GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יגאל שגיא: המכרז הזה הוא מאד קשה לחברות הביטוח.
עמרם מצנע: כן, אבל יש גם כלים - - -
<יגאל שגיא: הוא מאד קשה לחברות הביטוח.
<יגאל שגיא: הוא מאד קשה להן מבחינת ניסיון התביעות.
<יצחק קדמן: ואם הם היו דורשים 100 שקלים, גם את זה היו משלמים?
עמרם מצנע: יש פה נציגות של הממונה על הביטוח במשרד האוצר?
<יהודית גידלי: ביקשתי והם אמרו שזה לא מתאים להם.
<דלית שטאובר: יש פה את נציגת משרד האוצר.
<יהודית גידלי: אבל אני ביקשתי.
עמרם מצנע: כן, מי אדוני?
<איתי חוטר: איתי חוטר, סמנכ"ל כלכלה של מרכז השלטון המקומי.
עמרם מצנע: כן, איתי.
<איתי חוטר: אני רוצה להבהיר נקודה אחת.
<איתי חוטר: בשונה למשל ממנהל הרכש הממשלתי, שזה גוף בחשב הכללי, שמחייב את כלל משרדי הממשלה להתקשר במחיר מסוים שהוא תוצאת המכרז, המבנה הארגוני של החברה למשק וכלכלה איננו מאפשר, אין לחברה למשק וכלכלה סמכות סטטוטורית לכפות על כלל הרשויות המקומיות תוצאת מכרז.
<איתי חוטר: זה הבסיס של ההבדל המהותי, ולכן רוב המכרזים או כל המכרזים של החברה למשק וכלכלה, למעשה קובעים מחיר מקסימאלי, שממנו יש בדרך כלל גם שלב שני של התמחרות בין ספקים זוכים במכרז, שמאפשר לאותה רשות מקומית לקבל הצעת מחיר משופרת על המחיר המקסימאלי.
<איתי חוטר: ולכן גם בנושא הביטוחי, המבנה הוא אותו מבנה.
<איתי חוטר: ואם היינו הולכים על איזה שהוא ממוצע, כמו שאתה תיארת, סביר להניח שאותן רשויות גדולות, לא היו נכנסות לאותו מכרז, מסיבה אחת מאד מאד פשוטה.
<איתי חוטר: כי אם הייתה להם אפשרות להשיג מחיר נמוך יותר ולנצל יתרונות לגודל, שלא משקפים למעשה את הממוצע אלא מתחת אליו, הן פשוט לא היו מצטרפות למכרז.
<איתי חוטר: זה כל ההבדל.
<יגאל שגיא: אני רוצה לתת לך דוגמא, ברשותך.
<יגאל שגיא: נניח לרגע שירוחם עם 1,000 תלמידים, ונניח שדיברנו כרגע על 49 שקלים.
<יגאל שגיא: היא משלמת 49,000 שקלים לשנה.
<יגאל שגיא: נכון, זאת הפרמיה שלה.
<יגאל שגיא: די בכך שתהיה פגיעה אחת בתלמיד אחד, שהיא הפגיעה הקטנה ביותר, נניח הוא לא צריך להיפצע פציעה אנושה, די בכך שיפצע פציעה קשה, וכבר ניסיון התביעות של ירוחם הוא שלילי לחלוטין.
<יגאל שגיא: זאת אומרת - - -
<יצחק קדמן: מה, אתה מרחם על חברות הביטוח?
<יגאל שגיא: תעשה לי טובה.
<יגאל שגיא: אני לא מדבר אליך, אני מדבר אל הוועדה.
<יצחק קדמן: הם עשו מספיק רווחים כל השנים על הגב שלנו.
<איתי חוטר: אם הן היו עושות רווחים – היו יותר ממתמודד אחד במכרז.
<יגאל שגיא: מה שאני רוצה להדגיש פה, זה שעצם העובדה שיש לך את המיצוע הזה ואת האפשרות להכניס פנימה את הרשויות הגדולות, שבהן אתה מקבל פרמיה שהיא הרבה יותר גדולה, מסייעת לירוחם.
<יגאל שגיא: משום שאם היו חייבים לקחת בחשבון את - - -
עמרם מצנע: כן, אני מבין את מה שאתה אומר, אבל אני לא יכול לקבל את התוצאה, שבסופו של דבר בתשלומי הורים, בניסיון שלנו לעשות דיפרנציאציה הפוכה בין הפריפריה למרכז, בין היישובים היותר מבוססים ליישובים היותר חלשים, התוצאה היא התוצאה שאנחנו כולנו מדברים עליה, שהערים הגדולות, וזו לא עיר אחת, זו גם חיפה ותל אביב וירושלים, להערכתי זה גם אשדוד ובאר שבע, אבל אני לא יודע את המספרים שם בדיוק, אלה יישובים שהם יותר מבוססים ושם ישלמו ההורים, עוד פעם, לפי הנתונים שלי, בין 31 ל-32 שקלים, ובירוחם, בשדרות, בנתיבות, בבית שאן, בקריית שמונה – ישלמו 49 שקלים.
יוני שטבון: למה, בגלל שהמדד הוא גודל?
<יגאל שגיא: לא, לא, המדד הוא לא גודל.
<יגאל שגיא: המדד מאפשר לקבל הנחה לגודל מסוים, אמרנו, אותה הנחת גבייה.
<יגאל שגיא: אבל אמרנו, האפשרות לרכוש פנימה לתוך המכרז הזה את הכמות הגדולה יותר של התלמידים, מאפשרת בכלל להגיע בירוחם, ל-49 שקלים ולא ל-109 שקלים; משום שאם היית לוקח בחשבון את הסיכון, כפי שקודם הגדרנו אותו, אמרתי – די בתביעה אחת קטנה של תלמיד אחד, ומי כמוך יודע ברשויות האלה, מה, אין שם תביעות?
<יצחק קדמן: אז אולי המדינה צריכה לנהל את המכרז.
<אופיר יהונתן: אם אפשר להגיד עוד מילה בהקשר הזה.
<איתי חוטר: אגב, אנחנו לא מתנגדים.
<איתי חוטר: יש חברה ממשלתית שנקראת חברת ענבל שהיא חברת ביטוח.
<איתי חוטר: שמי איתי חוטר, הצגתי את עצמי לפני שתי דקות, סמנכ"ל כלכלה של מרכז השלטון המקומי.
<איתי חוטר: יש חברת ביטוח ממשלתית שנקראת חברת ענבל, שאם המדינה סבורה שהיא מסוגלת להשיג הנחה ממוצעת נמוכה יותר מהמחיר המקסימאלי שנקבע בחברה למשק וכלכלה, שהמדינה תבצע את המכרז לטובת ההורים.
<איתי חוטר: אין עם זה שום בעיה.
<אופיר יהונתן: אני ברשותך רוצה - - -
עמרם מצנע: אני חושב שנאמרו הדברים, אלא אם כן יש משהו חדש שלא שמענו.
<אופיר יהונתן: יש פה המשך למה שעורך הדין יגאל שגיא אמר.
<אופיר יהונתן: בהקשר הזה צריך להבין את שוק הביטוח גם.
<אופיר יהונתן: אנחנו פרסמנו שני מכרזים.
<אופיר יהונתן: למכרז הראשון לא הוגשה אף הצעה.
<אופיר יהונתן: למכרז השני הוגשה הצעה ונקבעה כזוכה.
<אופיר יהונתן: צריך לדעת שיש רשויות מקומיות, במיוחד הקטנות שבהן - - -
עמרם מצנע: אבל גברתי המנכ"לית, יש מדינה.
<דלית שטאובר: בוודאי, אבל - - -
עמרם מצנע: יש מדינה ויכול להיות שהמדינה צריכה להתערב בעניין הזה.
<דלית שטאובר: המדינה פועלת על פי חוק.
<דלית שטאובר: אם רוצים לשנות את החוק - - -
עמרם מצנע: לא צריך לשנות את החוק, המדינה צריכה להתערב או באמת לבטח על ידי גוף ממשלתי - - -
<דלית שטאובר: כרגע זו לא תמונת המצב.
<דלית שטאובר: כרגע תאריך הוא תאריך.
<דלית שטאובר: פתיחת שנת הלימודים מותנית בביטוח.
<דלית שטאובר: אם רוצים לשנות תהליכים, צריך לשנות אותם.
<דלית שטאובר: אבל כרגע המדינה התנהלה כדי למקסם את המחיר הזול ביותר, התריעה על כך שאף זוכה לא ניגש, אף מועמד - - -
עמרם מצנע: אבל למה מגיעים שבוע או שבועיים לפני פתיחת שנת הלימודים?
עמרם מצנע: זה חוזה לחמש שנים.
עמרם מצנע: אי אפשר היה לפני שנה?
<אופיר יהונתן: מאחר שבמכרז הראשון לא הוגשה אף הצעה, נאלצנו לפרסם מכרז נוסף.
<דלית שטאובר: אף אחד לא רצה.
<דלית שטאובר: אתה יודע, אתה בדיוק יודע כמה זמן לוקח לפרסם מכרז ועל פי חוק כמה הוא צריך להיות באוויר.
<דלית שטאובר: לסיבוב הראשון, מרוב שהמכרז הוא רווחי, כמו שחושבים פה - - -
<איתי חוטר: במירכאות.
<דלית שטאובר: כן, אז לביטוח יש שולי רווח גדולים מאד בתחומים מסוימים.
<דלית שטאובר: מסתבר שלא בתחום הזה, שהמודעות גברה לעין ערוך.
<דלית שטאובר: אני, כשנפלתי בבית ספר וריסקתי את היד שלי, בכיתי על הכתף של אמא שלי ואמא שלי לקחה אותי לפיזיותרפיסט, ולא ידעתי בכלל שיש דבר כזה.
<דלית שטאובר: כשהבן שלי - - -
<יצחק קדמן: ובאותן שנים חברת הביטוח עשתה הרבה מאד כסף בגלל - - -
<דלית שטאובר: סליחה, אבל זו לא אותה חברה.
<דלית שטאובר: כשנעקרה לבן שלי שן, ככה, במשחק כדורסל, בכלל לא ידעתי, שילמתי.
<דלית שטאובר: היום כשנעקרת ציפורן לילד, רוב ההורים תובעים על כך.
<דלית שטאובר: אנחנו רואים את הפניות האלה.
<דלית שטאובר: כמפקחת, חוויתי את כל המקרים שהייתי צריכה לדווח מה קרה ומי היה אחראי וכו'.
<דלית שטאובר: היום הרי כולם יודעים איך מחושב מחיר, לפי סיכון, לפי עלות.
<דלית שטאובר: שנים יכול להיות שהיה מה שהיה, היום המצב, יש מודעות מאד גדולה.
<דלית שטאובר: יש עלייה של 300% בתביעות.
<דלית שטאובר: אנחנו לא רואים שינוי.
<דלית שטאובר: אנחנו רואים מה קורה במתנדבים.
עמרם מצנע: אבל דלית, אני את זה מוכן להבין, אני לא מוכן אבל לקבל את המציאות שבה אנחנו, ועדת החינוך, תחת הבקשה שלכם, מאשרים תשלום חובה להורים, שהוא התשלום המקסימאלי, ויוצרים במודעות, פער כזה גדול בין הרשויות החזקות לרשויות החלשות.
עמרם מצנע: זאת המציאות.
עמרם מצנע: אני לא מדבר עכשיו על המחירים.
<דלית שטאובר: אז אני רוצה לשים את התמונה המלאה.
<דלית שטאובר: קודם כל, המדינה תעשה מה שהמדינה חושבת שצריך לעשות.
<דלית שטאובר: אחריות המדינה, לא פחותה, היא לפתוח את שנת הלימודים.
<דלית שטאובר: התהליכים האלה מוקסמו בדרך שניתן היה.
<דלית שטאובר: בשנה הזאת עומדים ביד המנהלים מלגות לתמיכה בילדים ממשפחות סוציאו-אקונומיות נמוכות.
<דלית שטאובר: שר החינוך היה כאן ואמר.
<דלית שטאובר: זו הגדלה מ-50 מיליון שקלים ל-100 מיליון שקלים למנהל שמכיר את הילד, מכיר את המשפחה לכל צרכיו, כדי שאף ילד לא יתבייש, בכל ההיבטים של תשלומי הורים.
<דלית שטאובר: אם זה לתלבושת, אם זה ספרי לימוד, אם זה טיולים.
<דלית שטאובר: לכל דבר ועניין.
<דלית שטאובר: ניסינו לתת את הכלים לצמצום פערים, והמלגות האלה מופנות אל המנהל, על פי מדד סוציו אקונומי של בית הספר.
<דלית שטאובר: כרגע התהליך הזה מוקסם.
<דלית שטאובר: לא היה מי שייגש למכרז הזה.
<דלית שטאובר: כל אחד עשה את מיטב יכולתו.
<דלית שטאובר: לפתיחת שנה לא יהיה תוך 10 ימים פתרון אחר, והדרך שעמדה לרשותנו לפעול, על פי מה שניתן לנו, מוקסמה בשני סבבים.
<דלית שטאובר: אנחנו שמחים להיות פה בתאריך הזה, אבל - - -
<יצחק קדמן: עכשיו יש אקדח ברקה, ותאשרו את זה או שלא נפתח את שנת הלימודים.
<דלית שטאובר: לא נפתח אם ילדים לא מבוטחים.
עמרם מצנע: כן, אבל אנחנו נדרשים לאשר בעצם הסכם לחמש שנים, לא לשנה.
עמרם מצנע: לא לאיזו שהיא תקופת מעבר.
<יגאל שגיא: לא, לא.
<יגאל שגיא: ההסכם הוא הסכם מסגרת.
<יגאל שגיא: הסכם מסגרת לתקופה.
<יגאל שגיא: עכשיו דרך אגב, האישור שהתקבל ממשרד הפנים הוא לשלוש שנים בלבד, זה הסכם המסגרת, לשלוש שנים, והוא לא מחייב.
<יגאל שגיא: הוא נעשה מדי שנה לשנה אחת.
<יגאל שגיא: הוא מתחדש כעבור שנה לעוד שנה, עד לתקופה מרבית של שלוש שנים.
<יגאל שגיא: זה האישור שיש במשרד הפנים.
<יגאל שגיא: דרך אגב, משרד הפנים בדק את המכרז הזה לפני ולפנים, לגופו של עניין ובדק אותו ואישר אותו כפי שהוא.
<יגאל שגיא: אבל אני שוב רוצה לחזור לנקודה המרכזית, לדעתי, והיא שאם אתה לא תגרור פנימה את הרשויות הגדולות, מטבע הדברים לרשויות הקטנות המחיר יהיה כפול.
<דלית שטאובר: נהדר שיש פה מישהו שמוכן לקחת את הסיכון הזה.
עמרם מצנע: כן, בבקשה, יצחק קדמן.
<יצחק קדמן: אני מסתכן בזה שיהיו הרבה מאד מתנגדים לדברים שאני אומר, אבל אני חושב שאדוני הולך בכיוון מאד נכון, וזו התנגדות להפוך את ועדת החינוך של הכנסת לחותמת גומי.
<יצחק קדמן: באים שבועיים לפני תחילת שנת הלימודים ואומרים – או שתאשרו כל סכום שאנחנו נקבע – או שלא תפתח שנת הלימודים.
<יצחק קדמן: זה אקדח לרקה.
<יצחק קדמן: אני חושב שזו התנהלות לא נכונה.
<יצחק קדמן: אני מציע לוועדה שלא לאשר בשום פנים ואופן.
<יצחק קדמן: אני מזכיר, מדובר בעלייה של 46%, כמעט 50%.
<יצחק קדמן: קפיצה מ-34 שקלים ל-49 שקלים.
<יצחק קדמן: אז שמעתי כבר אנשים שמדברים בלגלוג ובזלזול – מה זה תוספת של 15 שקלים.
<יצחק קדמן: אני רוצה להגיד שזאת תוספת של 15 שקלים בסעיף הביטוח, ותוספת של מאות שקלים בסעיפי הטיולים והתל"ן, שעלו השנה לראשונה מזה זמן רב.
<יצחק קדמן: וכל זה קורה בשנה ששלחו את היד עמוק לכיס של משפחות עם ילדים וקיצצו להן את קצבאות הילדים.
<יצחק קדמן: איך אנחנו מרהיבים עוז לבוא עכשיו למשפחות ולהגיד להן – לקחנו לכן את קצבאות הילדים, ואתן תשלמו יותר על החינוך שאמור להיות חינוך חינם.
<יצחק קדמן: ואני שומע פה כתב סנגור נלהב על חברות הביטוח.
<יצחק קדמן: לא צריך לדאוג להן.
<יצחק קדמן: אני מפנה את תשומת לבכם לתחקיר שהתפרסם אתמול בגלובס, על התנאים שבהם מתפקדים חברות הביטוח, ואיזה מענקים מקבלים המנהלים, שכל כך מסכנים ומפסידים כסף.
<יצחק קדמן: אז אנחנו פה מסנגרים על חברות הביטוח.
<יצחק קדמן: אז אני שומעת מהמנכ"לית, וזה נכון, שעלתה המודעות.
<יצחק קדמן: גברתי, את יודעת למה עלתה המודעות?
<יצחק קדמן: כי הוועדה הזאת, לפני שלוש שנים, הכריחה לפרסם את הפוליסות, להביא אותן לידיעת ההורים.
<יצחק קדמן: הרבה שנים קודם לכן - - -
<איתי חוטר: ובמו ידיה העלתה את התעריף.
<יגאל שגיא: לא, לא, עם כל הכבוד, זה ממש שטות מה שאתה אומר.
<יגאל שגיא: המפקח על הביטוח הכריח לעשות את זה, כבר לפני 10 שנים.
<יצחק קדמן: וזה לא נעשה.
<יצחק קדמן: ובשנים שזה לא נעשה חברות הביטוח עשו הרבה מאד כסף, על רקע המודעות - - -
עמרם מצנע: חברים, כל אחד יקבל את רשות הדיבור.
עמרם מצנע: אף אחד לא אחראי על הנתונים של האחר.
<יצחק קדמן: ולכן אני מציע לפנות את רגשות הרחמים שלנו כלפי ההורים ולא כלפי חברות הביטוח.
<יצחק קדמן: אני מציע שהמדינה תיקח על עצמה לעסוק בנושא הזה.
<יצחק קדמן: יש עוד תחומים שהמדינה לקחה על עצמה לעסוק בהם.
<יצחק קדמן: אין פיקוח.
<יצחק קדמן: אני דיברתי אתמול עם הממונה על הביטוח במשרד האוצר, הוא אמר התפקיד שלנו הוא לא לפקח על המחירים.
<יצחק קדמן: אנחנו לא מפקחים על המחירים.
<יצחק קדמן: יחד עם זה, הוא אמר לי דבר מאד מעניין, אני מסב את תשומת ליבכם, הוא אמר שצריך לבדוק את הפוליסות.
<יצחק קדמן: הוא אומר אנחנו מוצאים הרבה פעמים, שמכניסים בפוליסות דברים שלא צריך להכניס פנימה, שמכוסים על ידי דברים אחרים.
<יצחק קדמן: הוא אמר לי למשל, אני לא יודע למה, ואני מצטט אותו בסימן שאלה – אם אכן הפוליסה מכסה 365 יום בשנה והיא מכסה גם פציעות של הילד בחוץ לארץ, כשהוא לא נמצא בארץ, בשעה שכל הורה עושה ביטוח כשהוא נוסע לחוץ לארץ, אולי זה מיותר?
<יצחק קדמן: אולי אפשר להוציא סעיפים שלא פוגעים ואפשר להוזיל את מחירי הביטוח?
<יצחק קדמן: ואם אי אפשר, אני מציע גם לבדוק איך קרה שרק חברה אחת ניגשה.
<יצחק קדמן: האם היה איזה תיאום?
<יצחק קדמן: אני שמעתי את יושב ראש ארגון ההורים, עורך דין פישר, שהעלה תהיות מאד קשות בעניין הזה, ויש תקדימים לעניין הזה גם בנושא של השאלת ספרים.
<יצחק קדמן: ולכן אני מציע לא לאשר את התעריף הזה, מפני שבאותה מידה היה אפשר להביא לנו תעריף של 100 שקלים ולהגיד אין ברירה, רק חברה אחת נכנסה.
<יצחק קדמן: אני מציע שהממשלה תיקח על עצמה, זה סעיף אחרון שנשאר כתשלום חובה, אני מציע שהממשלה תיקח על עצמה את כל ניהול העניין, בין אם באמצעות חברת הביטוח הממשלתית ובין אם באמצעות מימון של המדינה.
<יצחק קדמן: אי אפשר יותר להטיל עול על ההורים שוב ושוב, כדי לממן חינוך שאמור להיות חינם.
עמרם מצנע: אודי, נציג ארגון ההורים הארצי.
<אודי לבון: מספר דברים קצרים.
<אודי לבון: אחד, אנחנו מבינים שאנחנו נמצאים היום רגע לפני פתיחת שנת הלימודים ויש בעיה לדעתנו גם כן בתזמון שהגענו.
<אודי לבון: לא יכול להיות שמכרז שהוא לשלוש שנים, גם שהוא בסבב שני, יכול להיקבע ולהיות מתוכנן מראש, שלא יהיה זמן להיערך לזה.
<אודי לבון: חברות הביטוח עד היום קיבלו לפי החישוב של 1.2 מיליון ילדים, אתם אמרתם, בתוך ההסדר, הביטוח קופץ בעצם מ-44 מיליון ל-63 מיליון שחברות הביטוח מקבלות.
<אודי לבון: השאלה אם באמת חברות הביטוח הפסידו 20 מיליון שנה שעברה, זה נשמע קפיצה מאד מאד גבוהה, ומזה מה שאמר יצחק קדמן, אנחנו מבקשים באמת לבדוק, אולי עם האחראי, הממונה על הביטוח או על ההגבלים העסקיים, את המכרז הזה.
<אודי לבון: זאת אומרת אם היה פה איזה שהוא תיאום בין חברות הביטוח לא לגשת למכרז הזה.
<דגנית גרינבוים: זה היה בהשאלת ספרים.
<אודי לבון: כן, אנחנו כבר בתהליך תביעה ייצוגית בנושא, על ארבע חברות הפצה של השאלת ספרים, שכרגע נמצא בחקירה משטרתית שעשו תיאום כדי לא לגשת.
<אודי לבון: צריך לבדוק.
עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת נהרי.
משולם נהרי: כן, בעקבות דבריו של יצחק, אני רוצה להצטרף.
משולם נהרי: אני מסכים וזה נכון שהמדינה תממן ותקל על ההורים, במיוחד בימים האלה, אחרי שהגזרות הקשות היו בעיקר על התלמידים.
משולם נהרי: אבל השאלה שלי אם אנחנו רוצים להיות מעשיים, האם באמת המדינה תממן בעת הזו, בתקופה הקצרה הזו, האם הממשלה באמת תיקח יזמה ותקבל הארה – כמה חשוב לעזור להורים ולעזור לתלמידים ולדאוג לביטחונם, והנה היא כבר מוצאת מקור תקציבי?
משולם נהרי: אני לא כל כך הייתי מאמין.
עמרם מצנע: לפי החישובים פה זה כולו 60 מיליון שקלים.
עמרם מצנע: אתה יודע איזה מערך גבייה יש על ה-49 שקלים האלה.
עמרם מצנע: איזה מערך בבתי המשפט.
משולם נהרי: אני מכיר סכומים - - -
עמרם מצנע: על הסכום היחיד שנשאר חובה.
משולם נהרי: אני מכיר סכומים יותר קטנים שהמדינה כביכול "מתקשה" להביא אותם.
משולם נהרי: אבל בכל אופן מה שיקרה, אני חושב שיהיו רשויות שייקחו יוזמה, ויבטחו את התלמידים וזה ייצור אנדרלמוסיה כזאת – רשות אחת מבטחת, רשות שנייה אין לה כסף, זו יש לה.
משולם נהרי: אני חשוב שהרשות המקומית צריכה בעת הזו, להחליף את הממשלה ולממן את זה.
משולם נהרי: במיוחד אחרי הדיונים הגדולים שהיו לנו, והתברר שחוק נהרי עולה מאות מיליונים ועכשיו המדינה, עם שינוי החוק, הרי פינתה מאות מיליונים.
משולם נהרי: אפשר לקחת מזה.
משולם נהרי: אם זה רק 60 מיליון אז זה בכלל לא יורגש.
משולם נהרי: שהרשות המקומית תבטח את התלמידים שלה.
משולם נהרי: יש לה היום מקור תקציבי, ובא לציון גואל.
משולם נהרי: אבל התלמידים, אסור להשאיר אותם במצב הזה.
משולם נהרי: אנחנו לא יכולים להיות צודקים, אנחנו צריכים להיות חכמים.
יואל רזבוזוב: קודם כל אני מבין למה לא ניגשו למכרז, כי למדתי קצת ביטוח וכלכלה, ורואים שאין פה רווחיות יותר מדי.
יואל רזבוזוב: זה 64 מיליון שקלים, 1.3 מיליון תלמידים, מה החברות פה מרוויחות?
יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים כמה כל הורה עכשיו תובע את בית הספר, את מערכת החינוך, ובשנייה לוקחים פה המון סכומים, סכומי עתק.
יואל רזבוזוב: אני שמעתי הרבה על הסכומים האלה.
יואל רזבוזוב: עכשיו להגיד שהמדינה תממן את זה, הרי זה עוגה אחת, ובסופו של דבר צריך לחתוך ממישהו אחר, לקחת את הכסף ממערכת החינוך, לקחת את זה מילדים אחרים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שיש הרבה הורים ששמחים על הביטוח הזה.
יואל רזבוזוב: יש המון הורים שמוכנים, כי הם מבטחים בכל מיני ביטוחים אחרים וזה עולה להם הרבה הרבה יותר כסף.
יואל רזבוזוב: אז הסכום הזה הוא סכום שמקובל על המון המון הורים.
יואל רזבוזוב: אני מבין שיש באמת, הלוואי והמדינה יכולה לקחת את הנושא הזה, אבל במצב של היום זה לא אפשרי.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאין מה לעשות ובאמת, זה שאף אחד לא ניגש למכרז, אני מבין את הסיבה למה לא ניגשו.
יואל רזבוזוב: ואם זה המצב וכמו שאמרת אם זה אקדח לרקה, אז אין מה לעשות.
יואל רזבוזוב: זה המצב הנתון והרבה הורים שמחים על הביטוח הזה כי הוא גם מבטח בחו"ל, וזה חשוב.
יואל רזבוזוב: יש הרבה ילדים שיסכימו שהילדים שלהם יהיו מבוטחים בחו"ל.
יואל רזבוזוב: גם בשעות שאחרי הבית ספר כשיש פציעות.
יואל רזבוזוב: זה 24 שעות על הכל, ואני חושב שזה חשוב מאד.
יוני שטבון: יש לי רק שאלה אחת להבנה.
יוני שטבון: כל התהליך עצמו של המכרז, אני מבין שזה גם ביטוח מרבי, זה לאו דווקא הסכום 49 שקלים.
יוני שטבון: רק איך הגענו למצב שאנחנו עושים את זה שבועיים לפני פתיחת שנת הלימודים.
יוני שטבון: אמנם לא הייתי פה ברגע שדיברו על זה, אבל זו שאלה אמיתית שהעלה פה ארגון ההורים.
<יגאל שגיא: כל התהליך התחיל 3 חודשים לפני - - -
<יצחק קדמן: למה לא שנה?
<יגאל שגיא: אבל הוא נמשך יותר משום שאתה מפרסם מכרז, מקבל את ההצעות, או שאתה לא מקבל הצעות.
<יגאל שגיא: אתה מקיים סבב ישיבות של הסבר, מה שנקרא, ישיבות קבלנים כביכול, לאלה שמתעניינים במכרז ורוצים לקבל הסברים.
<יגאל שגיא: אתה מקבל מהם הערות על כל המכרז כולו.
<יגאל שגיא: אלה דברים שלוקחים זמן.
עמרם מצנע: מי שעוסק במכרזים יודע ששלושה חודשים לפני הזמן זה כבר מעבר לקו האדום.
<יגאל שגיא: כן, אבל לפני כן אתה לא יכול לעשות את זה, כי אתה לא מקבל אישור ממשרד הפנים לעשות את זה.
עמרם מצנע: חברה, באמת, נו, אי אפשר, זה חמש שנים.
<יגאל שגיא: לא, אלה העובדות.
רונן הופמן: אני פשוט מבקש להתמקד במצב שבו אנחנו נמצאים.
רונן הופמן: כל הפקת הלקחים ממועד פרסום המכרזים זה דבר אולי נכון, אבל כרגע אנחנו לפני תחילת שנת הלימודים.
רונן הופמן: אני שואל את מר קדמן - אתה מעדיף שהשנה לא תיפתח?
רונן הופמן: הרי הסיכונים שהילדים וההורים לוקחים על עצמם כשהילדים אינם במערכות החינוך הרבה יותר גדולים.
רונן הופמן: אנחנו נמצאים כרגע במצב שצריך להחליט וההחלטה כרגע נתונה אל מול תהליך מסוים שהתרחש, או שמתרחש, ואנחנו צריכים להחליט ששנת הלימודים תפתח, ולשם כך התלמידים צריכים להיות מבוטחים, למיטב הבנתי.
<יצחק קדמן: בוודאי שזה צריך להיות, אבל אתה ער למשמעות של העניין הזה, שבאים לוועדת החינוך שבועיים לפני פתיחת שנת הלימודים – או שתאשרו, או שלא תיפתח השנה.
עמרם מצנע: אוקיי, בבקשה, נציג המועצות האזוריות.
<ישראל נדיבי: ישראל נדיבי.
<ישראל נדיבי: כשאני שמעתי גם על הביטוח, אני בדיוק חשבתי אותו דבר והלכתי לברר והתקשרתי למועצות אזוריות שאנחנו יחסית גופים קטנים יותר, ויש מועצות אזוריות שלא נכנסות לביטוח הזה והולכות לביטוח אחר; ואמרו לי גזברים של שתי מועצות אזוריות, הגדולות ביותר היום, שהם ניסו ללכת והשנה חברות הביטוח לא נותנות את ההצעות, כי זה לא כדאי להן, על המחירים שהיו לפני שנה.
<ישראל נדיבי: זאת אומרת כנראה יש בעיה עם המחירים, אבל אני לא מתמצא בזה.
<ישראל נדיבי: עכשיו אני רוצה להגיד שני דברים ואני באמת חושב שהשנה זה מאוחר מדי.
<ישראל נדיבי: אני לא חושב שיש מה לעשות, אבל אני רוצה להציע כן שתי הצעות.
<ישראל נדיבי: אחת, שהקביעה של הביטוח תעשה, אני זורק תאריך, כי במשרד החינוך יש לו משמעות: עד ה-31 במאי.
<ישראל נדיבי: מה קרה?
<ישראל נדיבי: כל שנה באים לכאן, אני כבר הייתי כאן כמה פעמים ותמיד אומרים – איך מגיעים שלושה ימים לפני הסוף, או שבועיים לפני הסוף.
<ישראל נדיבי: היום אנחנו במצב טוב יחסית לדעתי, משנים קודמות.
<ישראל נדיבי: שיקבעו שאת הביטוח יקבעו עד ה-31 במאי.
<ישראל נדיבי: אם אפשר לקבוע את השעות של המורים, אז שיקבעו את זה, ואת זה אפשר להכניס לדעתי לאיזו חקיקת משנה, או משהו.
<ישראל נדיבי: זו הצעה אחת.
<דלית שטאובר: חוזר התשלומים, רק כזכור, אושר בשלב המוקדם ביותר מאי פעם.
<דלית שטאובר: אלא מה היא?
<דלית שטאובר: שזה היה סעיף פתוח בשל הקשיים של המכרז, בשל העובדה שלא ניגש, הרי - - -
<ישראל נדיבי: דלית, אני יודע - - -
<דלית שטאובר: זה הפתרון שנשאר.
<דלית שטאובר: זה אינטרס של התנהלות תקינה של כולנו, ואין דבר שלא הקדמנו השנה, שיכולנו.
<ישראל נדיבי: דלית, אני באמת לא בא בטענות.
<דלית שטאובר: לא, זה לא טענה, זו עובדה.
<ישראל נדיבי: אני רק אומר, אם כולנו נדע עכשיו שאנחנו צריכים בעוד חצי שנה, וזה לא מכרז לשלוש שנים מחייב, הוא מחייב לשנה הקרובה, אפשר אולי לשנות את זה לשנה הבאה.
<ישראל נדיבי: והצעה שנייה על ההצעה הזאת זה להורים.
<ישראל נדיבי: אני לפחות חושב, אני לא יודע אם זה על דעת השלטון המקומי, בואו תהיו שותפים לנושא הזה של המכרז.
<ישראל נדיבי: לבוא כל פעם ולהגיד – זה לא מקובל, זה לא מקובל, וכל מי שמציע לא לבטח את התלמידים יודע שהמשמעות היא לא לפתוח את השנה.
<ישראל נדיבי: זהו.
עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אתכם, השלטון המקומי: הביטוח הרי הוא לשנה, מה המשמעות אם אנחנו בוועדה נאשר את הפרטים שאתם מבקשים רק לשנה אחת, ולייחד את השנה הקרובה, מיד אחרי הפגרה, לא לקראת סוף שנה, לדיונים יותר מעמיקים עם הממונה על הביטוח, כדי למצוא דרך יותר נכונה להתעסק בנושא הזה.
<יגאל שגיא: הם בהחלט יכולים לנסות.
עמרם מצנע: כן, את רצית, היועצת המשפטית?
<דלית מורג: רציתי רק לומר, הרי הדברים כבר נאמרו, שמדובר בביטוח תאונות דרכים, והביטוח במקור היה, תאונות אישיות משלבים בכל מקרה של פגיעה.
<דלית מורג: בכל מקרה של פגיעה המקור של ביטוח תאונות אישיות היה דווקא משום שבאותם ביטוחי צד ג', שהם ביטוחי אחריות, היו מקרים של תלמידים שאכן נפגעו ולא נמצאה אחריות לגביהם.
<דלית מורג: ולכן הוחלט, בהתחלה ללא חוק, אחר כך גם בסעיף בחוק, לעשות ביטוח תאונות אישיות.
<דלית מורג: זאת אומרת הביטוח הוא על כל פגיעה, על כל תאונה.
<דלית מורג: גם הנושא של חוץ לארץ.
<דלית מורג: היו תלמידים, או היה תלמיד אחד מאד מפורסם, אבל היו תלמידים שנפגעו בחוץ לארץ ולא נמצא להם מקור תשלום.
<דלית מורג: ואז דווקא הביטוח הזה, תאונות אישיות, שנותן איזו שהיא אפשרות לקבל פיצוי במקרה של פגיעה חמורה, בנוסף לאותו ביטוח אחריות, הוא מאד חיוני.
<דלית מורג: ועוד דבר שקרוב לדבר, קרן הביטוח הממשלתית מבטחת את אחריות המדינה.
<דלית מורג: היא לא מבטחת את אחריות הרשויות המקומיות ולא מבטחת עבור רשויות מקומיות, ולכן גם המכרז יוצא על ידי מרכז השלטון המקומי.
<דלית מורג: זה מה שרציתי לומר.
עמרם מצנע: מר בוקובזה, בבקשה.
עמרם מצנע: אתה בנושא הבא?
עמרם מצנע: אתה רשום אצלי.
<יצחק בוקובזה: כן, אבל זה מעניין לשמוע.
עמרם מצנע: המנכ"לית, את רוצה להוסיף עוד משהו?
<דלית שטאובר: אני חושבת שהדברים נאמרו, הם ברורים.
<דלית שטאובר: אני חושבת שיש מורכבות רבה מאד שהיא לא חד חד ערכית, כי היא נובעת מהרבה מאד גורמים.
<דלית שטאובר: אתם יודעים, זה קשור לכל נושא.
<דלית שטאובר: אנחנו שואלים האם יש היום יותר פגיעות מיניות מבעבר?
<דלית שטאובר: האם יש היום יותר הטרדה מינית של גברים לנשים מבעבר?
<דלית שטאובר: ברור שלא.
<דלית שטאובר: כאשר אנחנו מעלים למודעות, אנחנו צריכים להתמודד עם זה.
<דלית שטאובר: לעתים, כמו שעשינו כאן, ובצדק, ברור שצריכה להיות מודעות להורים ולתלמידים על הזכות שלהם לתבוע נזקים.
<דלית שטאובר: הרי יש לזה עלויות שלחלק מהמשפחות החיים נהרסים כתוצאה מזה.
<דלית שטאובר: ברור שדבר כזה יש לו משמעויות.
<דלית שטאובר: אנחנו יודעים להביא מישהו אחר שישלם את הכסף הזה?
<דלית שטאובר: ברגע הזה לא.
<דלית שטאובר: אני חושבת ואני רוצה להתריע שאנחנו לא נקבל החלטה שאין לה אלטרנטיבה אחרת.
<דלית שטאובר: צריכים קודם כל להכין את האלטרנטיבה האחרת, לפני שממנפים עוד פעם מכרזים ועבודה, שתביא אותנו באותו עיתוי למקום הזה, עם בעיות אולי דומות, או גדולות יותר.
<דלית שטאובר: קודם כל שיעבדו ויכינו את האלטרנטיבה.
<דלית שטאובר: אם ימצאו אלטרנטיבה יותר טובה, יחזרו למקום הזה ויציעו תהליך.
<דלית שטאובר: כרגע, בעומס המטלות ומעומס הפעילויות, לייצר עוד פעם תהליכים שיגזלו זמן ולא מבטיחים תוצאה, צריך-.
<דלית שטאובר: ואני חוזרת ואומרת, בעיני צריך להכין את האלטרנטיבה, לפני שמקבלים החלטה שתזיק ותטיל על כולנו עבודה שתפגע בהיערכות של דברים אחרים.
עמרם מצנע: כן, אני ברשותכם רוצה לסכם ולהציע בסוף על מה להחליט.
<יצחק קדמן: יש לי רק בקשה אחת, אם אפשר.
עמרם מצנע: קצר.
<יצחק קדמן: במידה ויישאר העניין הדיפרנציאלי של רשויות, אני מבקש שיהיה ברור לחלוטין שמי שקיבל הנחה, ההנחה חוזרת להורים ולא לרשות המקומית.
<יגאל שגיא: בוודאי.
<יצחק קדמן: אני יודע מה אני אומר.
עמרם מצנע: בסדר, הערה חשובה.
עמרם מצנע: הוועדה מרגישה אי נוחות גדולה מאד על כך שבאמת שבועיים לפני שנת הלימודים, אנחנו צריכים להחליט, והסיבות, יש הר של סיבות, וכנראה כולן נכונות.
עמרם מצנע: מהעיון שלי בפרוטוקולים של השנים הקודמות, זה חוזר על עצמו יותר מפעם אחת, גם בנושא הזה, גם בנושא שתיכף נדון בו, בנושא של סעיף 7(ב), וזה כמובן דבר לא ראוי.
עמרם מצנע: אני שמח שבאמת כל נושא תשלומי הורים, הובא לוועדה בלוח זמנים מוקדם מאד, אושר כאן בוועדה עם כל ההסתייגויות שהיו, ונשאר הסעיף הזה של ביטוח פתוח.
עמרם מצנע: לכולנו גם ברור ששנת הלימודים לא יכולה להיפתח אם אין ביטוח לתלמידים.
עמרם מצנע: אני גם חושב שהשירות הזה של ביטוח אישי בפני תאונות לתלמידי ישראל, 365 ימים בשנה באשר הם, הוא נכון.
עמרם מצנע: זה שירות חשוב והוא בעצם נותן אמינות ואמון, בכך שהילד בכל מקום שהוא נמצא – מבוטח.
עמרם מצנע: היום זה כבר מגיל 3, עד גיל 18.
עמרם מצנע: ואני גם מבין למה אחרי 5 שנים, עם תביעות הולכות וגדלות, הפרמיות גדלות.
עמרם מצנע: מה שאני לא מצליח להבין, זה למה פעם נוספת, אנחנו באופן מודע, יוצרים דיפרנציאציה שלילית, בין יישובים חזקים ליישובים חלשים.
עמרם מצנע: אני בראשית דרכה של הוועדה אמרתי שזה אחד הנושאים המרכזיים שהוועדה הזו הולכת לטפל.
עמרם מצנע: אני יודע שגם משרד החינוך בראשותו של השר, רואים את זה כנושא חשוב, אבל כל פעם זה מגיע לשולחננו, אנחנו ככה מתנצלים, מורידים את הראש ואומרים אין ברירה, צריך להתקדם הלאה.
עמרם מצנע: מה שאני מציע לחבריי בוועדה, שאנחנו נאשר את הרף העליון של ביטוח בפני תאונות לתלמידים, לשנה אחת בלבד, ונקבע יחד עם משרד החינוך, משרד האוצר, הממונה על הביטוח, מרכז השלטון המקומי, סדרת דיונים, כשלא נהיה לחוצים במהלך השנה, כדי לנסות ולהסדיר את נושא הביטוח האישי בצורה יותר נכונה.
עמרם מצנע: אנחנו אומנים בלסבך דברים ולעשות אותם מורכבים, כשבסוף אתה לא יודע מי אחראי על מה.
עמרם מצנע: ונדמה לי שהנושא הזה - הפכנו אותו למורכב מדי, מבחינת טיפול המערכת.
עמרם מצנע: מצד אחד זה תשלום חובה, מצד שני הרשויות המקומיות הן אלה שאחריות; מצד שלישי מביאים את זה לוועדה לאישור; והכל מדובר סך הכל באמת על הרכיב האחרון בנושא תשלומי חובה, שנשאר להורים.
עמרם מצנע: בואו נבטל את זה.