GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עיסאווי פריג': אני רוצה דיון שיהיו לו השלכות על השטח.
רות קלדרון: ראשית, החוויה של חוק הסופרים היתה בשבילי חוויה מאוד חזקה וטובה.
רות קלדרון: אתמול ישבתי עם "סטימצקי" ואני חושבת שזה ממש שינה את המציאות בספרות בארץ.
רות קלדרון: במובן הזה זאת חקיקה, אומנם איטית.
רות קלדרון: הגענו לזנב שלה.
רות קלדרון: שני נושאים אני רוצה להעלות: הנושא הראשון הוא החינוך ההומניסטי בארץ.
רות קלדרון: אין הומניסטיקה בארץ.
רות קלדרון: המשבר של ההומניסטיקה הוא בכל העולם.
רות קלדרון: האוניברסיטאות הולכות למקצועות, בעיקר משפטים, מינהל עסקים ומחשבים.
רות קלדרון: כשאין הומניסטיקה, אין תרבות בארץ, אין אנשים שיוצרים את התרבות ואין אנשים שמעריכים את התרבות.
רות קלדרון: ההצעה שלי היא להקים מסלול של הומניסטיקה בסגנון של liberal art education, של חינוך חופשי, לא במקצוע כמו שעושים ברוב האוניברסיטאות שהן על הבסיס הגרמני, להקים את זה ב"אוהלו" בגולן, יש שם מכללה שקצת מחפשת את דרכה ויש לה כרגע מסלול חלש.
רות קלדרון: אפשר לעשות שם מסלול מאוד חזק להומניסטיקה, אנשים יבואו צפונה ללמוד וליד זה לבנות כפר של אנשי רוח, לתת לסופרים, משוררים, יוצרים - - -
שמעון אוחיון: תסגרי את כל לימודי ההומניסטיקה באוניברסיטאות?
רות קלדרון: לא לסגור, חלילה.
שמעון אוחיון: כולם נלחמים על אותו פוטנציאל.
רות קלדרון: החוג לתלמוד, קוראים לו "החוג לתלמיד".
רות קלדרון: באוניברסיטאות קשה מאוד להילחם על תלמידים, אבל אני מאמינה, כמו שראיתי ב"עלמא", "עלמא" היתה מפוצצת בתלמידים בזמן שבאוניברסיטה לא גדלה ההרשמה.
רות קלדרון: אנשים רוצים ללמוד לימוד משמעותי, לימוד שהוא לא רק אקדמי.
עמרם מצנע: הבעיה מתחילה בתיכון.
רות קלדרון: בבונוסים וכו'.
רות קלדרון: יש נכונות בגולן, יש נכונות ב"אוהלו".
רות קלדרון: הייתי רוצה - - -
עמרם מצנע: אנחנו נעשה דיון עקרוני על כל הנושא הזה של לימודי הרוח, ההומניסטיקה.
עמרם מצנע: יש היום כמה התארגנויות, יש מועצה ציבורית שקמה עם פרופ' שייקה תדמור, נביא אותן לכאן.
רות קלדרון: מאוד הייתי שמחה להיות מעורבת בזה.
רות קלדרון: הדבר השני שאני רוצה להציע – השנה הבאה היא שנת שמיטה, לשנת שמיטה כבר הרבה שנים אין משמעות רלוונטית לרוב הציבור הישראלי – הרבה בעיות עם הפירות, טורקיה, כסף.
רות קלדרון: אני רוצה להציע שתהיה שנת שמיטה חברתית של שמיטת חובות לחייבים שלא יכולים לצאת מהחובות שלהם בשום אופן, לעשות מהלך של איתור של כ-100 משפחות שנכנסו - - -
שמעון אוחיון: נפנה קודם לבנקים שיוותרו לנו...
רות קלדרון: כבר דיברתי.
רות קלדרון: נאתר 100 משפחות שהגיעו למצב של פשיטת רגל, של לקיחת כל הנכסים מהן, משפחות שמוכנות להיכנס לתהליך של שנה בעמותות כמו "פעמונים" ו"מקימי", שזה גם תהליך ליווי פסיכולוגי וגם כלכלי.
רות קלדרון: אם המשפחה תהיה ראויה לדבר הזה, והיא באמת במצב הזה, לא הכול חוב, אנחנו ננסה לעשות שמיטת חובות.
עמרם מצנע: היושב-ראש מכיר את כל המסלולים האלה.
רות קלדרון: ננסה לעשות שמיטת חובות – אני מדברת עם האוצר, החינוך ומשרד הרווחה – יחד עם אנשי עסקים, פדרציות מחוץ-לארץ וכו'.
רות קלדרון: לא מדובר בהון תועפות, כי אלה חובות שבדרך כלל חוזרים למדינה ממילא.
רות קלדרון: מדובר במהלך סמלי.
רות קלדרון: שמיטה זה רעיון מדהים.
יעקב אשר: זה מתאים לוועדת כספים.
רות קלדרון: לא, זה חינוך.
<יהודית גידלי: זה משהו חברתי.
רות קלדרון: שמיטה זה רעיון יהודי מדהים, שכתוב בתנ"ך ומעולם לא מומש מאז הפרוזבול של הלל.
רות קלדרון: יש להחזיר אותו למדינה היהודית ולהגיד: לא כל הזמן לקחת מאנשים, אלא להיות בחמלה ולהיות בהסתכלות.
רות קלדרון: אני רוצה לנסות להוביל את זה.
רות קלדרון: כמו שאמרת, אין לי שיניים להכריח, אבל שר האוצר מקשיב לזה מאוד באהדה.
רות קלדרון: יש הרבה אנשים עשירים שמוכנים לתרום כסף.
רות קלדרון: המהלך הוא יותר ציבורי-רוחני שאומר: אנשים מסכנים – לא מכבידים להם, אלא עוזרים להם, שנהיה קצת מקום של אנושיות.
רות קלדרון: אלה שני הנושאים שהייתי רוצה לעסוק בהם.
יפעת קריב: קודם כול, אני חושבת שהדיון הזה הוא באמת רעיון מצוין.
יפעת קריב: אולי אפשר מדי פעם גם לעצור אפילו באמצע מושב סוער של חצי שנה ולהגיד: בואו נסתכל על עצמנו, האם אנחנו רק מקיימים שיח כי מציפים פה נושאים, או שעושים פה משהו משמעותי שמשנה?
יפעת קריב: כולנו, כמו שאמרת, אנשי מעשה, ורק לשבת ולדבר - - -
יפעת קריב: לפעמים אתה עובר מנושא לנושא ואתה יודע שאתה רק הולך לדבר כל היום, זה לא פשוט.
יפעת קריב: אנחנו רוצים ליזום, לעשות, להוביל, לשנות.
יפעת קריב: דיברתם על אלימות, מבחני בגרות – כל הנושאים האלה הם כמובן נושאים שדיברנו עליהם וצריך להמשיך ולדבר עליהם, גם מבחני הבגרות והמשמעות שלהם, גם נושא האלימות במערכת החינוך, שהתחלנו בזה, והגזענות.
יפעת קריב: צריך להמשיך.
יפעת קריב: אני רוצה להתייחס לנושא של גודל הכיתות.
יפעת קריב: זה נושא קטן, אבל מטריד.
יפעת קריב: מאוד-מאוד בעייתי.
יפעת קריב: אני יכולה להגיד לכם את הדילמה שיש לנו במרכז הארץ דווקא, שבגלל הפריפריה לא מאשרים למרכז הארץ להקטין את הכיתות.
יפעת קריב: בפריפריה יש פחות תלמידים, אז אוטומטית הכיתות פחות גדולות, ולמען השוויון וחוסר אפליה במרכז לומדים כמעט 38, 40 ואפילו 41 תלמידים בכיתה, ובפריפריה לומדים יותר מ-20.
יפעת קריב: זה נושא בעייתי.
עמרם מצנע: ביקשתי ממשרד החינוך, הם עוד לא נתנו לנו תשובה.
עמרם מצנע: לגודל הכיתות יש שתי משמעויות: האחת, בכוח ההוראה, והשנייה, בכיתות.
עמרם מצנע: אמרתי להם: תנו עדכון כמה עולה.
עמרם מצנע: הלוא היום התקן הוא עד 40.
יפעת קריב: 41 בהיתרים מסוימים.
עמרם מצנע: תרדו אפילו ל-35 או ל-30 ותנו לנו תשובה כמה זה עולה בהוראה וכמה זה עולה בכיתות.
עמרם מצנע: צוואר הבקבוק הוא הכיתות, לפי דברי משרד החינוך.
עמרם מצנע: אני חושב שזה לא נכון.
עמרם מצנע: יש מספיק כיתות עזר בבתי הספר, ואפשר להגיד לבית ספר: אתה יכול לקבל תקן, אבל לא יבנו לך כיתה חדשה.
יפעת קריב: בהקשר הזה אני רוצה להוסיף עוד שני דברים, שאני חושבת שהם קשורים.
יפעת קריב: האחד, הנושא של בדיקת המודל של בית ספר עם ביטול חטיבת הביניים או אי-ביטול חטיבת הביניים.
יפעת קריב: יש נושאים שחוזרים עליהם וזה מאוד מטריד את ההורים.
עמרם מצנע: רוב אנשי המקצוע מדברים על כך שזו היתה שגיאה וצריך לחזור ל-4-8, אבל המשמעות של חזרה אחורה בלתי אפשרית מבחינה כספית.
יעקב אשר: כמה כסף הושקע רק בבינוי בעקבות הרפורמה הזאת?
עמרם מצנע: המעבר אחורה הוא כמעט בלתי אפשרי.
יפעת קריב: עוד בשיח הספציפי הזה זה הגודל של הכיתות.
עמרם מצנע: מה שצריך זה לחזק את חטיבות הביניים, כי זו החוליה הכי חלשה במערכת החינוך.
שמעון אוחיון: גם מבחינת הצפיפות.
יפעת קריב: היא חלשה שאין דברים כאלה.
יפעת קריב: יש לי ילד שסיים עכשיו את חטיבת הביניים וילדה בחטיבת הביניים, ואין לי מילה אחרת חוץ מ"זוועה".
יפעת קריב: ממש בזבוז של שלוש שנים.
יפעת קריב: אין לי מילים אחרות להגיד חוץ מ"איום ונורא".
עמרם מצנע: הם צעירים מדי כדי להגיע לחצר בית הספר התיכון, ובחטיבת הביניים אין גם בחינות בגרות.
יפעת קריב: הם הולכים שם לאיבוד.
יפעת קריב: בנושא של בתי הספר הדמוקרטיים ובתי הספר הייחודיים, לדבר על זה.
יפעת קריב: שוב, בכיתות שיש בהן 40 תלמידים ויש ילדים עם ADHD או הפרעות קשב אחרות, הילדים האלה הולכים לאיבוד, הם הרבה פעמים מוצאים את הפתרון שלהם רק בבתי הספר הייחודיים, כמו הדמוקרטי או האנתרופוסופי או בית הספר הירוק או בתי ספר אחרים, ואז יש מאבקים, כי בתי הספר האלה הם גם בתי ספר פרטיים שעולים הרבה מאוד כסף וגם מאוד קשה להיכנס אליהם כי הם מוגבלים לאזורים מאוד מסוימים.
יפעת קריב: מה עושים עם הילדים עם הפרעות הקשב במערכת החינוך?
יפעת קריב: ואז גם כיתה לא מסתדרת עם 40 תלמידים, מורים קורסים.
יפעת קריב: כשאני מדברת על 40 תלמידים, זה לא רק בבית הספר, זה גם בגני הילדים.
יפעת קריב: זאת אומרת, כבר מגיל שלוש גננת אחת עם סייעת אחת על קבוצה קטנה של ילדים.
יפעת קריב: אנחנו מדברים על כך מחוק חינוך חובה, מגיל שלוש.
יפעת קריב: אנחנו צריכים להתייחס גם לגילאים האלה.
יפעת קריב: משהו עקרוני, חינוך בלתי פורמלי עלה כאן – צריך להמשיך לעבות את חוק החינוך הבלתי פורמלי שחוקק.
יפעת קריב: הוא חוק מקסים אבל דל.
יפעת קריב: דל באמצעים, דל במשאבים, דל בכול.
יפעת קריב: נושא הצעירים שהתחלנו לדבר עליו, מצנע מכיר את השיח הזה - - -
עמרם מצנע: זה מעל גיל 18.
יפעת קריב: שום משרד ממשלתי לא לקח על זה אחריות.
יפעת קריב: היתה לי שיחה על זה עם שר החינוך, שר החינוך אמר: ברגע שיקבלו על זה החלטות, אנחנו בהחלט נתמוך ונוביל.
עמרם מצנע: יש הצעה של מרכז השלטון המקומי.
יפעת קריב: בדיוק.
יפעת קריב: החברה הממשלתית מעורבת.
יפעת קריב: הוא אמר שהוא, כמשרד החינוך, בהחלט יתמוך ויוביל את ההצעה שתהיה מקובלת, אבל השיח חייב להמשיך ולהתקיים.
יפעת קריב: הנושא שאני הכי רוצה להתמקד בו זה הנושא של השיח היהודי-ערבי.
יפעת קריב: דיברנו כמה פעמים, גם במושב האחרון, על לימוד השפה הערבית ועל השיח היהודי-ערבי.
יפעת קריב: בעיני זה השיח שהכי הולך לאיבוד בקרב הגילאים האלה.
יפעת קריב: הם לא מכירים את זה, לא ברמה של יהודים-פלסטינים ולא ברמה של מה שנקרא "ערבים אזרחי מדינת ישראל".
יפעת קריב: בעיני, מערכת החינוך, נוח לה לא לגעת בזה כשיש כל-כך הרבה צרות, בעיות ודילמות.
יפעת קריב: כוועדה וכחברי כנסת אנחנו חייבים לשים את זה על סדר-היום.
רות קלדרון: אולי נתחיל ללמוד ערבית בכנסת סוף-סוף, ולא נגיד לכל האחרים ללמוד.
יפעת קריב: זה שאני לא יודעת ערבית מבחינתי זו בעיה קשה, מהותית, כי אתה לא יכול לחיות במזרח-התיכון בלי לדבר ערבית.
יפעת קריב: אנחנו מחנכים ילדים לא לדעת להסתדר כאן.
יפעת קריב: זה דבר מאוד בסיסי, והייתי שמחה שתשקיע בשיח היהודי-ערבי, בשתי הרמות שלו: בתוך גבולות מדינת ישראל ומחוץ לגבולות מדינת ישראל.
יפעת קריב: נבוא עם אמירה שאולי אתה אנחנו יכולים לצאת, ודיברנו על זה במושב האחרון.
יפעת קריב: גם אנחנו, כמעט כל חברי הכנסת שנמצאים פה, עסוקים בשיח הזה, אז בואו נביא משהו למערכת החינוך.
יפעת קריב: בעיני זה אחד הפערים הכי גדולים שיש והכי קל להתעלם ממנו.
יעקב אשר: אני חושב שעלו פה נושאים חשובים ועולים נושאים חשובים, אולי אפילו פופולריים, אבל אני חושב שצריכה להיות הסתכלות רוחב.
יעקב אשר: הסתכלות הרוחב אומרת שיש נושאים מאוד-מאוד פשוטים ובסיסיים, שבהם צריך לטפל וצריך לבחון אותם.
יעקב אשר: דובר קודם על נושא האלימות בבתי הספר, זה נושא חשוב מאוד.
יעקב אשר: זה נושא שצריך לבחון לעומק ולראות מה ההשפעות, ממה זה נובע.
יעקב אשר: האם זה נובע מסוג היישוב שאדם גר בו?
יעקב אשר: האם זה נובע בגלל מצב סוציו-אקונומי?
יעקב אשר: האם זה נובע בגלל דרך חינוך כזאת או אחרת?
יעקב אשר: התשובות יכולות להיות בהרבה מאוד כיוונים.
יעקב אשר: אני חושב שהדבר הזה מאוד-מאוד חשוב, ולא רק האלימות שנספרת בסטטיסטיקות, אלא גם האלימות שלא נספרת.
יעקב אשר: כמו שאנחנו מכירים את זה בעולם הדימויים של הגדולים, ואנחנו, כראשי רשויות לשעבר, מכירים את זה גם בעולם שמפחיד מאוד לפעמים מה זו רמת איום כזאת או אחרת, גם בתוך בתי הספר וגם כשמדובר בילדים צעירים, יכולים להיות ילדים מאוימים, שאף אחד לא יודע עליהם, הם לא בשום סטטיסטיקה, כי הם לא זכו לקבל סנוקרת.
יעקב אשר: אולי עדיף להם לפעמים חלילה להיפגע, כדי לעלות לסדר-היום וידעו לטפל בזה.
יעקב אשר: יש הרבה מאוד בתחום הזה ולדעתי צריך לנסות לרדת פה לעומקם של הדברים, אולי גם בשיטות חינוך ודברים מהסוג הזה.
יעקב אשר: אני לא רוצה להגיד שבמגזר כזה יש יותר ובמגזר אחר פחות וכו', אבל יכול להיות שגם בשיטות החינוך, לאו דווקא בהקניית הידע, גם בהקניית הדרך או דרך ארץ, וזה יכול להיות בכל המגזרים ובכל המקומות.