GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<סיגל נאור פרלמן: דבר נוסף הוא מנגנון היגוי, תכנון, ביצוע ומעקב שיבנה את הפעולות לחיזוק מדעי הרוח.
<סיגל נאור פרלמן: זאת אומרת, ראייה מערכתית של כינוס כל הגורמים שמתעסקים היום במדעי הרוח ותכנון של פעולה מחושבת מראש.
<ליאור פרלמן: הדגש המרכזי בעניין - אנחנו שבעים מדוחות, שבעים מהמלצות.
<ליאור פרלמן: הגיע הזמן לעשות מעשה שלמעשה ידאג למימוש ההמלצות הללו.
<ליאור פרלמן: לכן, הרעיון המרכזי הוא או הבקשה מהוועדה היום הוא שהוועדה תוביל את עניין הצעת החוק להגנת מדעי הרוח כדוגמת חוק הסופרים או כדוגמת חוק הקולנוע.
<ליאור פרלמן: מאחר ואנחנו באמת רגע לפני קריסה אנחנו חושבים שלכנס את זה לתוך הצעת חוק זה משהו שיכול לקדם או לשמור על מדעי הרוח ברמה מסוימת.
<ליאור פרלמן: כמובן שיהיה מנגנון היגוי רב משתתפים שיש להם אינטרס לעניין שיפקח על האופן שבו הדברים ממומשים הלכה למעשה בשטח כי המצב היום מבחינתנו בלתי נסבל.
עמרם מצנע: מה בדיוק החוק הזה צריך לחוקק חוץ מהצהרת כוונות?
רות קלדרון: מה התוכן שלו?
<נעמה צאל: אני ד"ר נעמה צאל, אני חברת סגל במכללת ספיר במחלקה ללימודים רב-תחומיים שזו מחלקה ייחודית במכללה ציבורית שייעודית למדעי הרוח.
<נעמה צאל: אני רוצה לומר ולציין שהמחלקה שלנו היא המחלקה הגדולה ביותר במכללת ספיר והיא עלתה השנה במספר התלמידים לתואר ראשון ב-30%.
<נעמה צאל: יש לנו 220 סטודנטים.
עמרם מצנע: איך את מסבירה את זה?
<נעמה צאל: אני חושבת שצריך לראות מה יקרה בשנים הקרובות.
<נעמה צאל: אני חושבת שיש צוות מצוין, יש ראש מחלקה מצוינת, יש אנשים שפשוט עובדים מאוד מאוד קשה ומגיעים לסטודנטים וסטודנטים מגיעים.
<נעמה צאל: צריך לראות מה יקרה בשנים הקרובות ולראות שיש כאן
<נעמה צאל: באמת מגמה, אבל במחלקה שלנו יש כאן איזושהי הצלחה.
עמרם מצנע: האם את יכולה לפלח את הסטודנטים או הסטודנטיות, כמה מהם לוקחים את זה כאיזשהו נושא ליד הנושא המרכזי שלהם וכמה מהם לומדים באמת את מדעי הרוח כנושא מרכזי?
<נעמה צאל: ד"ר אליזבת צאודרר כאן היא יוזמת וראש תוכנית "שאר רוח" שזה כמו תוכנית "אבני פינה" באוניברסיטה העברית ותוכניות להעשרת מדעי הרוח כי זה של המחלקה שלנו ובאמת יש לנו סטודנטים מכל המכללה שלומדים קורסים במחלקה שלנו, במדעי הרוח, ליד הקורסים המרכזיים.
<נעמה צאל: אני רוצה להגיד מניסיון שגם הסטודנטים שלומדים את הקורסים האלה כהעשרה בסופו של דבר מקבלים מזה הרבה מאוד.
עמרם מצנע: אני לא מזלזל בזה, אבל בשביל לתת איזושהי פרופורציה.
<נעמה צאל: דבר שני, המספרים שנתתי הם מספרים של אנשים שהם רשומים למחלקה שלנו וזה אפילו לא מחלקה דו-חוגית עדיין.
<נעמה צאל: אנחנו דווקא רוצים להפוך אותה למחלקה שזה יהיה דו-חוגי כדי שאפילו יהיו סטודנטים נוספים שיוכלו להיכנס אבל לצד תוכניות כמו הנדסאים ותוכניות אחרות.
רות קלדרון: אפשר לתאר לנו את החוק.
<נעמה צאל: שוב, בכנס שדרות הקרוב לחברה יהיה שולחן עגול מטעם המחלקה לדיון במשבר מדעי הרוח.
<נעמה צאל: אנחנו נעלה שם את החוק.
<נעמה צאל: כרגע זה ראשוני מאוד.
<נעמה צאל: יהיו שם אנשים בכירים מהאקדמיות, ממכללות וממוסדות מערכת החינוך.
<נעמה צאל: שם אנחנו נרצה לפתח ולגבש את החוק.
<נעמה צאל: כרגע זה ממש רק מחשבה מאוד מאוד ראשונית.
<נעמה צאל: אנחנו מעלים את זה כאן כי סיגל וליאור גם השתתפו בדיון והם הזמינו אותנו לכאן כדי שכבר נוכל להתחיל להעלות את הרעיון כאן, אבל זה ממש ממש מאוד מאוד ראשוני.
<נעמה צאל: המחשבה היא קודם כל באמת לתאם, להקים גוף מתאם בין כל האמונים על קידום מדעי הרוח והגנה על מדעי הרוח במוסדות השונים, כדי שיהיה גוף אחד שנוכל לעבוד קודם כל בשיתוף פעולה.
<נעמה צאל: יש לנו דברים מאוד ראשוניים, יש לנו שם דיקנים של האוניברסיטה העברית ותל-אביב ונרצה לשמוע מהם.
<נעמה צאל: אנחנו נרצה לחשוב לבסס על התוכניות להרחבת הדעת במדעי הרוח כמו "אבני פינה", כמו "כלים שלובים" באוניברסיטת תל-אביב כמו "שאר רוח" אצלנו במכללת ספיר, באמת להקים ולטפח בכל מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל, לחייב סטודנטים שלומדים גם תחומים אחרים לכך וכך שעות לימוד במדעי הרוח ולפעול גם לשינוי גורף בדרכי ההוראה של מדעי הרוח.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שאני לא רואה איך מדעי הרוח הולך עם חוק, אבל אנחנו פותחים.
<קריאה: הולך, הולך.
עמרם מצנע: ליאור וסיגל, בבקשה.
<ליאור פרלמן: אנחנו סיימנו את המצגת שלנו.
<ליאור פרלמן: אני פתוח להתייחסויות.
<ליאור פרלמן: אמרתי שמבחינתנו מה שהיינו מצפים בסיכום הדיון ממך, חבר הכנסת מצנע, שהוועדה תעזור לנו לכשתתגבש הצעת החוק וכשנביא אותה לשולחן לקדם אותה לידי מימוש.
דב חנין: לפני שזה יקרה אנחנו פשוט נשמח להבין קצת יותר מה יש בהצעת החוק.
עמרם מצנע: ליאור, אני לא שמעתי, אולי פספסתי, להגיד כמה משפטים על מה אתם עושים בפועל.
<סיגל נאור פרלמן: אנחנו פועלים בשלושה מסלולים: מסלול אחד זה שילוב של מדעי הרוח בתוך המדע, קבוצת מחקר שאני הובלתי אותה במכון ון-ליר שנקראה מדעי הרוח הוא מדע והcase study- שלנו היה מוח ותודעה.
<סיגל נאור פרלמן: ישבנו, חוקרים מתחום מדעי הרוח, מכון ויצמן ומהטכניון וניסינו לגבש איזושהי מתודולוגיה שהיא תוכן צורה שהיא לא רק העשרה בין המדעים ומדעי הרוח אלא שיתוף פעולה יותר עמוק.
<סיגל נאור פרלמן: עם מכון ויצמן היה לנו שיתוף פעולה.
<סיגל נאור פרלמן: "דרך רוח" זה ליאור ואני ועם עוד כמה מורים, אבל את הפילוטים אנחנו עושים בעצמנו.
<סיגל נאור פרלמן: סדנת מחקר שגם נתתי במכון ויצמן סביב המטאפורה ככלי חשיבה במחקר המדעי.
<סיגל נאור פרלמן: שוב, זה שיתוף פעולה שהוא לא העשרה בלבד אלא ממש שיתוף פעולה הרבה יותר עמוק חשיבתי בין צמתים במחקר המדעי וצמתים במחקר מדעי הרוח.
<סיגל נאור פרלמן: הדבר השני הוא תואר שני שכתבנו עם אוניברסיטת חיפה וייצא לדרך בפברואר השנה.
<סיגל נאור פרלמן: אנחנו קשורים בהתקשרות חוזית עם אוניברסיטת חיפה.
<סיגל נאור פרלמן: התואר יוצמד לחוג להיסטוריה כללית.
<סיגל נאור פרלמן: הוא נקרא HMBA – Humanities MBA, סטודנטים מהחברה העסקית שיבואו ללמוד את התואר הזה אצלנו במקום ללמוד את ה-MBA המסורתי.
<סיגל נאור פרלמן: התואר הזה יאפשר להם להיות מנהלים יותר טובים ומפקחים יותר טובים.
<סיגל נאור פרלמן: הדבר האחרון הוא בית חינוך שהקמנו באוניברסיטת חיפה ועכשיו התחלנו במהלך גם עם עיריית ירושלים.
<סיגל נאור פרלמן: בית חינוך לתלמידי תיכון שמגיעים מכל חיפה לאוניברסיטת חיפה פעם בשבוע, ביום שני, מארבע עד שבע וחצי ולומדים פילוסופיה, היסטוריה וספרות ברמה של חמש יחידות תוך פיקוח של משרד החינוך, שיתוף פעולה עם עיריית חיפה ואוניברסיטת חיפה.
<סיגל נאור פרלמן: התלמידים האלה לומדים אחרת.
<סיגל נאור פרלמן: הם לא לומדים רק את מדעי הרוח, הם לומדים בעיקר קרוא וכתוב.
<סיגל נאור פרלמן: חזרנו לבסיס של קרוא וכתוב, קריאה בקול רם, פירוק של טקסט, כתיבה בכל שיעור.
<סיגל נאור פרלמן: התלמידים טוענים בקול רם, מנהלים את הדיונים בכיתה ומקבלים הרצאות פעם בחודש מהפקולטה למדעי הרוח.
<סיגל נאור פרלמן: הרבה מאוד מהתלמידים במחזור הראשון מיועדים לכתוב עבודת גמר בהיקף של חמש יחידות.
<סיגל נאור פרלמן: אחרי שנה אחת של עבודה מאוד מאומצת על קריאה וכתיבה הם כבר מסוגלים לכתוב עבודה בהיקף של 50 או 60 עמודים וכבר התחילו את התהליך וצוותו למנחים.
<אליזבת צאודרר: אני ד"ר אליזבת צאודרר, אני מנהלת את תוכנית "שאר רוח" במכללת ספיר וחברת סגל במחלקה ללימודים רב-תחומיים במכללת ספיר.
<אליזבת צאודרר: אני רק רוצה לחדד את העניין הזה של אותה הצעת חוק.
<אליזבת צאודרר: אני מקווה שתהיה לנו הזדמנות לבוא בשלב יותר מאוחר עם הצעה מגובשת ומפורטת, אנחנו לא באנו היום.
<אליזבת צאודרר: כשאנחנו התחלנו לחשוב על השולחן העגול שאנחנו הולכים לנהל בנושא הזה בכנס שדרות היה ברור לנו לגמרי כמו שליאור אמר אין מקום יותר לדיונים, להסקת מסקנות, ואחר כך לשים אותן על איזה מדף שיעלו אבק.
<אליזבת צאודרר: אנחנו חשבנו שאם הדבר הזה יהיה מעוגן באיזשהו אופן בחוק כמו חוק הסופרים, חוק הקולנוע, אבל מכיוון שמדובר פה בחוק שההשלכות שלו הן הרבה יותר רחבות אנחנו בעצם על-ידי חקיקת חוק שזה מהווה איזשהו מהלך של חובה בעצם מממשים את הזכות של כל אזרח במדינת ישראל, כל ילד וכל נער, להשכלה רחבה במדעי הרוח.
<אליזבת צאודרר: זאת אומרת, רק באמצעות זה שאנחנו נהפוך את זה אולי למשהו שהוא חובה אנחנו נוכל ונצליח לממש או לפחות לתת את ההזדמנות לכל אחד ואחד מהילדים שלנו, הנכדים שלנו והסטודנטים שלנו היום את הזכות לקבל את מה שמגיע להם.
<אליזבת צאודרר: זה לא קורה היום.
<אליזבת צאודרר: זה המקום שממנו עלה הרעיון של הצעת החוק.
<אליזבת צאודרר: אנחנו לא מספיק מגובשים, אנחנו לא מספיק מיומנים.
<אליזבת צאודרר: אנחנו מקווים מאוד שבשולחן העגול שיתנהל אצלנו בספיר בעוד שבועיים אנחנו נתחיל לגבש ועדה שתפרק את זה לגורמים ותאחד את זה יחד להצעה שהיא בהחלט ראויה.
<אליזבת צאודרר: תודה רבה.
עמרם מצנע: יש פה נציגות של ור"ה?
<קריאה: רמ"ה.
דב חנין: ור"ה לא מתעניינת במדעי הרוח?
עמרם מצנע: יש או אין?
<דבורה מרגוליס: אני ראש מינהל ור"ה, אבל יש פה נציגות של שתי האוניברסיטאות שאני חושבת שכדאי לשמוע אותן, העברית ותל-אביב.
עמרם מצנע: בבקשה, האוניברסיטה העברית.
<אילן שרון: פרופ' אילן שרון, אני מהאוניברסיטה העברית.
<אילן שרון: אני סגן דיקן מדעי הרוח.
<אילן שרון: הדיקן מתנצל שהוא לא היה יכול להגיע.
<אילן שרון: אנחנו השנה, לדעתי לראשונה מזה 15 שנים, רושמים עלייה במספר הסטודנטים במשהו כמו בין 5% ל-10%.
<אילן שרון: אנחנו גם רואים על פני השנים האחרונות איזושהי התמתנות בצמצום של הפקולטה ולכן יש לנו בסיס לקוות שהעלייה הזאת היא עלייה יותר מאשר בליפ חד-פעמי.
<אילן שרון: לעניין מה ששאלת קודם את מכללת ספיר, למה - - -
עמרם מצנע: השאלה ששאלתי קודם היא לא רק למה, אלא מה הפרופורציה בין כאלה, וזה חשוב מאוד, שלוקחים את זה כנושא משני בתוך המקצוע הראשי שאותו הם לומדים וכמה לומדים כדי להיות אחר כך מרצים ומורים.
עמרם מצנע: הלוא הבעיה העיקרית היא בעצם חוסר גם היום וגם כשאתה מסתכל קדימה של מרצים, של מורים, כי בסוף אנחנו כולנו יודעים שמורה טוב הופך את המקצוע למקצוע אהוב, מסקרן, יצירתי, ולכן אני שאלתי את השאלה הזו.
<אילן שרון: קודם כל, כשאני מדבר על עליות או ירידות אני לא סופר כאן בכלל את אבני הפינה.
<אילן שרון: זאת אומרת, את כל הסטודנטים שלוקחים שניים-שלושה קורסים אלא רק אנשים שלוקחים לפחות חוג אחד במדעי הרוח.
<אילן שרון: להערכתי, אני סתם מדבר מהבטן כרגע, בין שליש לחצי מהסטודנטים שלנו לומדים חוג אחד במדעי הרוח וחוג אחד בפקולטה אחרת והשאר לומדים מדעי הרוח נטו.
עמרם מצנע: ולשאלה השנייה, למה זה קורה?
<אילן שרון: השאלה הראשונה כמובן היא מה גורם לירידה.
<אילן שרון: לדעתי, יש פה פקטורים שהם כלל עולמיים.
<אילן שרון: זאת אומרת, יש משבר במדעי הרוח בכל העולם.
<אילן שרון: יש פקטורים ישראלים שהדבר העיקרי בהם הוא הגידול במכללות.
<אילן שרון: כל מיני אנשים שפעם הלכו ללמוד היסטוריה או פילוסופיה או ארכיאולוגיה כי רצו B.A.
<אילן שרון: במשהו ולא התקבלו למשפטים או למינהל עסקים, היום יש להם הרבה יותר אופציות.
<אילן שרון: זה לא בהכרח אפילו הייתי אומר, דבר שלילי.
<אילן שרון: אחד הדברים שאנחנו רואים זה שהירידה בתארים הגבוהים שקיימת גם היא הרבה הרבה יותר מתונה מאשר הירידה ב-B.A..
<אילן שרון: כלומר, את עיקר המכה ספגנו ספגנו ב- B.A..
<אילן שרון: פחות ב-M.A. , ועוד פחות בדוקטורט
עמרם מצנע: המכה ב-.B.A תשפיע אחר כך.
<אילן שרון: תשפיע בעוד עשר שנים על הדוקטורט, נכון.
עיסאווי פריג': מה מספר התלמידים במדעי הרוח באוניברסיטה העברית?
<אילן שרון: כ-3,500.
עיסאווי פריג': בשנים קודמות איך זה היה?
<אילן שרון: 3,500 סך הכול.
<אילן שרון: השנה יש לנו כ-550 סטודנטים של שנה א' לעומת כ-500 בשנה שעברה.
<אילן שרון: הדבר העיקרי, לדעתי, בירידה וזה אולי גם הסיפור של למה השנה אולי אנחנו עולים זה שנוצר איזה מעגל של היזון חוזר שהוא מאוד לא טוב, כי מה קורה?
<אילן שרון: יורדים לך מספר הסטודנטים, במצב התקציבי שהאוניברסיטאות נמצאות בו זה מיד מתורגם להוריד את מספר המרצים.
<אילן שרון: ואז יש לך תהליך של דמורליזציה.
<אילן שרון: הסגל עצמו ממורמר, זה מקרין על הסטודנטים אז הסטודנטים אומרים: אין עתיד, אז מספר הסטודנטים קטן עוד וחוזר חלילה.
<אילן שרון: מה שנעשה אצלנו בשנים האחרונות זה כמה דברים: אחד, שיווק.
<אילן שרון: יש לנו לראשונה מזה אלפיים שנות באוניברסיטה העברית מחלקת שיווק שמתמקדת או ממקדת אותנו על אוכלוסיות יעד ספציפיות.
<אילן שרון: שניים, כסף כשהדבר העיקר זה שנכנסה תרומה גדולה של קרן מנדל מעבר לכל מיני דברים שכבר הראו פה של יד הנדיב וכו', לבניית בית-ספר ללימודים מתקדמים בתחום מדעי הרוח.
<אילן שרון: הדבר העיקרי אולי זה שאנחנו מנסים לעשות reset ללופ הלא טוב הזה ובשנתיים האחרונות, שוב לראשונה מאז שאני זוכר פחות או יותר, מאמצע שנות התשעים, מספר המינויים החדשים שהאוניברסיטה מינתה הגיע למצב של יציבות.
<אילן שרון: זאת אומרת, שאם נקבל את אותה מנה של מינויים חדשים לאורך זמן אז הפקולטה תשמור על גודלה.
רות קלדרון: בוקר טוב לכולם, לחבריי מהעולם הקודם והזה.
רות קלדרון: אני מאוד שותפה לדאגה ומאוד הייתי שמחה לו היינו מוצאים חוק נכון לקדם אותו.
רות קלדרון: אני בטוחה שחבריי ואני היינו נרתמים לזה בהתלהבות.
רות קלדרון: אני רואה את המעבר מעם הספר ל-start-up nation כדבר מאוד מדאיג גם בגלל שעברנו לאנגלית וגם בגלל שלסטארט-אפ באמת אין את העומק ואת הרוחב ואת הגובה של ספר.
רות קלדרון: אני חושבת שאין לו תחליף.
רות קלדרון: שלומית הר-אבן אמרה: גבולות שפתי הם גבולות עולמי מכיוון שאני לא יודעת את המילה ואני לא יכולה לחשוב.
רות קלדרון: באמת אנחנו הולכים ומצטמצמים לשפה רזה יותר, דקה יותר, ולכן לעולם צר יותר.
רות קלדרון: כאזרחית טובה של האוניברסיטה העברית עשיתי דוקטורט בחוג לתלמוד שזה בין ירושלים לגרמניה.
רות קלדרון: אני רוצה לומר שגדלתי ואני חושבת שכל הדור שלי.
רות קלדרון: היו הרבה אנשים שהיו להוטים מאוד ללמוד רוח.
רות קלדרון: הלימודים באוניברסיטה הם מאוד מאוד מאכזבים, הם מאוד מצמצמים, הם מאוד מקטינים דמיון, לא מאפשרים.
רות קלדרון: הפדגוגיה העתיקה שבה היינו עם הספר היתה פדגוגיה של בית מדרש, פדגוגיה של דיאלוג, של מחלוקת, של חשיבה חופשית, של יצירה.
רות קלדרון: הפדגוגיה האקדמית שבה אני למדתי ואני אסירת תודה ולמדתי המון ובזכות האוניברסיטה אני גם פה, אני לא מקטינה את אסירות התודה שלי.
רות קלדרון: אבל אי-אפשר היה שם להגיד דברים.
רות קלדרון: בכלל בשנים הראשונות אסור היה לדבר, בשנים האחרונות היה אסור להגיד דברים מקוריים שאתה לא יודע את מי אתה מצטט.
רות קלדרון: זאת אומרת, המשמעת המדעית שהיא חשובה מאוד בהומניסטיקה כמו בכל שאר המקצועות, בשלב מסוים צריכה לתת מקום לרוח.
רות קלדרון: אני חושבת שלכן נוצרו מחוץ לאוניברסיטאות בתי המדרש והמכללות שהן פתוחות יותר וחופשיות יותר.
רות קלדרון: יש פריחה בישראל של מדעי הרוח, רק לא באוניברסיטה.
רות קלדרון: יש כאן מקום רציני לחשבון נפש של האקדמיה ולהקצאה של משאבים ללימודי רוח גם במקומות שמייצרים ומחנכים סופרים ומשוררים ואומנים ורקדנים וציירים - רוח באמת.
רות קלדרון: רוח זה לא רק מרצה שיודע לכתוב מאמר באנגלית, דרך אגב, כי היום באוניברסיטה העברית אתה לא יכול לפרסם בעברית.
רות קלדרון: מרצה שיכול לכתוב מאמר באנגלית עם הרבה footnotes.
דב חנין: אתה יכול לפרסם בעברית רק שזה לא נחשב לשום דבר.
רות קלדרון: אתה יכול לפרסם, אבל זה לא נותן לך קידום.
רות קלדרון: אם פה אנחנו יכולים לעזור בחקיקה - אני בהזדהות עם שני הצדדים.
רות קלדרון: אני מאוד מעריכה ורוצה לחזק את האוניברסיטה.
רות קלדרון: אבל מדעי הרוח אי-אפשר לחזק רק בקורסים שבהם כותבים עבודות אקדמיות עם footnotes.
עמרם מצנע: אוניברסיטת תל-אביב, בבקשה.
עמרם מצנע: בוקר טוב, שמי מנחם לורברבוים.
עמרם מצנע: אני ראש בית-ספר לפילוסופיה באוניברסיטת תל-אביב.
עמרם מצנע: התמונה אצלנו היא שונה.
עמרם מצנע: יש לנו 5,500 סטודנטים במדעי הרוח ואנחנו יציבים על פני המון שנים.
עמרם מצנע: היתה קצת ירידה ברישום לתואר ראשון ולעומת זאת עלייה יפה בתואר שני.
עמרם מצנע: יש לנו 800 סטודנטים בחוג לפילוסופיה, יש לנו 1,100 סטודנטים במזרח אסיה.
עמרם מצנע: יש צימאון גדול לרוח במרכז הארץ.
עמרם מצנע: באוניברסיטה של 29,000 סטודנטים, 5,500 בתחום מדעי הרוח זה מאוד יפה.
עמרם מצנע: אז אין בעיה?
עמרם מצנע: לא, זה לא אמרתי.
עמרם מצנע: הבעיה המרכזית שלנו היא לא שם, הבעיה היא אחרת.
עמרם מצנע: קודם כל, שעל פני עשור כמות המרצים הקבועים, התקנים הקבועים במדעי הרוח ירד בעשר שנים מ-314 תקנים ל-207.
עמרם מצנע: ירדנו בשליש על אותו מספר של סטודנטים.
עמרם מצנע: אני רוצה לשנות טיפה את השיח.
עמרם מצנע: זה נכון שיש מקומות שיש בעיות של מספרים.
עמרם מצנע: הבעיה היא קרובה יותר למה שחברת הכנסת קלדרון דיברה עליה והיא שהחברה שלנו ויתרה על מדעי הרוח.
עמרם מצנע: היא ויתרה על הצורך להנחיל את זה לחברה שלנו.
עמרם מצנע: החברה שלנו היום היא חברה שעשירה בחומר אבל היא ענייה ברוח.
עמרם מצנע: במובן הזה הפסקנו להיות יהודים במובן חשוב מאוד.
עמרם מצנע: תחשבו על העילגות של התלמידים שלנו, של נציגי הציבור שלנו, של העיתונאות שלנו.
עמרם מצנע: העילגות היא הסימן הטוב של לניבול שבאה עם העוני של הרוח וכאן הבעיות המרכזיות שלנו.
עמרם מצנע: מה אנחנו מסמנים?
עמרם מצנע: מה אנחנו רוצים להנחיל כערכים?
עמרם מצנע: האם אנחנו מוכנים שאוניברסיטה תרד במאה מרצים בתחום של מדעי הרוח בעשור?
עמרם מצנע: האם אנחנו מוכנים שאת מדעי הרוח נמדוד לפי תפוקות?
עמרם מצנע: אני מבין את החשיבות הרטורית בלמכור כך את מדעי הרוח, אבל אנחנו לא עוסקים בתפוקות, לא יעזור כלום.
עמרם מצנע: זה לא התחום שלנו.
עמרם מצנע: אנחנו באים להנחיל סוג של יציבות אחרת.
עמרם מצנע: רבותי, זה חותך את כל המגזרים.
עמרם מצנע: תחשבו על המגזר החרדי.
עמרם מצנע: לא היה מעולם כמספר הזה של לומדי תורה בעם ישראל.
עמרם מצנע: ואני אומר לכם חתום, בארבעים השנים האחרונות אין ספר אחד מעניין וחשוב תורני שנכתב.
עמרם מצנע: יש מאות אלפי לומדי תורה, העוני של הרוח והעילגות מסמנת את עולם הישיבות.
עמרם מצנע: ומה בדבר המגזרים האחרים?
עמרם מצנע: כיצד נראה המגזר הערבי במדינה שלנו?
עמרם מצנע: השאלה הזאת של איפה הרוח והעוני של הרוח היא לדעתי השאלה הבוערת.
עמרם מצנע: החברה שלנו ויתרה על הרוח.
עמרם מצנע: ואיפה אנחנו מתייצבים?
עמרם מצנע: את מי אנחנו רוצים לשים בקידמה של החברה שלנו?
עמרם מצנע: את מי אנחנו מתגמלים?
עמרם מצנע: רק על הישגים.
עמרם מצנע: האם סופר יכול לחיות בכלל מכתיבת ספר?
עמרם מצנע: כולם צריכים לעשות את זה כעוד דבר שהם עושים.
עמרם מצנע: איפה אנחנו לעומת גרמניה וצרפת?
עמרם מצנע: זאת השאלה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו.
<אהרון רוני אלנבלום: שמי רוני אלנבלום, אני פרופ' באוניברסיטה העברית בירושלים.
<אהרון רוני אלנבלום: לא מנהל כלום.
<אהרון רוני אלנבלום: אני עוסק בהיסטוריה ובגיאוגרפיה של ימי הביניים.
<אהרון רוני אלנבלום: הייתי ראש בית-ספר להיסטוריה, הייתי גם מורה בתיכון במשך כמה שנים בתחום מדעי הרוח.
<אהרון רוני אלנבלום: ראשית, הערה ראשונה לסדר.
<אהרון רוני אלנבלום: מדעי הרוח זה שם כללי מדי וגדול מדי לשורה שלימה של דברים שהחברה הישראלית זקוקה.
<אהרון רוני אלנבלום: זאת אומרת, ובזה אני מסכים עם קודמיי, יותר ממה שמדעי הרוח זקוקים לעזרה זקוקה, החברה הישראלית לצורות מסוימות של מחשבה שהולכות ונעלמות.
<אהרון רוני אלנבלום: אנחנו זקוקים לאנשים שיש להם חשיבה היסטורית, שמסוגלים לחשוב מה היה קודם ומה היה אחר כך.
<אהרון רוני אלנבלום: אנחנו זקוקים לאנשים שמבינים מה זה אתיקה בחיי הציבור והפרט.
<אהרון רוני אלנבלום: אנחנו זקוקים, הפרהסיה שלנו זקוקה למעט אסתטיקה, אנשים שלומדים ומסתכלים ורואים מה שקורה בעולם בכלל.
<אהרון רוני אלנבלום: אנחנו זקוקים להבין את התרבות שלנו, את התרבות של הזר, של הגר, ולהנחיל אותה לאנשים ולהבין איך אנחנו מסתכלים על התרבות של אחרים.
<אהרון רוני אלנבלום: אנחנו יוצרים את החומות האלה.
<אהרון רוני אלנבלום: מדעי הרוח זה שם כללי מדי להרבה מאוד דברים שאנחנו זקוקים להם.
<אהרון רוני אלנבלום: אני מסכים לחלוטין עם חברת הכנסת ד"ר קלדרון שזה לא רק באוניברסיטה.
<אהרון רוני אלנבלום: החינוך לחשיבה היסטורית לחשיבה פילוסופית, לחשיבה אסתטית ואתית, וההכרה של תרבויות שונות שנראות זרות ומוזרות ודתות אחרות וכד' זה לא דבר שרק אנחנו יכולים להנחיל אותו.
<אהרון רוני אלנבלום: אני לא כל כך מסכים שאנחנו כל כך מסוגרים באוניברסיטה העברית אבל זה ממש פרט קטן.
<אהרון רוני אלנבלום: אני חושב שאנחנו זקוקים להרחבה של הדברים ולכן אני מעז לומר, למרות שהחברים שלי מ"דרך רוח" וממקומות אחרים דוחפים בכוח לחוק, אני חושב שהכיוון שבוודאי יוצג על-ידי החברים מהמל"ג אחר כך, ליצור קרן לאומית, ליצור ועדת היגוי, ליצור משאבים כספיים ושל כוח-אדם לזמן קצר, בינוני וארוך, שיגרמו למדעי הרוח לפרוח בתחומים שונים.
<אהרון רוני אלנבלום: אם יהיה דבר כזה שחברתי מלכה מהוות"ת אני מניח תציג את זה אחר כך, אם תהיה קרן כזאת, אם יהיה עידוד, אם המדינה דרך המל"ג ומשרד החינוך והכנסת וכל הגורמים יגרמו לנו לחשוב איך אנחנו יכולים לקדם דברים כאלה, גם חברות עסקיות וגם מכללות וגם אוניברסיטאות וגם אולי אפילו נפצח את הבסטיון העליון, את משרד החינוך, שלא יוכל להתחבא מאחורי הטיעון שאין לו כסף ליוזמות בתחומים מדעי הרוח.
<אהרון רוני אלנבלום: חוק ומדעי הרוח - זה נשמע לי צורם, אבל קרן לעידוד מדעי הרוח, משהו מסומן וצבוע שמעודד אנשים לפעול במסגרת מדעי הרוח, להציע יוזמות גם באוניברסיטאות וגם במקומות אחרים.
<אהרון רוני אלנבלום: זה דבר שהכנסת יכולה לקחת על עצמה ולקדם אותו קדימה לשיאים אדירים.
<אהרון רוני אלנבלום: אבל אני חושב שמלכה תוכל להוסיף.
עמרם מצנע: אנחנו נעשה לסירוגין.
עמרם מצנע: ניתן לחברי הכנסת להתבטא ולמוזמנים.
דב חנין: אני מברך על הדיון הזה, אני חושב שזה דיון חשוב.
דב חנין: אני מציע שאנחנו לא נקיים אותו כדיון חד-פעמי אלא ננסה לחשוב באיזשהו סוג של רצף איך אנחנו גם משנים את המצב.
דב חנין: כמה מהדברים שרציתי לומר כבר נאמרו אז אני רק אומר שאני מסכים גם עם נציגי האקדמיה שדיברו לפניי וגם עם חברת הכנסת קלדרון שבצדק לטעמי שמה דגש על סכנות לאקדמיית מדעי הרוח משני כיוונים: הכיוון האחד הוא הכיוון החיצוני ועליו אני גם אומר כמה מילים.
דב חנין: הכיוון השני הוא הכיוון הפנימי, אותו כיוון של רידוד דיון, אותו כיוון של הסתפקות במאמרים מתורגמים או בציטוט של מאמרים מתורגמים ואיכשהו באמת פספוס של הממד החי, התוסס, הפעיל, הביקורתי, שצריך לאפיין את מדעי הרוח.
דב חנין: אני שותף לכל אלה שחושבים שמצב מדעי הרוח בישראל מדאיג.
דב חנין: יש בזה סכנה, הסכנה היא פגיעה מהותית בתרבות שלנו, השטחה מאוד קשה של הדיון שלנו.
דב חנין: אבל כשאנחנו עוסקים במצב מדעי הרוח באקדמיה אנחנו צריכים להתחיל את הדיון מהחוליה שלפני ולסיים את הדיון בחוליה שאחרי.
דב חנין: החוליה שלפני היא בתי-הספר.
דב חנין: מה קורה בבתי-הספר?
דב חנין: איך נראים לימודי ההיסטוריה בבית-הספר?
דב חנין: אני מסתכל על לימודים של ילדיי בבית-הספר בהיסטוריה ואני מזדעזע.
דב חנין: הם לומדים קרעי היסטוריה מפה ומשם, הם קופצים מהבית השני ישר אל השואה וחוזרים אחורה פתאום לרדיפות בימי הביניים.
דב חנין: איפה כל הקונטקסט?
דב חנין: איפה הרצף של ההתפתחות?
דב חנין: איפה איזושהי הבנה איך הדברים מתגלגלים?
דב חנין: גם הלימוד של ההיסטוריה הוא לימוד מאוד מאוד דל.
דב חנין: אין בו שום ניסיון להבין איך יכולים להיראות דברים מתקופה אחרת, איך נראית החברה, איך יכולים לחשוב בני אדם או איך חשבו בני אדם שנמצאו בחברה אחרת.
דב חנין: הכול נורא טכני, דל, פריטי עובדות שהן חסרות הקשר וחסרות חשיבות, משעמם לחלוטין.
דב חנין: איך אפשר ללמד היסטוריה בצורה משעממת?
דב חנין: צריך הישג גדול בתוכניות הלימודים כדי להגיע למצב כזה, אבל זה מה שקורה.
דב חנין: איך אפשר ללמד היסטוריה כדי לקבל ציון בסוף?
דב חנין: כמובן החוליה שאחרי.
דב חנין: החוליה שאחרי היא מה עושים אותם אנשים שלומדים מדעי הרוח, מה יקרה איתם?
דב חנין: אנחנו מדברים גם בוועדה הזאת, אדוני היושב-ראש, על מערכת החינוך בפינלנד שהיא באמת מערכת חינוך מצוינת.
דב חנין: אבל אחת החוליות שם זה שלהיות מורה זה כבוד.
דב חנין: אז אם אתה לומדי מדעי הרוח אז אחד הדברים שאתה יכול להיות זה להיות מורה.
דב חנין: השאלה האם מורה זה מקצוע שמכבד ומפרנס את העוסק בו או שלהיות מורה ובדרך כלל בישראל להיות מורה זה להיות בתחתית שרשרת המזון החברתית, הכלכלית ואפילו התרבותית.
רות קלדרון: כמו לכתוב ספר.
דב חנין: כדי להתמודד עם המשבר של מדעי הרוח אנחנו כמובן צריכים להתעסק באקדמיה, אבל לא להסתפק בעיסוק באקדמיה אלא להתחיל בחוליה שלפני ולסיים בחוליה שאחרי.
דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה בכל זאת להציג שאלה קצת יותר רחבה והיא למה זה קורה.
דב חנין: הטענה שלי היא שלמרות שיש כמה דוגמאות של דברים יותר טובים שקורים אי-פה, אי-שם בעולם, זה לא רק תופעה ישראלית.
דב חנין: אני חושב שהמשבר של מדעי הרוח הוא תופעה יותר רחבה והיא מאפיינת את הקפיטליזם המאוחר בכלל.
דב חנין: התשובה, לטעמי, קשורה למשהו פוזיטיבי ומשהו נגטיבי.
דב חנין: כשאני אומר פוזיטיבי ונגטיבי אני לא מתכוון ברמה הנורמטיבית, אני מתכוון ברמה האנאליטית.
דב חנין: זאת אומרת, כשאני אומר פוזיטיבית זה לא אומר שזה טוב, אני רק אומר שזה קורה.
דב חנין: אז מהו הדבר הנגטיבי?
דב חנין: מה מדעי הרוח לא נותנים?
דב חנין: כמו שנאמר פה, הם לא נותנים תפוקות.
דב חנין: אי-אפשר לערוך בהם תפוקות כי המטרה שלהם היא לא לייצר תפוקות.
דב חנין: אי-אפשר להראות בשום דרך אינטליגנטית שאם תגביר את מדעי הרוח תייצר יותר נעליים או דבר כלשהו אחר.
דב חנין: אולי כן, אולי לא.
דב חנין: זה שנוי בוויכוח מאוד קשה.
דב חנין: בכל מקרה זה לא מכוון לייצר עוד תפוקות.
דב חנין: כיוון שאנחנו חיים בחברה שסופרת כל דבר לפי רווחים ורווחים נמדדים לפי תפוקות, כל דבר שלא מייצר תפוקות ולא מייצר רווחים ממילא הוא גם לא חשוב.
דב חנין: לכן, זה הצד הנגטיבי - מה מדעי הרוח לא עושים.
דב חנין: הבעיה השנייה של מדעי הרוח זה הצד הפוזיטיבי, מה מדעי הרוח כן עושים.
דב חנין: מדעי הרוח נותנים לאנשים חשיבה ביקורתית, נותנים להם להסתכל על העולם אחרת.
דב חנין: נותנים להם פתאום לחשוב שהמציאות שבה אנחנו חיים היא לא המציאות היחידה שיכולה להתקיים.
דב חנין: אם ללכת בדרכו של פוקו, אם בעבר היינו יכולים לחשוב על העולם אחרת אז גם בעתיד אנחנו יכולים לחשוב על העולם אחרת.
דב חנין: זאת אומרת, המסע אל העבר גם יכול להיות מסע שיש לנו בעתיד ובעצם יש בו אמירה על הווה.
דב חנין: נורא לא נוח כי כל כך נוח למערכת שכולנו נחשוב שמה שיש זה גם מה שהיה וזה גם מה שיהיה.
דב חנין: בעולם החד-ממדי שבו אנחנו נמצאים זו האופציה הכי טובה שלנו לקיום.
דב חנין: לכן, גם הצד הנגטיבי של מדעי הרוח וגם הצד הפוזיטיבי של מדעי הרוח לא אהובים, לא פונקציונאליים, לא תורמים למערכת שום דבר משמעותי.
דב חנין: ולכן, אם ניתן למערכת להמשיך להתנהל בדרכה המגמה תהיה אך ורק ירידה נוספת במדעי הרוח.
דב חנין: אני מאוד מברך על דברי ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל-אביב שבצדק אומר לנו שזה לא בגלל שאנשים לא רוצים.
דב חנין: אנשים מאוד רוצים, אנשים הרי כל כך מחפשים משהו אחר וכשהם לא מוצאים אותו באוניברסיטה הם הולכים לבתי-מדרש ולכל מיני דברים שחלקם יותר טובים ופחות טובים.
דב חנין: הם מחפשים איזושהי תשובה על העולם, על הקיום.
דב חנין: אם האקדמיה לא נותנת את זה ואם המערכת לא מטפחת את זה אז הם מוצאים את זה בדרכים אחרות שחלקן יותר טובות וחלקן פחות טובות.
דב חנין: אם אנחנו ניתן למערכת להמשיך להתנהל אנחנו נמשיך ונדרדר.
דב חנין: לכן, חייבת להיות התערבות של המערכת הציבורית החברתית.
דב חנין: הוויכוח מה צריך לעשות הוא לא ויכוח כל כך חשוב, לטעמי, כי גם קרן, אדוני הפרופסור, היא משהו שצריך להקים אותו בחוק אם אנחנו רוצים שהקרן הזאת תהיה מוגנת.
דב חנין: אני כשלעצמי חסיד של חוקים, קודם כל, כי אני מודה, אני חבר כנסת והכנסת מדברת בחוקים.
דב חנין: הדרך שלנו להשפיע על המציאות היא חוקים.
דב חנין: לא שזו הדרך היחידה להשפיע על המציאות, אבל זו הדרך שלנו בכנסת להשפיע על המציאות.
דב חנין: חוק שיקדם מדעי רוח יכול להיות חוק שיש בו כמה ממדים ואפשר לחשוב על כמה פתרונות.
דב חנין: אפשר לחשוב על פתרונות של מה אנחנו רוצים להגיד ברמת האקדמיה.
דב חנין: למשל, ישנם מקומות שבהם מקצועות מסוימים יכולים להיות מקצועות של תואר שני.