GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ג'לאל סעד: כן, טוהר בחינות.
עלי סלאלחה: מכאן אני רוצה להמשיך.
עלי סלאלחה: חברים, הקטע הזה, בשנת 2000 התחלנו את הדרך.
עמרם מצנע: ממתי אתה פה?
עלי סלאלחה: משנת 2000.
מסעוד גנאים: 2000 זה הקמת בית הספר, נכון?
עמרם מצנע: במידה מסוימת כנראה שכן.
עלי סלאלחה: את כל התשובות תקבלו.
עלי סלאלחה: בית הספר הזה התחיל בשנת 83'.
עלי סלאלחה: אני לא סתם שמתי שני גרפים, גרף אחד עד 2000, גרף שני מ-2000.
עלי סלאלחה: אני לא באתי לנגח אף אחד, אבל ברגע שיש שיטה, מעקב, שקיפות, שיתוף פעולה, עבודה בצוות, מוטיבציה, כבוד הדדי, של כולם, לרתום את ההורים, לרתום את בעלי העניין של בית הספר, הכול מתחיל לזרום.
עלי סלאלחה: אז הגרף ההוא, היה עליות, ירידות וכך הלאה וכך הלאה.
עלי סלאלחה: מה שאמר ג'לאל זה נכון, בשנת 2000, הרכב שלי יוצא מהסוכנות חדש לגמרי, ארבע פעמים דקרו לי את הצמיגים, למה?
עלי סלאלחה: הם רוצים להמשיך לעשות מה שהם רוצים.
עלי סלאלחה: אז אנחנו אמרנו 'אנחנו רוצים סדר', לא נרתעים, אני מאמין גדול, יש ערכים יש הצלחות, אין ערכים אין הצלחות.
עלי סלאלחה: יכול להיות שאתה תצליח פעם אחת, אבל תיפול אחר כך.
עלי סלאלחה: משנת 2000 הורדנו את ההעתקות, ירדנו ל-12% אבל יש לנו פוטנציאל עצום.
עלי סלאלחה: בכפר הזה יש אנשים מצוינים, יש הורים מצוינים ויש אהבה של האנשים לילדיהם, לבית הספר, למועצה, לכולם.
עלי סלאלחה: התחלנו לעלות לאט לאט לאט לאט, עד שהגענו לטופ.
עלי סלאלחה: אבל הגענו לכאן בזה שקבענו לעצמנו שבית הספר הינו מגדל אור לתלמידיו ולבוגריו.
עלי סלאלחה: זו הסיסמה שלנו שמתנוצצת על כל המסמכים הרשמיים של בית הספר.
עלי סלאלחה: יחד עם זאת אנחנו חושבים בגדול.
עלי סלאלחה: אנחנו רוצים להיות עם כולם, אנחנו רוצים להיות בקדמת הבמה ואנחנו לא נקטע.
עלי סלאלחה: פעם אחת בשנת 2000 הייתה לי מדריכה מכפר ורדים, יהודית, והתחלתי לקטר, 'ומועצה, ולא נותנים לי ו- ו-', היא אמרה לי, 'תשמע, עלי, אם אתה ממשיך לקטר אתה לא תגיע לאף מקום.
עלי סלאלחה: אתה תמשיך להיות באותו מקום, המועצה תמשיך להיות אותה מועצה ו- ו- ו-.
עלי סלאלחה: תדהר קדימה והכול יסתדר'.
עלי סלאלחה: אז קבעתי אִמרה שאומרת שאני נהג הקטר, הקטר שלי, יש לו מנוע חם, הוא נוסע כל הזמן, מי שעולה לקרונות ירוויח, מי שנשאר בתחנה יפסיד.
עלי סלאלחה: אני, יחד עם הצוות, עם המורים, עם ההורים, עם המועצה, עם משרד החינוך, רוצה להוביל את החברה שלי להיות בראש.
עלי סלאלחה: יש לי חלום, לא את המאה אחוז, החלום שלי לראות את המדען הדרוזי הראשון שיעמוד בסטוקהולם ויקבל את פרס נובל.
עלי סלאלחה: זה לא קשה.
עלי סלאלחה: אם החבר'ה היהודים, שהם גם מיעוט, יכולים לעשות את זה ובגדול, אז אני כדרוזי, שיש לי את הבסיס, יש לי את הערכים, יש לי את ההורים הטובים, יש לי את אהבת האחר, אני חושב שאנחנו כן יכולים.
עמרם מצנע: שאלה.
עמרם מצנע: אתה מקבל את הילדים מבתי הספר היסודיים, בסוף כיתה ו', האם אתה רואה לאורך השנים, מאז 2000, שיש שיפור בילדים שאתה מקבל, מבחינת הרמה וההכנה שלהם?
עלי סלאלחה: כן, בהחלט.
עלי סלאלחה: היות שיש פה עבודה משותפת של גנים, זה בזכות המועצה המקומית דרך אגב, שעושים ישיבות של מנהלים, מחלקת החינוך, בית הספר שלנו שעומד בסוף ומתאמים עמדות, מה אנחנו מצפים מכל אחד ואחד לדחוף את העגלה, במה הוא ידחף.
עמרם מצנע: ואתה שותף בנושא הזה של קידום בתי הספר היסודיים גם?
עלי סלאלחה: כן, יש לי טענות כלפיהם.
עלי סלאלחה: אני תמיד מבקש מהם לעשות עוד יותר ועוד יותר, בשביל שיביאו תלמידים עוד יותר טובים, שלא יהיו לי רק 100 תלמידים של 5 יחידות במתמטיקה ובמקצועות אחרים, אני רוצה להגדיל את זה, שיהיה לי 50% בבית הספר, שהם כיתות א', ב' ו-ג'.
עמרם מצנע: מאלה שמתחילים את כיתה ז', את חטיבת הביניים, כמה נופלים עד י"ב?
עלי סלאלחה: יש לי שקף פה שיראה את זה, בהיעדר תכנית שדיברנו עליה, של סטארט ושל ליב"ם, הרבה תלמידים, שלא היה לנו מענה, לא יכולנו לתת להם, לא יכולנו לעזור להם, מטבע הדברים יצאו החוצה לבתי ספר מקצועיים, טכנולוגיים.
עלי סלאלחה: אבל ברגע שתכנית סטארט וליב"ם נכנסו לבית הספר הרבה תלמידים שהיו אמורים לצאת החוצה חזרו אלינו.
עלי סלאלחה: וברגע שההצלחה של כיתת סטארט הראשונה יצאה לדרך ההורים החזירו את הילדים שלהם, אפילו יש תלמידים שהתחילו בבתי ספר אחרים וחזרו לכאן.
עלי סלאלחה: היום כמעט ואין לנו תלמידים מחוץ לכפר, אפילו גם הטובים.
עמרם מצנע: זאת אומרת מי שנכנס אליך בכיתה ז', רובם מסיימים.
עלי סלאלחה: הוא אמור, עם התכניות האלה, לסיים ב-י"ב.
עמרם מצנע: אבל מתוך כיתות ו' שלומדים פה ביישוב, כמה לא באים לפה?
עמרם מצנע: כמה הולכים לבתי ספר אחרים?
עלי סלאלחה: אף אחד, כולם מגיעים לפה.
עלי סלאלחה: ולכן פה הופך להיות צפוף במרחב הזה והוא צר, וזה המקום, אולי, לבקש שכן תהיה לנו חלקת אדמה, אפילו בלב שמורת הטבע, שאנחנו נבנה עוד בית ספר.
עלי סלאלחה: פה זה צפוף, רבותיי, ואין לנו איפה.
<קריאה: זה לא ועדת החינוך.
עלי סלאלחה: לא חשוב, נעלה את זה.
עלי סלאלחה: יעדים לשנת תשע"ד.
עלי סלאלחה: כתובים פה.
עלי סלאלחה: אנחנו רוצים בשנה הבאה להיות ב-100%.
עלי סלאלחה: יש לנו את התוצאות, קיבלנו אותן.
עלי סלאלחה: אמנם הגיליון - - -
עמרם מצנע: של ע"ג.
עלי סלאלחה: אנחנו מבינים בזה ויודעים, וג'לאל יודע בדיוק איפה כל תלמיד נמצא, וכל מחנך וכל רכז וכל מורה מקצועי יודע לאורך שלוש שנים איפה כל תלמיד נמצא על ציר הבגרות ומה אנחנו צריכים לתת לו, ליב"ם, תפנית, לא יודע מה, כל דבר שיכול להביא אותו להצלחה, אנחנו צריכים.
עמרם מצנע: מה קורה עם תלמידים חינוך מיוחד שמשולבים בחינוך הרגיל?
עלי סלאלחה: חינוך מיוחד עד כיתה ט'.
עלי סלאלחה: אחרי ט' הם עוברים לכפר סמיע.
עלי סלאלחה: אנחנו השנה חשבנו כן לשלב אותם.
עלי סלאלחה: אני מקווה שהתכנית הזאת תצא לדרך ונקלוט אותם אצלנו בחטיבה העליונה.
עמרם מצנע: עד כיתה ט' זה כיתות מיוחדות?
עלי סלאלחה: זה כיתה אחת.
עמרם מצנע: כיתה אחת בכל שכבה?
<ג'לאל סעד: יש שתי כיתות.
<ג'לאל סעד: יש 12 תלמידים שעלו לכיתה י', שמתוכם שניים השתלבו והשאר במסגרות אחרות מחוץ ליישוב.
עלי סלאלחה: אלה התכניות העתידיות שלנו.
עלי סלאלחה: אנחנו יודעים לקראת מה אנחנו הולכים בשנים הבאות.
עלי סלאלחה: דרך אגב, אנחנו כבר חושבים שגם בתשע"ה יהיה לנו 100%.
עמרם מצנע: עוד שאלה, לקויות למידה, שזה לא חינוך מיוחד.
עלי סלאלחה: אנחנו מתעסקים עם זה.
עלי סלאלחה: יש לי פה רכז שהוא בעל בית בנושא הזה, שהוא עושה אבחונים בתוך בית הספר - - -
עמרם מצנע: אתם עושים אבחונים?
עלי סלאלחה: בהחלט.
עלי סלאלחה: ומשפחות שקשה להן לממן את הדברים האלה, המועצה המקומית, משרד החינוך, נותן גם מלגות.
עמרם מצנע: אתם גם נותנים טיפול ללקויות למידה, או רק הקלות בבחינות?
עלי סלאלחה: הקלות.
עמרם מצנע: וטיפול בלקויות למידה?
עלי סלאלחה: אין לנו את המיומנויות האלה.
<קריאה: יש לנו את היועצות.
<יועצת ביה"ס: התלמידים האלה מבחינת - - -
עמרם מצנע: לא מאתרים אותם ביסודי?
<יועצת ביה"ס: מאתרים אותם, אבל מי שהם פספסו אנחנו מאתרים אותם כבר בתחילת כיתה י'.
<יועצת ביה"ס: מי שעשה אבחון ויש לו את התכניות שלו אנחנו ממשיכים איתו.
<יועצת ביה"ס: אנחנו מאתרים את התלמידים האחרים, שלא אותרו או פוספסו בבתי ספר אחרים ובתחילת השנה אנחנו אוספים את המורים, מדברים איתם, יחד עם כל הצוות, מסבירים להם מה זה לקות למידה.
<יועצת ביה"ס: ובשנים האחרונות הצלחנו להעלות את המודעות אצל ההורים ו - - -
עמרם מצנע: יש בכפר מרכז שמטפל בזה, או שצריך לנסוע החוצה?
<יועצת ביה"ס: לא.
<יועצת ביה"ס: עשינו להם איזה הקלה מסוימת, המאבחנים מגיעים לבית הספר.
עמרם מצנע: אני לא מדבר על ההקלות, אני מדבר על טיפול בלקויות.
עלי סלאלחה: לא, אין.
עלי סלאלחה: חברים, המודעות ללקויות ובעיות של החינוך נוצרה כתוצאה מכך שהיום בכפר הזה יש יותר מ-1,000 אקדמאים.
עלי סלאלחה: בעשר השנים האחרונות אנחנו גם בודקים את עצמנו, לא רק בתוצאות בגרות, אנחנו בודקים את עצמנו כמה מבוגרי בית הספר מגיעים לאקדמיה.
עלי סלאלחה: לדוגמה, משנת 2000 עד היום יש יותר מ-25 בוגרי בית ספר שלומדים רפואה.
עלי סלאלחה: אמא פולנייה.
עלי סלאלחה: אבל יש לי עשרות שלומדים את מקצוע ההנדסה.
עלי סלאלחה: דרך אגב, אנחנו כבית ספר, אני אישית, מעודדים את הבוגרים שלנו ללמוד מקצועות הנדסה.
עלי סלאלחה: הסיפור קל, מי שעושה את הכלכלה אלה המהנדסים.
עלי סלאלחה: רופאים אפשר להביא מרומניה, מה שמדינת ישראל עושה.
עלי סלאלחה: חברים, כיצד הגענו בתשע"ג ל-100%?
עלי סלאלחה: אפשר לקרוא את זה, אבל - - - כן, גנאים.
מסעוד גנאים: רציתי לשאול בקשר להכוון המקצועי, משום שזה חשוב מאוד.
מסעוד גנאים: אתה אמרת על זה שבוגרי בית הספר, אתם גם דואגים שייקלטו בסוף באקדמיה וכל הדברים האלה.
מסעוד גנאים: יש לנו בעיה בקשר להכוון המקצועי, למיטב זיכרוני, כאשר הייתי מורה, היועצות היו עושות את זה.
עמרם מצנע: מה הכוונה הכוון מקצועי?
מסעוד גנאים: לאיפה הוא מתאים?
מסעוד גנאים: מה ילמד באוניברסיטה?
עלי סלאלחה: גנאים, הבנתי אותך.
עלי סלאלחה: אנחנו לוקחים את התלמידים שלנו לכל המוסדות האקדמאיים פעם או פעמיים - - -
מסעוד גנאים: הכוונה, האם זה מסודר?
עלי סלאלחה: בהחלט בהחלט.
<ג'לאל סעד: בקשר להכוון המקצועי יש לנו את קדם עתידים, יש לנו גם מישהי משיקום שכונות, היא עובדת אצלנו, מסמה ס'גור מכפר פקיעין, היא גם נותנת הכוונה לבוגרים מה כדאי ללמוד.
עלי סלאלחה: חברים, הכוון מקצועי אנחנו עושים, אנחנו דואגים לקחת את התלמידים שלנו, גם החלשים וגם הבינוניים וגם החזקים למוסדות האקדמאיים בשביל להראות להם מוסד אקדמאי, איך זה עובד, ובשביל שירגישו שמקומם שם, באקדמיה.
עלי סלאלחה: דרך אגב, אני אומר ואני חוזר ואומר עכשיו, אני רוצה להיות ראש של שועל ולא זנב של אריה.
עלי סלאלחה: אני רוצה להיות אקדמאי וברגע שהולכים לצבא ולביטחון, שיהיה לי שם קצין, אני לא רוצה, לא ש"ג ולא שופֵר, שופר זה נהג.
עלי סלאלחה: חברים, אני חושב שאנחנו יכולים להסתפק במצגת.
עלי סלאלחה: היא מצגת שיש לכם בקלסרים שלכם, אתם יכולים לראות את זה ואני מציע שאחרי שנסים יגיד את שלו, הצד הימני שלי עם הצד השמאלי שלי, נעמוד בפאנל ותשאלו את כל השאלות הקשות והכי קשות בשביל שאנחנו ניתן לכם את התשובות שאנחנו מאמינים בהן.
עלי סלאלחה: נסים, בבקשה.
<נסים כהן: אני מבקש לבוא לקדמת הבמה.
<נסים כהן: תחזרי בבקשה לשקף הקודם, אני חושב שאחת השאלות המסקרנות זה איך בית הספר הגיע לשיעור של 100% הצלחה, בשביל זה גם ועדת החינוך של הכנסת הגיעה לפה.
<נסים כהן: אני מבקש לתת תשובה, בנוסף לכל מה שנאמר, שבאה לידי ביטוי כאן.
<נסים כהן: אל"ף, יש כאן מנהיגות חזקה.
<נסים כהן: יש מנהיגות.
<נסים כהן: כל הנושא של התחום הארגוני, אני מבקש להניח אותו כרגע, בלי מנהיגות אי אפשר לעשות שום דבר.
<נסים כהן: בי"ת, יש כאן שלושה בתי ספר, לא אחד, אלה שבית הספר מצליח איתם בדרך הפעולה הרגילה, הילדים בעלי ההישגים הנמוכים ביותר, כדי להבהיר, זה 7, 8, 9, 10 ציונים שליליים בכיתה ט', כשבית הספר אובד עצות ולא יודע מה לעשות איתם.
<נסים כהן: זה בית ספר אחר שנמצא במבנה הזה.
<נסים כהן: זו עבודה אחרת, זו פדגוגיה אחרת, אלה עלויות כספיות אחרות.
<נסים כהן: ויש תלמידים שבית הספר במספר מקצועות, לא מצליח איתם.
עמרם מצנע: נסים, אל תדפוק על הלוח, אתה מעביר שקפים.
<נסים כהן: טוב שאמרת לי.
<נסים כהן: עכשיו אני מבקש להגיד לוועדת החינוך, מה שראיתם כאן זו דוגמה איך בית ספר התאים את עצמו לכל סוגי האוכלוסיות, על בסיס ההנחה שכל אחד יכול להצליח, בלי קשר לרקע סוציו אקונומי, נקודה.
<נסים כהן: שתיים, תראו, שטראוס, ממד הטיפוח שטראוס בבית ג'אן 7.8.
<נסים כהן: 10 זה הכי גרוע.
<נסים כהן: בלי קשר, לא השתנתה פה התרבות, לא השתנתה השכלת ההורים, לא השתנה שום דבר, ההיפך, תראו כמה הם גאים בתרבות שלהם, מה הקשר להשכלת הורים?
<נסים כהן: והנה התוצאות, 100% הצלחה.
<נסים כהן: אבל אי אפשר לעשות את זה רק מרצון טוב, יש כאן גם שיטתיות ומשאבים כספיים.
<נסים כהן: סתם לדוגמה, עמותת יכולות, קרן רש"י, יחד עם משרד החינוך, מינהל החינוך הדרוזי, השקענו כאן מדי שנה כמיליון שקל.
<נסים כהן: אבל כסף לבד זה לא מספיק, אתה מכיר את זה, גם בירוחם, שהיית שם.
<נסים כהן: כסף לבד, סמיטריילרים של כסף שנשפוך פה, זה לא מספיק.
<נסים כהן: צריכה להיות גם פדגוגיה, גם הנחיה וכדומה.
<נסים כהן: אני חושב שכאן זו התחלת התשובה לסוד.
<נסים כהן: בעצם בתש"ע, כשבבית הספר הזה היו רק 71% זכאים לבגרות התחילה תכנית חסם, שהעלתה כבר בתשע"א ל-84%, אבל ההשלמה של הילדים שסיימו י"ב בתשע"ג, שהיו בכיתה ט', אלה, היו, רבותיי, במצב שאת חלקם התחילו ללמד ABC.
<נסים כהן: זאת התשובה.
<נסים כהן: אבל אני חושב שיש כאן עוד טעות, ואני מבקש לתקן אותה.
<נסים כהן: כל הכבוד לבית ג'אן, זו דוגמה לכך שאפשר להצליח עם כל ילד, גם אם הוא הגיע בכיתה ט' במצב נואש.
<נסים כהן: בי"ת, רבותיי, יש עוד בתי ספר במגזר שעשו את זה.
<נסים כהן: סתם לדוגמה, פקיעין, לא מופיע בסטטיסטיקות, מכיוון שהוא בית ספר שנמצא ביישוב של פחות מ-10,000 תושבים.
<נסים כהן: אני מבקש להגיד שבפקיעין יש לנו, שוב באותן דרכים ושיטות, בשיתוף פעולה עם מינהל החינוך הדרוזי, 92% זכאים לבגרות.
<נסים כהן: אותה דרך פעולה, לא קוסמים, לא אנשים מבחוץ, שיטתיות, משאבים, נחישות ומנהיגות וצוות מורים נהדר, שכל כך רוצה להצליח.
<נסים כהן: אבל אני אנצל את ההזדמנות להגיד עוד דבר.
<נסים כהן: אתם חושבים שהאנרגיות האלה יימשכו לנצח, אם המדינה לא תטפח אותם?
<נסים כהן: אם המדינה לא תגמול להם?
<נסים כהן: מסמה, הרכזת שעובדת מהיום עד הלילה, סליחה על הטון שאני אומר את הדברים, אבל זו המדינה שלי, וגם אנחנו חלק מהמדינה, רוצים לעזור למדינה וגם לפעמים להגיד את הדברים הלא נעימים.
<נסים כהן: 20% מכלל הלומדים בבתי הספר בישראל מצויים בנשירה סמויה, מי מטפל בהם?
<נסים כהן: רבותיי, הנשירה הסמויה נחסמה כאן.
<נסים כהן: אלה דבריי להיום.
<נסים כהן: תודה רבה.
<נסים כהן: תודה לכם על ההקשבה.
<נסים כהן: אני חושב שמילה לגבי המגזר הדרוזי וההישגים, עוד טעות, שלישית היום.
<נסים כהן: רבותיי, המגזר הדרוזי עשה מהפך.
<נסים כהן: שכחו את זה.
<נסים כהן: אולי, רק משפט אחד לפני הפאנל.
<מהנא טאפש: טוב, אני צריך להגיד דבר אחד.
<מהנא טאפש: אלה לא דברים מאגיים, אלה פעולות שנעשו וההצלחה של בית ג'אן נמצאת בתוך השדה של ההצלחות.
<מהנא טאפש: יש פה עלייה באקדמיה, יש עלייה בשינוי של מקצועות ההוראה באוניברסיטה, אנשים לומדים יותר רפואה, יותר חשמל, יותר מדעים.
<מהנא טאפש: דבר שלישי, עלייה במספר הסטודנטים.
<קריאה: וסטודנטיות.
<מהנא טאפש: סטודנטיות יותר.
<מהנא טאפש: הסיפור הוא סיפור של מגמה, לא סיפור נקודתי שלא מייצג.
<מהנא טאפש: לשאלתך, במועצה, צריך להגיד, פה הייתה השקעה תקציבית, לא צריך לברוח מזה, המדינה פה השקיעה כסף.
<מהנא טאפש: יש החלטת ממשלה מאוד יפה, שנתנה כסף.
<מהנא טאפש: הסיפור היפה בחיבור בין המדינה למגזר השלישי, זה החיבור היפה.
<מהנא טאפש: זה לא חיבור טכני, שבאה עמותה מתל אביב ועם שחצנות ופטרוניזם ומשקיעה כסף.
<מהנא טאפש: לא, אלה אנשים פשוטים כמונו, שבאו אלינו, ישבנו, התווכחנו, עשינו התאמות, כבר המאטצ'ינג הוא לא רק מאטצ'ינג תקציבי, הוא מאטצ'ינג תקציבי ומאטצ'ינג פדגוגי, שני הדברים ביחד הובילו להצלחה.
<מהנא טאפש: אבל נקודה אחרונה, חבריה, וזה יכול להשליך על כל המדינה, אם החברה הדרוזית ואם בית ג'אן לא היו מחליטים שהשכלה היא חשובה, זה לא היה קורה.
<מהנא טאפש: זה הסיפור.
<מהנא טאפש: אם כל מקום בעולם, גם קרית מלאכי, רוצים להשתנות, הקהילה צריכה להשתנות בקודים ובסדרי העדיפויות שלה, ופה אנשים החליטו בבגרות חברתית, אולי גם מתסכול של חוסר שוויון, להגיד אוקיי, חבריה, השכלה זה הדרך.
עמרם מצנע: זה אתה רואה בכל הארץ.
עמרם מצנע: עיר שראש העיר הבין שכיכרות זה פחות חשוב ואבנים משולבות פחות חשוב ויותר חשוב החינוך, היא עיר מצליחה.
<מהנא טאפש: משפט אחרון.
<מהנא טאפש: מהניסיון, אם המדינה רוצה לעשות צמצום פערים, היא חייבת להשקיע כסף, אין מה לעשות.
עלי סלאלחה: טוב, מישהו רוצה להגיד משהו עד שעמרם יחזור?
מסעוד גנאים: יש לכם רפורמת עוז לתמורה?
עלי סלאלחה: יש לנו אישור עוז לתמורה, אבל עוד לא הצלחנו הלכה למעשה.
מסעוד גנאים: רק רציתי לשאול, מאחר שאנחנו מסתובבים בבתי ספר ויש חילוקי דעות בקשר לאפקט לה או לתועלת שלה לחינוך, במיוחד למורים.
<קריאה: לא, אם יש לך ניצול נכון של משאבים זה מקדם.
<קריאה: כמה אנחנו נותנים, 1,000 שעות, 2,000 שעות עוז לתמורה?
<קריאה: כל מורה 10 שעות, גם זה תקציב לא קטן.
עלי סלאלחה: דרך אגב, אנחנו עובדים בעוז לתמורה בלי עוז לתמורה.
עלי סלאלחה: הרי השעות שכל מורה מקבל בשעות הקש שהם נמצאים בתוך התכנית של כל מורה, הביאו אותם או קבעו שיעשו בזה משהו, אז אנחנו עבדנו בשעות האלה כפי שעוז לתמורה רצה.
עלי סלאלחה: חברים, אנחנו נעשה היכרות.
עלי סלאלחה: סאמי שרים הוא הורה שייצג את ההורים, יחד עם גב' סמאח גאנם, שהיא ועד ההורים.
עלי סלאלחה: אנחנו גם נותנים לנשים פה.
עלי סלאלחה: סלביה, שהיא יועצת בית הספר, מיאדה היא מורה, נציגת המורים.
עלי סלאלחה: יש לנו שלוחת שוחרים, חיל אוויר.
עלי סלאלחה: עמוד, איזה פרס קיבלת השנה?
<תלמיד-שוחר: לפני חודשיים קיבלתי פרס לעלות למטוס עם טייס, מטוס של ספורט, ושם עשינו דאייה של חצי שעה.
עלי סלאלחה: באיזה כיתה אתה לומד?
<תלמיד-שוחר: אני בכיתה של פיזיקה 5 יחידות, 15 יחידות אלקטרוניקה ומחשבים ו-5 יחידות מתמטיקה.
עלי סלאלחה: מה אתה רוצה לעשות אחר כך?
<תלמיד-שוחר: השאיפות שלי בעצם מאז ומתמיד היו לטיס, לכן מצאתי בחיל האוויר מסגרת אידיאלית, לקרב אותי לחלום שלי.
<תלמיד-שוחר: יש את הידידים שלי, שהם בכיתה אחרת, שהם יותר אלקטרוניקה וטכנולוגיה, שבכיתה י"ב הם מסיימים עם תעודה של טכנאים ואחר כך הם עוברים לאורט בראודה, לומדים שנתיים שם הנדסאים ומשם הם עולים לחיל האוויר, למערך הטכני, ואני חושב שלשלוחת חיל האוויר תהיה משמעות גדולה מאוד על הפרנסה והעתיד של התלמידים האלה.
<קריאה: הוא בניצני טכניון.
עלי סלאלחה: בבקשה, תציג את עצמך.
<בוגר-סלאח חמוד: אני סלאח חמוד, אני בן של הכפר הזה, האהוב הזה, שאוהב לתת.
<בוגר-סלאח חמוד: גדלתי, התחלתי והוא היה המחנך שלי, גם הוא היה המחנך שלי, הייתי גם במגמת פיזיקה, התחלתי בטכניון וקיבלתי מצטיין נשיא וגם דיקן במשך כל התואר.
<בוגר-סלאח חמוד: תואר ראשון היה במיפוי ואינפורמציה, עם עדיפות מחשבים, עכשיו התואר השני הוא בהנדסת תחבורה.
<בוגר-סלאח חמוד: השאיפות שלי הן לקדם את האוכלוסייה שלי, את הכפר שלי.
<בוגר-סלאח חמוד: תאמין לי, לא אכפת לי להיות, לא דוקטור, הייתה לי מלגה למסלול ישר לדוקטור, לא להיות פרופסור ולא כל הדברים האלה, מעניין אותי רק האוכלוסייה שלי.
<בוגר-סלאח חמוד: זה מה שמעניין אותי.
עלי סלאלחה: בתור דוקטור ופרופסור אתה יכול לתרום יותר.
<בוגר-סלאח חמוד: עכשיו בתואר שני אני מעדיף להמשיך כאן ולא שם, כי כאן אנחנו צריכים את כל התקציבים ואת כל הכסף כאן, יש ממש אנשים מאוד טובים, אבל צריך לתת, לתת כדי להניף כאילו.
עלי סלאלחה: עמרם, אנחנו התחלנו להכיר את החברים שלנו פה.
עמרם מצנע: לא דיברתם על השוחרות.
עלי סלאלחה: הוא דיבר, אתה לא היית פה.
עמרם מצנע: לא הזכרתם את זה ב - - -
עלי סלאלחה: הוא נמצא פה בשביל זה.
<בוגר-חיכמת נאזם: כשנכנסתי לבית ספר היה לי לפחות, לא זוכר, אולי 7 או 8 נכשל, היום יש לי זכאות לבגרות מלאה, 34 יחידות, עשיתי הרשמה למכללה - - -
עמרם מצנע: איך עשית את זה?
עמרם מצנע: תסביר לנו.
<בוגר-חיכמת נאזם: עשיתי את זה ברצון שלי וגם בעזרה שלהם.
עמרם מצנע: אבל רצון היה לך גם לפני זה, לא?
עלי סלאלחה: היה לך רצון לפני זה?
עלי סלאלחה: הוא שאל אותך שאלה חשובה, היה לך רצון לפני זה?
<בוגר-חיכמת נאזם: לא, לא.
<בוגר-חיכמת נאזם: לא היה לי, לא היה לי כלום.
<בוגר-חיכמת נאזם: הייתי כאילו אין לי מה לעשות בחיים וזה.
<בוגר-חיכמת נאזם: אבל היום אני מסתכל על החיים בצורה אחרת, גם עשיתי הרשמה למכללה בכנרת והתקבלתי ומתחיל בעוד שבועיים הנדסאי חשמל.
<גבי אשכנזי: חיכמת, בן כמה אתה?
<בוגר-חיכמת נאזם: 18.5.
<גבי אשכנזי: עכשיו תסביר לי רגע, כולנו למדנו מתמטיקה ולכולנו יש קשיים, נניח מתמטיקה, היה לך קושי?
<בוגר-חיכמת נאזם: כן, היה לי קשה.
<גבי אשכנזי: אז מה עשית?
<גבי אשכנזי: אחרי בית הספר היית יושב כל יום עוד כמה שעות?
<גבי אשכנזי: תאר מה היה.
<בוגר-חיכמת נאזם: היו לנו שעות, הרבה שעות.
<בוגר-חיכמת נאזם: היינו לומדים 12 שעות ברצף, גם היו לנו תגבורים אחרי בית ספר.
<בוגר-חיכמת נאזם: היו הרבה השקעות.
<גבי אשכנזי: עם המורה שלך?
<בוגר-חיכמת נאזם: כן, עם המורה ועם הכיתה, והמחנכים והכול.
עלי סלאלחה: זו תכנית סטארט.
<גבי אשכנזי: לאן אתה הולך בצבא?
<בוגר-חיכמת נאזם: בצבא?
<בוגר-חיכמת נאזם: אני לא רוצה לעשות צבא.
<בוגר-חיכמת נאזם: רוצה ללמוד קודם.
<תלמיד-פרחאן טאפש: קודם, כשהייתי בחטיבת הביניים הייתי ילד שלא אכפת לו מהעתיד שלו, לא חושב על לימודים בכלל.
<תלמיד-פרחאן טאפש: אחרי שעליתי לכיתה י' וקיבלתי דאגה מהמורים ומהמחנכת, היא באה לבית שלנו והסבירה לי על כיתת סטארט, והיא שכנעה אותי, ועכשיו יש לי כבר 28 יחידות ואני גאה בעצמי.
<תלמיד-פרחאן טאפש: אני אומר תודה להם, שהם תרמו מאוד ועבדו קשה.
<תלמיד-פרחאן טאפש: אנחנו היינו בלימודים שעות רבות, במרתונים, משעה 8 בבוקר עד שעה 12 בלילה, וזה היה קשה, אבל הכול עובר ואני עכשיו מאמין שאין תלמיד נכשל, יש תלמיד שעדיין לא הצליח.
עלי סלאלחה: מה שהוא אמר, אחד הדברים שאני אמרתי, סימני דרך של בית הספר, בונים ביטחון עצמי, מתחילים בהצלחות קטנות שמובילות להצלחות גדולות.
עלי סלאלחה: תפדאלי.
<תלמידה: - - - סיפרה לי על כיתת סטארט ונתנה לי את האמונה בעצמי.
עלי סלאלחה: מה תרצי להיות כשתהיי גדולה?
<תלמידה: אני רוצה ללמוד אחות מוסמכת, תואר ראשון, תואר שני ואחרי זה רפואה.
עמרם מצנע: להתחיל להיות אחות ואחר כך רופאה?
עלי סלאלחה: אם יישאר זמן.
<תלמידה-מוניה: אני בכיתה י"ב, כיתת סטארט.
<תלמידה-מוניה: לא הייתי רוצה ללמוד ובאה המחנכת שלנו, שכנעה אותי ואני האמנתי בעצמי ואז התחלתי לעבוד בכיתה הזו והצלחתי ויש לי עכשיו 28 יחידות ואני רוצה להמשיך ואני עושה עכשיו השלמות ליחידות שלי ו - - -
<גבי אשכנזי: איזה יחידות את עושה עכשיו בכיתה י"ב?
<תלמידה-מוניה: אני עושה עכשיו 5 יחידות עברית וערבית ופיזיקה, יחידה אחת.
<תלמידה-מוניה: רוצה ללמוד בעתיד אחות מוסמכת.
עלי סלאלחה: למה את רוצה ללמוד באוניברסיטה?
<תלמידה-מוניה: אני אוהבת את המעמד הזה.
עלי סלאלחה: רק זה?
<תלמידה-מוניה: כן.
עלי סלאלחה: מי שלומד באוניברסיטה יש לו מעמד יותר טוב?
עלי סלאלחה: יש לו כלכלה יותר טובה?
עלי סלאלחה: מיזנה, המחנכת הראשונה של כיתת סטארט בבית הספר.
עלי סלאלחה: היא סיימה את המחזור הראשון בהצלחה של 100% ועכשיו היא רכזת סטארט בבית הספר.
עלי סלאלחה: מיזנה, קומי, דברי, מה שאת רוצה.
<מורה-מיזנה: שלום לכולם.
<מורה-מיזנה: אני מהראשונים שהלכנו להשתלמות ששלח אותנו נסים אליה.
<מורה-מיזנה: בהתחלה אני לא האמנתי בתכנית הזאת, אבל כשלקחתי את הכיתה, הכיתה שלי התחילה ב-28 בנובמבר, זה אחרי חודשיים, אז כל המשאבים שהיו היו קשים.
<מורה-מיזנה: בהתחלה היו גם שיחות שצריך לעשות עם התלמידים וזה היה קשה לי.
<מורה-מיזנה: היה לי תלמיד אחד שעשיתי איתו שלוש פעמים שיחה אישית עד ששכנעתי אותו שהוא ייכנס לכיתת סטארט.
<מורה-מיזנה: בהתחלה התלמידים שלי היו משולבים כבר בכיתות שלהם אז היה קשה להוציא אותם.
<מורה-מיזנה: התכנית שלנו היא קשה מאוד לתלמידים, הם צריכים לעבוד הרבה שעות בתוך בית הספר, חוץ כמובן מהשעות השוטפות של היום.
<מורה-מיזנה: הם לומדים במסלול לימודים כדי להשלים את החומר מ-4 עד 8, יש לנו גם מרתונים, כשהמרתון הוא חזרה על החומר לפני מבחן הבגרות, זה עשר שעות לימוד ביום, זה מחוץ לבית הספר, זה באכסניית הנוער, כדי לשנות את האווירה של התלמידים.
עמרם מצנע: כיתת סטארט זה כל יום הלימודים, או שאתה נמצא בכיתה רגילה ואתה בא רק ל - - -?
עלי סלאלחה: לא, כיתה נפרדת.
<מורה-מיזנה: לא, מהתחלה.
<מורה-מיזנה: הכיתה שלי הייתה 36 - - -
עמרם מצנע: כן, אבל היא כיתה אורגנית?
עלי סלאלחה: אורגנית, בהחלט.
<מורה-מיזנה: היו לי 36 תלמידים שהתחלקו לשתי קבוצות, כל קבוצה הייתה 16 ו-17, היה מורה לכל מקצוע, הייתה עזרה בתוך הכיתה, היו לנו מתרגלים בכיתה שעוזרים לתלמידים.
<מורה-מיזנה: העבודה של המתרגל הייתה אחרי הצהריים, למידה בפני התלמידים שהיו פחות שולטים בחומר בשיעור.
<מורה-מיזנה: מה שעזר לנו זה המיפוי תוך כדי השיעורים.
<מורה-מיזנה: כל מורה היה עושה לנו מיפוי של התלמידים, מבחן הצלחה בסוף השיעור, כדי שנדע אם הוא שולט בחומר או לא, ולפי המיפוי הזה אנחנו עוברים ללמידה דיפרנציאלית כדי להכין את התלמידים לשיעורים.
עמרם מצנע: לומדים רק את המקצועות לבגרות או שלומדים מקצועות נוספים?
<מורה-מיזנה: לא, כל החומר.
<מורה-מיזנה: הכיתה שלי התחילה מ-28 בנובמבר וב-14 ביולי הם עשו 15 יחידות לימוד, זה כלל 3 יחידות מתמטיקה, 3 יחידות אנגלית, 5 יחידות מדע וטכנולוגיה, 3 חשמל ויחידה אחת היסטוריה.
עמרם מצנע: מה דעתך על השאלה שעכשיו עוסקים בה, לגבי בחינות הבגרות?
עמרם מצנע: האם לצמצם את בחינות הבגרות?
עמרם מצנע: כי ממה שאני מבין מכם, היעד הזה של בחינות הבגרות הוא סוחף את האנשים כלפי מעלה.
עלי סלאלחה: נכון מאוד.
עלי סלאלחה: ככל שהתלמיד לומד יותר, עסוק יותר, הוא מצליח יותר.
עלי סלאלחה: ככל שיש לו פחות מקצועות, הוא מחפש - - -
עמרם מצנע: אז מה דעתכם על הרעיון לעבור לשלוש בחינות בגרות בלבד וכל היתר ללמוד בבית הספר.
עלי סלאלחה: אנחנו נגד זה.
עלי סלאלחה: כי אז לתלמידים יהיה הרבה זמן פנוי ובעידן שלנו - - -
עמרם מצנע: לא, הרעיון הוא לא שיהיה זמן פנוי, הרעיון הוא שיהיו פחות בחינות חיצוניות.
עלי סלאלחה: יעשו רק שלוש בחינות וזהו, זה מה שיעשו.
עלי סלאלחה: כל בחינה שלא מיועדת לבגרות ולא תעזור לו בקבלה לאוניברסיטה, לא מתייחסים אליה.
<קריאה: בית חרושת לציונים.
עלי סלאלחה: ככה בני אדם בנויים.
<מורה-מיזנה: יש לי עוד משהו להגיד.
<מורה-מיזנה: גם התמיכה של המנחים שהיו איתנו, למשל אני הייתי רכזת, היום אני מנחה פנימית, אבל ללא התמיכה של נסים וירדנה, יאיר וכל עמותת יכולות, לא היינו יכולים לעמוד בכל התנאים הקשים האלה.
<מורה-מיזנה: וגם התלמידים, שהם עבדו קשה, היו יום ולילה בבית הספר, עזרו - - -
עמרם מצנע: המורים פה זה עובדי מועצה?
<מורה-מיזנה: נכון.
עלי סלאלחה: בתיכון.
עלי סלאלחה: בחטיבה זה משרד החינוך.
עמרם מצנע: היה פעם שעיכבו לכם משכורות?
עלי סלאלחה: מזמן.
עלי סלאלחה: מזמנו של יוסי שריד, ידידנו וחברנו, שקבע שיש חשבון נפרד.
עלי סלאלחה: זה אנחנו גרמנו, דרך אגב.
עלי סלאלחה: ועד המורים, ארגון המורים ויצאנו לדרך.
<מורה-מיזנה: אני רוצה גם להוסיף.
<מורה-מיזנה: ייאמר לזכות המועצה, אני הייתי במרתונים, היו דופקים בדלת ופתאום אנחנו רואים את ראש המועצה נכנס, הוא ביקר את התלמידים בתוך המרתון, וזה גם נתן מוטיבציה גדולה לתלמידים, שהם רואים דמות חשובה כמו ראש המועצה שהוא בא לבקר אותם בשעות הלילה והוא תומך בהם.
עלי סלאלחה: מסכן המנהל, לא היה שם.
<מורה-מיזנה: לא, גם.
<קריאה: הבעיה שאתה שם כל הזמן.
עלי סלאלחה: לא, נסענו ביחד.
עלי סלאלחה: צלצלתי לביאן, 'ביאן, יש לנו קבוצת תלמידים בשניר', איפה זה היה?
עלי סלאלחה: בשלומי.
עלי סלאלחה: יאללה, נוסעים, לוקחים להם ממתקים והכול בסדר.
<מורה-מיזנה: העבודה הגדולה שלו שהוא נתן לנו - - -
עלי סלאלחה: אני אמרו לי, ראש מערבי, לב מזרחי, לא מעניין אותי כל הגנדור הזה.
עמרם מצנע: מיזוג גלויות.
עלי סלאלחה: בדיוק, בדיוק.
עלי סלאלחה: יאללה, סמאח.
<סמאח גאנם: צהריים טובים לכולם, ברוכים הבאים מוועדת החינוך וכל האורחים.
<סמאח גאנם: אנחנו הנציגים של ועד ההורים בבית הספר המקיף.
<סמאח גאנם: סוד ההצלחה שלנו, של התלמידים שלנו, קודם כל אנחנו מאמינים בצוות בית הספר, מאמינים ביכולת שלהם, נותנים להם את התלמידים שלנו מכל לב, הם משקיעים, נותנים כל רגע ורגע - - -
עמרם מצנע: את בוגרת בית הספר?
<סמאח גאנם: כן.
<סמאח גאנם: גם תודה רבה לכל הצוות, כל המורים, המועצה המקומית, משרד החינוך, כל המפקחים, שהם גם עזרו לנו, הצילו את הילדים שלנו.
<סמאח גאנם: היום יש לנו גאווה בילדים שלנו, יש לנו גם התקדמות באוניברסיטה, בלימודים האקדמיים, יש לנו גם הורים שהם צעירים, גם יודעים איך לכוון את הילדים שלהם, איך להשקיע.
<סמאח גאנם: כל הגורמים האלה נותנים עוד ועוד לתלמידים שלנו, וגם אנחנו מקווים ורוצים להיות תמיד בפסגה ותודה רבה לכולם והמשך יום טוב.
עלי סלאלחה: חברים, יש לי ארבע קבוצות פסיכומטרי בכל שנה שפועלות בתוך בית הספר.
עלי סלאלחה: יש לי שני מכונים של פסיכומטרי שהקימו מרכזים שלהם בבית ג'אן ויש להם תלמידים בוגרים שעושים את זה.
עלי סלאלחה: רוצים להיות אקדמאים.