GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יפתח דקל: התוצאה של הסעיף הזה שהמו"לים יקדימו עכשיו, ככל שהם יכולים, את כל הספרים לדצמבר ואף אחד לא יעז להוציא ספר אחר כך.
<איריס בראל: כמה פעמים אתה יכול לעשות את זה?
<עודד מודן: אתה יודע שזה לא עומד במבחן המציאות כי אתה מוציא הרבה ספרים, כי לא תמכור אותם.
<עודד מודן: מאותה סיבה שממעטים להוציא בשבוע הספר, כי כולם מוציאים ספרים חדשים ואין להם חשיפה והם לא נמכרים.
<עודד מודן: בואו לא נחפש בעיות איפה שאין.
<איריס בראל: חד משמעית.
<איריס בראל: אני רוצה לומר משהו, אם מותר לי לומר כאן.
<איריס בראל: אני דווקא חייבת לומר לכם שאחרי הישיבה היום לי יש תחושה שהחוק לא עובר ואולי זאת שמחה לכולנו באיזשהו מקום, למרות שאני תומכת בו.
<איריס בראל: הנה, אני מפתיעה אותך.
<איריס בראל: אני תומכת מאוד נלהבת בחוק.
<דוד תדמור: את לא מפתיעה אותי.
<דוד תדמור: ברגע שיש מחיר מינימום, את לא רוצה שהוא יעבור.
<איריס בראל: תרשה לי.
<איריס בראל: אני מבקשת לומר משהו.
<איריס בראל: החוק הזה כפי שהוצג על ידי שרת התרבות, אני מסכימה עם חברת הכנסת קלדרון שאיננה כאן כרגע שאם מישהו היה מטפל באומץ לב בבעלות האנכית, לא היה צריך חוק, אבל ברגע שהדבר הזה לא קרה, יש חוק.
<רחלי אידלמן: זה ממש לא נכון.
<איריס בראל: אנחנו שמענו שלוש פעמים אותך, את הבת ואת האימא.
<איריס בראל: אם כל אחד מאתנו יכניס את כל הסעיפים כאן, יחזרו לממשלה מכיוון שאין דומה החוק שהוצג לחוק הזה.
<איריס בראל: אם זאת המטרה, אכן החוק הזה לא הולך לעבור ואז יכולים לפחות אנשי כנרת לנוח.
<איריס בראל: אני חושבת שבאיזשהו מקום המו"לים – למרות שאנחנו למשל הצענו שאנחנו מוכנים שישתתפו במשא ומתן, שיתאגדו לשבת אתנו במשא ומתן, שישבנו אתם כבר וכולי – לא שבעים.
<איריס בראל: לכן עצתי ליושב ראש, אולי באמת נמשוך את החוק הזה אחורה מכיוון שאי אפשר שכתוצאה מהחוק הזה רשת סטימצקי תיסגר.
<איריס בראל: אני העברתי נייר עבודה גם לאדוני וגם לשרה שאני מקווה שהיא קראה אותו.
<איריס בראל: אני חושבת שהחוק כמו שהוא מוצג וברגע שהמו"לים רוצים להשיג את כל העולם – שהם יקבעו את המחיר לצרכן, הם יקבעו את המחיר לי, הם יקבעו שישה חודשים אחורה – באיזשהו מקום מישהו מכם התבלבל.
<איריס בראל: בזמנו אמר צלי רשף שאולי כדאי בלי החוק ואני רוצה לאמץ את האמירה הזאת.
עמרם מצנע: אני רוצה להגיד לך שאני לא יכול לקבוע, בטח לא כאן כי זה יצטרך להיות בהצבעה גם במליאה, אבל להערכתי החוק הזה יעבור עד תום המושב הנוכחי.
<קריאה: בתקווה, עם הרבה תיקונים.
עמרם מצנע: עם תיקונים כפי שאנחנו נחליט להביא אותם בפני חברי הכנסת להצבעה ולא בגלל שמישהו צעק יותר או צעק פחות וכן הלאה וכן הלאה.
עמרם מצנע: רציתי לשאול.
עמרם מצנע: החוק הוא הוראת שעה לשלוש שנים.
עמרם מצנע: מה קורה בהמשך?
<מירב ישראלי: יש אפשרות להאריך בצו לעוד שנה.
עמרם מצנע: צו של מי?
עמרם מצנע: של השר?
<מירב ישראלי: השר באישור הוועדה.
<מירב ישראלי: אחר כך יצטרכו לחוקק אותו מחדש.
עמרם מצנע: לחוקק אותו מחדש או לתקן אותו או לבטל אותו.
<רחלי אידלמן: אני רק רוצה לבקש שאתם תחוקקו את החוק כך שהתחולה שלו תתחיל כמה שיותר מהר בנסיבות העניין אבל לא עוד חצי שנה.
<רחלי אידלמן: כל הענף שיושב כאן מפסיד כסף ואנחנו לא רוצים להפסיד יותר.
<רחלי אידלמן: חיכינו שש שנים ליום הזה ואנחנו רוצים להגיע אליו.
<רחלי אידלמן: מאז מלכיאור היה יושב ראש ועדת החינוך, הייתי אצלו בפעם הראשונה ודיברתי אתו והוא אמר שנביא לו חוק והוא מעביר אותו.
<רחלי אידלמן: אז המו"לים התחילו כן, לא, כן, לא, והתחילה סחבת.
<עודד מודן: מה קורה אם רוצים לקצר את תחולת החוק?
<עודד מודן: עשינו טעות, הכנסנו את הענף לסחרור.
עמרם מצנע: המחוקק תמיד יכול.
עמרם מצנע: תמיד תמצאו איזשהו חבר כנסת מתוך ה-120 שאם תשכנעו אותו חזק, הוא יציע הצעת חוק פרטית לביטול החוק.
<עודד מודן: אני מציע גם לקחת את זה בחשבון.
<עודד מודן: זה לא הזוי לפי מה שנאמר כאן.
עמרם מצנע: למצוא חבר כנסת מתוך 120, זה לא הזוי.
<יורם רוז: יש לי עוד הערה.
<יורם רוז: יש בארץ כמה חנויות שמתמחות רק בילדים.
<יורם רוז: האם אנחנו סוגרים אותן בעקבות החוק?
<יורם רוז: החלוקה לא יכולה להיות לפי זה.
<יורם רוז: בילדים החלוקה היא אחרת מאשר אצל מבוגרים.
<יורם רוז: או שנגיד יש בחוץ לארץ חנויות שמוכרות רק מדריכי נסיעות.
<יורם רוז: בארץ יש חנויות שמוכרות רק לילדים ויכול להיות שמחר אני ארצה לפתוח חנות שתמכור רק ספרי ילדים.
<איריס בראל: למו"לים אין ספרי ילדים?
<יורם רוז: לפי החוק, היות ואני צריך למכור 12.5 אחוזים הוצאה איקס ו-15 אחוזים הוצאה ואי, בילדים החלוקה היא אחרת.
<יורם רוז: מה אני עושה?
עמרם מצנע: הדס, אולי את הבנת את השאלה.
<הדס פרבר אלמוגי: הבנתי את השאלה.
<הדס פרבר אלמוגי: זה סעיף 13 שאמור לפתור את הבעיה הזאת.
<הדס פרבר אלמוגי: כבר ראינו בדיון הזה בסיבוב הקודם, השאלה אז עלתה לגבי החנויות הדתיות שיש להן קהל מוגבל.
<הדס פרבר אלמוגי: סעיף 13 הוא התשובה.
עמרם מצנע: חברים, מי שלא בא על סיפוקו, זה הזמן.
<דוד תדמור: אדוני, לא עשינו שום הקראה לגבי כל ההערות.
עמרם מצנע: תכף אני אתייחס.
<דוד תדמור: גם בתיקונים הקיימים יש הרבה דברים שהם לא אידיאלים.
עמרם מצנע: תינתן עוד הזדמנות.
עמרם מצנע: היא תהיה מוגבלת בזמן, אבל תינתן הזדמנות.
עמרם מצנע: מתי להערכתכם זה יהיה מוכן?
<הדס פרבר אלמוגי: שבוע, אולי יותר.
עמרם מצנע: אסור למשוך את זה.
<הדס פרבר אלמוגי: שבוע.
<דוד תדמור: אדוני, יש לי בקשה.
<דוד תדמור: שנקבל את הנוסח המתוקן יותר מאשר יום אחד לפני הדיון.
<דוד תדמור: אי אפשר שנקבל את הצעת החוק 24 שעות או פחות מזה לפני שאנחנו צריכים להגיב עליה.
<דוד תדמור: יש הרבה עבודה לעשות, הרבה עבודת חשיבה לעשות.
<דוד תדמור: צריך שלושה ימים, משהו סביר.
<דוד תדמור: אני לא מבקש שבועיים, אבל שלושה ימים לפני הדיון.
<דוד תדמור: ההערות שלנו תהיינה יותר ממוקדות אם נקבל את זה שלושה ימים מראש.
עמרם מצנע: אני לא רוצה לקבוע כאן.
עמרם מצנע: אנחנו נבדוק את עצמנו לגבי לוחות הזמנים.
<מירב ישראלי: ברגע שיש לי, אני מעלה את זה.
<מירב ישראלי: לא מעכבת.
עמרם מצנע: חשבתי שאם אנחנו רוצים לקיים את המשך הדיון נניח ביום רביעי, אתם צריכים לשלוח להם לפחות ביום שני.
<דוד תדמור: היה רעיון ואמרת שנקבל את הצעת החוק לגבי המסלול הירוק.
עמרם מצנע: כן, תקבלו יחד גם את המסלול הירוק.
עמרם מצנע: אנחנו נעשה מאמץ שעד יום שני בצהרים אפשר יהיה להעביר למוזמנים את הנוסח המתוקן פלוס המסלול הירוק כפי שהוא נקרא כאן בשפה הלא רשמית.
<דוד תדמור: זה משאיר לנו יום עבודה אחד.
צלי רשף: אנחנו מכירים את החוק על כל פרטיו.
צלי רשף: אנחנו רוצים להגיע לסיום.
צלי רשף: איריס בעד החוק.
עמרם מצנע: אז אנחנו נקבע את יום רביעי להמשך הדיון.
<איריס בראל: צלי, אני חייבת להגיד לך שאחרי הדיון היום ולמרות השיחות המבורכות שהיו לי אתך, ואני מודה לך עליהן, אני כבר לא יודעת אם אני רוצה שהחוק יעבור.
צלי רשף: אני חושב שאת רוצה.
עמרם מצנע: אנחנו נעשה מאמץ כדי שביום שני בצהרים יועבר הנוסח אליכם.
עמרם מצנע: הישיבה הבאה תהיה או ביום רביעי או בתחילת השבוע הבא, אז נצטרך לסיים, כול הצבעות בוועדה.
עמרם מצנע: זה נראה לי סביר.
עמרם מצנע: אני מקדם אתכם בברכה, שבאתם לישיבה באמצע הפגרה, אמצע אוגוסט.
עמרם מצנע: לפחות הכבישים היו פתוחים ואפשר היה להגיע די בקלות.
עמרם מצנע: על סדר היום שלנו, אחד זה אישור ביטוח אישי לתלמידים בבתי הספר, אישור הסכום של הביטוח האישי; והדבר השני זה משרד החינוך שמביא בפנינו כחובת התייעצות, את סעיף 7(ב) הידוע.
עמרם מצנע: אנחנו נתחיל בנושא הראשון שהוא נושא ביטוח התלמידים, ואני כבר רוצה לשאול מראש, איך הגענו למצב שהביטוח קפץ באופן כל כך קיצוני, ואני מבקש גם לקבל הסברים על מה בסוף כולל הביטוח הזה.
<דלית שטאובר: הסכום של הביטוח נקבע על פי תוצאות מכרז.
<דלית שטאובר: זו התוצאה הטובה ביותר שניתן היה להשיג במכרז.
<דלית שטאובר: כמובן שהמשרד תמיד בוחר בהצעה הנמוכה ביותר שנותנת את המענה, וזה היה הטוב ביותר שיכולנו להשיג בעת הזאת.
<דלית שטאובר: נמצאים פה אנשי הביטוח, נמצאת פה גם חגית, היא תוכל לתת את ההסבר.
<דלית שטאובר: חגית, בואי תתני את ההסבר מה כולל הביטוח.
<דלית שטאובר: רק חשוב לי לציין שביטוח אישי לתלמידים הוא תנאי לפתיחת שנה.
<דלית שטאובר: תלמיד שאינו מבוטח זו סכנה מאד מאד גדולה לכולנו, כי ילדים נפגעים במהלך שעות היום, קורה, ואנחנו כולנו חייבים להיות מכוסים ולהבטיח שבמקרה כזה אנחנו יודעים לתת מענה.
<דלית שטאובר: בבקשה, חגית.
<חגית מאיר: הביטוח מכסה תאונות.
<חגית מאיר: דהיינו תאונות, פציעות, פגיעות, חלילה וחס נכות או מוות, פיצוי שמטרתו בעיקר לסייע לתלמיד ולהוריו להתמודד עם התוצאות ועם החזרת החיים לתפקוד טוב ככל האפשר.
<חגית מאיר: הביטוח הזה בא בעצם לכסות את אותם תחומים שאזרחי ישראל לא מכוסים על ידי הסדר חוקי אחר, כגון תאונות דרכים שמכוסות לכלל האזרחים, על ידי חוק פיצוי לנפגעי תאונות דרכים, פעולות איבה.
<חגית מאיר: תלמידים שעובדים, לפי חוק עבודת שכר בקיץ, ענייני תאונות עבודה, ביטוח לאומי מכסה אותם; אבל בעיקרון המטרה שלו היא לכסות את התלמיד כאמור 365 יום בשנה, 24 שעות ביממה, במטרה שאם תלמיד חלילה נפגע, הוא יקבל פיצוי במהירות האפשרית ובהליך הקצר ביותר.
<חגית מאיר: זאת אומרת לא צריך להוכיח לא אחריות, לא רשלנות, לא תרומה.
<חגית מאיר: כל שצריך להוכיח זה שהייתה תאונה שגרמה לפגיעה, ואת שיעור הפגיעה, שזה הוכחות בדרך כלל מיידיות, שהאדם מקבל מהמוסד הרפואי שטיפל בו.
<חגית מאיר: הביטוח הזה כאמור הוא בעצם תנאי לפעולתם של בתי הספר.
<חגית מאיר: הביטוח לא חוסם תלמיד או הוריו מהגשת תביעת נזיקין במקרה שהם סבורים שהייתה תאונה שהיא עילה לתביעת נזיקין, אלא שתביעות הנזיקין נמשכות זמן רב, והמטרה שלנו כאן היא להשיג פיצוי מהיר ככל האפשר, עם הכי פחות הליכים של הוכחות, של תרומות וכו', כדי לסייע לאנשים להחזיר את התפקוד של התלמיד לקדמותו, בהקדם האפשרי.
עמרם מצנע: יש לכם נתונים לגבי השנה החולפת או השנים החולפות, על היקף הפעילות בביטוח הזה?
<חגית מאיר: את הנתונים יוכלו לתת אנשי הביטוח של החברה למשק וכלכלה, שמבטחים 70% מכלל התלמידים במדינת ישראל, והם מקבלים את הנתונים, אפשר להגיד בהיקף הרחב ביותר.
עמרם מצנע: מי עשה את המכרז?
<חגית מאיר: החברה למשק וכלכלה של מרכז השלטון המקומי.
<חגית מאיר: הם מאגדים.
<חגית מאיר: המטרה בעצם של המכרז היא יצירת מאגר מבוטחים גדול, כיוון שעלויות של ביטוח מושפעות במידה רבה מאד מגודלו של מאגר המבוטחים, ועל ידי כך שמאגדים את כל הרשויות שנכנסות לזה למאגר אחד, אפשר להשיג תעריף ביטוח נמוך ככל האפשר.
<חגית מאיר: וגם על ידי כך, גם רשויות נחשבות, איך נאמר את זה, מסוכנות יותר מבחינת חברות הביטוח, הסיכון שלהם נמהל במאגר הכללי של רשויות שהן לא נחשבות עתירות סיכונים, וזה מאפשר לכלל הרשויות להשיג תעריף הנמוך ביותר, גם בשל עיקרון הגדול וגם בשל העובדה שהרשות לא עומדת בעצמה מול חברת הביטוח.
<חגית מאיר: עכשיו, אחרי המכרז, כשרשות מתקשרת, היא עוד יכולה לקבל הנחות של הנחת יתרון, הנחת מספר מבוטחים והנחת העדר תביעות, כמקובל בתחום הביטוח.
<דלית שטאובר: רק תדגישי שזה הסכום המקסימאלי.
<חגית מאיר: המרבי.
<דלית שטאובר: זה הסכום המרבי, אבל ניתן לקיים משא ומתן, כל רשות, כדי להשיג מחיר - - -
עמרם מצנע: ומה קורה עם ה-30% שלא נמצאים תחת המטריה של מרכז השלטון המקומי?
<חגית מאיר: אלה רשויות שבחרו להתקשר באופן עצמאי עם חברות ביטוח.
<חגית מאיר: רשות מאד גדולה, כמו למשל ירושלים, שיש לה כ-11% מכלל התלמידים במדינת ישראל, יש לה עוצמה מספיק גדולה כדי לנהל בעצמה משא ומתן מול חברת הביטוח ולהשיג דמי ביטוח נמוכים.
<יצחק קדמן: גם רשויות מקומיות קטנות, השיגו דמי ביטוח נמוכים ממה שהיה נהוג עד עכשיו.
<חגית מאיר: אם הן נחשבות רשויות ללא סיכונים גבוהים בחברות הביטוח.
<חגית מאיר: זאת אומרת כל רשות, לחברות הביטוח יש את המאגרים שלהן לגבי הסיכון ולגבי מספר המבוטחים והן קובעות.
<חגית מאיר: עכשיו, צריך לזכור דבר אחד, שהתעריף שאנחנו קובעים פה זה התעריף שהחוק מתיר לגבות מן ההורים בעבור הביטוח.
<חגית מאיר: עכשיו, אם רשות השיגה תעריף נמוך יותר, כמובן שאסור לה לגבות מההורים יותר מהתעריף שהיא השיגה.
<חגית מאיר: אבל בעיקרון, מה שאנחנו מדברים פה זה מה אפשר לגבות מהורים, ולכן אנחנו מכוונים לתעריף הגלובאלי הנמוך ביותר שאפשר להשיג, ואת זה משיגה החברה למשק וכלכלה.
עמרם מצנע: מה חלקו של משרד החינוך בתהליך המכרז הזה?
<חגית מאיר: למשרד אין חלק.
<חגית מאיר: ביטוח תאונות אישיות, החוק מטיל את החובה באופן בלעדי על הרשויות המקומיות.
<חגית מאיר: למשרד החינוך, התפקיד היחיד שהחוק הועיד לו, זה להגיש את דמי הביטוח המרביים לוועדה הזאת ולאשר אותם.
<חגית מאיר: למשרד אין חלק בכלל בכל התהליך של התקשרות עם מבטח, לפי החוק.
עמרם מצנע: טוב, נשמע את מרכז השלטון המקומי.
<יגאל שגיא: עורך דין יגאל שגיא, אני היועץ לנושאי ביטוח של החברה למשק וכלכלה, שהיא זו שבעצם ערכה את המכרז.
<יגאל שגיא: אני מלווה את המכרז הזה כבר הרבה מאד שנים, והייתי רוצה באמת לתת השלמה לתמונה הנכונה מאד שחגית נתנה.
<יגאל שגיא: הביטוח הזה הוא הביטוח המקיף ביותר שקיים בכלל תחת הכותרת של ביטוח תאונות אישיות.
<יגאל שגיא: הוא מכסה כל אירוע תאונתי, למעט אותם מקרים שיש להם הסדר, כפי שאמרה חגית, הסדר חוקתי אחר כמו למשל תאונות דרכים, כמו למשל נפגעי פעולות איבה, פעולות טרור, פעולות מלחמה, או כל הסדר אחר שקיים על פי דין.
<יגאל שגיא: כל אירוע אחר, או מעורבות בפשע למשל, אבל כל אירוע אחר יהיה מכוסה.
<יגאל שגיא: עכשיו, חשוב להדגיש שהביטוח הזה מכסה 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע, 365 יום בשנה, בין עם האירוע קרה בקשר עם פעולתו של התלמיד או של הילד המבוטח, כתלמיד, ובין אם לא.
<יגאל שגיא: גם אם קורה לו אירוע שכזה בבית, גם אם הוא החליק באמבטיה חס וחלילה, או במשחק עם ילדים גם נפגע, עדיין הכיסוי הזה קיים.
<יגאל שגיא: זאת אומרת שיש לכיסוי הזה חשיבות, הייתי אומר כללית לגמרי בבחינה זאת שהוא מקנה פיצוי זמין לאנשים, בהיקפים די נרחבים.
<יגאל שגיא: הביטוח בנוי בצורה כזאת, שהוא מקנה פיצוי על תאונה שגורמת לנכות קבועה.
<יגאל שגיא: אם הנכות היא מעל 75%, מה שנחשב נכות חמורה, יש עוד מענק חומרה נוסף, שהוא 20% מעבר לסכומי הפיצוי הרגילים, מגיע לסדר גודל שעולה על 500,000 שקלים, וכמעט 600,000 שקלים לנכות שהיא נכות מלאה, או נכות שהיא מוגדרת אצלנו מעל בעצם 75%, הופכת להיות כנכות מלאה.
<יגאל שגיא: בנוסף לזה, תלמידים שאינם מסוגלים ללכת לבית ספר, גם הם זכאים לקבל פיצוי על בסיס יומי, לתקופה של עד 6 חודשים.
<יגאל שגיא: כלומר הביטוח הזה בכללו מקנה כיסוי מאד מאד רחב.
<יגאל שגיא: עכשיו, רמת המודעות, גם זה כפי שציינה חגית, עלתה מאד, משום שהמפקח על הביטוח דואג לכך שיהיה פרסום נאות, שיהיה גילוי נאות של כל הביטוחים האלה, ונמסרת הודעה כמובן גם להורים, גם לתלמידים, גם באמצעות הרשויות המקומיות ובתי הספר שמופעלים על ידם.
<יגאל שגיא: לכן אירועי התביעות או כמות התביעות, הולכת וגדלה.
<יגאל שגיא: אם היה בעבר סדר גודל של בין 3,000 - - -
עמרם מצנע: תן לנו נתונים.
<יגאל שגיא: אני מיד אתן דוגמא.
<יגאל שגיא: אם היו בעבר סדר גודלן של 3,000-4,000 מקרי תביעה או תביעות בשנה, אנחנו מדברים היום על סדר גודל של 12,000 תביעות בשנה, בערך 1,000 תביעות לחודש.
<יגאל שגיא: הכמויות הן אדירות.
<יגאל שגיא: עכשיו, צריך לקחת בחשבון דבר נוסף, הביטוח הזה יש לו מה שנקרא בלשון הביטוח – זנב ארוך - LONG TAIL.
<יגאל שגיא: למה זנב ארוך?
<יגאל שגיא: משום שהוא מאפשר לתלמיד שנפגע, ונניח ניקח תלמיד בגיל 6, להגיש תביעה עד שלוש שנים לאחר הגיעו לבגרות.
<יגאל שגיא: זאת אומרת שלוש שנים לאחר הגיעו לגיל 18.
עמרם מצנע: על מה שקרה לו בהיותו בגיל 6?
<יגאל שגיא: כן, כן, כן, כן, בדיוק.
<יגאל שגיא: זאת אומרת שיש הבשלה מאד מאוחרת של סך הכל התביעות.
<יגאל שגיא: רק חברה שמלווה את הנושא הזה במשך שנים, רואה את ההבשלה הזאת.
<יגאל שגיא: אני אתן לך בתור דוגמא, למשל אני מסתכל פה על שנים, יש לנו ניסיון תביעות שאותו כמובן היינו צריכים לצרף למכרז הביטוחים, כדי לתת את התמונה הנאותה לכל מי שרוצה להגיש את ההצעה.
<יגאל שגיא: אנחנו מגיעים, אם היום נניח אתה יכול להעריך סדר גודל של תביעות של שנים חדשות, לסדר גודל של 20 מיליון שקלים תביעות תלויות ומשולמות, אז כשהשנים מבשילות, כמו למשל 10 שנים יותר קודם, אתה מגיע לסדרי גודל של 36 ו-37 מיליון שקלים.
<יגאל שגיא: כאשר תיקח בחשבון את הפרמיה ששולמה באותן שנים, שהייתה בסדרי גודל של פחות מ-30 שקלים בממוצע לתלמיד, ברור שההפסד הוא הפסד של חברת הביטוח.
<יגאל שגיא: עכשיו, אנחנו לא באים להגן על תעריף של חברת ביטוח.
<יגאל שגיא: להיפך.
<יגאל שגיא: המטרה שלנו היא להשיג את התעריף הנוח ביותר והטוב ביותר, כדי להעמיד אותו לרשות כולם ולהפוך את הביטוח הזה לזמין.
<יגאל שגיא: אחת ההנחיות של ועדת - - -
עמרם מצנע: איך בכל זאת אתם מסבירים את העלייה מ-34 שקלים, ל-49 שקלים?
<יגאל שגיא: אני אסביר.
<יגאל שגיא: אנחנו מפרסמים את המכרז אחת ל-5 שנים.
<יגאל שגיא: התוקף של המכרז הזה הוא אחת ל-5 שנים.
<יגאל שגיא: זאת אומרת במשך כל ה-5 שנים האחרונות, נשמר תעריף של 34 שקלים.
<יגאל שגיא: גם אם תיקח את ה-34 שקלים האלה ותצמיד אותם לתקופה שבה הוא נקבע, אתה מגיע ל-40 שקלים כמעט.
<יגאל שגיא: זאת אומרת בלי להתחשב בניסיון התביעות שהולך ועולה, בלי להתחשב בשום דבר אחר, אתה כבר מגיע לתעריף שנקבע כאמור אחת לחמש שנים, ונשמר בצורה כזאת במשך ה-5 שנים, שהוא תעריף הרבה יותר גבוה.
<יגאל שגיא: עכשיו, קח בחשבון את כל האלמנטים הנוספים שאני אמרתי.
<יגאל שגיא: כלומר, הבשלה מאוחרת, ה-LONG TAIL הזה שדיברנו עליו, הגדלת המודעות של הביטוח הזה, וניסיון התביעות כפי שהוא מנוהל על ידי חברות הביטוח, ממוצע אגב פה, אתה מגיע לתוצאות ש - - -
עמרם מצנע: תאיר את עינינו למונח הזה – רשויות מסוכנות יותר ורשויות מסוכנות פחות.
<יגאל שגיא: אני לא משתמש בביטוי הזה, משום שאין רשות שאתה יכול להטביע עליו תווית שהיא מסוכנת יותר.
<יגאל שגיא: אתה לוקח רשות, אתה בוחן את ניסיון התביעות שלה במשך תקופה מסוימת, אתה רואה איך הוא עומד.
<יגאל שגיא: אם ניסיון התביעות למשל גורם לכך שאתה תראה יחס של מה שנקרא – Loss Ratio , יחס בין התביעות לבין הפרמיות שמשולמות, שהוא עולה על 100%, אז טבעי לגמרי שהתעריף יהיה גבוה יותר.
<יגאל שגיא: אגב, אחד היתרונות של ההסדר הכללי, הוא שאנחנו לוקחים את כלל התלמידים שנמצאים בתוך ההסדר, מייצרים מיקס של כל התביעות שלהם, ולכן הרשות "המסוכנת", לא תקבל תעריף גבוה יותר, היא תקבל בדיוק את אותו תעריף.
<יגאל שגיא: מי יקבל תעריף גבוה יותר – מי שלא נכלל בהסדר הזה, מי שלא נכלל.
<יגאל שגיא: שם יבדקו אותו לגופו, משום שאלה שנכללות בהסדר הזה, כל הרשויות שנכללות, ה-1,200,000-,1,300,000 תלמידים שנכללים בהסדר הזה.
<יגאל שגיא: אתה צודק בהערה שתמיד יש כאלה שנמצאים מחוץ להסדר, והולכים ומנסים להשיג את זה על בסיס אקראי.
<יגאל שגיא: אני יכול אגב להזכיר בהקשר הזה, שהיו קבוצה של רשויות מקומיות בצפון, בעבר, שחשבו שהם יכולים להשיג במשך פרק זמן מסוים תעריף זול יותר, התברר שכעבור שנתיים המבטח נמלט.
עמרם מצנע: כן, זה קרה לירושלים, דרך אגב, אפרופו.
עמרם מצנע: אבל האם נכון הנתון שגם במכרז הזה, לרשויות הגדולות ניתנה הנחה והן תשלמנה, אם אנחנו נאשר, כ-31, 32 שקלים, לעומת הסך הכל הכללי, 49 שקלים?
עמרם מצנע: האם נכון הנתון הזה?
<יגאל שגיא: אני מיד אסביר.
<יגאל שגיא: 49 שקלים זה המחיר המרבי שאותו - - -
עמרם מצנע: המחיר המרבי הוא בדרך כלל - - -
<יגאל שגיא: במכרז יש, ואין פה שום דבר שהוא מתחת לשולחן.
<יגאל שגיא: במכרז נקבעו הסדרים למתן מה שנקרא הנחות לגודל, כאילו.
עמרם מצנע: הנחת גודל זה בכך ש-70%, אתם אומרים - - -
<יגאל שגיא: לא, זו הנחת גבייה בעצם, משום שעל ידי כך, כשיש לך רשות שיש בה נניח 1,000 תלמידים - - -
עמרם מצנע: האם נכון שבחיפה ישלמו ההורים 31 שקלים, ובירוחם ישלמו 49 שקלים?
<יגאל שגיא: אני לא יודע להגיד לך כרגע כמה ישולם בחיפה.
עמרם מצנע: את השאלה הקודמת לא הבנת כנראה.
<יגאל שגיא: לא, לא, אני מבין היטב את השאלה.
<יגאל שגיא: אני אומר אני לא יכול להגיד לך, משום שאינני יודע את מספרי התלמידים בכל אחד מהמקומות האלה, אבל לפי מה שכתוב פה, ויש הסדר מסודר בטופס המכרז.
<יגאל שגיא: אנחנו פרסמנו מכרז שעומד לרשות ה - - -
עמרם מצנע: אז תעלעל בחוברת ותן לנו תשובה על השאלה הזאת.
<יגאל שגיא: אני אעלעל, אבל אם חיפה גובה פחות, אז היא לוקחת גם מההורים פחות.
<יגאל שגיא: זאת אומרת אם היא משלמת פחות, היא גם גובה פחות.
עמרם מצנע: אני לא יודע.
עמרם מצנע: אני יודע שמבחינת המכרז עצמו, לפי מה שהובא לידיעתי, זה מה - - -
<יגאל שגיא: למה אתה אומר שזה לא נכון?
<יצחק קדמן: אני יודע, אני יודע.
<יצחק קדמן: אני יודע על רשויות שגבו - - -
<יגאל שגיא: אנחנו מכירים את הדברים היטב.
עמרם מצנע: רגע, רגע, חברים.
עמרם מצנע: אמנם זה פגרה, אבל אנחנו עדיין ועדת חינוך.
<יגאל שגיא: אני אגיד לך, יש פה טבלה ואני מניח שאולי - - -
עמרם מצנע: היא טבלה שמה?
עמרם מצנע: היא מראה את היישובים השונים?
<יגאל שגיא: לא.
<יגאל שגיא: היא טבלה שמגדירה את ההנחות לפי מספר התלמידים ביישוב.
<יגאל שגיא: זאת טבלה שמהווה חלק מהמכרז.
<יגאל שגיא: היא מתפרסמת לכל מי שרצה להגיש את ההצעות במכרז, משום שאנחנו יוצאים מתוך הנחה שההנחות האלה מבטאות יתרון בגבייה ויתרון בניהול המערך של כל התביעות וההתייחסות.
<יגאל שגיא: אז ההנחה המקסימאלית מגיעה פה, נכון, ל-35%.
<יגאל שגיא: לדעתי יכולה להגיע לזה אולי רשות אחת או שתיים.
<יגאל שגיא: מדובר על רשויות שיש להן מעל 50,000 תלמידים.
<יגאל שגיא: יש מעט מאד רשויות שיש להן את זה, מעט מאד רשויות, ויש - - -
עמרם מצנע: אבל אני לא מבין את העניין הזה.
עמרם מצנע: למה רשות ספציפית שיש בה יותר תלמידים, מקבלת הנחה.
עמרם מצנע: הרי המכרז, כל הרעיון של המכרז המשותף, הוא בכך שיש יתרון לגודל על כך שמדובר על 1.2 מיליון או 1.3 מיליון תלמידים או יותר.
עמרם מצנע: אז למה יש פה עוד בפנים גם יתרון לגודל?
<יגאל שגיא: היתרון לגודל מגדיר את גובה הפרמיה הכוללת, הממוצעת שמשולמת פר תלמיד, והופכת את הביטוח הזה לזמין לכל התלמידים.
<יגאל שגיא: עכשיו יש מעבר לזה, מעבר לסכום המרבי שמותר לגבות, יש גם את היתרון הספציפי.
<יגאל שגיא: אתה בא לרשות מקומית, אומר תנהלי את את הגבייה עבור 50,000 תלמידים, מה שאני אומר יש אולי רשות אחת כזאת, לפי מיטב זכרוני, או שתיים, משום שירושלים לא נכללת בתוך העניין הזה, כי היא העדיפה לעשות מכרז משלה.
עמרם מצנע: לפי מה שמסר לי מנכ"ל עיריית ירושלים, הם הצטרפו למכרז הזה עוד באמצע שלו, והיום הם נכנסים למכרז.
<יגאל שגיא: אני שמח לשמוע את זה, כי הם לא סיפרו לנו את זה, אבל הם בזמנו פרסמו מכרז שלהם, שאגב מבוסס על זה.
<יגאל שגיא: שאלת אגב את המעורבות של משרד החינוך לעניין הזה.
<יגאל שגיא: אני מוכרח לומר לך - - -
עמרם מצנע: אבל ברור לך שהוועדה צריכה לקבל הסברים קצת יותר טובים על הפער הזה בין חיפה לירוחם.
<יגאל שגיא: הפער לא קיים.
עמרם מצנע: מה זה לא קיים?
<יגאל שגיא: המדובר באותו תעריף, באותו תעריף בסיס, כאשר הפער, שלדבריך נוצר, הוא הפער שנובע מיתרונות שנובעים מאפשרויות הגבייה.
עמרם מצנע: אבל בסוף ההורה, הרי זה תשלום החובה היחידי, אם אני לא טועה בתשלומי הורים.
עמרם מצנע: זה תשלום חובה.
<יגאל שגיא: כן.
עמרם מצנע: הרשות יכולה לתבוע ולהפעיל את הכלים שלה כדי לגבות.
עמרם מצנע: בסוף ההורה, עוד פעם, לקחתי את ירוחם, אני יכול לקחת את תל אביב ואת שדרות לצורך העניין.
<יגאל שגיא: אלה שתי רשויות שאתה מכיר.
עמרם מצנע: שאני מכיר, נכון.
עמרם מצנע: לא, אני גם מקצין את זה, כי בסוף חברים לזה אנחנו נדרשים.
<יגאל שגיא: אני חוזר ואומר, אתה קובע את תעריף הבסיס על בסיס הממוצע הכולל שיש לך של התלמידים בפנים.
<יגאל שגיא: עכשיו, ההתפלגות של המחיר הספציפי, נובעת מהעובדה שיש שוני באפשרויות הגבייה.
<יגאל שגיא: כשמדובר ב-1,000 תלמידים, בעיות הגבייה הן קטנות.
<יגאל שגיא: אין יתרון לביצוע פעולת גבייה על ידי הרשות המקומית לגבי 1,000 תלמידים.
<יגאל שגיא: יש יתרון ענק, אדיר, כאשר רשות מקומית מבצעת את הגבייה המרוכזת עבור 50,000 תלמידים.
עמרם מצנע: אבל אתם יכולתם, במרכז השלטון המקומי, למצע את ההנחה הזו.
עמרם מצנע: במקום שכולם ישלמו 49 שקלים וחלקם ישלמו 31 או 32 שקלים, ישלמו כולם 38 שקלים.
<יגאל שגיא: המיצוע הזה בא לידי ביטוי ב-49 שקלים.
עמרם מצנע: בסדר, אבל עובדה היא.
<יגאל שגיא: הוא בא לידי ביטוי ב-49 שקלים.
עמרם מצנע: אבל עדיין העובדה היא ש-3 או 4 ערים גדולות, שבהן לומדים בטח 20-25% מילדי המדינה, משלמים, עוד פעם לפי הנתונים שלי, בין 31 ל-32 שקלים, אל מול 49 שקלים.
עמרם מצנע: תעשה מיצוע של העניין הזה, ותשיג מחיר שבו יסבסדו בצורה הזו את הרשויות הנחשבות למסוכנות מבחינת גבייה.
<יגאל שגיא: לא, אין מסוכנות.
עמרם מצנע: מבחינת גבייה.
עמרם מצנע: הגודל זה כתוצאה מקלות הגבייה.
<אופיר יהונתן: ברשותכם, אם אפשר רק להוסיף, אני מנהל סוכנות הביטוח של החברה למשק וכלכלה, הגוף שערך את המכרז.
עמרם מצנע: סוכנות לביטוח?
<אופיר יהונתן: אני מהחברה למשק וכלכלה, שמי עורך דין אופיר יהונתן.
עמרם מצנע: לחברה למשק וכלכלה יש סוכנות ביטוח שלה?
<אופיר יהונתן: החוק מחייב.
<אופיר יהונתן: אתה לא יכול לעסוק בביטוח בלי.
<יגאל שגיא: החוק מחייב לעסוק בנושאי ביטוח רק באמצעות סוכני ביטוח.
עמרם מצנע: סוכן, אוקיי, לא חברת ביטוח.
<אופיר יהונתן: לא חברת ביטוח, וודאי.
<אופיר יהונתן: אנחנו מפרסמים את המכרז ולמכרז ניגשות חברות ביטוח.
<אופיר יהונתן: אתה אומר מיצוע של התעריף.
<אופיר יהונתן: אחת הנקודות שגם הובהרה פה, זה שאין מחויבות לאף אחד מהרשויות להצטרף למסגרת המכרז.
<אופיר יהונתן: זאת אומרת כאשר אתה מתמחר, או חברת ביטוח מגיעה לתמחר את המחיר שהיא רוצה במכרז, היא למעשה לא יודעת כמה רשויות גדולות יצטרפו, לצורך העניין, וכמה יצטרפו קטנות.
<אופיר יהונתן: היא לא יודעת.
<אופיר יהונתן: לכן הנושא הזה של ההנחה כתוצאה מגבייה, כתוצאה מעלויות גבייה שיש לרשות מקומית לגבות מ-50,000 תלמידים או הורים, יש לזה השלכות.
<אופיר יהונתן: זה גם יתרון של ה - - -
עמרם מצנע: איזה השלכות?
<אופיר יהונתן: השלכות כספיות.
<אופיר יהונתן: מבחינת הרשות המקומית - - -
עמרם מצנע: לרשות מקומית של 10,000 תושבים יש שני אנשים או שלושה אנשים במחלקת הגבייה, ולרשות מקומית של 270,000, 280,000 תושבים – יש אגף שלם.
<אופיר יהונתן: ולכן נחסך מחברת הביטוח, לעשות את זה בעצמה.
עמרם מצנע: חברת הביטוח גובה מההורים?
<אופיר יהונתן: לא.
<אופיר יהונתן: במקרה הזה לא, אבל - - -
עמרם מצנע: בשום מקרה.
<אופיר יהונתן: לא, במקרה שחברת ביטוח מבטחת גוף באופן ישיר - - -
עמרם מצנע: אבל יישוב, היא לא מבטחת את ההורים באופן ישיר.
<אופיר יהונתן: נניח שחברת ביטוח עכשיו עושה, נדבר על ביטוח אחר.
<אופיר יהונתן: חברת ביטוח מבטחת בביטוח אחר, לא תאונות אישיות לתלמידים, מבטחת גוף מסוים.
<אופיר יהונתן: היא גובה את הכסף, היא צריכה איך שהוא לגבות את הכסף.
עמרם מצנע: מהגוף.
<אופיר יהונתן: מהגוף.
<אופיר יהונתן: פה הגוף - - -
עמרם מצנע: זה היישוב.
<אופיר יהונתן: למרות שלא הגוף הוא משלם, מי שמשלם את הפרמיה זה ההורים, הגוף הזה עוזר לה לגבות את הכסף, כי הרי לא הגוף משלם את הפרמיה.
<אופיר יהונתן: הפרמיה משולמת על ידי ההורים.
עמרם מצנע: אבל העירייה חותמת עם חברת הביטוח.
<אופיר יהונתן: סליחה?
עמרם מצנע: מי חותם עם חברת הביטוח, העירייה או מרכז השלטון המקומי?
<אופיר יהונתן: העירייה, בוודאי שהעירייה.
עמרם מצנע: העירייה.
עמרם מצנע: כל עירייה חותמת בנפרד על ההסכם הקיבוצי.
עמרם מצנע: מבחינת חברת הביטוח זה העירייה, זה לא התושב.
עמרם מצנע: גם את התושב תובעת העירייה, לא חברת הביטוח, אם הוא לא משלם.
<יגאל שגיא: לא, אבל אני רוצה לחזור ברשותך לנקודה שאותה שאלת.
עמרם מצנע: אני צודק או לא?
<אופיר יהונתן: את התושב תובעת העירייה - - -
עמרם מצנע: העירייה הרי היא בפרונט, לא התושב בכלל.
<אופיר יהונתן: על אחת כמה וכמה.
<אופיר יהונתן: אם העירייה צריכה לתבוע תושב שלא שילם, תחשוב כמה עלויות יש לעירייה שיש לה 50,000 תושבים.
<אופיר יהונתן: היא למעשה עושה את זה במקום - - -
עמרם מצנע: איפה יתרון הגודל שדיברנו?
<איתי חוטר: בקביעת מחיר המקסימום.
<יגאל שגיא: לא, לא, אני חוזר ואומר, כשלקחו בחשבון וקבעו, מי שקבע, אנחנו לא קבענו את זה, מטרתנו להגיע למחיר הזול ביותר, ולכן פרסמנו את זה בצורה של מכרז.
<יגאל שגיא: חובה לציין גם שהמכרז הזה פורסם פעמיים, משום שבפרסום הראשון לא הייתה היענות בכלל.