GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יהודית גידלי: הנגב לא שייך לכל הארץ?
<יהודית גידלי: 140 בפנימייה?
עמרם מצנע: זה דיון בפני עצמו.
<אסא באומר: זה דיון אחר.
<אסא באומר: אני אומר שתחשבי על זה ש- 140 תלמידים רוצים לבוא למקום רחוק, גם כאלו שגרים בצפון, כדי להיות בבית-הספר הזה, שהוא בנגב.
<אסא באומר: אחד היעדים זה, למשל, ואני ככה מקצר, אחד היעדים זה למשל יישוב הנגב.
<אסא באומר: כי עובדה היא שמעל 100 בוגרים שלנו חזרו להתיישב בנגב, לאו דווקא כאלה שחיו בנגב.
<אסא באומר: זאת אומרת, יש למקום הזה הרבה מאוד ערך מוסף.
<אסא באומר: תלמידים אוהבים להיות במקום הזה.
<אסא באומר: התלמידים, בתקופת השביתה, עשו הרבה מאוד פעילויות ובאמת, לא נחו לרגע, כולל ההורים, כדי לחזור לבית-הספר ואני אומר, זה לא רק לבית-הספר כבית-ספר שבו לומדים, אלא לכל ההוויה של בית-הספר – ההוויה החברתית, הלימודית והאחרת.
<אסא באומר: כל הנושא של הטיולים.
עמרם מצנע: אני מבין שכל התלמידים מחויבים להיות בפנימייה, גם אם הם גרים בקרבת מקום?
<אסא באומר: חוץ מתלמידי המדרשה.
<אסא באומר: חוץ מהתלמידים שהם תושבי המדרשה.
<יהודית גידלי: כמה הם מתוך ה- 280?
<אסא באומר: 80.
<אסא באומר: המדרשה גדלה.
<אסא באומר: זאת אומרת, כמות התלמידים שבאים למדרשה גדלה משנה לשנה, בכלל מרמת נגב.
<אסא באומר: זהו.
<אסא באומר: בעצם, שוב, אני חוזר לעניין של, אני לא יודע באיזה דרך כי אני - - -
עמרם מצנע: תסביר לנו בבקשה.
עמרם מצנע: בית-הספר הוא בית-ספר פנימייתי?
<אסא באומר: כן.
עמרם מצנע: אתה מנהל בית-הספר והפנימייה?
<אסא באומר: אני מנהל בית-הספר והפנימייה, לפנימייה יש מנהל, בעצמה.
עמרם מצנע: הוא מנהל אדמיניסטרטיבי בטח, אב בית כזה, לא?
<אסא באומר: לא לא, הוא מנהל הפנימייה.
<אסא באומר: אבל אנחנו עובדים יחד.
עמרם מצנע: הוא מנהל גם את הפעילויות של אחר-הצהריים?
<אסא באומר: יושבת פה סיוון, שהיא הרכזת החברתית והיא, באופן ישיר, אחראית על הפעילויות.
עמרם מצנע: הוא כפוף לך?
<אסא באומר: הוא כפוף לי, כן.
<אסא באומר: אני אחראי על הכל.
עמרם מצנע: אבל ישיר, אתה אחראי על החלק הפורמאלי של היום?
<אסא באומר: ישיר אני כן.
<אסא באומר: אבל אני אחראי גם על הפנימייה, על הכל.
<אסא באומר: הרבה אחריות.
<אסא באומר: זה משהו שהוא מאוד ייחודי, אני לא חושב שהוא קיים בצורה כזו.
עמרם מצנע: רחל, יש עוד דוגמאות בדרום או בכלל, של בתי-ספר פנימייתיים, שהם במתכונת דומה, כי יש את בתי-הספר הלא של המינהל ההתיישבותי.
עמרם מצנע: מחוץ למינהל ההתיישבותי והממלכתי דתי, הישיבתי.
<רחל אניסמן: יש פה איזה מודל ייחודי שבו הפנימייה ובית-הספר הם מקשה אחת.
<רחל אניסמן: זאת אומרת, מה שמתרחש בפנימייה הוא גם באחריות בית-הספר, כי למשל יש לנו פנימייה במצפה רמון, זה שתי רשויות נפרדות לחלוטין.
<רחל אניסמן: הילדים אחר-הצהריים הם באחריות הפנימייה וכמעט אין ממשקים בין בית-הספר.
<רחל אניסמן: בית-הספר הוא בית-ספר רגיל.
<רחל אניסמן: כאן, גם הפעילויות החברתיות הן המורים והמדריכים, מה שאני רואה, המורים והמדריכים, הם צוות שמדברים על שכבה.
עמרם מצנע: מי מעל בית-הספר, מפקח על הפנימייה?
<רחל אניסמן: אף אחד.
עמרם מצנע: הלא בחינוך ההתיישבותי יש פיקוח שכך וכך ילדים בחדר ויש שם צריך להיות כך וכך אנשי מינהלה.
עמרם מצנע: אני מכיר את זה בגלל התיכון הישיבתי בירוחם, הסיפור שהיה לנו.
<רחל אניסמן: אז אין אף אחד שמפקח על הפנימייה.
<רחל אניסמן: זאת אומרת, בגלל שזה תאגיד ותכף גבי או ערן יסבירו, זאת מקשה אחת שנמצאת במתחם שהוא ייחודי.
<רחל אניסמן: אני מוצאת את עצמי כמפקחת.
עמרם מצנע: לא, פורמאלית את מפקחת על בית-הספר, לא על הפנימייה.
<רחל אניסמן: נכון.
<רחל אניסמן: אבל אני מוצאת את עצמי מטפלת בסוגיות של הפנימייה.
עמרם מצנע: מעורבת, כן.
<רחל אניסמן: רק השבוע שוחחתי עם מנהלת המחוז, שבעצם אין לנו שום הכשרה לזה וגם אין פיקוח.
עמרם מצנע: גם אין לכם כלים.
<רחל אניסמן: כן, אין כלים לטפל בזה והיה ניסיון, אסא דווקא, בתור מנהל שנה שנייה, לזכותו ייאמר שהוא מציף כל מיני סוגיות מתוך הראייה הניהולית שלו והוא הציף את הנושא הזה והביאו את המינהל ההתיישבותי לדיון בתוך המדרשה.
<רחל אניסמן: הם עשו סיור בבית-הספר, אסא, ויש להם כל מיני, זאת אומרת, יש כמה דברים שלא עומדים בסטנדרטים ולכן הם לא מוכנים לקחת את זה.
עמרם מצנע: יש נכונות היום, של הגורמים השונים?
<רחל אניסמן: יש נכונות אבל צריך לעשות מספר שינויים כדי שהם יסכימו לקבל זאת על עצמם.
<רחל אניסמן: זו באמת סוגיה מאוד מאוד מורכבת, כי היא יוצרת מקרים ואירועים שאנחנו כולנו נדרשים אליהם ואנחנו נמצאים במורכבות.
עמרם מצנע: ערן, בבקשה.
<ערן דורון: אני לא יודע אם הסוגיה הובהרה, אבל אני מנהל את אגף החינוך של מועצה אזורית רמת הנגב.
<ערן דורון: כמו שאסא ציין, 140 תלמידים הם תושבי המועצה האזורית רמת נגב, מתוכם כ- 80 הם תושבי המדרשה.
<ערן דורון: שאר התלמידים שמגיעים מהמועצה, באים בתנאי פנימייה, גם אם הם גרים לצורך העניין בקיבוץ שדה בוקר, שהוא נמצא במרחק של בערך קילומטר וחצי קו אווירי מהמקום.
<ערן דורון: שאר התלמידים שלנו מייממים כל יום לאשל הנשיא ולנופי הבשור, מרחק של כשעה וחצי נסיעה כל בוקר, כל ערב.
<יהודית גידלי: בכל כיוון?
<ערן דורון: לכל כיוון.
עמרם מצנע: מועצה אזורית הכי גדולה, מבחינת השטח, הכי גדול בארץ.
עמרם מצנע: תאמר לי, זו בחירה חופשית של הורים או תלמידים, ללכת לבית-הספר הזה או לאשל הנשיא?
<ערן דורון: זה אזור המיפוי שלנו.
עמרם מצנע: אשל הנשיא?
<ערן דורון: אשל הנשיא ונופי הבשור הם אזור המיפוי שלנו, היסטורית.
<ערן דורון: באמת, דילגנו על באר-שבע, לצורך העניין.
עמרם מצנע: ועל ירוחם.
<ערן דורון: ועל ירוחם, כמובן.
<ערן דורון: זה נכון שמחליפך רוצה שיהיה בית ספר אזורי על-נגבי בתוך ירוחם, אבל עוד חזון למועד.
עמרם מצנע: אל תיכנס.
<ערן דורון: המועצה רואה, המציאות כפי שהיא היום, שיש את התיכון הפנימייתי במדרשה שהוא באמת נכס אזורי, כך אנחנו תופשים אותו, כנכס אזורי, כמשהו מאוד מיוחד וצריך להיזהר מאוד, בכל איזה שהוא טיפול שעושים, לא לשפוך את התינוק עם המים, זאת אומרת זה באופן כללי אנחנו ככה תופשים את זה.
<ערן דורון: אף על פי כן, התמונה של היום משקפת את המציאות שהיתה נכונה ללפני 20 שנה, שהיה מעט מאוד מדרשניקים, מדרשניקים זאת אומרת תושבי המדרשה והיו גם מעט מאוד תלמידי מועצה והמועצה היתה הרבה יותר קטנה.
<ערן דורון: היום העסק גדל ובעצם המועצה הגיעה לבשלות להקמת או למסגרת של תיכון אזורי.
<ערן דורון: ופה יש דילמה, האם הולכים לתיכון אזורי נפרד מהתיכון לחינוך סביבתי, או מנסים להכיל את זה בתוך התיכון הקיים.
<ערן דורון: הערכה שלנו, זאת העמדה המקצועית שלנו, שאגב מגובה על ידי משרד החינוך בצורה די נחרצת, שהקמה של מסגרת נוספת עבור עוד 150 תלמידים, היא נדונה לכישלון ולא רק זה, היא גם כנראה תגרום לסגירת התיכון לחינוך סביבתי, בתנאים כאלו או אחרים.
<ערן דורון: ולכן המועצה בעצם רואה כפיתרון ארוך טווח ל- 20 השנים הבאות, מצב שבו אנחנו מחזקים את הפנימייה, עם המשאבים שעומדים לרשות המועצה האזורית רמת נגב, להמשיך לחזק את הפנימייה ועדיין לעשות בתהליך הדרגתי הכלה של תלמידי האזור.
<ערן דורון: זה, פחות או יותר, התפישה שלנו.
עמרם מצנע: אני מניח שזה יחייב גם מסלול פנימייתי ומסלול שאיננו פנימייתי.
<ערן דורון: נכון.
<ערן דורון: לגמרי.
עמרם מצנע: בשלב הנוכחי, בעצם פורמאלית, אין לכם שום נגיעה לבית-הספר.
<ערן דורון: אין לנו נגיעה.
<ערן דורון: אנחנו תומכים, בשנת 2013 תמכנו בסדר גודל של כמעט 360,000 שקל, שזה סכום לא מבוטל.
עמרם מצנע: בתקציב בית-הספר?
<ערן דורון: בתקציב בית-הספר ומבחינתנו בשביתה אנחנו 140 תלמידים שלנו, זאת אומרת באחריותי, היינו צריכים למצוא להם עוד רגע מקומות לימוד אחרים ולא היו לנו, כי לא בנופי הבשור ולא באשל הנשיא וגם לא בירוחם, היה לנו מקום לקלוט את ה- 140 ואז היינו נדרשים להקמת מסגרת חלופית, שמבחינתי זה היה פיתרון רע מאוד.
<ערן דורון: אני חושב שהקמת מסגרת נוספת במועצה, בסופו של דבר תגרום לסגירת התיכון לחינוך סביבתי וזה דבר שצריך להיזהר ממנו.
עמרם מצנע: גבי, מנכ"ל המדרשה.
<גבריאל דנה: אני אגיד, בבקשה, אני אתחיל דווקא מהדברים של ערן.
<גבריאל דנה: התפישה, לפחות שהמדרשה והצוות החינוכי והתיכון מחזיקים בה לא מעט שנים, בעצם אומרת שהייחודיות של התיכון, כל התהליך החינוכי הייחודי שמתקיים שם, קורה הרבה מאוד בזכות המסגרת המאוד משולבת הזו, הפנימייתית.
<גבריאל דנה: יש בעינינו קושי גדול להפוך את המסגרת, אפילו בחלקה, למסגרת אזורית.
<גבריאל דנה: אנחנו חושבים שזה יכול להציב בסכנה את המשך קיומה של הפנימייה ביחד עם התיכון.
<גבריאל דנה: ראינו את זה במסגרות אחרות בארץ, שהיה שם בעצם מסגרת פנימייתית ופתחו אותה ללימודים אקסטרניים ולאט לאט הפנימייה הלכה וגוועה וזה משהו שהוא מאוד מטריד אותנו, במיוחד את הצוות.
<גבריאל דנה: אמרנו את זה גם בישיבות במשרד החינוך, שככל שבאיזה שהוא אופן ירצו לקיים על הדבר הזה איזה שהוא דיון או איזה שהיא חשיבה בכיוון, צריך לעשות את הדבר הזה בזהירות רבה, צריך לקחת בחשבון את העמדות ואת הדעות של הצוות החינוכי שבאמת עושה שם עבודה שאין מילים לתאר אותה, כולל השר שהיה שם בביקור ונשאר פעור פה מכל התהליך החינוכי שקורה שם.
<גבריאל דנה: יש שם באמת משהו מאוד מאוד ייחודי, כמו שגם אסא אמר.
<גבריאל דנה: במסגרת הזו של השביתה האחרונה שהיתה, הצלחנו להשיג איזה שהיא הסכמה שבמסגרתה יתקיימו במשך 60 הימים הקרובים דיונים ומשא ומתן עם העובדים וההסתדרות על מחלוקת כלכלית רבת שנים שהיתה, מאוד מקווה שנצליח במהלך אותם 60 ימים גם להגיע לאיזה שהוא פיתרון מושכל שלה.
עמרם מצנע: המחלוקת הזו היא של כל עובדי המדרשה או רק של הצוות של בית-הספר?
<גבריאל דנה: של הסקטור המנהלי.
עמרם מצנע: של בית-הספר או של כל עובדי המדרשה?
<גבריאל דנה: הסקטור המנהלי של כלל עובדי המדרשה נמצא במחלוקת כלכלית עם המדרשה.
<גבריאל דנה: לב המחלוקת מתייחס לעובדי החינוך שבחלקם כמובן עובדים בבית הספר.
עמרם מצנע: דרך אגב, כמה עובדים מתוך עובדי המדרשה, על ה- payroll שלכם, הם עובדים בבית-הספר?
<גבריאל דנה: מורים בערך 35.
עמרם מצנע: עובדי מנהלה, אני מדבר.
<סיגל סטרשנוב: משהו כמו 25, באופן ישיר.
עמרם מצנע: 25, שמועסקים בבית-הספר והפנימייה?
<סיגל סטרשנוב: מדריכים ואימהות בית, מינהלן הפנימייה, הם כולם עובדים מנהליים והם עובדי המדרשה.
עמרם מצנע: 25.
עמרם מצנע: וכמה עובדים מעל זה יש?
<גבריאל דנה: עובדים במעטפת.
<גבריאל דנה: זאת אומרת יש כמובן את המטבח שמספק שירותי הזנה ויש את מחלקת ההחזקה שמספקת.
עמרם מצנע: שהם עובדים או שזה מיקור חוץ?
<גבריאל דנה: עובדים של המדרשה ומספקים שירותים לכלל מוסדות החינוך.
עמרם מצנע: במדרשה?
<סיגל סטרשנוב: הם בעצם עובדים לא רק ישירות תחת בית-הספר, אלא הם עובדים של המדרשה והם נותנים שירותים לכל הגופים החינוכיים במדרשה, לא רק לבית-הספר.
עמרם מצנע: זאת אומרת יש גופים משותפים.
<גבריאל דנה: המדרשה היא הרי חברה ממשלתית שמפעילה מספר מוסדות חינוך, ביניהם בית-הספר.
<גבריאל דנה: והמערכות המרכזיות, שזה אחזקה וזה מטבח וכו', הן מערכות שנותנות שירות לכלל המוסדות, גם למרכז המנהיגות, גם לבית-הספר, גם לבית-ספר שדה וגם למרכז הבינתחומי, ככה שאי-אפשר להתייחס לדבר הזה בתור איזה שהוא משהו מקומי לבד.
עמרם מצנע: מזה אני צריך להבין שגם בית-ספר, בית-הספר והפנימייה, הם לא מרכז רווח עצמאי?
עמרם מצנע: זאת אומרת, אילו היה מישהו בא מהצד, רואה-חשבון, ואומר – בואו נראה מה זה בית-הספר, מבחינה תקציבית עכשיו, לאו דווקא כוח-אדם, הוא היה יכול לעשות את החיתוך הזה?
<גבריאל דנה: כן.
<גבריאל דנה: יש לנו מסגרת תקציבית שהיא כלל מדרשתית.
<גבריאל דנה: אנחנו בתוך המדרשה כמובן מחלקים אותה ליחידות השונות ובונים תקציב ביחד עם היחידות לכל שנה.
עמרם מצנע: אבל אין מצב שמטבח שנותן שירות לבית-הספר, בית-הספר משלם לו, עוד פעם, חשבונאית.
<גבריאל דנה: לא, יש מה שנקרא חיובים פנימיים.
<גבריאל דנה: התחשבנות פנימית כזו.
עמרם מצנע: יש?
<גבריאל דנה: זאת אומרת, אנחנו יודעים היום למדוד וגם להציג, אם אנחנו רוצים לקחת למשל את בית-הספר, ולכמת את כל ערך השירותים שהוא מקבל או בכלל, את ערך התקציב שהוא מקבל, כולל מזון, כולל אחזקה, כולל כל שאר המערכות, יש לנו גם את הדברים האלה, כי אנחנו מנהלים גם על הדברים האלה מעקב.
<רחל אניסמן: בית-הספר הוא גירעוני, אבל.
<גבריאל דנה: המדרשה משקיעה בו כספים נוספים.
עמרם מצנע: בית-ספר של 280 תלמידים ופנימייה, לא יכול להיות מאוזן.
<גבריאל דנה: תקציב בית-הספר הוא תקציב מאוד גדול, הרבה למעלה מעשרה מיליון.
<יהודה סקר: כמה מתוך זה משרד החינוך משתתף?
עמרם מצנע: משרד החינוך משלם את השכר לימוד.
<גבריאל דנה: באזור החמש וחצי, שש.
<רחל אניסמן: והם עכשיו ב"עוז לתמורה".
<רחל אניסמן: בית-הספר נכנס השנה לעוז לתמורה, אז כך שיש תוספת של שעות פרטניות, שבשנים קודמות מומנו על-ידי התקציב השוטף ועכשיו אני חושבת שכאן היה איזה שהוא חיסכון.
<רחל אניסמן: אפשר לומר שלפני שנתיים התחיל איזה שהוא מהלך של שיח, במשרד החינוך, לרעיון הזה של הפיכת בית-הספר לבית-ספר אזורי.
<רחל אניסמן: התקיימו שני דיונים ביחד עם המנהלת הקודמת של בית-הספר וצוותי מורים אצל מנהלת המחוז.
<רחל אניסמן: היתה התנגדות מאוד קשה מצד מורי בית-הספר בכלל לחשוב על מהלך כזה.
עמרם מצנע: אני מבין שבעיות העומק הן לא קשורות לאלטרנטיבה הזו, אם זה יהיה בית-ספר עם מסלול אכסטרני או לא.
<גבריאל דנה: נכון.
עמרם מצנע: זאת אומרת, זה נושא חשוב כשלעצמו, אני לא אומר שלא.
עמרם מצנע: אבל באלטרנטיבות האפשריות להעמדת בית-ספר כיחידה עצמאית שפועלת בתוך עצמה עם בעלות של המדרשה, הלא יש בעלויות, כל בתי-הספר התיכוניים בארץ, הם בבעלויות, בין אם זה רשויות מקומיות או רשתות.
עמרם מצנע: אם למשל אתם עוסקים בדו-שיח עם המחלקה להתיישבות, אז היא הופכת להיות הבעלות, בעצם, לניהול.
<גבריאל דנה: לא לא לא, אני אסביר.
<גבריאל דנה: אנחנו נחשפנו לזה.
עמרם מצנע: לא, היא לא חייבת באמת, נכון.
עמרם מצנע: מועצות אזוריות.
<גבריאל דנה: ברגע שאנחנו נחשפנו, לפחות אני, מרגע שנחשפתי לעובדה שבעצם אנחנו נמצאים ואני לא יודע להסביר למה היסטורית לא הצטרפו למינהל לחינוך התיישבותי, אבל מרגע שבעצם אנחנו הבנו את זה, גם אני וגם אסא, אל"ף, הזמנו אותם אלינו לביקור, הם התרשמו כמובן מהעשייה החינוכית ודיברנו על מתווה של התכנסות כדי לעמוד בסטנדרטים ובכללים שנהוגים שם, כדי שנוכל להיות תחת המטריה הזו, לא בהיבט תקציבי.
<גבריאל דנה: אנחנו הבנו מהם גם שאין שם איזה שהיא תוספת תקציבית או משהו בסגנון הזה, אבל היה פחות, היה פחות מעניין אותנו הסוגיה הזאת, הרבה יותר מעניין אותנו, אנחנו מתעסקים פה עם בני נוער, יש לנו אחריות, צריכה להיות מסגרת מסודרת שמפקחת ומתווה נהלים לעבודה ולהתנהלות.
<גבריאל דנה: זה דבר שהיום אנחנו עושים אותו במסגרת כל השנים שפיתחנו אצלנו את צורת העבודה ואני חושב שבהחלט צריך לגרום לזה שיהיה פה איזה שהוא גוף מסודר שיודע לפקח על 150 פנימיות ברחבי הארץ וידע לתת גם את הדגשים ואת התורה שלו לגבי דרך ההתנהלות אצלנו.
עמרם מצנע: תסביר לי את סיפור התקציב בכלל.
עמרם מצנע: המדרשה נמצאת בגירעון?
<גבריאל דנה: המדרשה נמצאת מאז 2004, למיטב זיכרוני, כל שנה המדרשה מסיימת בגירעון שוטף, למעט השנתיים האחרונות ואת 2013 ככל הנראה, אם לא יהיה איזה שהוא שינוי תקציבי, השנה תסתיים גם היא בגירעון.
עמרם מצנע: מיהו יצרן הגירעון הגדול מתוך הגופים שכפופים לכם?
<גבריאל דנה: אני לא יודע אם אפשר לקרוא לזה יצרן גירעון, אבל עיקר המשאבים של המדרשה בעיקר נמצאים ומופנים לתיכון שהוא בעצם המוסד, נקרא לזה, אולי גולת הכותרת.
<גבריאל דנה: בית-ספר שדה, גם הוא צורך לא מעט משאבים.
<גבריאל דנה: שאר המוסדות צורכים, אבל ברמה פחותה.
<גבריאל דנה: אנחנו מתייחסים למרכז המנהיגות ולמרכז הבין תחומי, שם יש פחות.
<גבריאל דנה: עיקר הכסף מופנה רובו ככולו לתיכון ולבית-הספר שדה.
<גבריאל דנה: אנחנו נמצאים גם עכשיו איזה שהוא מסלול של הסדרה מול משרד החינוך, גם בקשר לנושא התקצוב, באופן העברת הכספים וביחד איתם וביחד עם משרד האוצר אנחנו נמצאים בתהליך של תוכנית הבראה למדרשה, שהמטרה שלה היא לייצר, אל"ף, לגזור מה התקציבים שנכון שיעמדו לרשות המדרשה.
עמרם מצנע: שתתפטרו מהתיכון, אז תוכלו להתייצב.
<גבריאל דנה: המדרשה היא חברה ממשלתית שנוסדה ונולדה בעצם בכדי להפעיל את מוסדות החינוך.
<גבריאל דנה: המדרשה משקיעה שם כספים, זה לא שהמדרשה, הרי מה זה אומר שיש שם לצורך העניין גירעון, זה אומר שהמדרשה מתקציביה מפנה לשם משאבים.
<סיגל סטרשנוב: אבל מבדיקה חשבונאית של התיכון שנעשתה, בניסיון להפריד אותו מהדברים האחרים, התיכון כעצמו הוא יחידה שהיא לא גירעונית.
עמרם מצנע: לא, הוא בטוח גירעוני.
עמרם מצנע: הוא בהגדרה, גירעוני.
<סיגל סטרשנוב: לא.
<סיגל סטרשנוב: בדיקה יסודית על-סמך הנתונים שאתה נתת, גבי.
<אסא באומר: אני חושב שהסוגיה הזאת היא בדיוק מחזירה אותנו לנושא של השביתה.
<אסא באומר: בואו לא נייפה, זה נשמע כזה יפה, כי התיכון אתה אומר, גבי, לוקח את עיקר המשאבים, אבל יש עוד בעיה שלוקחת הרבה מאוד משאבים.
<אסא באומר: אני לא יודע אם אני, על רקע זה בעצם יש את השביתה שאנחנו נפגעים ממנה.
<אסא באומר: התיכון נפגע, התלמידים נפגעים.
עמרם מצנע: לא, אני מסתכל לא רק על עניין השביתה.
עמרם מצנע: עניין השביתה, עוד פעם, יחסי עובדים, מעבידים, סיפורים שיש שם, המחלוקות הפנימיות, אבל אני מסתכל קצת יותר לעומק.
עמרם מצנע: תראו, אני נזכר ככה, היה לנו בירוחם סיפור מאוד דומה.
עמרם מצנע: הישיבה התיכונית היתה פעם תחת אכסניית הנוער, שהפעיל שמוליק ויש להם ישיבת הסדר, הישיבה התיכונית, ואכסניית נוער.
עמרם מצנע: וגירעון שנתי והישיבה התיכונית היתה בעצם האבן הגדולה ביותר.
עמרם מצנע: אמרתי להם – תראו, אם אתם רוצים שזה יתקיים, אתם צריכים להיפרד מהישיבה.
עמרם מצנע: כי ניסיתי שם למצוא מי משלם מה ואיך זה מסתדר בכלל.
עמרם מצנע: וזה היה בלגאן אחד גדול.
עמרם מצנע: וברגע שאתה יודע, יש לך יחידות שיש להן אחריות אבל אין להן אחריות תקציבית, אז אתה היית איש הכספים של המדרשה, נכון?
עמרם מצנע: בזמנו.
עמרם מצנע: אז אתה מכיר את זה, זה צינור דולף כל הזמן.
עמרם מצנע: והם הגיעו באמת למסקנה שהם לא יכולים יותר להחזיק את התיכון ועשו חיתוך והתיכון עבר לרשת אמי"ת, בפיקוח, כי הוא פנימייתי, בפיקוח של לא המחלקה להתיישבות, אבל של הסוכנות.
עמרם מצנע: זה גם כן, חלק דרך אגב, ממשרד החינוך.
עמרם מצנע: והיו צריכים לעמוד בתקנים, זה היה סיפור לא פשוט, רצו לסגור את המקום.
עמרם מצנע: אבל פתאום העסק, מבחינה תקציבית, קיבל טיפול אחר לגמרי, אני לא רוצה להגיד שהוא לא גירעוני, אבל קיבל טיפול אחר לגמרי.
עמרם מצנע: ולכן, העניין של השביתה, הוא אולי איזה טריגר כדי להתמודד עם זה, כי זה יצא לכם מחוץ לגדר, בית-ספר שעובד, אז כולם מעורבים בזה.
עמרם מצנע: ובטח, ועל כן הנושא הזה הוא מעניין, איך באמת הם מתמודדים אתו.
עמרם מצנע: מאחר וזה חברה ממשלתית גם, אז אפשר דרך החברה הממשלתית לעשות אולי חשיבה קצת יותר קונסטרוקטיבית מבלי הדיון האם זה יהיה אכסטרני או פנימייתי, פה איזה שהוא שלב נוסף.
עמרם מצנע: השאלה אם יש לכם פתיחות במדרשה שמואשמת באנכרוניזם של מורשת היסטורית.
<גבריאל דנה: אני אגיד כך, תראה, אנחנו ערים בהחלט לעובדה, אנחנו מקיימים על זה ישיבות עם המנהלים, כולל עם התיכון וכו', שאחת הבעיות שהמדרשה נדרשת להתייחס אליהן בצורה מאוד רצינית ועמוקה, זה חלק מהיחידות שקיימות היום במדרשה ויכול להיות שצריך לבחון את המבנה הארגוני הנכון למדרשה.
<גבריאל דנה: למה אני מתכוון?
<גבריאל דנה: המדרשה הרי הוקמה לפני, החברה הממשלתית, לפני 40 שנה, הפעילות עצמה התחילה לפני 50 שנה.
<גבריאל דנה: באותה עת, מן הסתם, דרכי הגישה היו שונות והנגישות לכל מיני דברים היתה שונה ולכן גם המדרשה הקימה המון יחידות בתוכה, שיכלו לתת לה פיתרון בתוך החצר.
<גבריאל דנה: לצורך העניין, אם זה יחידות אחזקה שונות שזה נגריה ומסגריה וכו', או מטבח פעיל וכו'.
<גבריאל דנה: אנחנו היום נמצאים בתהליך שאנחנו עושים חשיבה מחודשת על הכל, על המבנה הארגוני הנכון כמדרשה, באופן כזה שליבת ההתעסקות של המדרשה תהיה בדיוק לשם המטרות שלשמן היא קמה.
<גבריאל דנה: כלומר, הפעלת מוסדות החינוך.
<גבריאל דנה: כל שאר היחידות, צריכות להיות יחידות תומכות, ויעילות.
<גבריאל דנה: ואם זה אומר שבמסגרת החשיבה הזאת אנחנו נדרשים גם לשאול את השאלות הקשות האם עדיין יש צורך ביחידה תפעולית כזו או יחידה תפעולית אחרת, אנחנו היום שואלים אותן.
<גבריאל דנה: אנחנו היום נמצאים בתהליך בחינה של הדבר הזה.
<גבריאל דנה: בהחלט לא מן הנמנע שיהיו שינויים בתחום הזה.
<גבריאל דנה: אבל המדרשה בהווייתה קמה כדי לפתח ולהצמיח מוסדות חינוך ולכן בראייה של הוויתור על מוסדות חינוך, הוא לא משהו שהוא - - -
עמרם מצנע: בית-הספר היסודי הוא גם תחתכם?
<גבריאל דנה: לא.
עמרם מצנע: הוא ממלכתי לכל דבר?
<ערן דורון: וגני הילדים.
עמרם מצנע: וגני הילדים?
<ערן דורון: גם.
עמרם מצנע: הורים, בבקשה.
<סיגל סטרשנוב: אני קודם כל באמת רוצה להודות על קיום הפגישה הזאת, אני חושבת שהיא חשובה מאוד ואני חושבת על ייחודיות בית-הספר והמיוחדות שלה גם בתור אימא ששולחת מרחבי הארץ.
<סיגל סטרשנוב: לא תושבת הנגב ולא מדרש.
עמרם מצנע: איפה את גרה?
<סיגל סטרשנוב: אני גרה במושב ניר בנים.
<סיגל סטרשנוב: אני חושבת שחלק מהשאלות שנשאלו ופה ערן התייחס לחשיבה של המועצה האזורית אל הבית-ספר, חלק מההיתכנות של בית-הספר כאלטרנטיבה לבית-הספר האזורי שיש לנו באזור שבו אני גרה, יכול מאוד להיפגע דווקא דרך הפיתרון של בית-הספר, להפוך אותו לבית-ספר אזורי, שיש לו מסלול לימודים מיוחד ולכן אני חושבת שאת ההנחה שבית-הספר הזה והפנימייה, אם זה לא יהיה הפיתרון ייפגעו, אני הייתי בוחנת את ההנחה הזאת מחדש.
<סיגל סטרשנוב: אני גם חושבת שבאמת לבית-ספר אזורי יש צרכים שהם שונים מאשר בית-הספר הזה.
<סיגל סטרשנוב: לא כל תלמידי האזור, מתאים להם מגמה סביבתית שהיא כל-כך בולטת וכו' ויש משהו ואני חוזרת לתחילת הדיון, לחיבור הזה של בית-ספר פנימייה.
<סיגל סטרשנוב: סוד העוצמה של בית-הספר הזה, זה הפנימייה.
<סיגל סטרשנוב: זה שזה 24 שעות ביממה, פועל שם ואין גבולות והדבר השני הוא באמת הממשק הייחודי מאוד של החיבור פנימייה – בית-ספר.
<סיגל סטרשנוב: ככה ניסית להבחין, יש פה באמת, אני רואה את מנהל הפנימייה הוא מנהל בית-הספר, כיחידה אחת.
<סיגל סטרשנוב: אין שם דיכוטומיה, לפעמים היא מבלבלת, אבל היא באמת יש שם משהו שהוא של עבודת צוות מאוד מהותית, מאוד משמעותית שהיא נותנת את העוצמה של המקום.
<סיגל סטרשנוב: מעבר לזה, אני חושבת שהחלומות על המקום הזה הם קטנים.
<סיגל סטרשנוב: אני חושבת שזה צריך להיות, זה בית-ספר שהיה חלוץ וצריך להמשיך להיות חלוץ בתחום של לימודי הסביבה, בתחום של חדשנות, של לימודים מחוץ לחדר הכיתה.
<סיגל סטרשנוב: זה העוצמה, זה הייחודיות וזה האלטרנטיבה המהותית שבית-הספר הזה מציג ומתקיים שם בזכות האינטימיות, בזכות צוות המורים המאוד מיוחד שיש שם או אנחנו קוראים לזה כל הזמן רוח בית-הספר.
עמרם מצנע: מה גובה תשלום ההורים בבית-הספר?
<סיגל סטרשנוב: אנחנו משלמים תשלום מלא, משהו כמו 22, עשרים ומשהו אלף שקל לשנה, לשנת לימוד.
עמרם מצנע: זה התיכון והפנימייה?
<סיגל סטרשנוב: הכל ביחד.
<סיגל סטרשנוב: כולל תשלומי הורים של בית-הספר וכולל הפנימייה.
<סיגל סטרשנוב: אני יכולה להגיד שהתנאים, המצב הפיסי שהילדים גרים בו הוא רע מאוד.
<סיגל סטרשנוב: מזל שהילדים האלה הם ילדי טבע, חלקם הגדול, הדרישות שלהם לא גבוהות.
<סיגל סטרשנוב: אבל אפילו אין שם מצב של שולחן כתיבה לכל ילד, פינה שהוא יכול לשבת ולהניח את חפציו.
<סיגל סטרשנוב: זאת אומרת, חדרים של שלושה-ארבעה שהם חדרים מאוד קטנים, במצב פיסי לא טוב, הם צפופים ופשוט אין מקום, דרך חדר אוכל עם הרבה מאוד בעיות וזה בית-ספר עני.
<סיגל סטרשנוב: בית-ספר קומפלקס, מאוד מאוד עני ואם אני אסיים ואני לא רוצה להאריך, באמת, הסיפור בעיני, קודם כל אין ניהול תקציבי נפרד של בית-הספר, זאת אומרת שבאמת אפשר לראות, אפילו חשבון ההורים, עד כמה שידוע לי, כמו שהוא צריך להיות, הוא לא מנוהל כיחידה עצמאית, שזה יש חוזרי מנכ"ל מסודרים על העניין הזה.
עמרם מצנע: משרד החינוך הולך גם להגביל את תשלומי ההורים גם בבתי-ספר פנימייתיים.
<רחל אניסמן: היה ויכוח, היה הרי לפני שנתיים דיון.
עמרם מצנע: לא לא, יש חוזר מנכ"ל.
<רחל אניסמן: על תשלומי ההורים בבית-הספר.
<רחל אניסמן: היו חילוקי דעות גדולים.
<סיגל סטרשנוב: אבל אני יודעת שהם דומים.
<סיגל סטרשנוב: למשל, אם ניקח בית-ספר פנימייתי שאולי קצת זה מדעים ואמנויות פה בירושלים, אז זה גם בערך מה שההורים משלמים שם, זה די דומה.
<רחל אניסמן: רק שהתנאים אחרים.
<סיגל סטרשנוב: אבל אני באמת חושבת, זה בית-ספר כל-כך מיוחד, הוא צריך להיות חלוץ, הוא כבר מזמן, בגלל כל הבעיות והאנכרוניסטיות החלומות שלו נהיו קטנים, אני רואה אותו כמרכז ואני חוששת מאוד שבית-ספר אזורי, סוג הפיתרון הזה, אני חושבת שצריך להיות יותר יצירתיים.
<מנחם אופיר: אני גר במדרשה.
<מנחם אופיר: בת אחת סיימה עכשיו י"ב, בת אחת מתחילה ט'.
עמרם מצנע: הן לא גרות בפנימייה?
<מנחם אופיר: כן, כן.
<מנחם אופיר: אני תושב מדרשה, לא, בפנימייה – לא.
<מנחם אופיר: מה שנקרא מדרשניקיות.
עמרם מצנע: מדרשניקים מהסוג הקודם, דרך הוראה ועבודה במקום או מהשכונות החדשות?
<מנחם אופיר: זהו, שלא.
עמרם מצנע: מהשכונה החדשה?
<מנחם אופיר: שכונה חדשה, ישנה.
<מנחם אופיר: גרנו גם בשכונות הישנות של התאגיד.
<מנחם אופיר: בכל מקרה, אחרי ששמענו פה את כל הווריאציות של כמה התיכון חשוב וכמה אסור לגעת בו ואיך שהוא מתפקד עכשיו חוץ מכמובן לשפר את התפקוד, אני לא מדבר על הדברים שצריכים להשקיע בהם כסף, כמו שאמרה סיגל.
<מנחם אופיר: אני חושב שזה המקום, דווקא, לגשת לנקודה חשובה מאוד ויכול להיות שמפה צריך לצאת הכיוון שנוגע לחוק בן גוריון, שבעטיו קמה קרן נגב והתאגיד והעמותה וכל השילוב הזה ביניהם וזה קשור לעובדה שב- 2003, היישוב הוכרז יישוב קהילתי וכל מוסד בפני עצמו.
<מנחם אופיר: הגנים עברו בהתחלה לידי ההורים, על-ידי הוועד המקומי, ועכשיו בית-הספר היסודי עבר, לפני שנתיים, למועצה ובינתיים קם גם, לפני כמה שנים טובות, מכינה קדם צבאית למנהיגות והתיכון עצמו ובית-ספר שדה.
<מנחם אופיר: כל אחד מהם יכול לעמוד בפני עצמו, במסגרת עצמאית משלו.
<מנחם אופיר: זאת אומרת, אפשר להגיד בלי פחד, שתודה רבה לתאגיד, תודה רבה לעמותה, לקשר ביניהם, ולמצוא נוסח חוק שייתן ליישוב לפרוח.
<מנחם אופיר: כי כל מוסד חינוכי ביישוב, הגיע הזמן שהוא יהיה עצמאי, בניהול עצמאי של רשות מקומית וכו', אבל אני חושב שאין מה להיצמד לכיסא הזה שנקרא תאגיד, בתוך יישוב קהילתי.
<יהודה סקר: אני באתי לדיון הזה, מתוך חמשת ילדיי, שלושה בוגרי התיכון שם.
<יהודה סקר: אני לא מכיר את האנשים פה, לא את המנכ"ל, לא את המפקחת, לא את מנהל בית-הספר ואני גם שמח שבני הבכור, בעין יהב, מפקד יחידת החילוץ, גר שם.
<יהודה סקר: הבת בעצם סיימה בכיתה ט'.
<יהודה סקר: אני רוצה להגיד לכם שאני נדהם.
<יהודה סקר: אני גם מתפלא, אדוני היושב-ראש, שלא מעלים את זה, שביישוב הזה, ב- 82, 85, אלה שבמקום, חלק גדול זה בעשר אצבעות, בתקופה שהייתי שם, נבנה.
<יהודה סקר: יש שם את המכון לחקר המדבר, יש שם את המכון למורשת בן-גוריון, במילה לא הזכירו את זה.
<יהודה סקר: זה פנינה, בן גוריון מתהפך בקברו, אדוני היושב-ראש.
עמרם מצנע: בן גוריון וז'בוטינסקי, היו מתהפכים בקברם ביחד על כל מה שקורה לנו.
<יהודה סקר: והדברים שאני שומע פה, אז רק דיברו על השכונה החדשה, זה היה רק על הגרפים.
<יהודה סקר: אני נדהם לשמוע שאותם דברים שהיו באותה תקופה, חוזרים על עצמם.
<יהודה סקר: לא התקדמנו, זה צעד תימני, שני צעדים קדימה, צעד אחורה.
<יהודה סקר: אני לא מבין למה כל הגורמים לא יכולים להתכנס ולהחליט.
<יהודה סקר: אני עצמי גם בן מושב לשעבר, שהיה מסופח למועצה בקיבוץ גבעת ברנר, מועצה אזורית.
<יהודה סקר: אני פשוט לא מבין איך לא פותרים את הבעיות האלה.
<יהודה סקר: אגב, אם יש עמותה, אני אמנם כבר גמלאי, עובד מדינה לשעבר, אני מוכן להצטרף לעמותה ולסייע כמיטב יכולתי.
<יהודה סקר: כי יש חוק בן גוריון שאני יודע שהוא חל על המכון לחקר המדבר ועל המכון למורשת בן גוריון.
<יהודה סקר: מה קורה עם התיכון הזה?
<יהודה סקר: זה תיכון פנינה.
<יהודה סקר: חוץ מהשירות הסדיר שלי, אני גם גרתי שם ארבע שנים בתקופה, מי שיודע, ד"ר שבתאי, אני החלפתי אותו כשהוא עזב.
<יהודה סקר: אני לא מבין מה שקורה.
<יהודה סקר: נדמה לי שאני בחלום.
עמרם מצנע: רחל, משרד החינוך, בבקשה.