GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: הנה רק חלק מהבעיות שעולות מהדוחות השונים לאורך כל העשור האחרון: הכשרה לסגלי הוראה; הקצבת השעות המיוחדות המיועדות לשילוב; ועדת שילוב והשמה; נושא הסייעות; נושא ההסעות; כל נושא לוחות הזמנים – מתי מחליטים לאן הילד הולך, מה הוא מקבל, מה הוא עושה – זה תמיד נכנס לתוך שנת הלימודים וכמובן מביא לעיוותים משמעותיים; התאמת מבנים; כל נושא יום הלימודים הארוך, חופשות הקיץ הארוכות; ועוד דברים נוספים רבים.
עמרם מצנע: לאורך השנים גם בית המשפט, גם מבקר המדינה, ודאי דוח ועדת דורנר, משרד החינוך – חוזרים פעם אחר פעם שמעבר לבעיות הארגון, הבעיה היא כמובן הקצת הכספים.
עמרם מצנע: המשמעות של החוק היא לא פשוטה מבחינת הקצאת כספים, אבל אני מוכרח לומר – עם אלף הבדלות – שהמציאות הזאת שבה גם הגורמים, בממשלה ומחוצה לה, למשל ועדת דורנר, מתריעים כבר שנים ארוכות על הצורך בחשיבה מחדש לגבי הקצאת משאבים, ומשרד האוצר בעצם בולם את האפשרות להיכנס לעולם החדש הזה.
עמרם מצנע: זה מזכיר לי, עם אלף הבדלות, אירועים כמו השרפה בכרמל, שבו בעצם עיקר הביקורת הציבורית היא על כך שממשלה, שצריכה להחליט ולמשול, מקיימת דיונים וועדות והחלטות, החלטות מקצועיות, ארגוניות ועקרוניות, וחוקים כמובן – אבל בסופו של דבר אנחנו נמצאים לא רק בנקודת המוצא אלא בעצם נסוגים לאחור במידה מסוימת.
עמרם מצנע: על הרקע הזה ועל הבסיס הזה אנחנו מקיימים היום את הדיון.
עמרם מצנע: אנחנו נפתח בסקירה של משרד החינוך על המצב של יישום הדוח, נשמע אחר כך את כבוד השופטת דליה דורנר, נשמע אתכם, ואני מקווה מאוד שנוכל ביחד להגיע לכמה תובנות שיאפשרו התקדמות זריזה בתהליכים ארוכי הטווח שעליהם אנחנו מדברים.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר עוד משפט אחד.
עמרם מצנע: הניסיון האישי שלי, גם בחיפה וגם בירוחם, מלמד אותי שהתחום של שוויון הזדמנויות לילדים עם לקויות, לילדים שנחוצה התערבות, תורם תרומה משמעותית לפערים בתוך החברה הישראלית.
עמרם מצנע: וזה חלק מהניסיון שלנו לסגור פערים בין מרכז לפריפריה, פריפריה חברתית וגיאוגרפית, אבל בראש ובראשונה להגיע כבר למציאות שנהוגה כבר בעולם המערבי, מציאות שבה נותנים את מרב ההזדמנויות לילדים שלא שפר עליהם גורלם ולמשפחות שלא יכולות לעמוד בנטל הכספי וגם לא צריכות לעמוד בו, אלא לקבל את השירותים האלה חינם תוך זכאות מלאה לכך.
עמרם מצנע: מיכל, בבקשה.
<מיכל כהן: תודה רבה.
<מיכל כהן: אני רוצה ברשותך להגיד כמה דברים כלליים.
<מיכל כהן: אני רוצה לפתוח במקום של הציפייה מול האכזבה, מול האמירה שהפיילוט טרם החל.
<מיכל כהן: אז נכון שכשכותבים דוח, בעיקר דוח כזה, שבאמת נוגע באושיות החינוך המיוחד ובהיבטים רבים – אני חושבת שכשיצאנו לדרך לא הבנו עד כמה היישום יהיה מורכב – אז זה לוקח זמן.
<מיכל כהן: נכון שבמבחן התוצאה אנחנו היום נמצאים עם 700 תלמידים, אבל אני חושבת שהשנה נעשתה פריצת דרך.
<מיכל כהן: פריצת הדרך הייתה, קודם כול, בזה שיש החלטה ללכת קדימה, למרות הקשיים התקציביים.
<מיכל כהן: דבר שני, גמרנו פיתוח של כלים, כאשר הכלי המרכזי היה החינוך היסודי לכיתות ב' עד ו', ואיתו הרחבנו לשלוש רשויות.
<מיכל כהן: אני חייבת לומר שהפיילוט בהתחלה – עכשיו אני כבר מדברת על פיילוט, תכף אני אדבר על יישום – נועד לתקף את הכלים ואת ההתנהלות הארגונית.
<מיכל כהן: אגב, האמירה "התנהלות ארגונית" לא עושה צדק עם כל ההיבטים החינוכיים הנדרשים ועם שינוי התרבות במערכת החינוך, שהרי שום תקנה ושום נוהל ושום חוברת, יפה ככל שתהיה, לא תעשה את העבודה האמיתית, שהיא בעצם הכלת התלמידים ושילובם בחינוך הרגיל בצורה מיטבית.
<מיכל כהן: הדרך עוד ארוכה.
<מיכל כהן: אני הראשונה לומר שאנחנו נזדקק לתקציב, אבל הבעיה היא לא רק תקציב.
<מיכל כהן: הבעיה – בעצם האתגר – הוא להכשיר את צוותי ההוראה בחינוך הרגיל, כדי שכשמשלבים ילד ידעו לשלב אותו במיטב, כדי שהוא לא ירגיש שהוא מפסיד.
<מיכל כהן: לא הוא ולא הוריו.
<מיכל כהן: האתגר להכשיר כ-170,000 זה לא עניין של יום אחד.
<מיכל כהן: אפשר לשפוט הכול על פי מספרים ותוצאות של ילדים, אבל הדרך עוד ארוכה.
<מיכל כהן: כלי האפיון לבתי הספר היסודיים הושלמו, ואנחנו נתחיל בשנה הבאה עם כלי האפיון, שגם הוא כבר הושלם, לחטיבת הביניים.
<מיכל כהן: אנחנו מתקדמים.
<מיכל כהן: בשנה הזאת, כפי שאמרתי, קפצנו מ-70 ל-700.
<מיכל כהן: אמנם לכאורה אפשר לחייך ולומר "מה זה כבר 700 ביחס לכולם?", אבל מכיוון שהמערכת הזאת צריכה להתמודד גם עם ההשלכות.
<מיכל כהן: ..
<מיכל כהן: לכאורה, על פי המלצות ועדת דורנר, אנחנו צריכים לומר: התקציב הולך אחרי הילד.
<מיכל כהן: ומכיוון שהתקציב הולך אחרי הילד, אנחנו צריכים להיות ערים גם לכך שהיום כולם מקבלים באופן אחיד.
<מיכל כהן: המשמעות של "התקציב הולך אחר הילד" זה שיש ילדים שהיום מקבלים יותר ממה שמגיע להם ויש ילדים שמקבלים פחות ממה שמגיע להם.
<מיכל כהן: ההתמודדות הזאת – אני אומרת את זה כאנקדוטה – בפיילוט, שזה בעצם לבוא ולומר להורים "סליחה, קיבלתם יותר, עכשיו אתם צריכים לקבל פחות" היא התמודדות, אני אומרת את זה בריש גלי, שאנחנו לא יכולים לעמוד בה.
<מיכל כהן: אנחנו לא יכולים לעמוד מול הורה וילד ולומר "קיבלת יותר, עכשיו תקבל פחות, כי אנחנו עוברים לשיטה של אפיונים תפקודיים".
<מיכל כהן: ולכן היינו צריכים לקבל הכרעה שהיא קודם כול הכרעה מוסרית: זה נורא טוב שזה רשום על הדף, אבל ביום-יום יש צוותי חינוך ואנשים מול ההורים והילדים, ואנחנו לא נעמוד במשימה שאומרת "פחות כסף לחלק מהילדים", למרות שיש גם יותר כסף לחלק אחר.
<מיכל כהן: ולכן השנה הרחבנו ל-700 תוך שאנחנו, בתוך משרד החינוך, סופגים את המחיר.
<מיכל כהן: כי ידענו שמה שאנחנו רוצים זה להתקדם, מה שאנחנו רוצים זה להוכיח שהיישום הזה אפשרי.
<מיכל כהן: יש כמה דברים שאנחנו נצטרך לסגור בהיבט של שנת הלימודים הבאה, אבל השורה היותר גדולה היא שאני לא מסתכלת עכשיו בספירה לאחור, אלא אנחנו יכולים וערוכים להרחיב את היישום – לא את הפיילוט, את היישום – בבתי הספר היסודיים, ולהתחיל את הפיילוט בחטיבות הביניים בשנת הלימודים הבאה.
<מיכל כהן: אני אתן לרעיה להציג את כל הנתונים והתובנות, ובסוף נקיים על זה את הדיון המתבקש.
עמרם מצנע: בבקשה, רעיה.
<רעיה לוי-גודמן: בוקר טוב, אני רעיה לוי-גודמן, מנהלת אגף חינוך מיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: ברשותכם, אני רוצה להתחיל בחזון ולחבר את החזון לאווירה הכללית שקיימת היום במערכת החינוך.
<רעיה לוי-גודמן: אני חייבת להגיד שהמלצות ועדת דורנר מתלבשות ככפפה על היד עם האוויר הכללית שקיימת היום במערכת, כרצף אחד עם יעד ההכלה שהוגדר בשנת הלימודים הקודמת, עם האמירה ששילוב עומד בקדימות לפני הכול, וכמובן עם הגישה שהולכת לקראת "האחר הוא אני".
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להקריא ציטוט קצר מהוועדה, כדי להזכיר לכולנו לאן אנחנו הולכים ולמה: הזכות לחינוך מיוחד מגשימה את עקרון השוויון, והיא צומחת אפוא ישירות מהליבה של כבוד האדם ומהשמירה על צלמו, שכן הימנעות ממתן חינוך לילדים בעלי צרכים מיוחדים בשלבים המוקדמים של חייהם שוללת מהם את האפשרות לקבל הזדמנות שווה, להגיע למימוש עצמי, לפתח את אישיותם ולהשתלב בחברה, הכול על פי יכולתם.
<רעיה לוי-גודמן: אני מתחילה שם כי הזכות היא זכות לחינוך, בין שהבחירה היא בחירה בשילוב, שאנחנו רוצים לתת לה קדימות, ובין שהבחירה היא בחירה בחינוך המיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: ואני מבקשת לזכור שזכות ההורים לבחור, לבחור שילוב או חינוך מיוחד, הכול על פי טובת הילד שלהם.
<רעיה לוי-גודמן: אז כמו שאמר היושב-ראש, יש כאן איזושהי כרוניקה של מדיניות שלא מתנתקת מאיזשהו רצף שחשוב לראות אותו ובעיניי הוא מראה את התהליך שבו המערכת הולכת מיישום חוק החינוך המיוחד ועד ועדת דורנר, כולל כל מה שדיברתי עליו קודם מבחינת הכלה ו"האחר הוא אני".
<רעיה לוי-גודמן: זה הרצף: חוק החינוך המיוחד, שנחקק ב-1988, שכמו הרבה חוקים, נחקק ללא תוספת לתקציב השילוב; תכנית-אב ב-1994 ליישום חוק החינוך המיוחד, שהחלה את המימון של תכנית השילוב, כאמור, רק ב-1994 – תשע שנים אחרי; ועדת מרגלית, שהמליצה שבתי הספר יקבלו תוספת תקציבים לבעלי הצרכים המיוחדים בשילוב – ואנחנו יודעים גם היום שהתקציב אמנם מתווסף מדי שנה בשנה – מדי שנה מתווספים 30 מיליון שקלים – אבל אנחנו עדיין לא במלוא התקצוב של תכנית השילוב; ב-2002 עתירת "יתד" על הפער בין המדיניות לפרקטיקה; ב-2005 ועדת דברת, שאומרת שצריך לתקצב על פי רמת תפקוד, והיא בעצם הייתה אבן הדרך לקראת ועדת דורנר; וכמובן ועדת דורנר, בראשותה של השופטת דליה דורנר, שאמרה: שנו את המדיניות, תנו להורים לבחור, ועברו לתקצוב אישי שהולך אחרי הילד, לא רק על פי לקות, אלא על פי תפקוד ולקות.
<רעיה לוי-גודמן: שלושה עקרונות יש בדוח הוועדה: בחירת ההורים את המסגרת, את סוג המסגרת.
<רעיה לוי-גודמן: ההורה יכול לבחור אם הילד שלו יהיה בתכנית שילוב, אם הילד שלו יהיה בכיתה לחינוך מיוחד בבית ספר רגיל, או אם הילד שלו יהיה בבית ספר לחינוך מיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: הבחירה, כמו כל בחירה בחיים, היא כך שכשאתה בחור אתה מוותר על משהו אחר.
<רעיה לוי-גודמן: עד כמה שננסה לצמצם את ההבדלים בין המסגרות השונות, במובהק תמיד יהיו הבדלים שההורה, בבואו לבחור, צריך להביא אותם בחשבון.
<רעיה לוי-גודמן: הדבר השני זה מודל תקצוב שמבוסס על רמת התפקוד.
<רעיה לוי-גודמן: אני מבקשת להזכיר שלא נמצא הכלי בעולם שמתאים לישראל, שיכול היה לקבוע את רמת התפקוד של התלמיד.
<רעיה לוי-גודמן: אז הצוות, בהובלה של הרמ"ה, פיתח כלי ייחודי בעולם.
<רעיה לוי-גודמן: אני יכולה להגיד לכם שבכנס שבו השתתפתי, כנס בנושא אחר, וישבתי לדבר על רמות התפקוד עם אנשים מאוסטרליה וגם עם אנשים מהביטוח הלאומי שלנו – הכלי הזה הוא באמת ייחודי.
<רעיה לוי-גודמן: ועכשיו הוא הולך למקום של דיאלוג לגבי איפה עוד אפשר להשתמש בו, לטובת דברים אחרים ולא רק לטובת רמות תפקוד במערכת החינוך.
<רעיה לוי-גודמן: זה כלי ייחודי, שלפתח אותו ולבדוק אותו ולנסות אותו – זה לא משהו שאפשר לעשות בהינף יד, אלא זה תהליך מקצועי מאוד מורכב ואחראי.
<רעיה לוי-גודמן: הדבר הנוסף זה תקציב הולך אחרי ילד.
<רעיה לוי-גודמן: זה נשמע מאוד פשוט, אבל כולנו חיים במדינת ישראל ויודעים שצורת התקצוב הולכת לפי כיתה, באופן אוטומטי: יש כיתה; יש בחינוך המיוחד סייעת לכיתה; יש נוסחה מסוימת לטיפולים נלווים – פרא-רפואיים, רופא, עובד סוציאלי, אחיות, בהתאם לצורך של התלמידים; ונבנית כיתה באופן אוטומטי כמעט.
<רעיה לוי-גודמן: ואילו פה אנחנו באים למקום שאומר: פרקו את כל המודלים של התקצוב שהיו לכם ותבנו משהו אחר לגמרי.
<רעיה לוי-גודמן: כל ילד יבוא עם הוואוצ'ר האישי שלו, ועם זה תבנו כיתות, עם זה תיתנו לו את התכנית האישית שלו.
<רעיה לוי-גודמן: אני מזכירה שאנחנו בתך מערכת שיש לה לוח זמנים מסוים, שיש לה עובדי הוראה קבועים במערכת, שיש לה מוסדות שצריכים להתנהל.
<רעיה לוי-גודמן: וכל הנושא של תקציב אישי, ילד שבא עם הוואוצ'ר האישי שלו, מחייב בחינה מחודשת של הכול.
<רעיה לוי-גודמן: ואני תכף אספר לכם למה הגענו בתהליך הזה.
<רעיה לוי-גודמן: אבל אני רוצה רגע אחד של הפוגה.
<רעיה לוי-גודמן: יש כאן קריקטורה שמדברת על מה קורה כשצריך לפנות שלג בכניסה למוסד חינוכי.
<רעיה לוי-גודמן: ההתלבטות היא איפה לפנות קודם, את המדרגות או את הכניסה עבור הילד הנכה.
<רעיה לוי-גודמן: כולנו יודעים שאם יפנו קודם את הדרך לילד הנכה, גם הילדים שיכולים לעלות במדרגות יוכלו לעבור.
<רעיה לוי-גודמן: זה מראה איך אנחנו רוצים להביא לקדמת הבמה את מה שנכון לעשות קודם.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה שנלמד ביחד מהנתונים, כי הנתונים על מערכת החינוך ומערכת החינוך המיוחד הם מאוד משמעותיים לנו מבחינת התובנות ותכניות העבודה.
<רעיה לוי-גודמן: אני נותנת כאן פריסה של שלוש השנים האחרונות של תלמידים בתכנית השילוב.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה שנראה שבשנתיים וחצי האחרונות, מ-2011 ועד 2013, יש לנו עלייה משמעותית בתכנית השילוב ובשילובם של ילדים עם צרכים מיוחדים.
<רעיה לוי-גודמן: עדיין, כמובן, מרבית הילדים הנהנים מתכנית השילוב הם ילדים בעלי לקויות למידה.
<רעיה לוי-גודמן: יחד עם זאת, יש לנו הרבה לקויות שאנחנו יכולים לראות בהן עלייה מאוד משמעותית:
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו יכולים לראות עלייה משמעותית בשילוב של ילדים עם אוטיזם, אנחנו יכולים לראות שילוב משמעותי של ילדים עם הפרעות נפשיות – אם לפני שנתיים היו לנו 350 תלמידים עם הפרעות נפשיות ששולבו בחינוך הרגיל, אז בתשע"ג היו קרוב ל-1,000.
<רעיה לוי-גודמן: זו עלייה מאוד משמעותית, שמחייבת עשייה מאוד מורכבת וחשובה במערכת החינוך.
<רעיה לוי-גודמן: כמו כן, אנחנו יכולים לראות עלייה מאוד יפה גם בלקויות אחרות.
<רעיה לוי-גודמן: אפשר לראות עלייה של 204% בשילוב של תלמידים עם אוטיזם בשלוש השנים האחרונות; וגם בהפרעות הנפשיות; גם בפיגור הבינוני; גם ילדים עם לקויות פיזיות; ואפילו ילדים עם פיגור קשה; וכמובן ילדים עם מחלות ותסמונות נדירות, שמקבלים תמיכות מחוק חינוך מיוחד.
עמרם מצנע: מעניין שדווקא בפיגור קל ומשכל גבולי יש נסיגה.
עמרם מצנע: דווקא שם היה צריך להיות - - -
<קריאות: כי אין להם זכאות לסייעת.
<רעיה לוי-גודמן: זו נקודה מאוד משמעותית שאנחנו שמנו אותה לבדיקה ותכנית עבודה.
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו נפגשים עם אקי"ם בנושא של ילדים עם פיגור קל והיעדים שלנו לעבודה.
<רעיה לוי-גודמן: חלק ניכר מהילדים נמצאים בתוך כיתות לקויי למידה בתוך בתי הספר הרגילים, ואנחנו שואלים את עצמנו למה.
<רעיה לוי-גודמן: מניתוח הנתונים בהחלט אפשר לבנות הרבה מאוד דברים לתכנית העבודה שלנו, שהולכת במקביל ליישום של דוח דורנר.
<רעיה לוי-גודמן: ותרשה לי, כבוד היושב-ראש, לחלוק עליך: אנחנו מיישמים את דוח דורנר.
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו לא בפיילוט, אנחנו מיישמים.
<רעיה לוי-גודמן: ותכף גם נפרוס את כל מה שנעשה בשנתיים האחרונות.
<רעיה לוי-גודמן: אני חוזרת לנתונים.
<רעיה לוי-גודמן: אפשר לראות שוב את העלייה במספר התלמידים עם הלקויות המורכבות.
<רעיה לוי-גודמן: הזזתי הצדה את לקויי הלמידה, כדי להראות את העלייה המספרית של תלמידים עם לקויות מורכבות שמשתלבים היום בחינוך הרגיל.
<רעיה לוי-גודמן: וזאת, שוב, כמגמה ומתוך תעדוף של שילוב על פני חינוך מיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להראות את המספר הבא, ולא סתם.
<רעיה לוי-גודמן: כי לכאורה יש ירידה בלקויות הלמידה, אבל אין באמת ירידה בלקויות הלמידה, אלא מה שיש כאן הוא תהליך מקצועי ארוך ועמוק בתוך מוסדות החינוך להבטיח שילדים שמקבלים תמיכה ממשאבי החינוך המיוחד הם אכן ילדים עם לקויות, ולא ילדים מתקשים ולא ילדים טעוני טיפוח ולא ילדים בסיכון.
<רעיה לוי-גודמן: להבטיח שמי שמקבל תמיכה ממשאבי חינוך מיוחד יהיה תלמיד עם לקות.
<רעיה לוי-גודמן: וזה תהליך מאוד ארוך, והוא עדיין ממשיך בתוך המוסדות, כדי לעזור למנהלים ולצוותי החינוך לעשות את ההבחנה בין ילד בעל לקות לילד מתקשה, ולהבין מי זכאי למשאבי חינוך מיוחד, על מנת להבטיח שמשאבי חינוך מיוחד ילכו לאותם אלה שעבורם חוקק החוק, ולא עבור ילדים אחרים, שמקבלים תמיכות מסלים אחרים שיש במערכת החינוך.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להצביע פה על המגמות בחינוך המיוחד עצמו, בכיתות חינוך מיוחד בבתי הספר.
<רעיה לוי-גודמן: אני גם רוצה להודות לד"ר נורה כהן, שעזרה לנו בניתוח כל הנתונים.
<רעיה לוי-גודמן: לפנינו יש מגמות.
<רעיה לוי-גודמן: אני משתמשת במונח "מגמות" כי אנחנו מדברים על ניתוח נתונים של עשר שנים, מ-2003 ועד 2012.
<רעיה לוי-גודמן: בשקף הזה אנחנו יכולים לראות שמספר התלמידים בכיתות החינוך המיוחד בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים גדל בעשר השנים האלה מ-28,000 תלמידים ל-49,000.
<רעיה לוי-גודמן: זה גידול של 76% במספר התלמידים בכיתות חינוך מיוחד.
עמרם מצנע: זה לא כולל את בתי הספר לחינוך מיוחד?
<רעיה לוי-גודמן: זה כולל, תכף אני אעשה את ההפרדה.
<רעיה לוי-גודמן: באותה תקופה גדל סך כל התלמידים במערכת החינוך ביסודי ובחטיבת הביניים ב-17.5% בלבד.
<רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת שיש גידול מאוד משמעותי במספר התלמידים בכיתות החינוך המיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: חשוב להגיד שבכיתות החינוך המיוחד היו בעבר, בכל שלבי החינוך, 2.8% מהתלמידים, וב-2012 זה כבר עלה ל-4.1% מכלל הילדים.
<רעיה לוי-גודמן: למה?
<רעיה לוי-גודמן: זה נובע מכמה סיבות, להערכתנו: אחת, מודעוּת; שתיים, אבחון מקצועי יותר; שלוש, חוסר מענה בחינוך הרגיל לחלק מהלקויות - - -
עיסאווי פריג': זה מוגדר כהישג, הגידול הזה?
<רעיה לוי-גודמן: לא, אני לא אמרתי שזה הישג, זה נתון.
<רעיה לוי-גודמן: מצד אחד אפשר להתייחס אל זה כהישג, כי יש מענה מקצועי.
<רעיה לוי-גודמן: אבל מצד שני אנחנו צריכים לשאול את עצמנו אם אמנם כל התלמידים האלה צריכים להיות בחינוך המיוחד; ואם הם יכולים להיות בחינוך הרגיל, אז מה צריך לעשות כדי שהם יהיו בחינוך הרגיל.
<רעיה לוי-גודמן: כלומר, צריך להסתכל על זה משני הצדדים, כמו שאמרתי קודם לגבי בחירה.
<רעיה לוי-גודמן: בחירה בחינוך מיוחד נותנת דברים מסוימים ובחירה בחינוך רגיל נותנת דברים אחרים.
<רעיה לוי-גודמן: אני עוברת לתרשים השני:
<רעיה לוי-גודמן: אחוז התלמידים בכלל הכיתות של החינוך המיוחד ביסודי ובחטיבות הביניים מתוך האוכלוסייה, מ-2003 ועד 2012.
<רעיה לוי-גודמן: התרשים הוא דרך נוספת להראות את הצמיחה באחוז התלמידים בכלל הכיתות של החינוך המיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו מסתכלים כאן על מספר התלמידים בכיתות החינוך המיוחד בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים תוך הפרדה בין כיתות חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים לבין תלמידים בבתי ספר לחינוך מיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו יכולים לראות שהגידול במספר התלמידים בחינוך המיוחד מסתכם ב-48.5%, ואילו קצב הגידול בכיתות החינוך המיוחד בבתי הספר הרגילים הגיע באותן שנים ל-93%.
<רעיה לוי-גודמן: זה גידול מאוד משמעותי במספר כיתות החינוך המיוחד בתוך בתי הספר הרגילים – מ-17,500 תלמידים ל-34,000.
עמרם מצנע: והילדים האלה, אלמלא היו פותחים את הכיתות לחינוך מיוחד, איפה הם היו?
<רעיה לוי-גודמן: או בשילוב או בבתי ספר לחינוך מיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: זה תלוי בחומרת הלקות ובחומרת התפקוד.
<רעיה לוי-גודמן: ילדים בכיתות חינוך מיוחד, על פי רוב, משתלבים באופן חלקי בתוך המערכת הרגילה.
<רעיה לוי-גודמן: זה תלוי במצבם וזה תלוי במדיניות השילוב של בית הספר שבו הם לומדים.
יעקב אשר: זה השילוב הקלאסי - - -
<מיכל כהן: לא, זה לא שילוב.
עמרם מצנע: אין ויכוח – בהגדרות זה לא שילוב.
<רעיה לוי-גודמן: לא בכדי אני לא מציגה את הנתון הזה כחלק מתכנית השילוב, אלא אני מציגה את זה כחלק מנתוני החינוך המיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: יחד עם זאת, במערכת החינוך יש דרגות שונות של שילוב, וגם ילדים בכיתות חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים משתלבים, בהתאם ליכולתם ובהתאם למדיניות בית הספר שבו הם לומדים.
<רעיה לוי-גודמן: הגידול במספר התלמידים בשנים 2003 עד 2012 הוא לא אחיד בלקויות השונות:
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו יכולים לראות שיש לקויות שהגידול שלהן תאם את הגידול הטבעי באוכלוסייה, אבל במקביל אנחנו יכולים לראות שיש לקויות שבהן מספר התלמידים הוכפל.
<רעיה לוי-גודמן: בלקות הלמידה למשל, המספר גדל מ-15,000 ל-29,000 ואף למעלה מזה.
<רעיה לוי-גודמן: בהפרעות התנהגות המספר עלה מ-2,000 ל-5,300.
<רעיה לוי-גודמן: באוטיזם הוא עלה מ-900 ל-2,900.
<רעיה לוי-גודמן: זה גידול מאוד משמעותי במספר התלמידים בכלל הכיתות בחינוך היסודי ובחטיבת הביניים.
<רעיה לוי-גודמן: השקף הבא מראה לנו שיש מספר לקויות שיש בהן הבדל ניכר בין הגידול במספר התלמידים בבתי הספר של החינוך המיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו רואים שבזמן שמספר התלמידים האוטיסטים ובעלי הפרעות התנהגות בבתי הספר של החינוך המיוחד הוכפל במהלך העשור, גדל מספר התלמידים בלקויות האלה בכיתות החינוך המיוחד בבתי ספר רגילים פי חמישה.
<רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת שיש לנו יותר כיתות של ילדים על רצף האוטיזם בתוך בתי ספר רגילים.
<רעיה לוי-גודמן: אצל לקויי הלמידה, לעומת זאת, מספר התלמידים בכיתות החינוך המיוחד בבתי הספר הרגילם אמנם הוכפל, אבל בבתי הספר של החינוך המיוחד עלה המספר שלהם ב-150%.
<רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת שעדיין יש הפניה של ילדים עם לקויות למידה גם לבתי הספר לחינוך מיוחד, ולא רק לכיתות החינוך המיוחד.
<קריאה: ברור, כי הם לא מקבלים כמעט כלום בתוך החינוך הרגיל.
<רעיה לוי-גודמן: אני רוצה לעבור על מה שעשינו עד כה – כדי לשבור את הפתיחה שנאמר בה שלא נעשה ולא התחיל.
<רעיה לוי-גודמן: הרחבנו את יישום הפיילוט מ-70 לכמעט 700.
<רעיה לוי-גודמן: וזה לא סתם – ההחלטה על ההרחבה היא החלטה מורכבת, החלטה שאומרת שאנחנו צריכים להוביל את המהלך באחריות.
<רעיה לוי-גודמן: בנוסף, עברנו מרשות אחת, העיר חולון, לשלוש רשויות, בפיזור של שלושה מחוזות.
<רעיה לוי-גודמן: היינו בחולון במחוז תל-אביב, השנה היינו גם במחוז חיפה – בטירת הכרמל, וגם במחוז ירושלים – במעלה אדומים.
<רעיה לוי-גודמן: זאת כדי לנסות ללמוד כמה שיותר מרשויות שונות, בעלות מאפיינים שונים, ולהסיק מזה כמה שיותר תובנות בעניין.
<רעיה לוי-גודמן: בנוסף, אנחנו בנינו את כל תהליך בחירת ההורים.
<רעיה לוי-גודמן: חשוב לי להגיד שבחירת ההורים בתשע"ב הייתה בחירה קשה, שנעשתה ברגע האחרון וללא הדרכה טובה.
<רעיה לוי-גודמן: לעומת זאת, השנה עשינו הדרכה לצוותים, ליועצות, לפסיכולוגים ולמורים, איך עוזרים להורים לבחור.
<רעיה לוי-גודמן: כי לבחור זה דבר קשה – יש נטייה מצד אחד ללכת למוכר ולידוע, ויש, מצד אחר, תהליך בחירה של העזה, ויש גם תהליך בחירה שאומר "אני לא יודע, אני חייב עזרה".
<רעיה לוי-גודמן: לכן צריך היה ללמד גם את הצוותים.
<רעיה לוי-גודמן: אז כתבנו חוברות הדרכה, גם בקובץ מורחב וגם בקובץ מצומצם, לאלה שלא רוצים לקרוא את כל ההשלכות של הבחירה.
<רעיה לוי-גודמן: התהליך הזה בוצע בכל שלוש הרשויות.
<רעיה לוי-גודמן: בנוסף, בנינו תהליכי הטמעה ואת תחנת השטח ליישום השינוי.
<רעיה לוי-גודמן: זה לא דבר פשוט להגיד למנהל בית ספר לשנות את כל דרך העבודה שלו, להגיד למורה לשנות את כל דרך העבודה שלו בהפניית ילדים לוועדות, להגיד לרשות המקומית לנהל ועדה מסוג אחר, שכן זו לא ועדת השמה אלא זו ועדת זכאות, ולהגיד גם לפסיכולוג: זו לא ועדת השמה שנותנת זכאות אלא זו ועדה שבוחנת גם את ההשלכות של תקציב אישי.
<רעיה לוי-גודמן: בנוסף, עשינו ימי עיון בכל המחוזות, לכל מובילי המערכת בשלושת המחוזות האלה, לכל המפקחים, לכל הפסיכולוגים, לכל מנהלי מחלקות החינוך, לכל היועצים, לכל המנהלים; ולכל בית ספר שהיה בתוך היישום נעשתה הדרכה והובלה קבועה וצמודה של כל היישום של התהליך הזה.
עמרם מצנע: את תאמרי אחר כך כמה מילים על מה זה הפיילוט?
<רעיה לוי-גודמן: בטח.
<רעיה לוי-גודמן: בנוסף, הושלם כלי האפיון לבתי הספר היסודיים.
<רעיה לוי-גודמן: הכלי ממוחשב, אינטרנטי, אפשר למלא אותו מכל מחשב.
<רעיה לוי-גודמן: המחנכת ממלאת אותו, והיא נעזרת בצוות הבין-מקצועי.
<רעיה לוי-גודמן: הכלי הזה עובר למערכת אינטרנטית של משרד החינוך, שמתרגמת אותו לוואוצ'ר אישי של ילד.
<רעיה לוי-גודמן: גם עשינו תהליכי הכשרה לצוותים על איך ממלאים את השאלון.
<רעיה לוי-גודמן: הצוותים יודעים למלא שאלון הפניה לוועדת השמה.
<רעיה לוי-גודמן: הצוותים גם קיבלו שאלון נוסף – שאלון התפקוד – והם היו צריכים ללמוד לעשות אותו.
<רעיה לוי-גודמן: כי לא כל מורה רגיל יודע לענות על שאלות של רמת תפקוד, אלה שאלות מקצועיות, והוא צריך בהן עזרה.
<רעיה לוי-גודמן: יש כאן תהליך של למידה, תהליך של הכשרה, תהליך של ליווי – זה מתווה שלם לפיתוח מקצועי תומך שילוב, זה לא עניין של דקות.
<רעיה לוי-גודמן: בנוסף, בנינו מתווים לפיתוח המקצועי של כל הצוותים במערכת החינוך.
<רעיה לוי-גודמן: כל המתווים שבנינו מוכרים לצורך פיתוח מקצועי במסגרת "אופק חדש", על מנת שלמורים יהיה כדאי ללכת.
<רעיה לוי-גודמן: זה יוכר להם כגמול, ויתרום לשכרם.
<רעיה לוי-גודמן: גם בנינו תכנית לפיתוח מקצועי למנהלי מחלקות חינוך בהקשר של החינוך המיוחד בכלל ודורנר בתוכו.
<רעיה לוי-גודמן: וגם בנינו מתווה לפיתוח מקצועי של הסייעות.
<רעיה לוי-גודמן: אני שמחה להגיד שהמפע"ם, שאחראי על הפיתוח המקצועי של העובדים האלה, קיבל בשמחה רבה את המתווים שבנינו, לחיזוק השותפות הזאת.
<רעיה לוי-גודמן: אנחנו מדברים פה על שותפות מאוד משמעותית בין מערכת החינוך לבין הרשויות המקומיות והשלטון המקומי.
<רעיה לוי-גודמן: זו עוד חוליה שבה בנינו השנה את המתווים המקצועיים החשובים האלה.
<רעיה לוי-גודמן: מה עשינו בראי המספרים?
<רעיה לוי-גודמן: בתשע"ב, כמו שאמרנו, היינו בשכבת כיתות ג' בעיר חולון.
<רעיה לוי-גודמן: מדובר על 29 בתי ספר, 70 תלמידים שהשתתפו בפיילוט - - -
עמרם מצנע: 29 בתי ספר זה בכל גוש דן.
<רעיה לוי-גודמן: לא, רק בחולון.
עמרם מצנע: בחולון לבדה יש 29 בתי ספר לחינוך מיוחד?
<רעיה לוי-גודמן: לא, אנחנו מדברים על בתי ספר יסודיים, גם רגילים וגם חינוך מיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: זו הזדמנות להגיד תודה לחולון, שהייתה הרשות הראשונה שהסכימה לקפוץ לאש, ליישם, וללמד אותנו הרבה מאוד דברים.
<רעיה לוי-גודמן: וכמו שמיכל אמרה כאן, באמת "התגלחנו עליהם" ולמדנו מהם רבות על המורכבות של העניין.
<קריאה: ראוי לציין שרק ילד אחד מתנהל ב - - - משולב.
<קריאה: אחד.
עמרם מצנע: סליחה, תשימי לב שאת היחידה שקופצת כל הזמן.
<רעיה לוי-גודמן: לשמחתנו הרבה, גם מעלה אדומים וגם טירת הכרמל הסכימו להיכנס לפיילוט.
<רעיה לוי-גודמן: חשוב להגיד שיש רשויות שלא מוכנות.
<רעיה לוי-גודמן: פנינו לרשויות שאמרו: תגמרו, תבינו את הכול ותלמדו את הכול, ואז תחזרו אלינו.
<רעיה לוי-גודמן: לא כל רשות הסכימה כל כך מהר להיכנס לעניין.
<רעיה לוי-גודמן: וכמו שמיכל אמרה קודם, יש חשיבות מאוד גדולה להבטיח לאותן רשויות שהסכימו שהתלמידים שלהן לא ייפגעו.
<רעיה לוי-גודמן: כי שום רשות לא תסכים להיכנס ליישום אם לא מבטיחים להם שהתלמידים לא יקבלו פחות ממה שהם קיבלו לפני הכניסה ליישום.
<רעיה לוי-גודמן: אז יש לנו 700 תלמידים שנכנסו השנה לפיילוט והתחילו את תשע"ד עם תקציב אישי, ומתוך התקציב האישי נבנתה להם התכנית האישית עם כל המערך של ההוראה, הטיפולים והתמיכות, תמיכות הן של מומחים בתחום והן תמיכות של סייעות, עוד לפני פתיחת שנת הלימודים.
עמרם מצנע: רגע, אני רוצה להבין.
עמרם מצנע: מדובר על 700 ילדים שההורים שלהם קיבלו החלטה לשלוח את הילדים למשולב?
<רעיה לוי-גודמן: לא, אני אסביר.
<רעיה לוי-גודמן: 700 תלמידים נכנסו לתוך התהליך של היישום.
<רעיה לוי-גודמן: זה אומר שבית הספר נערך לוועדת האפיון שלהם באופן שונה מוועדת ההשמה.
<רעיה לוי-גודמן: מילאו עבור 700 הילדים האלה שאלון אפיון, הילדים האלה עלו לוועדת זכאות וחלקם נמצאו זכאים וחלקם לא, ולאחר שנמצאו זכאים לתמיכה מהחינוך המיוחד ניתנה להורים שלהם הזכות לבחור, כאשר הם יודעים מהו הוואוצ'ר שעומד לרשותם.
עמרם מצנע: אלה ילדים שקודם לכן לא היו?
<רעיה לוי-גודמן: מתוך 700 ילדים, 99 היו לפני כן בתכנית שילוב וקיבלו תמיכה מסל סטטיסטי.
<רעיה לוי-גודמן: 99 מ-700, זה המון.
<רעיה לוי-גודמן: זה אומר שילדים שלפני כן קיבלו רק את ההקצאה הסטטיסטית, בית הספר או ההורים בחרו להעלות אותם לוועדה כדי לבחון את הזכאות שלהם למשאבים גדולים יותר מהחינוך המיוחד.
<קריאה: אל תתבלבל, זה לא שילוב.
<קריאה: מה זה "הקצאה סטטיסטית"?
<רעיה לוי-גודמן: הקצאה סטטיסטית זה תקציב שכל בית ספר מקבל במסגרת השילוב עבור תלמידים הלומדים בבית הספר, ובית הספר יכול להחליט כמה שעות הוא נותן לכל ילד שעבר ועדת זכאות.
<רעיה לוי-גודמן: התקציב הזה ניתן באופן אוטומטי לכל בית ספר על סמך מספר הילדים הלומדים בו.
<רעיה לוי-גודמן: וכמו שאמר היושב-ראש קודם, ההקצאה מבוססת על נוסחה אחידה בכל מדינת ישראל, וזה לא משנה אם זה פריפריה או לא – יש לנו נוסחה שאומרת ש-5.4% מילדי בית הספר יכולים לקבל 1.85 שעות שבועיות למוסד החינוכי.
<רעיה לוי-גודמן: זאת ההקצאה הסטטיסטית – בית הספר מקבל אותה עבור סך הילדים בעלי הצרכים המיוחדים בבית הספר.
<רעיה לוי-גודמן: וילדים עם לקויות מורכבות המשתלבים בבית הספר, מקבלים תקציב נוסף, ייעודי עבורם, באמצעות המתי"אות.
<רעיה לוי-גודמן: כל ילד בעל לקות מורכבת מקבל 2.7 שעות שבועיות עבור שילובו במערכת החינוך.
<רעיה לוי-גודמן: השעות האלה מיועדות בדרך כלל למומחי התחום מטעם המתי"א ולטיפולים נוספים עבור אותם תלמידים.
<רעיה לוי-גודמן: חלק מהילדים האלה, אם הם נמצאו זכאים לכך, מקבלים תמיכה מסוג סייעת, כחלק מתכנית השילוב שלהם.
<רעיה לוי-גודמן: אני חוזרת לדבר על 700 הילדים.
<רעיה לוי-גודמן: מתוכם, 99 היו בשילוב, וקיבלו הקצאה סטטיסטית, ולהורים שלהם ניתנה האפשרות לבחור.
<רעיה לוי-גודמן: אני יכולה להגיד שמתוך ה-99 האלה, 24 בחרו שילוב, והשאר בחרו ללכת לכיתות חינוך מיוחד בבית ספר רגיל.
<רעיה לוי-גודמן: בנוסף לזה, שלושה ביקשו בית ספר לחינוך מיוחד.
<רעיה לוי-גודמן: הם היו בשילוב, וביקשו בית ספר לחינוך מיוחד.