GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בינתיים התקציב שהולך לחינוך המיוחד הוא כמעט פי שלושה ביחס לתלמידים המשולבים בבתי הספר הרגילים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר, בינתיים ההפליה שנאמר עליה שהיא לא חוקית, בינתיים היא נמשכת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד רגע, ברשותך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בינתיים לילד עם תסמונת-דאון מתחלפים במהלך השנה 16 סייעים וסייעות ואז אומרים לו "מצטערים, השילוב לא הצליח" ומפנים אותו לוועדת השמה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בינתיים, ילד עם CP שמשולב בבית ספר רגיל ונדרש למחשב, אומרים לו "מצטערים, אנחנו לא יכולים לאפשר לך מחשב, כי שאר הילדים יקנאו", ואז אחרי ארבעה חודשים אומרים "מצטערים, השילוב לא הצליח" ומפנים אותו לוועדת השמה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ברשותך, רק משפט סיום.
עמרם מצנע: לא, לא, אי אפשר.
עמרם מצנע: הדובר בא, בבקשה.
<בשמת בר-נדב: שמי בשמת, אני מ"אלו"ט", ואני אימא לילד עם אוטיזם שמשולב בחינוך רגיל.
<בשמת בר-נדב: אני רוצה להמשיך את דבריה של אביבית ולציין שנראה, מהנתונים שהובאו בפנינו בפגישות עם משרד החינוך, שההפליה תימשך גם לאחר יישום דוח דורנר.
<בשמת בר-נדב: כי לצד תקציב אישי שהולך אחרי הילד ואמור להיות שוויוני – אנחנו עדיין לא ראינו אותו, למרות שביקשנו – לצדו יש מעטפת, ובמעטפת יש הבחנה ברורה בין ילדים עם אותה לקות ועם אותה דרגת תפקוד: כשההורים יבחרו חינוך מיוחד המעטפת תהיה גדולה יותר, לעומת הורים שיבחרו שילוב יחידני, ואז המעטפת תהיה קטנה יותר.
<בשמת בר-נדב: זאת אומרת שההפליה שכולם יצאו נגדה הולכת להימשך גם לאחר יישום דוח דורנר.
עמרם מצנע: הבא בבקשה.
<מיכל מנקס: אני מיכל, ממרכז השלטון המקומי.
<מיכל מנקס: אני מבקשת להדגיש מספר דברים.
<מיכל מנקס: אנחנו יכולים להמשיך ולדון על כמה הדברים לא ממש טובים או לא לגמרי שוויוניים, אבל אני חושבת שעכשיו אנחנו במקום שהוא פריצת דרך.
<מיכל מנקס: משרד החינוך נמצא יותר מתמיד בשיתופי פעולה, בקשב להורים, לצרכים, לרשויות, ולא נעשים צעדים חד-צדדיים.
<מיכל מנקס: קודם התפרצתי, ואני מתנצלת.
<מיכל מנקס: אבל חבל על כל רגע שמחכים.
<מיכל מנקס: נוכל להמשיך להתעכב ביישום של הדוח כשניכנס לפרטי הפרטים, שהם חשובים.
<מיכל מנקס: אמנם אין ספק שיש עוד דברים שצריך לבנות ולסדר ולהסדיר, אבל התקווה שלי מהוועדה הזאת, מהדיון הזה, היא שיוכרזו לוחות זמנים ליישום הדוח, נקודה.
<מיכל מנקס: אם לא נתחיל, לא נלמד.
<מיכל מנקס: ובהכירי את הנפשות הפועלות, אנחנו נלמד ונתקן לאורך הדרך.
עמרם מצנע: תודה, מיכל.
<רות יצקן: שמי רות יצקן, אני מנהלת המחלקה לטיפול בפרט בחולון.
<רות יצקן: אני אוסיף רק דבר אחד עקרוני: נושא המסגרות.
<רות יצקן: יש לנו היום ילדים שלא נמצאת עבורם מסגרת.
<רות יצקן: לא נמצאת עבורם מסגרת כי ברגע שיש להם בחירה.
<רות יצקן: ..
<רות יצקן: למשל יש לי ילד עם PDD שמתעקש כבר שנתיים על מסגרת, אבל אין לי לאן להכניס אותו.
<רות יצקן: עם הזמן יהיו לנו יותר ויותר ילדים כאלה, וצריך לקחת את זה בחשבון.
עמרם מצנע: הבחירה היא רק בעיר?
<רות יצקן: לא, אבל אין בכל האזור.
<רות יצקן: יש לי שני ילדים היום, וזה ילך ויגבר וצריך לתת על זה את הדעת.
<שלי שנדור: אני ד"ר שלי שנדור, נציגת אגודת היועצים החינוכיים.
<שלי שנדור: אני רוצה להעיר כמה הערות - - -
עמרם מצנע: אחת, תבחרי הערה אחת.
<שלי שנדור: לנושא יישום השילוב: אני חושבת שוועדת דורנר צריכה גם לתת את הדעת על הצוות הקיים.
<שלי שנדור: חוק השילוב הוא באמת חוק חדיש, ואני הייתי מעורבת בשלבים הראשונים של החקיקה שלו, ב-2002.
<שלי שנדור: צריך באמת שיהיה פרסונל שמסוגל ליישם את דוח דורנר בשטח.
<שלי שנדור: כרגע, כמו ששמענו, מי שיכול לתת את המענה בתוך המסגרת של החינוך הרגיל – שאגב, לפי הנתונים זה מה שההורים מעדיפים, יש פחות ופחות רצון של הורים לרשום את ילדיהם לחינוך המיוחד, ויותר לחינוך הרגיל - - -
<שלי שנדור: צריך שהפתרון המקצועי יהיה בתוך בתי הספר הרגילים, ומי שמסוגל לתת פתרון, מי שיש לו את ארגז הכלים לנושא השילוב, זה היועצים החינוכיים.
<שלי שנדור: כיועצת חינוכית אני גם רוצה להגיד כאן שבתקצוב, מכל הנתונים שקיבלנו, לא ראיתי שום התייחסות לילדים בעלי צרכים מיוחדים שהם מחוננים.
<שלי שנדור: ובתוך זה נופלת גם קטגוריה עצומה של ילדים עם דיסלקציה, שהם בעלי יכולת - - -
עמרם מצנע: אלון פוטרמן פה?
עמרם מצנע: אין לך מה להגיד בתור יועץ לוועדה?
עמרם מצנע: אנחנו עוברים לסיכומים.
עמרם מצנע: רעיה, בבקשה.
<רעיה לוי-גודמן: אני לא יודעת אם יש לי מקום לענות על כל הדברים, אבל אני אשתדל.
<רעיה לוי-גודמן: העליתם הרבה דברים מאוד חשובים, ורשמתי את כל הנקודות, עד שיגיע הפרוטוקול.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להגיד שכן יש פריצת דרך משמעותית ועשייה חשובה, בשותפות מאוד גדולה.
<רעיה לוי-גודמן: אני לא מסכימה שהכלי הוא לא טוב.
<רעיה לוי-גודמן: הכלי הוא טוב, אבל הוא לא מושלם, ובהחלט צריך להתקדם איתו.
<קריאה: אז תאפשרו ערעור על ההחלטות שלו.
<רעיה לוי-גודמן: ישבו עליו מרב המומחים שקיימים היום במדינת ישראל.
<רעיה לוי-גודמן: אני חושבת ואני מסכימה שצריך לעשות תהליכים גם עם ההורים ה"רגילים", אבל בואו נהיה הוגנים – זו לא בעיה רק במערכת החינוך אלא זה בכלל החברה בישראל.
<רעיה לוי-גודמן: אבל אנחנו אומרים בריש גלי שלמערכת החינוך יש תפקיד בגיבוש חברת מופת, שמקבלת כל אחד.
<רעיה לוי-גודמן: ויחד עם זאת, תפקידו של כל אזרח במדינה הזאת הוא לעשות את הדברים, לא רק של מערכת החינוך.
<רעיה לוי-גודמן: עלו כאן דברים בהקשר של נגישות.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להגיד שאנחנו מדברים על הנגישות, אנחנו עובדים על זה בצוותי עבודה, גם מבחינה פדגוגית, גם מבחינה טכנולוגית, גם מבחינת מבנים, ולא רק מבחינת רמפה ומעליות.
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו מדברים על חלוקת משאבים שוויונית, אבל לעולם – לעולם – בית ספר לחינוך רגיל לא יהיה בית ספר לחינוך מיוחד, על כל המשמעויות מבחינת המעטפת המקצועית - - -
<רויטל לן כהן: ועל זה אנחנו מוחים - - -
עמרם מצנע: רויטל, רויטל.
<רעיה לוי-גודמן: עלו כאן סוגיות שאני לא חושבת שהיה מקום להיכנס אליהן, סוגיות של משמעויות תקציביות.
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו לא בכדי לא נכנסנו להרחבה גורפת, כי הנושא של בניית כיתות מתקציב אישי הוא נושא מאוד-מאוד-מאוד מורכב.
<רעיה לוי-גודמן: הסוגיות שהעלה צוות חולון הן סוגיות שידועות לנו עד פרטי הפרטים, ואנחנו עובדים עליהן ולומדים אותן ובוחנים אותן, כדי לבנות את הכיתות בצורה מושכלת, על מנת שיישארו לתלמיד תקציבים לקבל את התמיכות שהוא צריך.
<רעיה לוי-גודמן: הנושא של ההסעות, כמו שאמרת, יידון בוועדה נפרדת.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להרגיע: השעות המיועדות לילדים – הולכות לילדים.
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו נמצאים בקשר עם המוסדות ואנחנו בודקים, וגם המתי"אות נמצאים שם וגם המפקחים – על מנת לוודא שאין זליגה של משאבי חינוך מיוחד לטובת דברים אחרים בבית הספר.
<רעיה לוי-גודמן: אם אתם יודעים על מקומות שיש בהם בעיה, תפנו את תשומת לבנו, הרי אנחנו לא יכולים להיות בכל אחד מהמוסדות.
<רעיה לוי-גודמן: לגבי דברים פרטניים – וכל מי שמכיר אותי יודע את זה – אין פנייה שמגיעה אל שולחני ואינה מטופלת עד הקצה ועד הסוף, הכי מהר שאפשר.
<רעיה לוי-גודמן: אני יכולה להגיד שאנחנו רוצים להרחיב את מספר התלמידים שמקבלים תמיכות.
<רעיה לוי-גודמן: אבל באיזשהו מקום צריכה להיעשות הבחנה מהי לקות מורכבת ומהי לקות פחות מורכבת; ובהתאם לתפקוד, יש לעניין סל שירותים.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להגיד שבכל נושא המעברים וההכנה לחיי התעסוקה, יש לנו צוות משותף עם משרד הרווחה שמחזק עכשיו את תכניות המעברים.
<רעיה לוי-גודמן: בחלקו גם הג'וינט שותף בתהליך.
<רעיה לוי-גודמן: ברור לגמרי שב-2013 ההכנה לחיי התעסוקה צריכה להיעשות אחרת ממה שהיא נעשתה בעבר, ואנחנו עובדים על זה מאוד חזק.
עמרם מצנע: משפט אחרון, רעיה.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להגיד משפט אחד לגבי היועצות.
<רעיה לוי-גודמן: השפ"י שותף מלא, כמו גם אגפי הגיל הרגילים.
<רעיה לוי-גודמן: מפאת עומסים לא כולם הגיעו לפה, אבל כולם נמצאים איתנו בצוותים – תפקיד היועצת, תפקיד הפסיכולוג, תפקיד המנהל – כל התפקידים האלה רשומים כבר בתוך הספר של יישום דורנר.
<קריאה: כולל תכנית כישורי חיים?
<רעיה לוי-גודמן: כולל תפקיד היועצת.
<רעיה לוי-גודמן: כישורי חיים זה רק חלק מתכנית הלימודים של כל תלמיד.
<קריאה: של שילוב, של חוק שילוב.
<רעיה לוי-גודמן: של כל תלמיד.
עמרם מצנע: תודה, רעיה.
<מיכל כהן: רק שני משפטים לסיום.
<מיכל כהן: אני בהחלט חושבת שהמשימה העיקרית שלנו היא השינוי התרבותי.
<מיכל כהן: נכון שקל לנו כרגע להעלות כל פעם איזשהו מקרה ולהציב אותו במרכז הבמה, וגם מישהו פה דיבר על תוצאות – אבל אני רוצה לבחון את זה שהתוצאות של מערכת החינוך או התוצאות של החברה במדינת ישראל הן תוצאות של הכלה בהיבט העמוק שלה, של שילוב אמיתי.
<מיכל כהן: ושילוב והכלה מתייחסים לא רק לילד עם הצרכים המיוחדים, כי ככה אנחנו עושים לעצמנו הנחה.
<מיכל כהן: אז נכון שכולנו מתחברים לכאב וכולנו מתחברים לצורך, אבל עד שלא נעשה שינוי במדינת ישראל ברמת החברה.
<מיכל כהן: נכון שיש למערכת תפקיד רב בלחולל את השינוי התרבותי הזה, אבל היא לא שם לבד.
<מיכל כהן: והחלק שלכם במקום של לקחת את "האחר הוא אני", שהתייחסו אליו כאיזה נושא שנתי, או לקחת את נושא ההכלה או לקחת את נושא השילוב.
<מיכל כהן: צריך לבחון את המערכת על המקרה הפרטני שלה, אני לא אומרת שלא.
<מיכל כהן: כל התהליך הזה יכול להיות עם תקצוב כזה או אחר, עם עוד מיליארד לנושא החינוך או לא – אבל בסופו של יום מה שיקבע זה איך ירגישו הילדים, חברת הילדים הכוללת.
<מיכל כהן: זאת אומרת, האם הם יוכלו למשימה הזאת, ואיך הם יוכלו למשימה, ואיך המבוגרים יתייחסו.
<מיכל כהן: ובואו, בלי להטיף מוסר, נהיה באיזשהו מודלינג: האם פה מתרחשת הכלה, האם יש פה טובים ורעים, האם יש פה הכלה לא רק של הילדים עם הצרכים המיוחדים.
<מיכל כהן: אני באמת אומרת: קל לי יותר לדבר על הפרקטיקות.
<מיכל כהן: בפרקטיקות כנראה הבנתם שהדרך היא עוד ארוכה, אבל יש מענים ויש חשיבה.
<מיכל כהן: אבל, בסופו של דבר, כל תקציב שלא יהיה, אם לא נעשה את העבודה כחברה – לא נשיג את השילוב במיטבו.
<מיכל כהן: הורי החינוך המיוחד מוטרדים מהשילוב לא פחות מההורים הרגילים.
<מיכל כהן: אני לא פעם שמעתי בישיבות שההורים של החינוך המיוחד, ורעיה הזכירה את זה, אומרים "תעזבו אותנו, לא כולנו רוצים להיות בשילוב".
<מיכל כהן: יש משמעות גם במסגרת הזו.
<מיכל כהן: ומי שחושב, רויטל, שהחינוך הרגיל, בכל השירותים שלו, יהיה כמו החינוך המיוחד, גם אחרי דורנר – הוא לא יהיה שם.
<מיכל כהן: זה מס שפתיים.
<רויטל לן כהן: לא אם זאת הגישה.
<מיכל כהן: אני חושבת שהחינוך הרגיל צריך לתת את מקסימום האפשרויות, אבל זה לא "לא זו הגישה", כי בסופו של דבר, החינוך המיוחד, יש לו את הפרקטיקות הכי מיוחדות שיכולות להיות, ואנחנו צריכים לשמור שמי שרוצה להיות שם יקבל אותן הכי טוב שאפשר ולא שיהיה "זה על חשבון זה".
<מיכל כהן: אני חושבת שאנחנו מחויבים לשילוב, ויש פה טעות כשכל הזמן מדברים על הקטנת השילוב.
<מיכל כהן: אנחנו רואים במספרים את הגידול בשילוב, ואנחנו צומחים עם הגידול מתוך מוטיבציה להרחיב את השילוב ואת השירותים בו.
<רויטל לן כהן: כבוד השופטת אמרה - -
עמרם מצנע: תודה רבה, תודה רבה - - -
<רויטל לן כהן: - - שחינוך מיוחד זה שירות ולא מקום.
<רויטל לן כהן: תיישמו.
<מיכל כהן: אנחנו מיישמים.
<רויטל לן כהן: באירופה אין בכלל חינוך מיוחד.
עמרם מצנע: שקט.
<דליה דורנר: רבותיי, אני רוצה לומר לכם שבסך הכול התעודדתי.
<דליה דורנר: את אמרת בעצמך, ואני מכירה אותך עוד מהדיונים של הוועדה – אם את אמרת, זה דבר גדול.
<דליה דורנר: ואת חיה את זה יום-יום, רגע-רגע ושעה-שעה.
<דליה דורנר: יוצאים לדרך טובה, מתעודדים.
<דליה דורנר: הדברים שאני שמעתי מאוד עודדו אותי.
<דליה דורנר: ההערות שלכם ודאי נשמעו על ידי הממונים על המלאכה.
<דליה דורנר: אני רק מזכירה לךָ את הצורך להשלים בחקיקה.
<דליה דורנר: בהצלחה לכולם.
עמרם מצנע: אני קודם כול רוצה להודות לכבוד השופטת דליה דורנר, שכיבדה אותנו בנוכחותה ושלקחה את הנושא הזה בצורה הכי רצינית, הכי אישית, ויצרה שינוי.
עמרם מצנע: אני רוצה להודות למיכל, ולאחל לך הצלחה, ולרעיה, שהצגת את זה בצורה מאוד מעניינית ומרתקת.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר מספר דברים.
עמרם מצנע: אחד, אני חושב שבאמת יכול להיות סיפוק מכך שמדברים בשפה אחרת.
עמרם מצנע: קראתם לזה "דורנרית".
עמרם מצנע: אין ספק שמדברים בשפה אחרת.
עמרם מצנע: אני מתרשם שכל חלקי המערכת, בין אם קיבלו החלטה רשמית ובין אם לא, הבינו שהכיוון הוא שילוב, הכיוון הוא אפשרות בחירה להורים והכיוון הוא הגדלת תקציבים.
עמרם מצנע: ואני חושב שעל זה בהחלט צריך לברך.
עמרם מצנע: אין ספק שהדרך היא ארוכה.
עמרם מצנע: כל מי שמצלם את המציאות היום, או אתמול, וחוזה בעיניו את התהליך או את סופו, אם יש דבר כזה בכלל, מבין שהדרך היא ארוכה.
עמרם מצנע: הרי אנחנו חיים במערכת פועלת ונושמת של חינוך על שלוחותיו השונות, והיכולת לעבור היא כמובן איטית.
עמרם מצנע: דבר נוסף.
עמרם מצנע: אני למדתי בחודשים האחרונים, גם מקריאת כל הדוחות ובעיקר מהקשבה לכם, שבאמת יש נושא של כסף, שאין להמעיט בחשיבותו, אבל יש את הנושא שאולי יותר חשוב מכסף: הסיבוב בראש, תפיסת העולם, רתימת כל הצוותים שעוסקים כדי להבין – כמו שד"ר הבל נדמה לי אמרה – שבעצם זה חלק מתפקידה הטבעי, הנורמטיבי של המערכת, מראשון המורים ועד אחרון העובדים במשרד החינוך וכל אלה שבפנים.
עמרם מצנע: ובסופו של דבר, אתם יודעים הלוא כולכם, כל ארגון קם ונופל על האנשים שמתפקדים בתוכו – עד כמה יש מקצועיות, עד כמה יש נחישות, עד כמה יש שפה משותפת, עד כמה יש נכונות להקשיב אחד לשני, להבין אחד את השני.
עמרם מצנע: וכולנו, בין אם אנחנו עובדים במערכת ובין אם אנחנו הורים שחיים את היום-יום, נמצאים בלחצים לא פשוטים, ומנסים לזעוק.
עמרם מצנע: צריך להקשיב.
עמרם מצנע: עכשיו, מה שאני מבקש ממשרד החינוך זה, דבר ראשון, להחליט פורמלית על אימוץ המלצות דוח ועדת דורנר.
עמרם מצנע: אני חושב שזה אקט חשוב, והוא לא נאמר עד עכשיו.
עמרם מצנע: דבר שני, להכין תכנית רב-שנתית.
עמרם מצנע: התכנית הרב-שנתית צריכה להתייחס ללוח זמנים, בהינתן כמובן תקציב לאורך שנים, או בהינתן הנחת יסוד על התקציב, כי אי אפשר הלוא לתכנן לחמש או עשר שנים קדימה עם קביעה שזה התקציב.
עמרם מצנע: אבל לעשות הנחת יסוד על תוספות תקציב, ולתכנן איך לאט-לאט כל מערכת החינוך נכנסת ל-mode הזה, לא 67 ילדים בלבד ולא 700.
עמרם מצנע: וכמו שזה נעשה בהכנסת חוק חינוך חובה על התיכון, ככה צריך להחליט לאורך שנים כל שנה אילו יישובים נכנסים לתוך חוק השילוב.
עמרם מצנע: אין לי ספק שזה ייקח את הזמן שלו.
עמרם מצנע: גם אין ספק – ושמעתי את זה גם מרעיה – שזה לא בא במקום ההתייחסות הפרטנית לבעיות אישיות, נקודתיות, של הורה כזה או אחר.
עמרם מצנע: הלוא בסופו של דבר הכול פה הוא אישי, ודנים בכל אחד לגופו.
עמרם מצנע: ושמענו כבר שפעם אחת זה על פי לקויות, פעם אחת זה על פי תפקודים, ושניהם בעייתיים.
עמרם מצנע: בסוף, זה באמת שילוב של השניים ביחד.
עמרם מצנע: נושא משמעותי זה הכשרת המורים.
עמרם מצנע: המורים ששמענו פה, שתי מנהלות בתי הספר, באות מתוך החינוך המיוחד, ואין ספק שזה נראה לגמרי אחרת.
עמרם מצנע: אני לא מאמין שאפשר להביא למצב שכל מנהלות בתי הספר וכל המורים באים מתוך החינוך המיוחד.
עמרם מצנע: אבל אין ספק שצריך לעסוק בזה הרבה.
עמרם מצנע: גם אני חוויתי הרבה מאוד פעמים שאתה רואה שכאשר מורה או מורה או מנהלת רגישה לעניין וקצת התנסתה בזה, אז ההתנהגות שונה לחלוטין, ובית הספר נראה אחרת לגמרי.
עמרם מצנע: זה כלל שנכון תמיד: פני בית הספר כפני המנהלת.
עמרם מצנע: והנושא השני זה הנושא של הסברה להורים: הדרכת הורים, הסברה להורים כיצד בכלל בוחרים, כיצד מתלבטים וכיצד אפשר גם לשנות אחרי שנה.
עמרם מצנע: שני נושאים שאנחנו נקיים ישיבות מיוחדות עליהם הם נושא הסייעות.
עמרם מצנע: .. מיכל, אתם התחייבתם לסיים את העבודה הפנימית שלכם, ואני רוצה שנעשה את זה מוקדם ככל שאפשר.
עמרם מצנע: אין ספק שנושא ההסעות הוא גם אחד הנושאים היקרים ביותר וגם אחד הנושאים המורכבים ביותר.
עמרם מצנע: הנושא השני הוא נושא הסייעות.
עמרם מצנע: גם הוא מחייב התייחסות קונקרטית ופרטנית לגבי מקצועיות, רציפות, בניית תכנית עבודה מעבר לשנה הקרובה, ועוד.
עמרם מצנע: עלה פה הנושא של החינוך במגזר הערבי ובחינוך המוכר שאיננו רשמי ובפטור.
עמרם מצנע: אלה שלושה מסלולים שגם בהם צריך להחיל את הפיילוט בצורה כזו או אחרת.
<רעיה לוי-גודמן: המגזר הערבי בפנים, והמגזר המוכר שאינו רשמי עדיין לא בפנים.
<רעיה לוי-גודמן: הפטור זה סיפור אחר לגמרי.
עמרם מצנע: בכל מקרה, אלה נושאים שצריך לשים אותם על השולחן ולטפל בהם.
עמרם מצנע: אנחנו נקיים תוך כארבעה חודשים דיון מעקב אחרי הדברים שעלו פה ואחרי דברים שסיכמנו.
עמרם מצנע: אני רוצה להודות לכולכם ולקוות שאנחנו באמת נמצאים בעידן חדש.
עמרם מצנע: יש לנו לצורך הדיון הזה כשעה וחצי ואם יהיה צורך אנחנו נמשיך, ואני מניח שיהיה צורך.
עמרם מצנע: אני מגדיר את המפגש הזה כדיון המשך לטיפול בנושא שאני לפחות גיליתי את עקבות העיסוק בו בשבע-שמונה השנים האחרונות בצורה יותר אינטנסיבית, דוח האקדמיה למדעים, דוח מכון ון-ליר, דוח מבקר המדינה, ההתייחסות של ועד ראשי האוניברסיטאות, חוזר מנכ"ל משרד החינוך, דיונים בוועדת החינוך, נייר של הממ"מ של הכנסת וריכוז נתונים שנעשה לפני שנה וחצי בערך.
עמרם מצנע: אנחנו כבר מתכננים בכנס שדרות הקרוב להיות שותפים לדיון בנושא.
עמרם מצנע: דיונים רבים, המלצות פה ושם כמו גורלן של הרבה מאוד ועדות ומזכרים ורעיונות טובים, הם בדרך כלל או קורסים או נבלמים או נשחקים במגבלות התקציביות ובנכונות של אנשים לקחת באמת את הדברים ברצינות ולקדם אותם.
עמרם מצנע: הדיון, אגב, מתחבר לדיון שאנחנו מתחילים בו בשעה עשר היום וזה דיון על נושא בחינות הבגרות.
עמרם מצנע: הוא מתחבר כי אני חושב שהשאלה המרכזית היא איזה בוגר או בוגרת של מערכת החינוך אנחנו רוצים לראות, איזה אזרח מדינה אנחנו רוצים לראות.
עמרם מצנע: אין ספק שהחינוך הליברלי ההומניסטי המכוון למנהיגות חברתית, להיות האדם אזרח העולם והחברה ולא סתם אנשים בעלי ראייה צרה טכנוקרטית אפשר לקרוא לה, דווקא היום כשיש הצפת מידע כל כך גדולה אנחנו צריכים יותר מאשר ללמוד את הנתונים ואיך לעשות מה.
עמרם מצנע: בעצם לחנך את הצעירים שלנו לנתח את הנתונים ואת המציאות המשתנה, לפרש את הדברים שקורים ובעצם להיות מסוגל לקבוע עמדה בנושאים רבים מאוד שמגוונים את הפעילות הציבורית, הפוליטית החברתית שלנו, וזה דבר חשוב כשלעצמו.
עמרם מצנע: צריך לזכור שהחינוך הליברלי, ההומניסטי, מתמודד גם גזענות שהיא חלק מתופעה בין-לאומית אבל היא תופעה, לצערי הרב, ישראלית קשה שמכה בנו כמעט יום יום, שנאת האחר, וכמובן היכולת להקשיב, לשלב בסבלנות וסובלנות.
עמרם מצנע: מי מאיתנו לא מתלונן בעשורים האחרונים על אובדן דרך, אובדן אמונה, אובדן אמון למי שאובדן אמונה קצת מטריד את מנוחתו, ניתוק משורשים, האני הופך להיות בראש סדר החשיבות מול החברתי, הקבוצתי, וזה יהיה לא מוגזם או יומרני באמת לשים את החובה לפעול למען מדעי הרוח כנושא בעל עדיפות.
עמרם מצנע: לשם כך התכנסנו ואנחנו נשמח מאוד לשמוע את העמדות השונות ולנסות גם אם לא היום, בהמשך, גם לקבוע דרכי פעולה, להמשיך לעקוב אחריהן ולנסות באמת להתמודד עם הבעיה הזו.
עמרם מצנע: אני רוצה להזמין את מי שבשותפות הקים את דרך הרוח, את ליאור פרלמן, להציג את הנושא.
עמרם מצנע: ליאור, למי שלא מכיר, היה אחד האנשים שהובילו ודחפו את פרויקט "עתידים" קדימה, פרויקט שהוא דווקא עוסק יותר במקצועות מדויקים, אבל כנראה שמשם הוא הרגיש בחיסרון הגדול דווקא של מדעי הרוח.
עמרם מצנע: ליאור לא רק מדבר ומרצה ועושה נשמות טובות לנושא אלא בעצם גם התחיל בדרך פעולה מעשית בקטן, אבל בהחלט לעשות ולא רק לדבר.
עמרם מצנע: אני רוצה לבקש מליאור להציג את הדברים ולאחר מכן אנחנו נפתח את זה לדיון.
עמרם מצנע: אני מבקש שמי שרוצה לדבר ולהציג יירשם אצל מנהלת הוועדה יהודית.
עמרם מצנע: ליאור, בבקשה.
<ליאור פרלמן: בוקר טוב.
<ליאור פרלמן: תודה על רשות הדיבור.
<ליאור פרלמן: קודם כל, זה לא רק ליאור, סיגל בת זוגי ושותפתי לפרויקט.
<ליאור פרלמן: אנחנו ביחד הקמנו את "דרך רוח".
<ליאור פרלמן: יש לנו מצגת יחסית קצרה שתציג את הבעיה באופן כללי והמלצות לדרכי פתרון ומשם נמשיך ברשותכם.
<ליאור פרלמן: סיגל.
<סיגל נאור פרלמן: שתי מילים ממש קצרות על "דרך רוח".
<סיגל נאור פרלמן: קמנו לפני שלוש שנים כחברה לתועלת הציבור, כמובן ללא כוונות רווח, מתוך מחשבה שצריך לשלב את מדעי הרוח בכל הסביבות האפשריות, גם בסביבה המדעית, גם בסביבה העסקית, כמובן בסביבה החינוכית תרבותית.
<סיגל נאור פרלמן: מה שמייחד אותנו זה הפרקטיקות של הפעולה לטובת קידום מדעי הרוח.
<סיגל נאור פרלמן: למשל, בית חינוך שהקמנו בחיפה לתלמידי תיכון בשיתוף אוניברסיטת חיפה ועיריית חיפה ומשרד החינוך.
<סיגל נאור פרלמן: מגיעים תלמידים מכל חיפה ללמוד את מקצועות מדעי הרוח.
<סיגל נאור פרלמן: למשל, תואר שני שכתבנו עם אוניברסיטת חיפה שנקרא Humanities MBA לחברה העסקית וגם ניסיונות עם החברה המדעית.
<סיגל נאור פרלמן: למשל, עם מכון ויצמן.
<סיגל נאור פרלמן: אני מגיעה מתחום מדעי הרוח.
<ליאור פרלמן: כמה מילים, קודם כל, לגבי הנתונים.
<ליאור פרלמן: את הנתונים אספנו מהדוחות שפורסמו בשבע השנים האחרונות, דוחות גם של מבקר המדינה, גם משרד החינוך' גם של הלמ"ס.
<ליאור פרלמן: קודם כל, הנתונים המרכזיים.
<ליאור פרלמן: 40% מהמורים למדעי הרוח במערכת החינוך למעשה לא הוכשרו להוראותם, מדוח מבקר המדינה מ-2012 יש ירידה כ-40% במספר התלמידים שניגשים לבגרות במקצועות מדעי הרוח ברמה של חמש יחידות.
<ליאור פרלמן: כשמדברים על המשבר במדעים יש פחות או יותר 9,000 תלמידים שניגשים לחמש יחידות פיזיקה, 12,000 שניגשים לחמש יחידות ביולוגיה, 8,000 לכימיה.
<ליאור פרלמן: אבל היסטוריה, תנ"ך וספרות שהם מקצועות הליבה של מדעי הרוח פחות או יותר 3,500 תלמידים בכל הארץ בשלוש המקצועות האלה שניגשים ברמה של חמש יחידות.
<ליאור פרלמן: מבחינת נתוני PISA - תלמידי ישראל דורגו במקום ה-36 מתוך 64.
<ליאור פרלמן: בתחום האוריינות זה היה נמוך משמעותית מהממוצע של מדינות ה-OECD.
<ליאור פרלמן: גם אתמול, מי ששם לב, פורסמו נתוני המיצ"ב.
<ליאור פרלמן: אולי יש שיפור במדעים ובמתמטיקה אבל יש ירידה מסוימת בתחום האוריינות, בתחום הוראת העברית.
<ליאור פרלמן: עוד נתונים מדוח מבקר המדינה.
<ליאור פרלמן: אין בפועל פיקוח במשרד החינוך על מספר שעות הלימוד שמוקצות במערכת החינוך להוראת מדעי הרוח.
<ליאור פרלמן: לפחות ברמת החשש המפמ"רים, מפקחי המקצועות, דיברו על חשש כבד, על זה שהמנהלים מסיטים שעות לטובת הוראת מקצועות אחרים.
<ליאור פרלמן: באקדמיה יש ירידה של 11% בשיעור הסטודנטים ב-15 השנים האחרונות מ-18.5% מכלל הסטודנטים ל-7.5%.
<ליאור פרלמן: יש ירידה חדה במספר התקנים שמוקצים להוראת מדעי הרוח.
<ליאור פרלמן: נתון שהיה בתקשורת, הקיצוץ של עשרות משרות שהיה ב-2013 באוניברסיטה העברית.
<ליאור פרלמן: נכון שזה משרות של מרצים מן החוץ, אבל מאחר וזו צורת ההעסקה שהיא מקובלת היום באקדמיה זו בהחלט ירידה שבולטת.
<סיגל נאור פרלמן: אני חושבת שכן צריך להזכיר מחדש את הסכנה שמהווה המשך ההידרדרות במצבם של מדעי הרוח.
<סיגל נאור פרלמן: אפשר לראות בכל מקום, גם באוניברסיטאות, גם בבתי-הספר, גם בחברה העסקית, מדברים על התפשטות הבורות וחוסר ההשכלה מה שכמובן יגדיל בינינו את השסעים בחברה הישראלית.
<סיגל נאור פרלמן: אם אין טקסטים משותפים לציבור יותר רחב, אם אין הכרה מעמיקה של ההיסטוריה ואי-אפשר לפרק את ההיסטוריה מתוכה אי-אפשר להבין את העבר ואי-אפשר להבין משהו על העתיד, וכמובן סולידריות חברתית היא גם בסכנה.
<סיגל נאור פרלמן: חל פיחות חריף מאוד ביכולות הקריאה והכתיבה בעיקר בעקבות השימוש ברשתות החברתיות כמובן ובכל האמצעים האינטרנטיים.
<סיגל נאור פרלמן: אין יכולת כבר כמעט לתלמידים היום וגם לסטודנטים לכתוב כתיבה שהיא יותר מעמיקה, פיתוח של רעיון, הדגמה, טענה.
<סיגל נאור פרלמן: גם בחברה העסקית מדברים על זה.
<סיגל נאור פרלמן: חסרים אנשי תוכן בחברה העסקית.
<סיגל נאור פרלמן: זאת אומרת, החברה הישראלית, אם אני אצטט את משה ויגדור, זה משפט שקניתי ממנו, הלכה רחוק מדי עם הזנחת מדעי הרוח.
<סיגל נאור פרלמן: כמובן שישראל כחלק מאיזשהו ניסיון להיות חלק מהכפר הגלובאלי, כמובן שגם זה נפגע, הידע הבין-תרבותי, היכולת להבין את הידע הבין-תרבותי.
<סיגל נאור פרלמן: גם הדבר הזה ייפגע.
<סיגל נאור פרלמן: הבאנו כאן שני ציטוטים: האחד של פרופ' דניאל זייפמן שנלחם לטובת מדעי הרוח וגם הקים את מרכז ברגינסקי במכון ויצמן.
<סיגל נאור פרלמן: הוא אומר: אני רוצה מדענים שמשננים שירה כי זה מפתח את האישיות שלהם, אני רוצה מדענים בעלי תרבות יצירתית וייחודית שעושים את המדע שלהם אחרת מכל אחד אחר.
<סיגל נאור פרלמן: זה לא מס שפתיים, דניאל זייפמן מתכוון לזה.
<סיגל נאור פרלמן: וגם סטיב ג'ובס שאומר: הסיבה שעשיתי מה שעשיתי היא לא כי אני מהנדס אלא כי למדתי מדעי הרוח.
<סיגל נאור פרלמן: זאת אומרת, היכולת לחשוב מחשבה שהיא באמת מחוץ לקופסא, היכולת לנייד מחשבות ורעיונות מתחום לתחום ומחוץ למובן מאליו.
<סיגל נאור פרלמן: זה אחד הדברים שמדעי הרוח מקנים.
<סיגל נאור פרלמן: אנחנו חושבים שהגיע הזמן להפסיק לקונן על משבר מדעי הרוח ולהתחיל לעשות.
<סיגל נאור פרלמן: השיח הפורה שמתנהל היום בהרבה מאוד סביבות הוא בעצם ההזדמנות לשינוי.
<ליאור פרלמן: קצת מבחינת הכרונולוגיה כדי שתכירו מה היה לפחות מ-2007.
<ליאור פרלמן: ב-2007 יוצא דוח מאוד מפורט של האקדמיה הלאומית למדעים - מדעי הרוח לאן?
<ליאור פרלמן: יש שורה ארוכה של המלצות, ההמלצות מומשו באופן חלקי.
<ליאור פרלמן: שני הדגשים המרכזיים שקורים בעקבות הדוח זה הקמת הקרן לקידום מדעי הרוח, קרן משותפת ליד הנדיב ולוות"ת, כ-30 מיליון שקל שהועמדו לטובת קידום מדעי הרוח.
<ליאור פרלמן: הדבר המרכזי השני, שהיום תוכניות כמו "אבני פינה" בירושלים שהיתה חלוצה בעניין, "כלים שלובים" בתל-אביב, "דרך הרוח" בחיפה ו"שאר רוח" במכללת ספיר, תוכניות שלמעשה מחייבות את כלל הסטודנטים לבחור יחידות חובה מתוך מקצועות מדעי הרוח או מתוך תחום הדעת שהוא לא תחום הדעת המרכזי שלהם.
<ליאור פרלמן: זה קורה בעקבות דוח האקדמיה הלאומית למדעים.
<ליאור פרלמן: דוח שוחט ב-2007 גם הוא מפרט את המשבר במדעי הרוח.
<ליאור פרלמן: אנחנו יוצאים לאוויר העולם ב-2011.
<ליאור פרלמן: ב-2011 עמוס שפירא בזמנו מנכ"ל סלקום ויושב-ראש אגודת הידידים של תל-אביב מוביל את אמנת המעסיקים למיצוי ההון האנושי שלמעשה 300 חברות חותמות על אמנה לעודד גיוס עובדים על-פי הכישורים שלהם ולא על-פי המקצוע שאותו למדו ולמעשה זה נותן דחיפה למדעי הרוח.
<ליאור פרלמן: ב-2011 יוצא גם דוח של מכון ון-ליר שאולי אחר כך הם ידברו עליו.
<ליאור פרלמן: צוות רב משתתפים שלמעשה מדבר על קידום מדעי הרוח בשורה ארוכה של תחומים.
<ליאור פרלמן: המלצות הדוח נידחות על-ידי מנכ"לית משרד החינוך הקודמת לפני כשלושה-ארבעה חודשים בטענה של חוסר תקציב.
<ליאור פרלמן: אני מניח שגם על זה ידברו כאן עוד מעט.
<ליאור פרלמן: ב-2012 יוצא דוח מבקר המדינה על לימוד המקצועות ההומניים בבתי-הספר.
<ליאור פרלמן: חלק מהדגשים שלו ראיתם קודם.
<ליאור פרלמן: ב-2012 מתנהל דיון בוור"ה על הבונוסים למקצועות הליבה של מדעי הרוח בקבלה לאקדמיה כאיזשהו רעיון שיקדם את הבחירה של התלמידים למקצועות הרוח.
<ליאור פרלמן: לא מתקבלת החלטה שם על מדיניות אחידה עקב לחץ של בעלי עניין שונים.
<ליאור פרלמן: מי שכן מיישם את ההחלטה, לשמחתנו, זה הטכניון שהחל מתשע"ה השווה את הבונוסים של היסטוריה, תנ"ך וספרות חמש יחידות לבונוסים של פיזיקה, כימיה וביולוגיה וזה משהו מאוד משמעותי מבחינת תלמידים שעשויים ללמוד בטכניון.
<ליאור פרלמן: ב-2013, לפני חמישה חודשים, יוצא חוזר מנכ"ל משרד החינוך על חיזוק מקצועות הליבה ההומניסטיים, שורה של פעילויות שהמשרד למעשה מתחייב עליהם.
<ליאור פרלמן: אנחנו עוד עוקבים אחרי האופן שבו הן מיושמות הלכה למעשה בשטח.
<סיגל נאור פרלמן: המלצות לשינויים מבניים - במכללת ספיר בכנס הקרוב יועלה הרעיון להצעת חוק להגנת מדעי הרוח.
<סיגל נאור פרלמן: זה נושא שניתן למכללת ספיר להגיד או אחר כך.
<סיגל נאור פרלמן: שני הסעיפים האחרונים: ייסוד יוזמות ושיתופי פעולה בין הפקולטות למדעי הרוח באוניברסיטאות ובמכללות לבין בתי-הספר התיכוניים וגם הרחבה של התוכנית מחייבת כל סטודנט ללמוד מספר קורסים במדעי הרוח, שתי ההצעות האלה יכולות או להופיע בנפרד או להיכלל בהמשך אם יוחלט כך בהצעת החוק.