GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רן רידניק: חוץ מזה יש הסכמה רחבה המודל גובש והוסכם ואני מקווה שנדע ליישם אותו בשנים הקרובות.
<רן רידניק: יש גם רשת ביטחון, הרבה פרטים טכניים, אם תרצו, נשמח להרחיב בזה.
יעקב אשר: אני מבין שיש סעיף שאומר, יובא כתוספת תקציב - - - המעלה את התעריף לשינוי בהיקף המכסות של הסטודנטיות החרדיות הלומדות במסגרת פרויקט ההכשרה חילופית בסמינרים.
יעקב אשר: האם ההסכם הזה מדלג על אוכלוסיה מסוימת במכללות החרדיות, במכללות שנמצאות בתוך הסמינרים?
יעקב אשר: האם ישנו שינוי?
יעקב אשר: אני רוצה לשמוע ממך, האם ההסכם חל גם עליהם, התוספת התקציבית חלה גם עליהם, או שהיא אמורה להיות ממומנת מתקציב אחר כמו שאני רואה פה ואני לא מצליח להבין ממה.
<רן רידניק: שאלה מצוינת.
יעקב אשר: קיוויתי שהיא לא תהיה שאלה מצוינת.
<רן רידניק: כל הסוגיה התחילה כסוגית צמצום מספר המכללות וקביעת דרישת הגודל המינימאלי.
<רן רידניק: עלתה השאלה המשפטית והמקצועית, האם נכון להחיל דרישת גודל מינימאלי גם על הסמינרים החרדיים, בהם לומדים במוסדות חרדיים, בפרויקט מצוין, הנדסאיות חרדיות, חלקן בהכשרה חלופית חלק במקביל.
<רן רידניק: האם נכון למוסדות שפועלים בתוך הסמינרים עצמם, תוך שימוש ביתרונות של משאבים וכלים קיימים, האם נכון להחיל גם עליהם, כשהמשמעות האופרטיבית היא סגירה של חלק מהסמינרים, אם הכלל הזה היה מוכל גם עליהם.
<רן רידניק: האמירה המקצועית והמשפטית הייתה, שנוכח הייחודיות של הפרויקט, נוכח העובדה שיתרונות הגודל כבר מגולמים, תוך כדי שזה בתוך הסמינרים, נוכח העובדה שהפרויקט עצמו הוא פרויקט עם שיעורי דיפלום מאד גבוהים, המכללות הוחרגו לעניין סעיף הגודל המינימלי.
<רן רידניק: בהמשך לזה עלתה השאלה, אם מתוך סכום הכסף שהוחלט להקצות וחלקו יגיע לגידול בתעריף, האם הסכום הזה יסייע לממן גם את הגידול בתעריף בקרב תלמידות הסמינרים.
<רן רידניק: ההחלטה הייתה שעניין הסוגיות הרוחביות, כמו הצטיידות, זה יחולק, וסוגיות כמו העלאת התעריף, לא ילך מתוך הפול של המכללות - - -
יעקב אשר: למה לא ילך מתוך הפול של המכללות?
<רן רידניק: יגיע תקציב נוסף ממקור חיצוני.
<רן רידניק: זו הייתה הדרישה במהלך המשא ומתן שהוסכמה.
<רן רידניק: אני מניח שאתה לא תלין עליה, המכללות שמברכות עליה, היחיד שאולי ילין זה אני, אבל זו כבר בעייתי.
יעקב אשר: הצביעה של התקציב הזה לאותו מגזר, אפשר לקחת ולחזק את אותו תקציב בתוספת תקציבית.
יעקב אשר: למה צריך לקרוא לזה סעיף אחר שמחר מאן דהוא יגיד שהסעיף הזה לא שייך לשאר המכללות וצריך להוריד אותו.
יעקב אשר: למה להחריג את זה?
יעקב אשר: איזה היגיון יש בהחרגה הזו?
יעקב אשר: זה שהמכללות לא רצו שזה יהיה על חשבונן אני מבין, כי אז ה-108 מיליון מתחלק בפחות מכללות כי מכללות אחרות יהיו כבר בפנים.
<רן רידניק: המטרה וגם התוצאה הייתה להיטיב עם הסמינרים החרדיים, לא להרע אתם.
<רן רידניק: אני חושב שזה פרויקט טוב.
<רן רידניק: לנוכח זה הם הוחרגו מיתרון הגודל, מדרישות הגודל המינימאלי ומבחינת התעריף עצמו, נאמר במפורש, זו הייתה דרישה מפורשת, אני אומר לזכותה של מיכל צוק שאמרה כל הזמן שאין מצב שבו התעריף יעלה ל-א' ולא ל-ב'.
<רן רידניק: התעריף עצמו יועלה באופן אחיד ממקור חיצוני.
<רן רידניק: אם אתה שואל לגבי הצביעה, הוסכם על מסגרת מסוימת של כסף.
<רן רידניק: אנחנו רצינו לחרוג, הם לא רצו להוריד.
יעקב אשר: וזה יהיה בספר התקציב?
יעקב אשר: אני מנסה להבין את ההבדל.
יעקב אשר: כולנו מבינים כמה זה חשוב בכל המגזרים וכמה זה חשוב במגזר החרדי.
<רן רידניק: אני מניח שביטאתי בצורה נאמנה את העמדה של משרדי הכלכלה.
<לימור ניסן: יש לנו פרויקט שנקרא "פרויקט ח"ן-חוכמת נשים, בו מלמדים לימודי הנדסאים בתוך הסמינרים של החרדיות.
<לימור ניסן: כמעט 100% מהבנות מושמות אחר כך בשוק העבודה.
<לימור ניסן: פרויקט מדהים, שנתן לנשים מקצוע שווה ערך במקום לימודי ההוראה, שהיו נלמדים בעבר.
<לימור ניסן: יש כיום 2,000 נשים בתוך הסמינרים שלומדות הנדסאות.
<לימור ניסן: אני מזמינה אתכם לבקר באחד הסמינרים.
<לימור ניסן: רוב הסמינרים מתרכזים בירושלים ובבני ברק, אלה סמינרים שמוכרים על ידי משרד החינוך.
<יוכבד פנחסי אדיב: שמי ד"ר יוכבד פנחסי אדיב, יושבת ראש פורום מכללות טכנולוגיות ובעצמי מנהלת את המרכז ללימודי הנדסאים באריאל, המרכז לעיצוב וטכנולוגיה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני מעוניינת להגיב על ההסכם בשלושה היבטים.
<יוכבד פנחסי אדיב: קודם כל, אני מברכת על ההסכם, הייתה התגייסות גם פרלמנטארית בוועדות השונות והתגייסות גם בחדר הזה, שמחממת את לבנו.
<יוכבד פנחסי אדיב: לאורך כל התהליך והמאבק, צפיתם קראתם וראיתם כמה אנחנו נחושים.
<יוכבד פנחסי אדיב: צריך לזכור מה הייתה מטרת המאבק ולמה הגענו לאן שהגענו, בביזיון מסוים.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו נאבקנו שבכלל בשנתיים הקרובות תהיינה מכללות טכנולוגיות בישראל.
<יוכבד פנחסי אדיב: עמדנו בפני סגירה, זה היה התהליך.
<יוכבד פנחסי אדיב: מדובר על 137 מיליון ₪ זה כסף פעוט לתחזק מערכת של 24,000 סטודנטים טכנולוגיים, למעשה, זה עשירית מתקציבים דומים במערכות אחרות.
<יוכבד פנחסי אדיב: הכסף שכרגע מוזרם למערכת באותו סיכום, אנחנו צריכים להבין, הוא תחילתו של תהליך.
<יוכבד פנחסי אדיב: לא ניתן להחיות מערכת כזו לאורך זמן, גם מתקציב שמוגדר כ-70% תוספת.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מדברים על פרישה של 6 שנים תהליכים שצריכים להתבצע במערכת, אבל הוא עדיין יעמוד בסוף ה-6 שנים ב-60% ממה שמערכת החינוך מקבלת.
<יוכבד פנחסי אדיב: אם כך, הפן התקציבי לא סגור, הוא נותן לנו כרגע להציף את הראש מעל המים וזה מה שצריך לקרות בשנתיים הקרובות.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו בתוך הסכם, אנחנו נקיים אותו, אבל יש לו גם מכשלות.
<יוכבד פנחסי אדיב: הנושא הבא הוא הדיפלום.
<יוכבד פנחסי אדיב: בעבור מי מקבלים את הכסף?
<יוכבד פנחסי אדיב: ההגדרה, נוסחה ככל שתהיה, ואני לא רוצה להיכנס לנוסחה עצמה, שמגדירה יעד שהוא לא כל כך סביר.
<יוכבד פנחסי אדיב: כשבונים מודל, צריך לאפשר שהוא יהיה אפשרי לבצע אותו.
<יוכבד פנחסי אדיב: חובה להבין, במערכת השכלה מושכלת, אתה מציב יעד אבל שהמכללות יוכלו לעמוד ביעד.
<יוכבד פנחסי אדיב: לכן אני אחזור ואגיד, זו תחילתה של רפורמה, זה לא הסוף.
<יוכבד פנחסי אדיב: ההמשך צריך להיות כאן, מתוך הוועדה הזזו, להחליט מה אנחנו עושים בהמשך הדרך כי 71% הוא מספר יפה, אפשר לנעוץ אותו ולהגיד, כולם להגיע ליעד אבל בדרך הם עלולים למות.
עמרם מצנע: איך אתם מתכוונים להתמודד עם הנושא הזה?
<יוכבד פנחסי אדיב: מדובר על 60 מכללות.
<יוכבד פנחסי אדיב: מה זה 60 מכללות?
<יוכבד פנחסי אדיב: 24 מתוכם סמינרים חרדיים, שאף אחד לא נוגע בהם, יש הסכמים, אנחנו מוכנים לזה, אבל זה תהליך של המדינה.
<יוכבד פנחסי אדיב: יש אולי בין 15 ל-20 שאומרים שהם קטנות, אנחנו לא פתחנו אותן, זו החלטה של האוצר והתמ"ת.
<יוכבד פנחסי אדיב: בסך הכול יש 20 מכללות גדולות במדינת ישראל הפזורות על פני הארץ.
<יוכבד פנחסי אדיב: אם הן לא תוכלנה להגיע ל-71% - לא יהיו.
<יוכבד פנחסי אדיב: יש עוד תהליך שצריך להבין.
<יוכבד פנחסי אדיב: מהו הסטודנט ומה הראיה של הסטודנט, כשהוא בא ללמוד לימודי הנדסאים?
<יוכבד פנחסי אדיב: במערכת אקדמית, מה שמניע את הסטודנט הוא התואר האקדמי.
<יוכבד פנחסי אדיב: הוא לא יעזוב אתה מערכת שלו אם הוא לא יקבל את התואר.
<יוכבד פנחסי אדיב: בעולם של מערך החינוך, הם נמצאים בתוך מסגרת, הצבא מחכה להם, כולם מחכים להם, הבגרות מחכה, כל תהליך אחר.
<יוכבד פנחסי אדיב: בעולם של ההנדסאים, מי שמחכה זו התעשייה.
<יוכבד פנחסי אדיב: הבן אדם לומד ורוצה עבודה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אם אותו איש נעלם מהמערכת ועובד במקצוע, זו לא בעיה שלי.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני לא יכולה לטפל בו כמערך מכללתי.
<יוכבד פנחסי אדיב: אז הוא לא מסיים וחוטפים אותו עוד לפני שהוא מסיים.
<יוכבד פנחסי אדיב: הוא לא צריך את הדיפלומה כדי לעבוד במקצוע.
<יוכבד פנחסי אדיב: זה מושט למעשה על אותן מכללות.
<יוכבד פנחסי אדיב: רציתי לשאול את עופר, האם במערך החינוך, אתה מתגמל רק את מי שסיים יג',יד', זה לכאורה אותה מערכת, האם זה מתוגמל רק על פי דיפלום?
עמרם מצנע: זה כמו שהוא לא מתגמל רק את אלה שעושים בגרות.
<עופר רימון: יש הבדל אחד.
<עופר רימון: קודם כל, ברור, שאנחנו מתקצבים במערכת החינוך את הלומדים, כך אנחנו עושים עם כל תלמיד שרוצה ללמוד 5 יחידות פיזיקה, אנחנו מתגמלים, נותנים תקצוב פר תלמיד וכמובן שבסוף הוא יכול לסיים והוא יכול שלא, אנחנו מקווים תמיד שיסיימו כמה שיותר.
<עופר רימון: בנושא של המכללות שבפיקוח שלנו, בגלל שרוב התלמידים הם תלמידים שבסופו של דבר מתגייסים לצה"ל ומקבלים דחיית גיוס, יש לנו את השוט של דחיית הגיוס.
<עופר רימון: זאת אומרת הם רשומים בצה"ל ואם אני רואה שהתלמיד לא בכיוון בכלל, נניח לא מגיע אפילו למכללה, אנחנו תמיד יכולים לגייס אותו כי הוא משובץ במערכת, הוא כבר חויל מבחינתנו.
עמרם מצנע: זה לא נותן את כל הפתרונות אבל זה שונה.
<יוכבד פנחסי אדיב: תוספת, ככל שתהיה למערכת.
עמרם מצנע: תצטרכו לשבת ולראות מהם הכלים שיכולים להגביר את המוטיבציה לסיים את הדיפלומה.
עמרם מצנע: בין אם זה בתוך המכללות, בין אם זה מול התעשיינים.
עמרם מצנע: אני מניח שבעוד שנה, שנתיים תבחנו את ההצלחות ויכול להיות שתצטרכו לשנות את המודל, אבל האתגר הוא חשוב.
<יוכבד פנחסי אדיב: אין ספק שהאתגר חשוב.
<יוכבד פנחסי אדיב: צריך לבחון את זה לאורך זמן ולהיות מאד זהירים.
<יוכבד פנחסי אדיב: זה יכול לגרום לכך שאנחנו למעשה לא נקבל על כל סטודנט , זה יכול להיות שלחבר'ה כאלה לא יהיה איפה ללמוד, מישהו צריך לתת על זה את הדעת, כי אנחנו לא נקבל והמכללות יקטנו.
<עופר רימון: השאלה גם תוך כמה שנים מסיימים.
<יוכבד פנחסי אדיב: יש את תקופת התקן.
<יוכבד פנחסי אדיב: אבל עדיין, עם כל הביקורת שנאמרה מצדי, כי זהו אתגר קשה.
<יוכבד פנחסי אדיב: עדיין, נעשתה פה עבודה.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו לא יכולים להוריד מערכה של העבודה וערכו של ההסכם הזה של משרד הכלכלה, של מיכל צוק, שעמדה בראש צוות המשא ומתן, של משרד האוצר, שבאמת העביר כספים.
<יוכבד פנחסי אדיב: נכון, הכסף אינו מספיק, הוא אינו משווה אותנו למערכת האקדמית, זה תהליך שצריך להיות מבוצע החל מהיום וקדימה, אבל נעשתה פה עבודה.
<יוכבד פנחסי אדיב: למעשה, 30 שנה אף אחד לא טיפל בנושא הזה, לא העלה את המודעות של התהליך, לא דובר על כסף, לא הוסיפו כזו מנת כסף למערכת.
<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו ניקח את העבודה הביתה, אבל אנחנו בהחלט מודים, גם למשרד הכלכלה, גם למשרד האוצר, ולכל חברי הכנסת שתמכו בנו, על התהליך עצמו.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני חייבת להגיד, ששותף אמיץ שלנו היה התאחדות הסטודנטים.
<יוכבד פנחסי אדיב: פעלנו במשותף אתם.
<יוכבד פנחסי אדיב: נכון שהאוצר העביר 110 מיליון, 108 מיליון ₪, אבל גם התאחדות הסטודנטים עשתה מצידה צעד אמיץ, אמנם היא לא העלתה את שכר הלימוד, אבלך היא נתנה מדד, מה שגם לא היה.
<יוכבד פנחסי אדיב: גם מבחינתה, היא הבינה את הצורך, שאין סטודנטים סוג א', סוג ב' וצריך לתמוך בתהליך.
<יוכבד פנחסי אדיב: הם היו מתווכים לאורך כל הדרך.
<יוכבד פנחסי אדיב: נעשתה עבודה יפה ותודה.
עמרם מצנע: מה זה המונח שנתנה מדד?
<יוכבד פנחסי אדיב: הצמדה למדד.
<יוכבד פנחסי אדיב: עד היום שכר הלימוד נשמר כמו לפני 30 שנה, לא הוצמד למדד.
<יוכבד פנחסי אדיב: הגיע יושב ראש ההתאחדות, ובצעד אמיץ אמר, שהוא לוקח את זה עליו.
<יוכבד פנחסי אדיב: לאורך 6 שנים נצמיד את שכר הלימוד ונתחיל לשפוך עוד כסף לטובת המערכת.
<יוכבד פנחסי אדיב: זה לא נגמר.
<יוכבד פנחסי אדיב: אבל צריך מפה לקחת ולהרים את הפרויקט הזה, שהוא פרויקט מקסים וטוב וצריך להתקיים במדינת ישראל.
<דב תמיר: שמי דב תמיר, מנכ"ל המכללה הטכנולוגית באר-שבע.
<דב תמיר: אני במערכת 40 שנה ב-8 השנים האחרונות גם מנהל את המכללה הטכנולוגית.
<דב תמיר: יש לנו 50,000 בוגרים, מחציתם הנדסאים וטכנאים.
<דב תמיר: מבדיקות שנתיות שאנחנו עושים, 86% עובדים במקצוע אותו למדו, גם אם לא קבלו דיפלומה.
<דב תמיר: הם עובדים בכימיקלים בישראל, הם עובדים באינטל, בטבע, בכל המפעלים באזור הדרום.
<דב תמיר: משכורתם גבוהה, לפעמים אפילו גבוהה מאד.
<דב תמיר: מיהם האנשים האלה?
<דב תמיר: הם תושבי מטרופולין באר-שבע, לא תושבי באר-שבע אלא תושבי הפריפריה, כולל המגזר הבדואי.
<דב תמיר: יושב אתנו בוגר שלנו, אנואר אלקססי, שאביו היה ראש עיריית רהט, הוא מטפח ועוזר לנו מאד בנושא הזה ללא תמורה כספית.
עמרם מצנע: איזה אחוז?
<דב תמיר: 18% בערך.
<דב תמיר: מספר הנשים שלומדות טכנולוגיה עובר את ה-40%.
<דב תמיר: כל השוואה עם יג'-יד' היא איומה ולא צריכה להיעשות כי מכל הכיוונים זה לא נכון וזה מקפח אותנו עוד יותר.
<דב תמיר: גם אני מצטרף לעבודה הגדולה שנעשה על ידי הצוות שלנו בזמן האחרון ועל ידי חברי הכנסת, אבל זה רק אקמול.
<דב תמיר: אין לי ספק שאנחנו צריכים לצאת מהמשרד.
<דב תמיר: היינו אצל שר החינוך שי פירון שאמר שהוא מוכן לחבק אותנו ואנחנו בהחלט שייכים אליו ושם מקומנו.
<דב תמיר: האנשים באים מהמגזר הבדואי, אנשים מגיעים מהפריפריה הדרומית, מעט אנשים מהמרכז, אין להם סיבה להגיע כי יש במרכז מכללות טובות.
<דב תמיר: קבלנו עכשיו אקמול בלבד, שמחזיק אותנו על הרגלים, היינו על האלונקה וזה טיפול נמרץ שהוריד אותנו לעת עתה מהאלונקה ולא יודעים מתי נחזור אליה.
<יוכבד פנחסי אדיב: השר בנט אמר שהוא רוצה להפוך אותנו לבן בכור לא לבן חורג.
<יוכבד פנחסי אדיב: אני חושבת שהוא מתחיל לעשות את התהליך הזה, הוא מתחיל להבין ולטפל, הדרך עוד ארוכה אבל נהיה בכיוון הנכון.
נחמן שי: אני רוצה להבין למה הוא אימץ אתכם פתאום?
<יוכבד פנחסי אדיב: הוא מבין שיש כאן כלי חשוב מאד למשק הישראלי וצריך לטפל בו.
<יוכבד פנחסי אדיב: זה לא שאין הסכמה ביננו, אנחנו יום אחרי הסכם, צריך לעבור את השלבים הבאים, להתאושש רגע מהתהליך ולחזור למכללות.
<יוכבד פנחסי אדיב: חייבים לעקוב אחרי התהליך הזה.
עמרם מצנע: יש אסירות תודה לשר, שלקח את הנושא ופתר את זה.
שמעון אוחיון: אין ספק, בהחלט מגיעה תודה והוקרה.
שמעון אוחיון: אבל כדי לראות מה הכיוון, לנו הייתה תמימות דעים שמה שעוסק בהכשרה חינוכית טכנולוגית, מקומו במשרד החינוך.
שמעון אוחיון: מערכת התקצוב מפותחת ומתקדמת במשרד החינוך.
שמעון אוחיון: לכן חשבתי שמן הראוי, ונדמה לי שגם אתה היית תמים דעים בנושא, לשאוף שמערך המכללות הטכנולוגיות ילכו למשרד החינוך וגם הקריטריונים יתלבשו עליהם בצורה מתאימה, מיד כשהם ייכנסו למשרד החינוך מיד יראו את התהום בתקצוב בציפיות ובכל הדברים הללו.
שמעון אוחיון: כמובן ישוו את התנאים.
שמעון אוחיון: כחבר ועדת חינוך, שרוצה ללכת אתם ולעזור, הייתי רוצה גם לשמוע שישנו כאן כיוון ולא חלילה אנחנו נראה שאחד מושך לפה ואחד לשם ואנחנו נשארים תקועים במקום אחד.
שמעון אוחיון: לכן רציתי לקבל את ההבהרה, מה עוד שגם השר בעצמו אמר, רבותי, זה לא עניין טריטוריאלי, אני יכול לוותר על זה אם אראה שזה לא ילך ויותר טוב לכם שם.
שמעון אוחיון: הוא דיבר גם על הסייעות.
שמעון אוחיון: בנקודה הזו צריך להשקיע מחשבה, יחד ולראות אם הגענו למצב הזה, בואו נעבור.
<לימור ניסן: אני רוצה לציין שבשנה האחרונה חוקק חוק ההנדסאי, שנתן מעמד מקצועי למקצוע הזה, שהיה תחת חסותו של חוק המהנדסים.
<לימור ניסן: תקום בתקופה הקרובה מועצה ציבורית שתלווה את כל הפעילות של ההנדסאים ואני חושבת שיש הרבה מה לעשות כדי לשחזר את המעמד של ההנדסאי, כמו שהיה לפני כ-20 ו-30 שנה.
<לימור ניסן: למצב אותו, למצב את ההכשרה, זה רק חלק מהתהליך, מפה יוצאים לדרך.
<לימור ניסן: ניתנה תנופה ראשונית ואני חושבת שיתנו לנו לעבוד ולייצר את אותו ערך שוק שצריך למקצוע הזה.
עמרם מצנע: צה"ל בבקשה.
<שלום נח: שמי שלום נח, ראש מדור איתור בחיל החימוש.
<שלום נח: המערך הטכנולוגי בצה"ל הוא מערך חשוב, קריטי וזאת על מנת שצה"ל יוכל לממש את ייעודו.
<שלום נח: הרגרסיה בחינוך הטכנולוגי ב-20 השנים האחרונות פגעה במידה מאד ברורה באיכותו של צה"ל לממש ייעוד זה.
<שלום נח: החלופה הייתה כניסה של אוכלוסיות עיוניות, שהיכולת להכשיר אותם, להפוך אותם לבעלי מקצוע הייתה מוגבלת, הן בהיבט הנשר, הן בהיבט הפלטפורמה המקצועית שהם מסוגלים להביא לאותם אמצעי לחימה מאד מתקדמים.
<שלום נח: בצה"ל אנחנו מקבלים בוגרים גם ממשרד הכלכלה וגם ממשרד החינוך.
<שלום נח: ממשרד הכלכלה יש את אותם בתי ספר תעשייתיים, 7 מתוכם נמצאים אצלנו בחיל החימוש בפרישה ארצית במגוון מאד רחב של מגמות ובמגוון מאד רחב של פלטפורמות.
<שלום נח: תכנית רקיע, שהיא תכנית ייחודית לנשים, שנלמדת במכללות של משרד הכלכלה וכמובן משרד החינוך, על שלל המכללות, שלל הפרויקטים, אם זה פרויקט טו"ב-טכנאי ובגרות , כפי שהציג עופר ואנחנו בעצם הרפרנטים הצה"ליים לאותו תחום.
<שלום נח: הצבא יותר פלטפורמות, שמלוות את אותם תלמידים, אם על ידי הנדסאים, אם על ידי קצינים חונכים אם על ידי מימון שכר לימוד לאותם תלמידים שמתאימים, זאת על מנת להוביל אותם לשירות צבאי איכותי ומשמעותי.
<שלום נח: בהיבט החזון הטכנולוגי, אנחנו רואים את משולש הברזל, בית ספר מחד, הצבא באמצע וכמובן הניסיון והיכולת של אותו תלמיד לצאת כאזרח פרודוקטיבי לאחר מכן למשק הישראלי, כאזרח טוב בתעשייה הישראלית.
<שלום נח: זה מעגל שלם שמזין את עצמו ויותר תהליכים שמביאים לנו המון בוגרים איכותיים שעוסקים באותה טכנולוגיה מאד מתקדמת בצבא ולאחר מכן יוצאים למשק הישראלי.
<שלום נח: אנחנו מברכים על הדיון הזה ונשמח להשתתף בדיונים נוספים.
<עופר רימון: אנחנו רוצים להודות לחיל חימוש כי זו דוגמה יוצאת דופן למהלך של חיזוק החינוך הטכנולוגי בבתי ספר, ליווי של תלמידים ולא רואים דברי כאלה, אז באמת תודה.
עמרם מצנע: מלבד העניין האנכרוניסטי, מה היתרון לבתי הספר התעשייתיים שעוסקים בעצם בנוער בגיל חינוך חובה במשרד הכלכלה?
עמרם מצנע: על המכללות אפשר להתווכח אבל למה זה?
<לימור ניסן: לא הייתי רוצה לענות על זה כיוון שאני לא מטפלת בתחום הזה.
עמרם מצנע: אני רוצה לסכם את הדיון ולומר שאנחנו נמצאים בנקודת זמן אחרת ובמקום אחר מאשר נמצאנו בשבוע שעבר ועל זה צריך לברך, שלא נתנו לכם להתייבש יותר מידי זמן, כפי שנהוג במחוזותינו.
עמרם מצנע: ההתגייסות, גם של שר הכלכלה וגם של שר האוצר, הביאה לפתרון מהיר, לא מושלם, אבל מהיר, בכך שסטודנטים חוזרים לספסל הלימודים ומרצים חוזרים ללמד.
עמרם מצנע: נושא העל לדיון, שכבר מתפתח בתוך החברה הישראלית ונצטרך לעסוק בו, הוא כל הנושא של החינוך הטכנולוגי והמקצועי.
עמרם מצנע: יש כאלה שמפרידים ביניהם, הטכנולוגי והמקצועי.
עמרם מצנע: כאשר דנים בזה, יש לזה כמובן הרבה מסלולים פנימיים, שחלקם זה איפה זה צריך להיות, האם במשרד הכלכלה או במשרד החינוך זה שזה יעבור למשרד החינוך זה לא אומר שיפתחו ארובות השמים ויגיעו תקציבים, שלא נטעה.
עמרם מצנע: אבל אין ספק, שכשעוסקים בחינוך מסתכלים על הרצף.
עמרם מצנע: אני חושב שחלק מאובדן הדרך בחינוך הטכנולוגי והמקצועי במשרד החינוך הוא בכך שנוצרה ההפרדה הזו והרצף הזה נעלם.
עמרם מצנע: אנחנו נעסוק בזה, שר הכלכלה הבטיח לבדוק את זה ואני מקווה שזה ייבדק ברוח ממלכתית ומקצועית, כי בדרך כלל שרים לא מוותרים על טריטוריות שישנם במשרדיהם ואני מניח שאנשי האגף המקצועי יעשו את כל שביכולתם לשכנע את השר למה זה צריך להישאר שם.
עמרם מצנע: אין לי ספק שעכשיו, כששנת הלימודים נכנסה סוף סוף לתלם, אפשר יהיה בראש פתוח, בלי לחץ של זמן, לנסות ולהתייחס לשאלות האלה ולהתמודד אתם.
עמרם מצנע: אין ספק שלאורך השנים נוצר חוסר איזון מוחלט בלחץ הזה שאנחנו לוחצים את התלמידים שלנו ללכת לתיכונים עיוניים, לעשות בגרות, אל מול הנתח, שבכל חברה מתוקנת, הולך למסלולים טכנולוגיים מקצועיים ובכך יוצר איזון גם ביכולתם וכישוריהם של התלמידים להתפתח ולממש את כישרונותיהם וגם להיענות לצורכי המשק בכלל והמשק הישראלי בפרט.
עמרם מצנע: אני מקווה שהיינו לעזר, יש לכם הרבה עבודה.
<דב תמיר: אני רוצה לבקש ברשותך, אם הוועדה תוכל לעקוב ולהזמין אותנו, נניח בעוד שנה, כדי לשמוע מה קורה.
עמרם מצנע: נכניס בסיכום שנעשה דיון מעקב בעוד שנה.
עמרם מצנע: אני מקווה שניפגש עוד לפני כן.
עמרם מצנע: תודה רבה לכולם הישיבה נעולה.
עמרם מצנע: היום הוא יום הבטיחות בדרכים, יום שבו מקדישים, ממקדים תשומת לב, חשיבה ועשייה בתחום הבטיחות בדרכים, ויש היום יום שלם של אירועים כאן בכנסת.
עמרם מצנע: אנחנו בחרנו, בהמלצת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לעסוק בנושא משמרות הזה"ב, נושא שעלה כאן על השולחן לפני פתיחת שנת הלימודים הנוכחית, ולא היינו צריכים הרבה אלא את התזכורת המאוד מאוד עצובה שחוזרת על עצמה בימים האחרונים לתאונות דרכים מחרידות שבהן הורים – הבוקר שמענו על אב מרהט שדרס את בנו התינוק בחנייה בכניסה לחצר הבית; שמענו על האמא, שכמובן בשוגג, כנראה כתוצאה מבלבול בין הברקס לגז או בהילוכים, דרסה את בתה והחברה של בתה – וזה רק "שלל" של כותרות שאנחנו עדים להן בימים האחרונים, אבל אין ספק שנושא הבטיחות בדרכים שבו אנחנו עוסקים, בו עוסקת הקבוצה שנמצאת פה ביום-יום, הוא נושא מרכזי, הוא נושא מציל חיים והוא בראש ובראשונה, לפי דעתי ואני לא בודד בדעה הזאת, נושא של חינוך.
עמרם מצנע: חינוך לזהירות, חינוך לבטיחות בתנועה, חינוך של נהגים, חינוך של צעירים וצעירות, חינוך למשמעת, חינוך להבנה שבסופו של דבר בידינו היכולת לתת חיים או לקחת חיים, ובטח לאמלל משפחות רבות מאוד, וכל מה שניתן לעשות צריך להיעשות.
עמרם מצנע: העצוב הוא כמובן שבאמת ההשקעה היא עצומה, לא רק בכספים אלא גם באנרגיות, גם במאות ואלפי פעילים, ואם נוסיף לזה גם את האנשים בתפקידים השונים – משטרת ישראל, הרשות וגופים רבים נוספים שעוסקים בבטיחות – באמת השקעה עצומה, ואתה שואל את עצמך הרבה מאוד פעמים מה עוד ניתן לעשות שלא נעשה, מה עוד ניתן להיאמר שלא נאמר כדי למצוא את נוסחת הזהב שיכולה למתן, להקטין את היקף התופעה הזאת.
עמרם מצנע: אנחנו מזדעזעים עד עמקי נשמתנו, וכותרות, ופוליטיקאים משחררים סיסמאות כשאנשים נרצחים או מוצאים את מותם ברצח במשפחה, כמובן באירועים של טרור ומחבלים, יש בנו איזו מין הסכמה שעוברים לסדר-היום על נפגעים בתאונות דרכים.
עמרם מצנע: אנחנו יודעים שאפילו רק במספרים, כשאתה בודק את המספרים של אנשים שמצאו את מותם או נשארו נכים לכל חייהם מאז הקמת המדינה, אתה רואה שאנחנו בעצם הורגים את עצמנו.
עמרם מצנע: וזה נתון בידינו, לא בידי אף אחד אחר, אין לנו על מי להלין אלא רק על עצמנו.
עמרם מצנע: אני מקווה שבאמת נצליח למצוא את אותה – אני לא יודע אם נוסחת זהב – אבל את אותם דברים שבהם אפשר לחסוך ולמנוע את הקורבן הבא, שדרך אגב הוא גם יכול להיות כל אחד מאתנו.
עמרם מצנע: אני אומר את זה כמובן בתקווה שזה לא יקרה – כל אחד מיקירינו – ואז אנחנו פתאום מבינים אולי את גודל התופעה, את עומק התופעה ואת המשמעות העמוקה שיש לה בחיים שלנו.
עמרם מצנע: מודרניזציה והחיים שלנו בשילוב עם מכונות לא חייבת להפוך להיות קטלנית כפי שהיא.
עמרם מצנע: אני אבקש ממנכ"ל הרשות לבטיחות בדרכים לתת לנו סקירה ואחר כך נשמע כמובן את משרד החינוך, את משטרת ישראל, משרד התחבורה, המשרד לביטחון הפנים, עמותת אור ירוק וכל מי שעוסק במלאכה.
עמרם מצנע: בבקשה, רון.
<רון מוסקוביץ: בוקר טוב לכולם.
<רון מוסקוביץ: ראשית, אני רוצה להודות לך על שבחרת לפתוח את היום הזה בדיון מיוחד סביב הנושא של בטיחות בדרכים, ובהזדמנות הזאת תודה מעומק הלב למנהלת הוועדה, שגם היא כמובן נרתמה וסייעה, כמו בכל הפניות האחרות שלנו לוועדה.
<רון מוסקוביץ: זו גם הזדמנות להודות לחבר הכנסת חמד עמאר, יושב-ראש השדולה, על כל העשייה שלו לאורך השנים, בוודאי על כך שהוא לקח על עצמו לארגן שוב את האירוע המרכזי שיתקיים בצהרים באודיטוריום.
<רון מוסקוביץ: אני, ברשותך, רוצה לפתוח בכמה מלים על יום הבטיחות, לעבור לנושא החינוך ולהגיע כמובן לנושא המרכזי שהוא משמרות הזה"ב.
<רון מוסקוביץ: יום הבטיחות בדרכים הוא יום תזכורת, למרות שאנחנו עוסקים כל השנה בנושא של בטיחות בדרכים ואנחנו התחלנו למעשה את האירועים המרכזיים אתמול בערב ביום זיכרון יחד עם המשפחות באירוע שהוא תמיד גורם להתרגשות ולדמע, ואני חושב שהתזכורת הזאת שאנחנו נפגשים באירוע אחת לשנה עם משפחות ושומעים את הסיפור האישי ומנסים למצוא נחמה, ולא מוצאים נחמה, זה מה שמוביל אותנו למסר המרכזי של יום הבטיחות, ויום הבטיחות בדרכים עומד בסימן הצלת חיים.
<רון מוסקוביץ: כל מי שנמצא פה וכל מי שעוסק, ואדוני היושב-ראש הזכיר בדבריו את העובדה שיש הרבה מאוד גופים, הרבה מאוד שותפים, הרבה מאוד עשייה, כל מי שיש לו יד ורגל בעניין הזה למעשה עוסק במישרין ובעקיפין בהצלת חיים, ואנחנו חוזרים ומדגישים שאנחנו צריכים לחשוב חיים ולהציל חיים, כל אחד בתחומו.
<רון מוסקוביץ: זה מביא אותי באמת לעניין של החינוך.
<רון מוסקוביץ: בסופו של דבר, הדרך הנכונה – שאלת מהי נוסחת הזהב – הדרך הנכונה, החזון, בעולם אידיאלי החינוך היה צריך לפתור לנו את כל הבעיות.
<רון מוסקוביץ: אם היינו מצליחים לחנך את כל מי שחי בקרבנו, הרי כולנו זקוקים לחינוך בעניין הזה כי כולנו משתמשי דרך – בין אם אנחנו הולכי רגל, נוסעים או נהגים – אם כולם היו מקבלים את החינוך האולטימטיבי, לכאורה לא היו תאונות.
<רון מוסקוביץ: אבל, לא כולם קיבלו את החינוך, לא כולם נמצאים בתוך המערכת, ולכן אנחנו נאלצים להפעיל מערכות אחרות.
<רון מוסקוביץ: אנחנו נאלצים להפעיל אכיפה נגד עבריינים וענישה, אנחנו מכניסים בכלי הרכב טכנולוגיות שנועדות לתקן טעויות, אנחנו משפרים את התשתיות ואת הכבישים על מנת שיהיו סלחניים יותר לתאונות, ואנחנו עושים קמפיינים להסביר לאנשים – גם אם הם מבוגרים, גם אם אחרי גיל בית-הספר – להסביר להם את הסכנות ולנסות להקנות להם כללי התנהגות דרך תשדיר של 20 שניות בטלוויזיה או חצי דקה ברדיו.
<רון מוסקוביץ: את כל הדברים הללו אולי לא היינו צריכים לעשות אם מערכת החינוך עצמה הייתה יכולה באיזשהו אופן להוציא מתוכה אנשים שהם מוכווני בטיחות בדרכים.
<רון מוסקוביץ: זה ברמת החזון.
<רון מוסקוביץ: מערכת החינוך שמיוצגת פה עושה רבות בתחום הבטיחות בדרכים, ואני מניח שבהמשך גם יסקרו אנשיה, אבל חייבים לומר שהשותפות בינינו לבין כל מי שנמצא פה – כמובן, משרד החינוך ומשטרת ישראל, בעיקר אגף התנועה – היא זו שמצליחה להוציא לפועל חלק גדול מהפעילויות שלנו.
<רון מוסקוביץ: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים היא גוף שעובד עם שותפים – עם רשויות מקומיות, עם משרדי ממשלה, עם עמותות ועם מתנדבים – וזו העת להוקיר להם תודה.
<רון מוסקוביץ: לעניין משמרות הזה"ב, הנושא הזה אני מניח מוכר לכולם.
<רון מוסקוביץ: גם אני זוכר את החינוך שקיבלתי, אני לא זוכר אם זה היה בכיתה ד' או בכיתה ה' או בכיתה ו', אבל בבית-ספר יסודי נחשפתי לשוטר שנכנס לכיתה ולימד אותנו את הדברים הבסיסיים, ואני יודע שחלק מאותה תורה אני לוקח למעשה איתי עד היום.
<רון מוסקוביץ: כשאני הולך בכביש שאין בו מדרכה משני הצדדים, אני זוכר שהשוטר אמר לנו לכו משמאל, מול כיוון התנועה, זאת אומרת, אותם ערכים בסיסיים שאנחנו מצליחים להקנות במסגרת הפרויקט המופלא הזה, אני חושב שנשארים באמת לשנים רבות.
<רון מוסקוביץ: אלא מאי?
<רון מוסקוביץ: הפרויקט הזה נתקל בכמה וכמה קשיים, והם באמת עלו וצפו בעת האחרונה.
<רון מוסקוביץ: בראש ובראשונה, צריך להזכיר שהיה איזשהו מהלך, שלאו דווקא קשור לפרויקט הזה, של התחשבנות עם משטרת ישראל לגבי תקני קבע, ובמסגרת המהלך הזה הייתה החלטה שהרשות לא מממנת את תקני הקבע, ואנחנו מדברים על 47 שוטרים, לא כולם כמובן במשרה מלאה.
עמרם מצנע: תזכיר לנו מה זה היה מהלך.
עמרם מצנע: מי יזם, מי עומד מאחוריו?
<רון מוסקוביץ: מהלך הפסקת המימון של הרשות הלאומית של תקני הקבע הוא דבר שמתגלגל כבר למעלה משנתיים, ובסופו של דבר הייתה הבנה בין הרשות הלאומית לבין משרד האוצר לבין משטרת ישראל, שהסכום - ואנחנו מדברים על סכומים של בין 60 ל-70 מיליון שקלים בשנה - שעבר מתקציב הרשות, ימשיך ויעבור לטובת משטרת ישראל, אבל לא יממן תקני קבע כי למעשה, כ-40 מיליון שקלים בכל שנה הלכו למימון תקנים, 160—170 תקנים של משטרת ישראל.
<רון מוסקוביץ: הטענה שלנו הייתה שאת התקנים צריך לממן האוצר עבור המשטרה, ואנחנו צריכים לפנות את הכסף הזה לפעולות – לאכיפה, להגברת אכיפה, לציוד, למצלמות, לניידות, אולי לתוספת שעות בסופי שבוע, וכן הלאה וכן הלאה.
<רון מוסקוביץ: זה היה הרעיון.
<רון מוסקוביץ: העניין הזה סוכם בסופו של דבר עם הגשת התקציב לממשלה, וההסכם הזה באמת היה על דעת כולם, אבל הוא למעשה אמור היה לפגוע בפעילות הזאת.
<רון מוסקוביץ: בסופו של דבר, אני שמח שמצאנו את הפתרון שמאפשר הפעלת המערך כפי שהיה בשנים האחרונות.
<רון מוסקוביץ: נכון להיום, וגם היום בבוקר, המערך הזה פועל בדיוק באותה מתכונת.
<רון מוסקוביץ: אבל אנחנו גם רצינו לנצל את ההזדמנות הזאת לבחון מספר דברים שקשורים למערך.
עמרם מצנע: תרשה לי עוד שאלה.