GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קארין אלהרר: - - את התקנות, בלי קשר, לא רק שכדאי להעביר, עצוב שלא העברנו עד היום וזה נושא לשיחה אחרת אבל אני חושבת שבעקבות הדברים המאוד לא פשוטים ששמענו היום עומדות כאן בחורות צעירות, מוכשרות, שיכולות להגיע לכל דבר אם רק היו נותנים להן את הכלים ואומרים: חסמו לי את הדרך.
עמרם מצנע: גם בחורים.
קארין אלהרר: גם בחורים.
קארין אלהרר: אני התרשמתי מהבחורות.
עמרם מצנע: אם אני הייתי אומר שהתרשמתי מהבחורות.
קארין אלהרר: לא, אבל אני חושבת שיש מקום, אם צריך לעשות דיון מעקב בענין אבל יש מקום לחייב את האוניברסיטאות.
קארין אלהרר: אולי לעשות איזה שהוא תקנון חדש ולא לפתור את הדברים על בסיס מקרה פרטני כל פעם כי יש מקום לאמירה כללית שהמקצוע של אנגלית הוא מקצוע בעייתי בנושא של - -
עמרם מצנע: את זה הבנתי.
עמרם מצנע: קארין, בואי נקצר כי הפסקנו אותך באמצע.
<ערן טמיר: אני הייתי באמצע.
<ערן טמיר: אני לא רוצה להפחיד אתכם כי הייתי בהתחלה אבל אני אגיד שהייתי באמצע.
<ערן טמיר: התקנות צריך ללמוד אותן, להכיר אותן, הן יכולות ועשויות לתת מענה לחלק גדול מהדברים.
<ערן טמיר: בא נגמר אותן ונקדם אותן.
<ערן טמיר: לגבי הנושא של הפסיכומטרי – הועלו פה בעיות מאד רציניות שצריך לטפל בהן.
<ערן טמיר: גם לגבי הפסיכומטרי, יש תקנות שכבר בתוקף החל מה-25 באוקטובר השנה.
<ערן טמיר: זאת אומרת, הפסיכומטרי כבר צריך להתחיל לחשוב על איך הוא מנגיש את הנהלים שלו, את הדרכים שבהן הוא עובד, וחלק לא קטן מהנקודות שהועלו פה, מ הסוגיות, אמור להינתן שם המענה.
<אורית זולברג: אבל הבחינה עצמה לא מותאמת.
<ערן טמיר: נכון, הם צריכים להתאים את הבחינה.
<ערן טמיר: הבחינה היא חלק מהנוהל.
קארין אלהרר: אני רוצה לחדד: התקנות שעליהן אתה מדבר הן תקנות נגישות השירות?
<ערן טמיר: בתקנות נגישות השירות יש סימן שעוסק בהנגשת שירותי הדרכה והכשרה כולל בחינות, זה כתוב במפורש, כולל התאמת הבחינה עצמה.
<ערן טמיר: למה אתם מתווכחים על זה?
<ערן טמיר: תקנה 73.
קארין אלהרר: אבל זה לא מדבר על מקצוע האנגלית.
<ערן טמיר: עכשיו, נושא אחר שעלה פה זה נושא של לימודי האנגלית, ופה באמת נכנסים לסוגיה שצריך לבחון אותה באופן מאד רציני כי לכאורה, לפחות, היא מתנגשת עם החופש האקדמי של המוסדות.
<ערן טמיר: פה אני רוצה להגיד דבר שהוא בעיניי עיקרון ואני חושב שאפשר גם לשייך אותו לזכויות לפי חוק זכויות אנשים עם מוגבלות.
<ערן טמיר: אני לא מצליח להבין עד הסוף מה אקדמית מצדיק שבתואר ראשון אפשר לתת את ההתאמות, ואני מדגיש התאמות ולא הקלות כי זאת התאמה, ובתואר שני, בוודאי בתואר שני ללא תזה, אי אפשר לתת.
<ערן טמיר: הרי הקורסים הם כמעט אותו קורסים, בוודאי בתחום שאני בא ממנו, תחום המשפט.
<ערן טמיר: אז יש פה דברים שהאיזון צריך לתת להם ביטוי ואולי הדרך הנכונה לתת להם ביטוי היא דרך חקיקה כי למוסדות, ובצדק, יש גם חופש אקדמי.
<ערן טמיר: נושא אחרון – הסוגיה של הביטוח הלאומי והתמיכה של הביטוח הלאומי.
<ערן טמיר: פה צריך וחבל, אני לא יודע למה אין פה נציג של הביטוח הלאומי, הם שחקן חשוב אבל הם לא יכולים לשנות משום שהטענה שלהם תהיה שהם נותנים זכויות לפי חוק, והזכויות שהם נותנים לפי חוק, לטענתם, מוגבלות.
<ערן טמיר: אני יכול להתווכח על זה אבל זאת הטענה שלהם, רק לשיקום תעסוקתי.
<ערן טמיר: - -
קארין אלהרר: - - ולכן, הם אומרים שתואר שני הוא כבר לא בהכרח שיקום תעסוקתי למעט מקרים מאד חריגים.
קארין אלהרר: יכול להיות שמה שצריך לעשות פה זה לתקן את החוק של ביטוח לאומי.
עמרם מצנע: מל"ג יש פה?
<נדב שמיר: ממש בקצרה: דובר פה קודם על התקנות.
<נדב שמיר: התקנות האלה חשובות ביותר, הן מפרוטות וכרגע הן על דרך ההפניה לתקנות שכבר הותקנו אבל בענין זה, יכול להיות שהעיכוב שחל באישור התקנות האלה הוא לטובה כי אנחנו מנצלים בינתיים את הזמן הזה, עד שהוועדה תזמן אותנו לדון בתקנות, לשבת עם ארגוני הנגישות ואנחנו דנים הרבה על החסמים שיש ספציפית לחירשים.
<נדב שמיר: בהתחלה אני יכול להזדהות עם חוסר המודעות למגבלה הספציפית של חירשות כי באמת בהתחלה הזמנו את ארגוני הנגישות רק בסוגי המוגבלות האחרים ולא את החירשים משום מה, וכשהם בעצם פנו אלינו אנחנו כמובן קיבלנו אותם בברכה וגילינו עולם ומלואו.
<נדב שמיר: אנחנו עובדים באופן צמוד מאד עם המכון למען החירש, עם ננה ולי, אישית, כואב מאד לשמוע השיא נשרה מהלימודים.
<נדב שמיר: אישה כל כך אינטליגנטית, זה באמת כואב לי לשמוע את זה וזה אומר שאנחנו צריכים לקדם את הנושאים.
<נדב שמיר: אנחנו פשוט מחכים שהוועדה תזמן אותנו.
עמרם מצנע: ננה, בבקשה.
<ננה בר: אני רוצה להוסיף לדברים של קארין.
<ננה בר: לצערי, התקנות הנדרשות לא פותרות הרבה מהחסמים שקיימים במערכת האקדמית.
<ננה בר: אני מאתרת, לצערי, הרבה מחדלים שכבר קרו בתקנות הנגישות.
<ננה בר: אין סטנדרטים של נגישות, לדוגמה: נושא התמלול או נגישות בשפת הסימנים או נגישות אקוסטית.
<ננה בר: ועוד משהו חשוב שצריך להבין, התקנות לא פותרות את החסמים התרבותיים, כלל וכלל לא.
<ננה בר: אנחנו צריכים בעצם לעשות את ההשלמות בנושא התקנות.
<ננה בר: נושא התקנות הוא כמובן מבורך וצריך להמשיך את העשייה אבל בנוסף לזה, חשוב להבין שיש צורך במערך נוסף ובהתאמה תרבותית מעמיקה.
<ננה בר: עוד נקודה קטנה וחשובה – אני, כנציגה של המכון לקידום החירש שמגיעה לוועדות הנגישות, הרבה פעמים אני מזהה שאני רואה 5 אחוז שמונגש באקדמיה.
<אורית זולברג: לא, התקנות אמורות.
<אורית זולברג: ההנגשה אמורה להיות רק ל-5 אחוז מסך - -
<ננה בר: רק ל-5 אחוז שיהיו בסך הכל, אז איך אני אעבור לתואר השני אם 5 אחוז - - זה דבר מאד גדול ומאד חשוב שאפשר לפתור בוועדות שלכם עוד היום.
עמרם מצנע: אני אתן לחברי כנסת וכמובן, לסגן השר.
עמרם מצנע: אנחנו נסכם דיון שתם אבל ממש ממש לא נשלם.
עמרם מצנע: חברת הכנסת קארין.
קארין אלהרר: שוב, המון תודה.
קארין אלהרר: אני חושבת שנפתחה כאן איזו תיבה שמעלה המון בעיות שצריך לטפל בהן, ואני שמחה שלרגל היום החגיגי הזה דווקא עזבנו בצד את הטקסים המרגשים והתעסקנו בבעיות המהותיות.
קארין אלהרר: אני כן הייתי מבקשת מאדוני היושב ראש לקיים דיון מעקב כדי לבדוק מה משרד החינוך ומה סגן השר והשר, שבאמת מאד מחויבים לנושא, עושים על מנת להנגיש את מערכת ההשכלה הגבוהה ולא רק.
קארין אלהרר: אני חושבת שמערכת ההשכלה הגבוהה היא בעצם השלב האחרון שאליו מגיעים אותם אנשים עם מוגבלות בשמיעה אבל הבעיה העיקרית מתחילה הרבה קודם, כשאנחנו מדברים על הגיל הצעיר ובמיוחד, אני מבינה שמוקד מאד משמעותי זה השפה האנגלית.
קארין אלהרר: מה אנחנו עושים כדי להתמודד עם הפסיכומטרי כמובן אבל אם אנחנו מדברים על הגיל הממש ממש צעיר אז זה נושא של השפה האנגלית וכמובן, הסרת כל החסמים שעומדים בפני אנשים עם מוגבלות שמיעה בשילוב בחינוך וגם בחינוך בהשכלה גבוהה.
עמרם מצנע: חברת הכנסת מועלם.
שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה על הדיון הזה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה לכל הארגונים שנרתמים להתחיל את הדרך הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שעלו פה במקביל שני קווים: קו אחד, שהוא הקו המהותי שמדבר על ילד, משפחה, שבעצם מתחיל דרך חיים, שהמטרה היא לאפשר חיים שלמים ומלאים, ונגענו פה היום במערכת החינוך.
שולי מועלם-רפאלי: מהגן, בבית הספר היסודי, התיכון.
שולי מועלם-רפאלי: לא נגענו בכלל על מקומם של חירשים וכבדי שמיעה בצבא, רק הזכרנו שיושב פה בחור שהתנדב בצבא אבל לדעתי, אפשר יהיה לפתוח את זה בהזדמנות אחרת.
שולי מועלם-רפאלי: זאת דרך אחת, שהיא הדרך האישית.
שולי מועלם-רפאלי: ויש דרך שהיא יותר דרך לאומית, שלדעתי דורשת פה איזה שהוא איגום לא רק של משאבים, שבסוף מי נותן מה ואיך תופרים את החליפה האישית אלא באמת צריכה להתחיל בנקודה הקריטית של הימים האלה, של היום ומחר, שהיא העלאת המודעות ובחינה של כל אחד ואחד מאתנו במקום שבו הוא נמצא, איך אנחנו מקדמים את הדרך הלאומית הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: אני, כחברת ועדת העבודה והרווחה אפנה לחבר הכנסת חיים כץ ואבדוק אתו איפה עומדות התקנות האלה.
קארין אלהרר: בוועדת משנה - -
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו חברים כבר הרבה חודשים בכנסת הזאת ובממשלה הזאת, ולפחות אני לא מכירה את התקנות האלה, ואני נחשבת חברת כנסת - -
עמרם מצנע: זה תקנות לנגישות בהשכלה גבוהה או בכלל?
קארין אלהרר: אני לא חברה אבל זו ועדת משנה שעומד בראשה חבר הכנסת אילן גילאון, ולקח המון זמן עד שנחתמו התקנות ועכשיו - -
עמרם מצנע: זה נגישות בכלל או נגישות להשכלה גבוהה.
קארין אלהרר: יש תקנות לכל ענין ודבר.
שולי מועלם-רפאלי: יש כמה נושאים שמתייחסים לנושאים מסוימים וגם לנושא של הנגשה של השכלה גבוהה בכלל.
שולי מועלם-רפאלי: דבר אחרון שאני רוצה להגיד: אני חושבת שעלו פה נושאים שהם כנראה ברי פתרון מהיר יותר מנושאים גדולים אחרים שהם אולי קשים יותר.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאנחנו צריכים לצאת מפה בקריאה של לא לחכות למשהו הכללי שבו נפתור כנראה את כל הצרות של הנגישות אלא בואו נראה איך אנחנו יוצרים מצב של דברים שתלויים במציאות קיימת.
שולי מועלם-רפאלי: למשל, אם ניצור מצב שבאוניברסיטאות שאילנה דיברה כל כך יפה על מה שעושים באוניברסיטת תל-אביב.
שולי מועלם-רפאלי: אם אילנה דיברה על דברים שנעשים באוניברסיטת תל-אביב, בואו נראה מה נעשה במקומות אחרים ונעשה דיבור והיזון חוזר בין הגופים השונים, ונזכור שהמטרה של כולנו היא לאפשר באמת מיצוי גם של יכולות וגם של זכויות לכל אדם שיש לו איזו שהיא מוגבלות ובתוכם, אנשים שהם עם מוגבלות שמיעה.
<יוני אבן טוב: אני מאגף תקצוב בות"ת במועצה להשכלה גבוהה.
<יוני אבן טוב: אני רוצה לענות לשאלה חשובה מאד ששאלה חברת הכנסת מועלם שנותרה ללא מענה כי המתנתי לתורי: האם מתוקצבת כרגע ההנגשה המינהלתית.
<יוני אבן טוב: כלומר, לא הסלים האישיים אלא ההתאמה המרחבית.
<יוני אבן טוב: התשובה היא: בהחלט כן.
<יוני אבן טוב: התקנות, כמובן, חשובות ביותר לאור העובדה שהטיפול בהן הוא מתמשך, לא המתנו וכבר בשנה שעברה, תשע"ג, עוד לפניה הוחלט אבל החל מתשע"ג מוקצה סכום של 90 מיליון שקלים לתמיכה של ות"ת בהתאמות הנגישות הכוללות ב-29 המוסדות המתוקצבים על ידי ות"ת.
<יוני אבן טוב: תקציב ממוצע של מיליוני שקלים למוסד בתיאום מלא עם המוסד לביטוח לאומי.
<יוני אבן טוב: הכסף שלנו מיועד בדיוק לנושאים שבהם הם פחות מתעסקים, כמו שאמרתי, הנגשה מרחבית ולא הסלים האישיים לשימושים מאד גמישים כלומר, לנגישות פיסית, לנגישות לבעלי לקות חושית ובכלל זה לקויות שמיעה לפי סקרי הנגישות שהמוסדות עושים באמצעות יועצים מורשים, והמוסדות כבר מתוקצבים לנושא הזה זו השנה השנייה.
<יוני אבן טוב: זה חדשות טובות שאני חושב - -
שולי מועלם-רפאלי: ואתם עושים מעקב אחרי הניצול של הכסף, שתתקיים ההנגשה?
<יוני אבן טוב: בוודאי.
<יוני אבן טוב: ההקצבה היא הקצבה - -
עמרם מצנע: זה לא הרבה כסף אם אתה מדבר גם על מעליות וכולי.
<מיכל סלע: אני דוקטור מיכל סלע, אני ראש מינהל הסטודנטים במכון הטכנולוגי בחולון.
<מיכל סלע: אנחנו מפעילים בהצלחה כבר כמה שנים מרכז תמיכה לסטודנטים עם מוגבלויות, ואנחנו מתמקדים כבר כמה שנים בסטודנטים חירשים וכבדי שמיעה.
<מיכל סלע: מה שאני רוצה להגיד על הוא שמה שמיוחד אצלנו, ואולי מבחינת מודל זה שיש לזה הסכמה ותמיכה מאד גדולה של כל מוסדות המכללה, הנשיא, המנכ"ל, כולם מאד בעד הכלה ושילוב והכללה.
<מיכל סלע: יש אצלנו גם מבנה ייחודי שמאפשר לנו, לי כראש מינהל סטודנטים, אני בעצם אחראית על כל האדמיניסטרציה של הסטודנטים וגם על דיקנט הסטודנטים ואז, מרכזת התמיכה נותן סיוע לסטודנטים דרך זה שהוא בעצם מעורה בחיים האקדמיים שלהם, בקשיים שלהם, בקשיים שלהם באנגלית.
<מיכל סלע: זאת אומרת, הכל באיזו שהיא תפיסה של 360 מעלות, שאני חושבת שזה מודל מצוין.
<מיכל סלע: אנחנו מתמודדים עם החסמים של הפסיכומטרי ושל האנגלית.
<מיכל סלע: אני רוצה להזכיר לכולנו פה שמוסדות אקדמיים לא חייבים להשתמש בפסיכומטרי ככלי קבלה.
<מיכל סלע: זאת בחירה שאפשר לשנות אותה.
<מיכל סלע: אני רוצה להגיד על האנגלית, שכדי שהאנגלית לא תהווה חסם, אז הוראה של מל"ג לגבי החיוב של אנגלית כחלק מהתואר, ויש מצבים שבהם זה לא מתאפשר, אם היא תגיע, שזה מאד יקל על המוסדות להשכלה גבוהה להתמודד עם האנגלית.
<מיכל סלע: הרעיון של אנגלית הוא חשוב, אנגלית מחברת אקדמאים עם השדה האקדמי בעולם אבל אסור שמשהו יהיה מגבלה לאדם שזאת מגבלה שלו, ברכישה של התואר.
<מיכל סלע: אני אגיד רק עוד מילה קטנה: אנחנו מאמינים במכון הטכנולוגי בחולון בזכות של אנשים להשכלה באשר היא.
<מיכל סלע: עם זאת, אנחנו גם לא רוצים שאנשים שרוכשים השכלה שהיא מקצועית כלשהי, לומדים אצלנו מקצועות פרקטיים לא יוכלו במקצוע שלהם בגלל המגבלה שלהם.
<מיכל סלע: זאת אומרת שאם סטודנט בוחר ללמוד הנדסת חשמל ואלקטרוניקה רק לשם הלמידה זה מעולה אבל אם הוא רוצה לעבוד בזה, אז מה שאנחנו עושים, וזה עוד עיקרון אצלנו, אנחנו מלווים מהשלב של הקבלה, כולל החלקים של הקושי עם הפסיכומטרי, אם אנשים כבר מגיעים ואומרים: יש לי מגבלה והפסיכומטרי שלי נמוך בגלל זה, אנחנו מביאים את זה במכלול הנתונים שאנחנו מתבוננים בנתוני הקבלה של המועמד, ואנחנו מלווים לאורך כל הדרך, עד ההכוון התעסוקתי, שזה כולל גם העצמה אישית, איך אני מציג את עצמי במקום העבודה עם הדברים שאתם אני מתמודד ושנדרשים ממקום העבודה וגם עבודה עם מפעלים, תעשיות, שקולטים את הבוגרים.
אברהם וורצמן: קודם כל, אני רוצה לומר תודה לכולם, לארגונים, למכון לקידום החירש, ל"שמע", ל"בקול", ל"מיח"א", לכל מי שנמצא פה.
אברהם וורצמן: תודה על ההזדמנות שנתתם לנו, כחברי כנסת.
אברהם וורצמן: אנחנו שליחים של הציבור.
אברהם וורצמן: אנחנו באנו לפה כדי לשרת את הציבור ואני מאושר שיש לנו את הזכות לשרת מטרה כל כך נעלה ביחד עם החברים שלי.
אברהם וורצמן: תודה רבה לכם.
אברהם וורצמן: דבר שני, אני רוצה לומר לסטודנטים שדיברו פה: הלוואי שיהיו לי את כוחות הנפש שיש לכם להתמודד וללכת עם כל הכוח כדי להשיג את המטרה במה שאתם מאמינים, שזה מה שאתם צריכים להגיע ואתם הולכים עם זה עד הסוף.
אברהם וורצמן: הלוואי וגם אני אלמד מכם את הדברים האלה, אז באמת תודה רבה גם לסטודנטיות וגם לסטודנטים.
אברהם וורצמן: אני רוצה לומר מעבר לדברים המצוינים שנאמרו פה גם על ידי יושב ראש הוועדה וגם על ידי חברתי שולי וחברתי קארין.
אברהם וורצמן: קודם כל, לגבי אנגלית - אני אזמן דיון אצלי עם הפיקוח גם של היסודי וגם של התיכון וגם של מי שאחראית על כל ההנגשות בתוך המשרד כדי לבדוק את הדברים, איך אנחנו יכולים לקדם באופן ספציפי את נושא האנגלית.
אברהם וורצמן: יש הרבה דברים שצריכים לטפל אבל ממה ששמעתי פה האנגלית הוא נושא מאד כבד, מאד משמעותי ואני רוצה להתמקד בדבר הזה.
אברהם וורצמן: אם נצליח לחולל פה פריצת דרך משמעותית, נראה לי שזה דבר מאד משמעותי ומאד חשוב.
אברהם וורצמן: דבר שני, אני אדבר עם שר החינוך כדי לפעול לזימון הכי מהיר שאפשר של הוועדה יחד עם הות"ת בנושא תקנות הנגישות.
אברהם וורצמן: צריך גם לדבר פה בנושא הפסיכומטרי, נושא שעלה שעלה פה בצורה מאד משמעותית וגם קשור למועצה להשכלה גבוהה.
אברהם וורצמן: אדבר אתו, הוא מכהן כיושב ראש המועצה להשכלה גבוהה ואני בטוח שאני אמצא את הדברים על אוזן קשובה.
אברהם וורצמן: אם נפעל בשני הדברים האלה, כבר נקדם דבר מאד משמעותי.
אברהם וורצמן: אני מתכוון לפעול באופן ספציפי.
אברהם וורצמן: מחר יש לנו עוד יום עמוס, עוד הרבה אירועים וועדות שאנחנו ניפגש ונראה איך אנחנו יכולים לקדם יחד עם שולי ויחד עם קארין את נושא התקנות, שזה נושא שאת עסוקה אתו הרבה.
אברהם וורצמן: אני חושב, אדוני, שגם הוועדה שלכם צריכה לעקוב אחרי הדברים כדי לראות שהדברים קורים, אני חושב שזה דבר חשוב ומשמעותי ואנחנו נפעל כדי לקדם.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר כמה דברים לסיכום: קודם כל, באמת תודה לחברת הכנסת שולי מועלם שלא הניחה לי כי אני מחר לא פה, אני בכנס שדרות, אבל לא הניחה לי להתחמק והוזמנתם ליום לפני כי באמת הדיון הזה, כמו אצל כולם, פתח גם אצלי הרבה מאד דלתות לדברים שלא הייתי מספיק מודע להם, לא הכרתי אותם מספיק טוב ואני חושב שהאופן שחילקתם את הצגת הנושא ביניכם היה מאד משכנע, מאד מעניין ומאד מחבר.
עמרם מצנע: אז באמת תודה לכולם.
עמרם מצנע: אני גם רוצה להודות לסגן השר שישב אתנו את כל הדיון ונדמה לי, שלסיכום אני אוכל לומר את הדברים הבאים: א.
עמרם מצנע: באמת משרד החינוך, בראשותך כסגן שר החינוך, לקחת את הדברים שעלו פה וזה לא רק אנגלית, זה גם הפסיכומטרי וגם נושא המל"ג והות"ת שהוא באמת תחת סמכותכם, הות"ת קצת אחרת אבל באופן עקרוני, ובאמת להזיז את הדברים.
עמרם מצנע: אני גם אתייעץ עם חבר הכנסת גילאון, האם לא נכון להעביר את הנושא הזה אלינו לוועדה - -
<יהודית גידלי: זה תלוי באיזה חוק זה.
<יהודית גידלי: אם החוק היה בוועדת העבודה זה בלתי אפשרי.
עמרם מצנע: אבל מי שמתקן את התקנות זה שר החינוך.
<יהודית גידלי: לכן שאלת אותנו באיזה חוק מדובר.
<יהודית גידלי: אם החוק הוא חוק שוויון הזדמנויות, הוא - -
עמרם מצנע: אבל אני אתייעץ אתו למרות ההערה כי אני חושב שלפחות בוועדה הזאת תהיה יותר מודעות לקדם את זה ולהביא את זה לכלל סיום.
עמרם מצנע: הדבר האחרון, כפי שאמרתי, אנחנו נקיים תוך 60 יום דיון נוסף שבו אני מקווה שתהיו תשובות יותר תכליתיות ויותר ברורות ונקצה גם יותר זמן אז נוכל להיכנס קצת יותר לעומק כי אני מודה שיש לי כמה דברים שלא בדיוק קיבלתי תשובות מלאות לשאלות ששאלתי או שהיו לי ולא שאלתי.
עמרם מצנע: כי נדמה לי שבאמת, כפי שאני גם פתחתי, שזו אולי אחת הלקויות הקשות ביותר, יש פה תחומים מאד ייחודיים שמחייבים חשיבה מחוץ לקופסה גם למי שעוסק נגישות כי זו לא נגישות פיסית.
עמרם מצנע: זה הרבה יותר מאשר הנגישות הפיסית.
עמרם מצנע: איך אמרה ננה?
עמרם מצנע: תרבותית ועוד כמובן דברים שקשורים גם בסל האישי וגם במרחב.
עמרם מצנע: תודה רבה, ושיהיה לכם יום מעניין גם מחר.
עמרם מצנע: ידידיי חברי הכנסת, מורים, אנשי חינוך.
עמרם מצנע: היום ה-26 בנובמבר ואני מקווה שאנחנו מתחילים מסורת חדשה והיא לקבוע יום בשנה שמוקדש למורים.
עמרם מצנע: מי מאתנו לא מדבר על המורים – המורה שלי, המורה שלנו – מי מאתנו לא מאמין בכך שצריך לתת את כל הכבוד למורים, למעמד המורה, מי מאתנו לא מדבר על כך שחזות החינוך היא בעצם המורה בכיתה, גם בעידן של מחשבים, של לוחות חכמים, של אינטרנט, של טלוויזיה וסמרטפונים כמובן מכל מיני מרעין הללו.
עמרם מצנע: כולנו יודעים שבסוף אנחנו כמעט מוכנים לוותר על הכול כדי שיהיה מורה או מורה בכיתה.
עמרם מצנע: בסופו של דבר חזות החינוך, ההוראה, הוא המורה או המורה בכיתה.
עמרם מצנע: על כן אני מברך, אני מניח בשם כולם, על יוזמה שצמחה מלמטה לקיים את היום הזה.
עמרם מצנע: אני מודה שבימים האחרונים אני מנסה להתחקות ולראות מי זה היוזם, מאיפה באה היוזמה, אבל אני לא מצליח.
עמרם מצנע: מסבירים לי שזאת יוזמה שצמחה, איך לא, ברשתות החברתיות ויש לה כנראה מספר אבות, ואולי בהמשך מישהו יקום ויגיד שזה התחיל ממנו.
עמרם מצנע: אני לא הצלחתי להתחקות אבל אנחנו, הדור שלא גדל עם הפייסבוק, למדנו שצריך לזרום עם הפייסבוק והרשתות החברתיות, וכאשר ראינו שהיוזמה הזאת תופסת גובה, כמובן הצטרפנו.
עמרם מצנע: על כן אנחנו מקיימים כאן את המפגש הזה הבוקר.
עמרם מצנע: אני מקווה שאנחנו פותחים מסורת.
עמרם מצנע: אני יודע שבמשך היום יש הרבה מאוד פעילויות בהרבה ישובים ובהרבה בתי ספר ואני מקווה מאוד שעם הזמן זה יהפוך להיות יום שבאמת עוצרים לרגע, חושבים מה עדיין לא אמרנו למורים שלנו, איך עדיין לא התעמקנו בשאלה איך מקדמים את מעמד המורה ויוצרים חברה טובה יותר.
עמרם מצנע: בפורום הזה לא צריך לומר, אבל אני אומר את זה כי אני לפחות לא צמחתי במערכת החינוך.
עמרם מצנע: זאת אומרת, התחנכתי במערכת החינוך אבל לאורך שנים ארוכות קמתי כל בוקר ונעלתי נעלי גיבורים ומדים של צה"ל ורק בסיבוב השני או השלישי של חיי התוודעתי התוודעות ישירה למערכת החינוך.
עמרם מצנע: היום אני שותף לאלה שמאמינים שחזות החברה, עתיד החברה, היכולת להתמודד עם הבעיות החברתיות שלנו, הצורך לסגור פערים בתוך החברה הישראלית, זאת בעצם מערכת החינוך.
עמרם מצנע: כשאנחנו אומרים מערכת חינוך, אנחנו רואים מול עינינו איזה מטה של משרד החינוך שיושב בירושלים אבל מערכת החינוך היא הכול.
עמרם מצנע: זה מהמעונות, גני הילדים, בתי הספר היסודיים והתיכוניים על הזרמים השונים, זאת ההשכלה הגבוהה, זה החינוך הלא פורמלי, המתנ"סים, תנועות הנוער כאשר כל הפעילות הזאת כולה מכוונת כדי לעזור לדור הבא, לדורות הבאים להיות אנשים יותר טובים, בני משפחה יותר טובים, אזרחים, תושבים ובזה בעצם אנחנו עוסקים.
עמרם מצנע: הכנסת, ועדת החינוך ואני בראש ועדת החינוך שמנו לעצמנו מספר מטרות - דרך אגב, בימים אלה אנחנו מקיימים את הדיון המאה מאז שהכנסת ה-19 התחילה לכהן, כך שכבר ישבנו ושרפנו הרבה מאוד שעות תחת ניאונים ואורות מלאכותיים - כאשר המטרה הראשית היא מעמד המורה.
עמרם מצנע: ידידי חבר הוועדה, חבר הכנסת אוחיון, גם הקים שדולה למען מעמד המורה שכבר נפגשה כמה פעמים ואנחנו בהחלט רואים בזה ערך בפני עצמו.
עמרם מצנע: הדבר המרכזי השני הוא סגירת פערים.
עמרם מצנע: ניתנה לי הזדמנות יוצאת דופן גם להיות ראש של עיר חזקה ומבוססת וגם של עיירה קטנה אי שם בסוף העולם שמאלה ולמדתי באופן ישיר, ללא מתווכים, שהמרחק בין שני המקומות האלה הוא לא רק בקילומטרים אלא הוא בהרבה מאוד דברים אחרים ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שבחברה הישראלית לא נתמודד עם הפערים החברתיים.
עמרם מצנע: הפריפריה היא לא רק פריפריה גיאוגרפית אלא היא גם פריפריה חברתית ויש גם פריפריה תודעתית, פריפריה של קבוצות בחברה הישראלית שמדירות את עצמן או מודרות על ידי אחרים מתוך הקונצנזוס הלאומי וכתוצאה מכך נוצרים פערים גדולים מאוד והם לצערי הרב מבחינת נתונים שונים גם מתרחבים.
עמרם מצנע: זה חוזר חזרה לתפקידה של מערכת החינוך כמערכת ובסוף של המורה או המורה בכיתה.
עמרם מצנע: אני מברך על היוזמה הזאת.
עמרם מצנע: כל מי מאתנו שמנסה להיזכר במורה או במורה שהשפיעו על חייו – ולכל אחד מאתנו יש כאלה שמהם לקחנו דוגמה אישית של איך להתנהג ומה לעשות – זוכר את המורים.
עמרם מצנע: ביקשנו מחברי הכנסת שיכולים להזמין את המורים שהשפיעו על חייהם.
עמרם מצנע: גם אני ניסיתי, למרות שאני כבר בגיל מתקדם, עדיין יש מורים ומורות שלימדו אותי גם בבית הספר היסודי.
עמרם מצנע: רציתי להזמין לכאן מורה שלימדה אותי בבית הספר הריאלי, נעמי סורוקה, מורה לספרות שאני זוכר אותה היטב אבל היא לא יכלה להגיע היום.
עמרם מצנע: סיפרתי לה שאנחנו בשידור, אז נעמי, אם את רואה אותנו, קודם כל הרבה בריאות ואני מקווה שתצטרפי אלינו בהזדמנויות נוספות.
עמרם מצנע: זאת הפתיחה הארוכה שלי.
עמרם מצנע: בפתח הדברים אני רוצה לתת לחברי הכנסת.
עמרם מצנע: נמצא אתנו עוד מורה שהצלחנו ברגע האחרון להזמין והוא הגיע להיות אתנו, מוסא אבו כף שהוא אחד מהמורים שהצטיינו ונמצאו ראויים.
<יוסי וסרמן: המורה של המדינה.
עמרם מצנע: גם דוקטור איליה מזין.
עמרם מצנע: הם נבחרו להיות המורים של המדינה ואנחנו כמובן נשמע אתכם בהמשך.
עמרם מצנע: תודה רבה שבאתם.
עמרם מצנע: אתם בהחלט מייצגים היטב את ציבור המורים.
עמרם מצנע: נחמן שי, בבקשה.
נחמן שי: אני מאוד שמח על היוזמה החדשה שלך ואני מקווה שהיא תימשך הרבה שנים.
נחמן שי: אחת החולשות של החברה הישראלית היא שהיא לא מעריכה את המקצועות שמעצבים אותה ומשפיעים עליה.
נחמן שי: לצערי הרב היא דוחקת אותם גם בשכר וגם במעמד החברתי וכתוצאה מכך היא יוצרת מעגל שבו - כתוצאה מההתייחסות הלא ראויה – אנחנו גם מאבדים או לא זוכים בכוחות טובים שמוותרים על עיסוק בהוראה כמו למשל על, מקצוע משפחתי אצלנו, עבודה סוציאלית וכדומה כי אנשים מוותרים ובמדרג היוקרה של החברה הישראלית, יוקרה וגם חומרה, הולכים למקומות אחרים.
נחמן שי: אני עוקב אחרי העבודה שלך בוועדה ואני חושב שהיא מוסיפה הרבה כבוד לתחום הזה ואני שמח על כך, כדי שנוכל לתרום את תרומתנו הקטנה גם בתוך הבית הזה לטובת המורים ולטובת ההוראה והבנה שעתידה של מדינת ישראל נתון בידיכם.
נחמן שי: אין כתובת אחרת.
נחמן שי: אם האנשים הצעירים שגדלים בארץ הזאת מגיל גן ומעלה לא יהיו בידיים הנכונות, לא יקבלו את החינוך הראוי, למדינת ישראל לא יהיה עתיד.
נחמן שי: יהיה עתיד טכני אבל לא יהיה לה עתיד מהותי והיא לא תוכל לעמוד באמות המידה שאנחנו מצפים מעצמנו ובצדק.
נחמן שי: כאן גם נשאלת השאלה אם מדינת ישראל משקיעה מספיק - וגם כאן אנחנו יודעים שלא – לכל אורך הדרך, החל מתקנים וכלה גם באנשים שבחרו לעסוק במקצוע הקשה והמפרך הזה, אבל אני יודע שהוא גם מקצוע מלא שמחה וסיפוק לאנשים שאוהבים אותו ואי אפשר להיות מורה אם לא אוהבים את זה.
נחמן שי: כאן לא יכולות להיות ברירות.
נחמן שי: אם את או אתה לא אוהבים, לא עוסקים בכך.
נחמן שי: אני שמח על ההזדמנות להזמין לכאן את המורה שלי להיסטוריה מבית הספר התיכון הגימנסיה העברית רחביה בירושלים, שהשפעתה עלי אפשר לומר הייתה גדולה כמו שציינת, כאשר בין היתר בזכות לימודי ההיסטוריה שלה אותי בחרתי ללמוד אחר כך תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובכלל יש לי הרבה זיכרונות טובים ונעימים.
נחמן שי: היא לא הייתה מורה קלה למי שחושב – יש כאן
נחמן שי: עוד תלמיד שלה והוא יכול לאשר זאת – מעולם לא עשתה הנחות, אין פרוטקציה, צריך היה לעבוד קשה אבל למדנו אצלה שכאשר לומדים קשה – מצליחים ומתקדמים הלאה.
נחמן שי: אני אשמח אם תרצה לשמוע אותה בהמשך.
עמרם מצנע: המורה של דוקטור נחמן שי.
<מאירה אופיר: שמי מאירה אופיר.
<מאירה אופיר: אני אתחיל ואספר איך התגלגלתי להוראה כי אני חושבת שזה אחד הדברים המשמעותיים.
<מאירה אופיר: קודם כל, היו לי מורים מעולים ברחובות.
<מאירה אופיר: ס.
<מאירה אופיר: יזהר היה אחד המורים המשפיעים עלי ולא צריך להוסיף ולספר על החוויה הלימודית שלי, החינוכית שלי וגם עיצוב האישיות על ידי ס.
<מאירה אופיר: יזהר – שאני בשמחה מזכירה אותו כאן.
<מאירה אופיר: היו עוד רבים נוספים, אבל אתם לא באתם לשיעור היסטוריה ולכן אני צריכה למהר בדבריי.
<מאירה אופיר: דרך אגב, זה הקצב האיטי של הדיבור שלי, כך שהם היו צריכים להסתגל ולראות מה מורה מספיק ב-45 דקות.
<מאירה אופיר: בו זמנית הייתי בתנועת נוער ואני חושבת שמה שעיצב את ההוראה שלי הוא להיות מדריכה בתנועת נוער.
<מאירה אופיר: לעולם לא שכחתי איך להכין פעולה, איך לדבר עם החניכים, איך לא לוותר ולכן אני חושבת שהשקעה בתנועות נוער, לא רק באלה שהם נאמר לובשים מדים – ותכף נחזור לזה – היא חיונית אם חושבים איך לחנך, איך לתרום לאחרים, איך לעזור ולהתקדם.
<מאירה אופיר: חוויה נוספת שהייתה מאוד חשובה בדרך שלי הייתה – אתם תצחקו – הפלמ"ח.
<מאירה אופיר: אמנם קראו לי ילמ"ח – ילדי מח"ץ - אבל החוויה להיות חיילת עצמאית, לא מקבלת פקודות אלא חושבת וחושבת על האחר ומסייעת לאחר, אלה היו החוויות המעצבות.
<מאירה אופיר: אז נטשתי את הקיבוץ כי היה לי ויכוח אידיאולוגי.
<מאירה אופיר: המצפון הציק וכשהצפון הציק הלכתי ללמד במעברה.
<מאירה אופיר: שם בעצם עיצבתי את היחס.
<מאירה אופיר: אם אני אגיד לכם, ואתם מבינים מה זה, לימדתי ילדים מרומניה ועירק ביחד, גילאים שונים ומשונים, הייתי צריכה למצוא דרך ללמד אותם כאשר חלק מהם מעולם לא היה בבית ספר בגלל מלחמת העולם השנייה.
<מאירה אופיר: ההמשך היה, המצפון הלא נקי, הלכתי לשכונת התקווה.
<מאירה אופיר: לא ידעתי מה זה.
<מאירה אופיר: היום היו קוראים לזה מתנ"ס אבל אז פתחתי משהו שדומה למתנ"ס בשכונת התקווה.
<מאירה אופיר: אלה היו החוויות שעיצבו אותי.
<מאירה אופיר: לאחר מכן הלכתי לאוניברסיטה, שיניתי את הכיוון – הייתי צריכה להיות מהנדסת – אבל אמרתי שהתרומה שלי בחינוך היא החשובה.
<מאירה אופיר: משם הגעתי לגימנסיה.
<מאירה אופיר: הגעתי לשם לא מירושלים, לא מהמילייה החברתי של רחביה, לא מתנועת הצופים – ואלה כל החטאים הכי גדולים שיכולים להיות בגימנסיה – אבל הנה הדוגמה של יגיעה.
<מאירה אופיר: כשהוריו שלחו אותו לגימנסיה עם חולצה כחולה ושרוך אדום, זאת הייתה אמירה שקטה וצנועה אבל אומרת שאני באתי לכאן ללמוד.
<מאירה אופיר: אתם צריכים לזכור שאז בבתי הספר כמו הגימנסיה למדו הילדים שהחלו יחד בגן הילדים.
<מאירה אופיר: הילדים האלה כבר היו מעוצבים וחברים והוא הגיע בשקט שלו.
נחמן שי: הגעתי מבית חינוך לילדי עובדים על שם חיים ארלוזורוב.
<מאירה אופיר: ההחלטה של ההורים שלו הייתה החלטה אמיצה והוא המשיך אותה בשקט ובצנעה.
<מאירה אופיר: אני עם הזיכרון המסכן שלי רואה אותו יושב עם החולצה הכחולה, מקשיב ומאזין, שואל, אף פעם לא מקבל אמירות.
<מאירה אופיר: כבר אז הוא היה עיתונאי, אם אתם לא יודעים.
<מאירה אופיר: פעם היה עיתון שנקרא "במעלה" והוא כבר היה עיתונאי.
נחמן שי: זה לא אלה הם חייך עלי.
<מאירה אופיר: לא.
<מאירה אופיר: הגימנסיה של אז הייתה בית ספר מלמד ומחנך והנה התוצאה.
עמרם מצנע: חברת הכנסת דוקטור רות קלדרון.
רות קלדרון: אדוני היושב ראש, תודה רבה על הישיבה.