמד.
באסל גטאס: לא רק הגרוש של שדמי וגזר הדין בגרוש של שדמי, אלא גם התנהלות המדינה בזה שכל הנאשמים יצאו מהכלא אחרי שנים ספורות – שלוש-ארבע שנים?
באסל גטאס: מה שאני זוכר – - -
עמרם מצנע: פחות.
<רוביק רוזנטל: שלוש שנים.
באסל גטאס: פחות?
באסל גטאס: - - זה אומר, מה המסר שיוצא מזה?
באסל גטאס: שגם האחראי הגדול ביותר, ומי שהוגדר שהשתתפו בטבח, ונאשמו והורשעו בעבירות חמורות כאלה, יצאו לחופשי אחרי.
באסל גטאס: לא שילמו את המחיר שהחברה, אפילו מערכת בית המשפט גזרה וביקשה שהם יישאו באותו עונש.
באסל גטאס: זה חמור כשלעצמו.
באסל גטאס: ואם אפילו לא רק צריך לתקן או על עצם הטבח, אלא גם על מה שהיה אחריו, וההתנהלות של המדינה והרשויות של החוק שהיו אחריו.
עמרם מצנע: אחרון, עורך-הדין רדא ג'אבר מקרן אברהם.
<רדא ג'אבר: שלום.
<רדא ג'אבר: אני אבקש להתייחס לעניין של משרד החינוך.
<רדא ג'אבר: הגברת שמייצגת את משרד החינוך אומרת - - -
עמרם מצנע: הגברת אלירז קראוס.
<רדא ג'אבר: כן.
<רדא ג'אבר: היא אומרת שהמשרד מלמד את הסוגיה הזאת תחת העניין של אי ציות לפקודה שחורה, פקודה לא חוקית.
<רדא ג'אבר: אני חושב שלהתייחס לסוגיה של טבח כפר קאסם בסוגיה הזאת, ככה, בנישה המשפטית-חוקית, אני חושב שזה מקטין את האירוע.
<רדא ג'אבר: יש לאירוע הזה, כמו שאמר חבר הכנסת חנא סוייד, הוא נצרב בתודעה ההיסטורית-לאומית של החברה הערבית, ולכן צריך ללמד אותו בקונטקסט הזה, ההיסטורי, הלאומי, וכל ההשלכות האחרות.
<רדא ג'אבר: להקטין את האירוע הזה רק בממד המשפטי-חוקי, אני חושב שזה בעייתי.
<רדא ג'אבר: אנחנו בקרן אברהם, המטרה שלנו היא לבנות פה חיים משותפים.
<רדא ג'אבר: הכרת הנרטיב של האחר, לא כאויב אלא כאדם, כאזרח שווה זכויות לך; שמכפר קאסם הוא יכול לראות בחלון הבית שלו את השכן שלו בראש העין; שגם אותו תלמיד בראש העין יידע מה קורה, והנרטיב של תושב כפר קאסם.
<רדא ג'אבר: אני חושב שזה מה שיכול לבנות את אותו פיוס שמדבר עליו ראש העיר כפר קאסם.
<רדא ג'אבר: ככה בונים חברה בריאה.
<רדא ג'אבר: ככה בונים חיים משותפים.
<רדא ג'אבר: להבין את הנרטיב של האחר גם אם הנרטיב הזה הוא דוקר לעין לפעמים.
<רדא ג'אבר: אני עכשיו מדבר במנותק מהאירוע של כפר קאסם.
<רדא ג'אבר: כי האירוע של כפר קאסם שונה קצת - - -
אברהים צרצור: טבח, טבח כפר קאסם.
<רדא ג'אבר: בטבח של כפר קאסם, אני מתנצל.
<רדא ג'אבר: כי הוא שונה קצת.
<רדא ג'אבר: זה לא נרטיב, בדיוק נרטיב.
<רדא ג'אבר: כי הוא, הסיפור, העובדות של הסיפור, הבסיסיות, גם מוסכמות על הצד היהודי, לא רק על הצד הערבי.
<רדא ג'אבר: ולכן יש בו משהו שאי אפשר להבין את משרד החינוך, למה לא מלמד את הסוגיה הזאת, את הטבח הזה בכל הקשריו.
<רדא ג'אבר: כי יש הסכמה בין הצד היהודי והערבי על העובדות הבסיסיות של הטבח הזה.
<רדא ג'אבר: ולכן הסוגיה היא ללמד את הנושא הזה בכל ההקשרים שלו, ולא לקחת אותו רק לפן המשפטי, הקר, והעניין הזה.
<רדא ג'אבר: תודה.
עמרם מצנע: כם רוצה לומר מספר מילות סיכום: הטבח בכפר קאסם, ואני מסכים לחלוטין עם חבר הכנסת אברהים צרצור; אם תבדוק את הפרוטוקול של מה שאמרתי בתחילה, אז אני בהחלט נעתי בין שני המונחים האלה, אבל אני מסכים בהחלט שעסקנו בו.
עמרם מצנע: יש לו באמת לא מעט מישורים.
עמרם מצנע: יש, קודם כל, את המישור של הטבח עצמו.
עמרם מצנע: ואני רוצה לומר לכם שבלי הכרות עם הפרטים ועם הסיפור של הניצולים שעדיין בינינו, והספר של מר רוביק רוזנטל, והפרטים כשלעצמם, אי אפשר להבין את גודל התופעה, וגודל המקרה, וגודל הטבח.
עמרם מצנע: וכדי שהדיון וגם הלימוד, עוד פעם: בצה"ל, במערכת החינוך, לא יהפוך להיות תיאורטי, צריך ללמד ולקרוא נאת הפרטים.
עמרם מצנע: כי אני חושב שחלק גדול מהציבור הישראלי שהיו נותנים לו לקרוא את הסיפור הזה בלי להגיד איפה זה קרה לא היה מאמין שדבר כזה יכול היה לקרות במדינת ישראל הריבונית, עם חיילים ושוטרים ישראלים.
עמרם מצנע: כשאתה שומע את הסיפורים.
עמרם מצנע: ועל כן הפרטים חשובים.
עמרם מצנע: כי יש פה, כפי שאמרתי, כמה מישורים: יש את המישור של הפקודות הלא מספיק ברורות שנותנים מפקדים או משתמשים מנהיגים במונחים.
עמרם מצנע: ואם אתם רוצים, הוויכוח אם יצחק רבין אמר או לא אמר לשבור להם את העצמות.
עמרם מצנע: ויש לי, אני יכול לספר לכם פה סיפורים רבים מאוד על המקרה הזה, - -
<קריאה: היית אלוף הפיקוד.
עמרם מצנע: - - איך אמירה של מנהיג בעידן התקשורת החופשית מחלחלת עד אחרון החיילים בזמן אמיתי.
עמרם מצנע: כי אומרים: אה, אנחנו מבינים את רוח הדברים.
עמרם מצנע: ולכן יש העניין של מנהיגים, מפקדים פוליטיקאים, ברמות שונות, שאומרים משהו, ממלמלים, רומזים, לא נעים להם להגיד את זה בצורה ברורה.
עמרם מצנע: וזה נופל לפעמים על קרקע פורייה.
עמרם מצנע: תראו, מי שקורא את הספר ומי שקצת נכנס לעניינים, באמת, שואל את עצמו: איך קרה, מתוך השש או השבע מחלקות, שכל המחלקות למעט אחת לא ביצעו את הפקודות שנתנו להן.
עמרם מצנע: ומי שנכנס לפרטים רואה את ההתלבטויות: חלק התלבטויות לגיטימיות, חלק פחות לגיטימיות – אני לא רוצה להיכנס לזה.
עמרם מצנע: ויש מחלקה אחת שבתוכה יש מפקד כיתה אחד, עופר, שבעצם הוא לא רק שהוא שמע וקיבל פקודות מעוותות או לא ברורות, אלא הוא שש לבצע את זה.
עמרם מצנע: עכשיו, למה אני אומר את כל הדבר הזה?
עמרם מצנע: כי מה שאותי מטריד – ויכול להיות שהרבה אנשים יכעסו עליי – מה שאותי מטריד, שגם היום באווירה הישראלית - -
<קריאה: יש הרבה עופר.
עמרם מצנע: - - יש הרבה ציבורים ש"ערבי טוב זה ערבי מת".
עמרם מצנע: מי שרוצה לקרוא רק את הטוקבקים לידיעה שהייתה ביום שישי במעריב על קיום הדיון הזה – השערות יסמרו לכם.
עמרם מצנע: מי שרוצה לראות את הסקרים, את המחקרים, שעשו בקרב צעירים, על עמדתם של צעירים יהודים לגבי הערבים – דרך אגב, גם - - - – אבל הרבה יותר חריף הצעירים היהודים לגבי צעירים ערבים.
עמרם מצנע: זה צעירים שאחר כך מתגייסים לצבא, ונושאים נשק, ונתקלים ביום-יום במחסום או ברדיפה אחרי שב"חים – עיין סיפור של יום שישי – ולכן אני חושב שהדבר הזה הוא כל כך רלבנטי וכל כך עכשווי למציאות שבה יש ציבורים שלמים שאמירות מהסוג הזה נופלות על אוזניים קשובות, והקרקע פורייה.
עמרם מצנע: ולכן אני חושב שהנושא הזה הוא ממש-ממש בנפשנו.
עמרם מצנע: כמי שגם היה אלוף פיקוד המרכז בתקופת האינתיפאדה הראשונה, אני אומר לכם – דילמות לא פשוטות.
עמרם מצנע: ואני רוצה גם לומר שמקרה או טבח כפר קאסם ליווה אותי לאורך תפקידיי השונים בהרבה מאוד הזדמנויות.
עמרם מצנע: אני זוכר את הפעם הראשונה שהטלתי עוצר או הורתי להטיל עוצר על עיר גדולה בגדה המערבית.
עמרם מצנע: ופחדתי, מה יקרה ומה צריך לעשות אם הפלסטינים יפרו את העוצר.
עמרם מצנע: איזה פקודות נותנים לחיילים?
עמרם מצנע: עכשיו, אני אומר את זה כי הדברים האלה הם מאוד עכשוויים.
עמרם מצנע: ולכן יש חשיבות עצומה במערכת החינוך, בקורסי הפיקוד של צה"ל: גם בטירונות, כפי שסיפרת לנו; אבל ככל שקורס הפיקוד הוא יותר בכיר, לדברים יש משמעות הרבה יותר עמוקה – לא רק של מקבל פקודות, אלא של נותן פקודות.
עמרם מצנע: ולכן הדברים האלה הם כל כך חשובים.
עמרם מצנע: ואני בהחלט מתכוון או הוועדה קוראת, ואני אעשה את זה כמובן גם בעל פה, לשר החינוך לקבוע כחובה לימוד אירוע הטבח בכפר קאסם, ומשמעויותיו.
עמרם מצנע: ואין ספק שעושים את זה בכיתה ט' בצורה אחת, ובכיתה י"ב בצורה אחרת.
עמרם מצנע: וכמובן, אני גם חושב שזה נכון לציין את היום הזה בכנסת.
עמרם מצנע: אנחנו יודעים איך בכנסת מציינים יום כזה: עושים דיון, הוועדות מטפלות בדברים האלה.
עמרם מצנע: כל ועדה בתחום הרלוונטי לגביה.
עמרם מצנע: ואני רוצה לסיים במה שפתחתי ולומר שאני חושב שפסק הדין של דוקטור הלוי, בנימין הלוי, הוא כמו פסקי דין אחרים שהיו לאורך השנים, אבל כפסק דין שעד היום עומד ממש כתמרור, כרמזור, כמגדלור – כל אחד ישתמש במונחים שמתאימים לו – שקבע מאז עד היום את הנושא הזה של ציות ואי ציות של פקודות לא חוקיות, ושל כמובן אחריותם של מפקדים על חייליהם במצבי קיצון, בין אם במבצע כזה - - - במלחמה או בשגרה.
עמרם מצנע: ואני חושב גם שכפי שאתה אמרת, ראש העיר, אסור לשכוח.
עמרם מצנע: גם אסור לסלוח לאלה שהיו שם, ולא חשבו פעמיים לפני שעמדו לפני בחורות וילדים, וירו בהם בדם קר.
עמרם מצנע: אבל הפיוס הוא הכרחי.
עמרם מצנע: ואני מסכים איתך שזו חובת המדינה.
עמרם מצנע: אני חושב שהמדינה לקחה על עצמה.
עמרם מצנע: היא קצת לא מרגישה נוח להאיר ולהעלות על סדר היום כתם.
עמרם מצנע: כי זה כתם בהיסטוריה של מדינת ישראל המתחדשת.
עמרם מצנע: ולכן זה לא דבר טבעי וטריוויאלי, אבל המדינה, בעצם החוק או פסק הדין.
עמרם מצנע: נעשתה גם סולחה, מה שנקרא.
עיסאווי פריג': אל תזכיר את זה.
עיסאווי פריג': זה לא מושג שאוהבים אותו.
עמרם מצנע: יכול להיות שלא אוהבים אותו אבל היא נעשתה.
עמרם מצנע: המדינה לקחה אחריות על המקרה הזה.
עמרם מצנע: ונכון שעדיין רבים ממנהיגנו ומהפוליטיקאים לא מרגישים נוח, כנראה, לבוא.
עמרם מצנע: אני אשמח שתזמין אותי.
עמרם מצנע: אני מבטיח שאבוא.
<עאדל בדיר: - - -.
<עאדל בדיר: זה יהיה כבוד לכפר קאסם - - -
עמרם מצנע: אני בהחלט מודה לכולכם שבאתם.