GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רן חדוותי: צומת עירון הוא בדיוק הצטלבות דרכים מאוד מעניינת, מי נכנס לשטח ההר.
<רן חדוותי: למעשה כדי לעבור את ארץ ישראל צפונה היה צריך או ללכת בדרך הים או ללכת דרך ואדי ערה.
<רן חדוותי: כשכל העניין הציוני התחיל להתבסס כאן בארץ היה חשוב מאוד להבין מי הולך בדרך הזאת, מי הולך בדרך הזאת, מה מצב הקרקעות.
<רן חדוותי: לכן שמו אותם שמה.
<רן חדוותי: סיפור מאוד מאוד מעניין, גם על החרבה וגם על האנשים האלה, בוודאי על יצחק ורחל ינאית בן צבי בעקבותיהם באו לכאן ב-1917, למקום הזה שאנחנו יושבים עכשיו, הגיעה קבוצה שנקראה קבוצת אחדות.
<רן חדוותי: בקבוצת אחדות היו שישה חברים ושתי חברות, היו אנשים שחיו ברמה שיתופית מאוד מאוד גבוהה, ותיכף תבינו למה אני מדגיש את הרמה השיתופית.
<רן חדוותי: הם התחילו לעבד כאן את השטחים, הם התחילו לבנות כאן בית.
<רן חדוותי: בהתיישבות היהודית החדשה, אחרי אלפיים שנות גלות, את זה לעולם לא אשכח, הם הראשונים שהמחרשות שלהם, מחרשות יהודיות, פלחו אדמה עברית והפכו אותה וזרעו כאן זרע.
<רן חדוותי: ב-1917 הם זרעו את השדות הראשונים, ב-1918 למעשה התחיל הקציר והתחילו לאסוף פעם ראשונה את יבוליהם מהאדמה הזאת.
<רן חדוותי: קבוצת אחדות לא מחזיקה מעמד.
<רן חדוותי: אחרי שנים רבות יצא לי לשוחח עם אחד מהם, אדון שמפסקי.
<רן חדוותי: שאלתי אותו, 'גן עדן, למה הלכתם מכאן, למה לא נשארתם?
<רן חדוותי: ', הוא אומר לי, 'שמע, רן, אתה לא מתאר לעצמך איזה רמת חיים קשה הייתה פה, אבל העיקר', הוא הוציא את הארנק מהכיס ואמר 'לא רצינו את כל השיתופיות, רצינו כל אחד ומשקו הוא, כל אחד באדמתו הוא', ולכן זה לא החזיק כאן מעמד, והחליפה אותם קבוצה אחרת שנקראת קבוצת ברנר.
<רן חדוותי: קבוצת ברנר לא החזיקה הרבה זמן מעמד.
<רן חדוותי: ביוני 1927 מגיעה לכאן קבוצה קטנה של ארבעה חברים יוצאי קן השומר הצעיר, רובם מלודז', הם יושבים בעין גנים כבר שנתיים, מ-1925, ומחכים שייתנו להם מקום להקים בו קיבוץ.
<רן חדוותי: אמרו להם, הסבירו להם איך להגיע, 'לכו, יש שם כבר חומה ויש כבר בית, תמצאו את המקום הזה, זה יהיה ביתכם'.
<רן חדוותי: ואכן הם באים לכאן ומביאים את כל הקבוצה של ה-18 חברים הראשונים, תראו אותם אחרי זה גם בפנים, ויחד בונים את קיבוץ עין שמר.
<רן חדוותי: אז זה לא נקרא עין שמר, זה נקרא קבוצת כרכור ומהר מאוד השם עין שמר ניתן לה על ידי צבי לוריא, שהיה גם יושב ראש ועדת הפנים בכנסת והיה איש מאוד מקובל וידוע.
<רן חדוותי: הנכדים שלהם, הבנים שלהם, הנינים שלהם, כשהקיבוץ משתנה ככה או אחרת, עד היום כולנו חיים כאן וממשיכים לבנות את הבית הקיבוצי שלנו.
<רן חדוותי: בית תרתי משמע.
<רן חדוותי: מה שתראו היום זו תוצאה של חלום גדול להקים כאן את הדברים האלה.
<רן חדוותי: כשנעזבה החצר והקיבוץ הלך מזרחה והקים חדר אוכל חדש והקים את כל הדברים, חשבנו מה נעשה עם האוצר האדיר הזה, עם החומות, עם הבית, עם חדר האוכל שכבר היה, עם אסם התבואה, ואז הוחלט, באמת בהנחייתו של אדם זרטל, שהוא חבר קיבוצנו, בן כיתה שלי, להקים כאן מוזיאון, אבל מוזיאון שיביא דורות דורות של מבקרים, של ילדים, של נערים, של חיילים, של קשישים, יביא כאן את כולם, ללמוד איך קמה מדינת ישראל, איך קמה ההתיישבות, והחשוב ביותר, מה זה לעבד את האדמה.
<רן חדוותי: היתר תראו בהמשך הסיור.
<טובית שפירא: תרשו לי, עקב היותכם ועדת החינוך של הכנסת קצת גם לקטר לכם, במסגרת היכולת שלי, שאולי זה יעזור.
<עומרי שלמון: היא לא כזאת, זה פשוט מתואם בינינו.
<טובית שפירא: עין שמר, בניגוד למה שעומרי הציג, נהנתה בכל השנים האחרונות מרוב ביקור של תלמידי בתי הספר.
<טובית שפירא: בוא נגיד שאני מעריכה את זה בלמעלה מ-90% ביקור של תלמידי בתי ספר.
<טובית שפירא: הפעילות שאנחנו נותנים כאן היא פעילות מושלמת, שכוללת את התוכן, את החוויה, את ההצגה, בדיוק כמו שמוגדר בתכנית הליבה, עם כל התנאים שצריך.
<טובית שפירא: בשנים האחרונות, עקב יציאתה של תכנית הליבה והפיקוח המאוד גדול של חברה ונוער והגדרות של תכנית הליבה צנח כאן מספר המבקרים של בתי הספר בצורה מזעזעת.
<טובית שפירא: היו שנים שבכיתי לעומרי בערך שלוש פעמים ביום שאנחנו על סף קריסה.
עמרם מצנע: מה בהוראות האלה הביא לזה?
<טובית שפירא: לתלמידי גיל מסוים אסור לנסוע יותר מ-30 דקות לאתר הטיול, לתלמידים כאלה, הם צריכים לעשות קודם את הטיול הזה ולא את הטיול הזה.
<טובית שפירא: אז אם קודם עושים את השכונה ואחר כך את העיר ואחר כך את זה, אז בסוף השנה אין לי מקום לכל תלמידי בית הספר שרוצים לבוא, כי אני לא לונה גל שמכניס 1,000, 2,000, 5,000 איש.
<טובית שפירא: אצלי כל 30 תלמידים מקבלים מדריך, נוסעים על הטרקטור או נוסעים ברכבת, אז יש לי קיבולת של שש כיתות ביום גג שאני יכולה לתת להם הדרכה כמו שצריך, ואני לא אקבל שמונה אם אני לא בטוחה שאני יכולה לתת להם את ההדרכה כמו שצריך.
<טובית שפירא: אז הפגיעה שלנו בתכנית הליבה היא מטורפת ומעלה.
<טובית שפירא: בית ספר מכפר יונה, אמרו לו, 'זה לא 30 דקות נסיעה, זה 32 דקות נסיעה, אתה לא יכול להגיע'.
<טובית שפירא: למה אני בוכה?
<טובית שפירא: מצד אחד אנחנו נתמכים על ידי משרד החינוך, אנחנו מפוקחים, בהשתלמויות מדריכים, בתכניות פדגוגיות, במה שאתם רוצים, בדוחות כאלה ובדוחות אחרים, ובפה ובשם, ומצד שני התלמידים האלה, שבשבילם בודקים את התכניות הפדגוגיות, לא מורשים להגיע הנה, כי זה 32 דקות, במקום 30 דקות?
<טובית שפירא: אז הייתי עם אלעד, ראש מחלקת חינוך במועצה לשימור אתרים, אצל מנהל חברה ונוער, והייתי אצל סמנכ"לית משרד החינוך כמה וכמה פעמים בירושלים, זאת אומרת כל ואריאנט אפשרי.
<טובית שפירא: הזמנתי את ראש מינהל חברה ונוער לפה.
<טובית שפירא: אני נלחמת, יש איזה טיפה של הקלה אבל עדיין בוכה לי מורה מנס ציונה, שהיו באים הנה שנה-שנה, אני מכירה את רכזות הטיולים אישית, אני כבר הרבה שנים פה, היא אומרת לי 'מחייבים אותי לטייל בגבעות הכורכר בנס ציונה', וזה בסדר גבעות הכורכר בנס ציונה, זה תוכן חשוב, אני מורת דרך בהכשרה שלי ויודעת את הניואנסים של הדברים האלה, אבל כדי להדריך את גבעות הכורכר בנס ציונה צריך להיות מדריך מעולה, זה לא פשוט להדריך, והיא אומרת לי 'אני רציתי לבוא לפה ולא נתנו לי'.
<טובית שפירא: בהתחלה, בשנים הראשונות הם פרסמו, כיתות א', 1, 2, 3, 4, 8, תבחרו אחד.
<טובית שפירא: אם לא היית בפנים לא היית.
<טובית שפירא: אז אחרי שנה שבאמת צעקנו על זה, הטבלה הזאת ירדה, כי זה פשוט קבר אתרים.
<טובית שפירא: זה קבר אתרים שלא הגיעו אליהם, כי רכזת הטיולים הממוצעת בבית ספר, סליחה, לא מבינה מי יודע מה בטיולים, לצערי הרב אני אומרת את זה, והיא הייתה אומרת להם 'אוקיי, מ-1, 2, 3, תיתנו לי לכיתה א' את סיור 4, לכיתה ב' את סיור 6, לכיתה ג' את סיור 8' ונגמר העניין.
<יהודית גידלי: מה מחיר הכניסה פה?
<טובית שפירא: מחיר הכניסה ליום פעילות מלא הוא 38 שקלים, שזה מחירי עלות.
<יהודית גידלי: איך זה עומד בהשוואה למקום אחר?
<טובית שפירא: למי שנותן פחות או יותר כמונו אנחנו - - - -
<עומרי שלמון: זה לכמה שעות.
<יהודית גידלי: חלק מהעניין של הנסיעה של 30 דקות נובע בגלל העלות של הנסיעה באוטובוס ולא ה-30 דקות.
<יהודית גידלי: זו עלות הנסיעה באוטובוס.
<יהודית גידלי: זאת הפואנטה.
עמרם מצנע: האוטובוס והאבטחה.
<יהודית גידלי: אוטובוס לחמש שעות, בטח יש לו מחיר מסוים, ולשמונה שעות זה מחיר אחר.
<טובית שפירא: בדיוק.
<טובית שפירא: זה הנושא הנוסף שאני רוצה להעלות.
<עומרי שלמון: מרכיב ההסעה, אומרים שהדלת של האוטובוס יותר יקרה מהדלת שנכנסים לאתר.
<טובית שפירא: זה הנושא הנוסף שאני חושבת שאתם אלה שיכולים לעזור לנו הכי הרבה, זה נושא חברות הטיולים.
<טובית שפירא: חברות הטיולים, שהן אלה שמארגנות את הטיולים בבתי הספר.
<טובית שפירא: לפעמים מגיעות לי שלוש כיתות, 100 ילדים, בשלושה אוטובוסים.
<טובית שפירא: כולנו יודעים ש-100 ילד אפשר לשים בשני אוטובוסים ובכל כלי יש כרטיס כניסה.
<חומי נובישטרן: הם שומרים על כיתה.
<טובית שפירא: אז במקום להגיד צריך שני הורים מלווים לכיתה ושזה יתאים בשני האוטובוסים, אז המורה אומרת 'אוקיי, שישה הורים מלווים, שמונה הורים מלווים, שנים עשר הורים מלווים ומגיעים בשלושה אוטובוסים, אז איפה הכסף?
<טובית שפירא: לאן הלך הכסף הגדול?
<טובית שפירא: על האוטובוס.
<יהודית גידלי: המיותר.
<טובית שפירא: חברות הטיולים האלה, אמרה לי חברת טיולים אחרת, שאני לא אגיד מחמת הכבוד את השם, 'אם לא תתני לי 17% עמלה מהתלמיד הראשון שנכנס לפה, אני אדאג לא לשלוח אלייך תלמידים, יישלחו לך בתי ספר רק שיתעקשו להגיע אלייך'.
<טובית שפירא: ככה הסוכנת הזאת, כי אני לא חושבת ש - - - תראה, חברות הטיולים עושות את העבודה ומגיעה להן עמלה, הן רצות לבתי ספר, מתכננות, אני מסכימה עם זה, הן לא עובדות לשם שמים, גם חברות הטיולים, אבל היא דרשה ממני אחוזי עמלה שאני כעמותה, מוזיאון מוכר הוא עמותה על פי חוק - - -
עמרם מצנע: אני רוצה להבין, יש מתווכים ב - - -?
<טובית שפירא: בוודאי, בוודאי.
<טובית שפירא: 90% מבתי הספר, לא בדוק, להערכתי הגסה, מטיילים עם חברות הטיולים שעושקות אותם במחירי האוטובוסים - - -
עמרם מצנע: החברה היא בעצם מתווכת?
<טובית שפירא: אגד תיור, טללים, זה מתווך.
<טובית שפירא: אגד טיול, אני על ה-38 שקלים לתלמיד, היו 100 תלמידים כפול 38, בשורה התחתונה עמלת סוכן או הנחה, או איך שלא תקרא לזה, יורד להם, חברות הטיולים עובדות בין 10% ל-15% החברות הגדולות.
<טובית שפירא: אז באה אליי אותה גברת ואמרה לי 'אם לא תתני לי 17% מהילד הראשון, אני אדאג לא לשלוח לך תלמידים' והיא הלכה לאתרים שכן נתנו לה 17%, ואני לא מוכנה להתכופף.
עמרם מצנע: הם דורשים את דמי התיווך מכם?
<טובית שפירא: בוודאי.
<טובית שפירא: אני לא יכולה להגיד שני מחירים.
<טובית שפירא: אני לא יכולה להגיד לבית ספר שבא אליי, שהמחיר הוא פחות 15%, שאני אשרוף את עצמי אצל הסוכנים ואת הסוכנים אני צריכה בשביל תיירות נכנסת ובשביל מבוגרים ובשביל גמלאים.
<טובית שפירא: אז חברות הטיולים, אלה שעושקות את בתי הספר - - -
עמרם מצנע: טוב, נעשה חוק הסופרים והספרים, נעשה - - -
<טובית שפירא: וזו אחת הצרות הכי הגדולות שלנו, חברות הטיולים שאני לא יכולה בלעדיהן, כי הם אלה שירוצו, ואני לא יכולה להשיג איש שיווק שירוץ שבעה ימים בשבוע לבתי הספר ויעשה את זה - - -
עמרם מצנע: פה זה יום שלם, או משבצים את זה בתכנית טיול?
<טובית שפירא: יש ויש, יש כאלה שבאים לכאן, אם זה כיתות צעירות שבאות הנה לשלוש שעות, עם חצי שעה ארוחת בוקר והביסלי והבמבה בסוף זה נותן להם ארבע, ארבע וחצי שעות, עם הנסיעה זה יום שלם.
<טובית שפירא: הכיתות היותר גבוהות יכולות לבוא הנה או לפני או אחרי מסלול אחד.
<טובית שפירא: יש כאלה שעושות למשל את נחל יצפור בגלבוע ובאות הנה בסוף, או מתחילות פה ועושות את נחל קני במגידו או כל ואריאנט אחר.
<טובית שפירא: בנושא חברות הטיולים ופיקוח על כמה אוטובוסים מוציאים, לטעמי, וקטונתי, נותנים הוראה לבית ספר, אם יש לכם עד 100 תלמידים לא ייצאו יותר משני אוטובוסים, גם אם זה על חשבון ההורים המלווים, כי ההורים המלווים זה לא האישיו.
<יהודית גידלי: אבל בלי הורה מלווה הם לא ייצאו.
<טובית שפירא: בסדר, אבל את יכולה להוריד.
<טובית שפירא: כשבאות שלוש כיתות, 100 ילד, בשלושה אוטובוסים, אני יכולה רק לבכות, זה הדבר היחידי שאני יכולה.
<טובית שפירא: כמות הבקשות של מעוטי יכולת, אתיופים, נזקקים כאלה, נזקקים אחרים, אין לי יום שאין חמישה עד שבעה טלפונים כאלה.
<טובית שפירא: ושוב, אנחנו מנסים כעמותה לבוא ולעשות ובמיוחד בקיץ וכל החינוך המיוחד למינו פה.
<טובית שפירא: המון המון המון.
<טובית שפירא: לנו, כעמותה, ועד המנהל החליט שלכל אחד נותנים הנחה קטנה ולא לאחד בחינם ולכל השאר לא נותנים, אז אנחנו משתדלים לבוא ולהתכווץ ומה שאפשר.
<יהודית גידלי: מה מספר המבקרים פה בשנה?
<טובית שפירא: בין 20,000 ל-30,000 מבקרים, תלוי בשנים.
<טובית שפירא: הכול מופיע בדוח פילת הידוע של המוזיאונים, כששוב, הרוב זה, כמו שאמרתי, תלמידי בית ספר.
<טובית שפירא: ברשותכם, בגלל שאני רוצה שנספיק לראות ועומרי הכתיב לי זמנים ואני יודעת שאני לא יכולה לא לעמוד בזמנים, אז אנחנו נתחיל בסיור כאן בחצר ההיסטורית שבה הוקם הקיבוץ ונרד אחר כך לאזור פארק הרכבת, האזור החדש של התצוגות החדשות.
<יהודית גידלי: לפרוטוקול, חבר הכנסת שמעון אוחיון הצטרף אלינו.
<טובית שפירא: בכל ה-15 השנים שאני מנהלת את המוזיאון, בכל שנה שהיה לנו איזה שהוא עודף במאזן, ניתן מה שנקרא לצבוע כסף, לצבור עם ייעוד, ובעשר שנים צברנו כסף ורק כשהיה לנו את הכסף, עם קצת תמיכה של שימור אתרים, קצת תמיכה של משרד התרבות לבינוי, קצת משרד החינוך, התמיכה היא מאוד מזערית ומאוד ממוקדת, אז בנינו את הצד הזה.
<טובית שפירא: מה שנכון לכרגע אנחנו עושים זה בעצם אוספים כסף כדי לשפץ את הצד ההוא.
<טובית שפירא: לשמחתנו הרבה אנחנו נכנסנו לפרויקט מורשת שמנהל ראובן פינסקי.
<טובית שפירא: בעזרת מי שצריך אנחנו מקווים להיות מוזיאון הקיבוץ הלאומי, כי מי שיודע מי מקבל הכרה מראובן פינסקי זה בא עם שק של כסף מאחורה, אז אנחנו כרגע במהלכים של חתימת החוזים מול משרדי הממשלה, שזה דבר לא פשוט בפני עצמו.
<טובית שפירא: שני דברים, את הצד הזה בתערוכה אצרה מיכל גרוס, עיצב דודי גל, שהיה המעצב הראשי של מוזיאון ישראל בזמנו ואמרה מיכל שבכניסה היא רוצה להקים מיצב אמנותי שאומר קיבוץ, אמרתי לה שכולם יצחקו עליי ויזרקו אותי מכל המדרגות.
<טובית שפירא: פנינו לאמנים, בחרנו מיצג של קבוצה צעירה בשם גרופה.
<טובית שפירא: הגזע זה האידיאולוגיה של הקיבוץ, חזק, ברור, מוצק ,
<טובית שפירא: למרות שכאשר יש אידיאולוגיה יש תמיד דעות שמושכות לכאן ודעות שמושכות לכאן ולא הכול נכנס לקופסה.
<טובית שפירא: כשחותכים גזע, אנחנו תמיד רואים את טבעות הצמיחה, מי שמכיר, לקחנו אותן לא פנימה אלא החוצה וזה בעצם הקבוצות בקיבוץ שאתה נולד, אני לא יליד 66', אני מקבוצת שקמה, מקבוצת אלון, מקבוצת דקלים, עם השנה, לא שהם נולדו, עם שנת ההצטרפות לקיבוץ, שבחרו להמשיך לחיות בחיי הקיבוץ.
<טובית שפירא: הגזע שלנו ממשיך לתוך הגג, ולמרות שהיום אנחנו קיבוץ מופרט או קיבוץ משתנה, אנחנו רוצים לקחת את הטוב ואת היפה בתוך הקיבוץ החדש.
<טובית שפירא: מסביב אתם יכולים לראות את ה-500 תמונות מחיי הקיבוץ אז והיום ומכל צד שתסתכלו על העץ הזה אתם תקבלו מבט אחר, חי, כמו של הקיבוץ.
<טובית שפירא: הנה אותה קבוצה, קבוצת עין גנים שרן דיבר עליה, שהיא מקימה את הקיבוץ.
<טובית שפירא: להפתעתנו אנחנו לא מצאנו בארכיון את התמונות שיש בדרך כלל לקבוצות, עומדות, אחד עם רגל על הקש, השני עם הקלשון, לא מצאנו את התמונה הזאת.
<טובית שפירא: פנינו לכל המשפחות, ביקשנו תמונות שהם היו צעירים, נתנו אותן למאייר, נועם נדב, ירושלמי, וביקשנו שהוא ייצור להם את הקבוצה השיתופית.
<טובית שפירא: מה שנורא מצחיק זה שמגיעה אליי מישהי ואומרת לי 'אבל אמא שלי לא נראתה ככה', אני אומרת לה 'את זוכרת את אמא שלך בגיל 70, ככה היא נראתה כשהיא הייתה בת 20'.
עמרם מצנע: כמה מהם חיים היום בקיבוץ?
עמרם מצנע: אף אחד?
<טובית שפירא: הם לא יכולים, הם צריכים להיות 120 ו-130.
עמרם מצנע: 1927 זה לא הלידה, אוקיי.
<טובית שפירא: ב-27' הם היו בני 20, 20 וכמה, אין לנו סיכוי.
<טובית שפירא: מה שעוד יפה, אפשר לראות כאן את נושא עברות השמות, או שזה פירוש או שלוקחים את השמות כמו איתן, מגן, אלון, השמות החזקים והיפים.
<טובית שפירא: פנינו למוקי צור, בטח את השם אתם מכירים, אמרנו לו 'מוקי, אנחנו רוצים מוזיאון שמדבר על הקיבוץ, מה לעשות?' הוא אמר לנו 'אם תתחילו לחפש חומר בכל הקיבוצים, קודם כל לא תצאו מזה, ודבר שני תעליבו מישהו, למה לקחתם תמונת פסח מקיבוץ זה ולא קיבוץ אחר', הוא אמר לנו, 'תשמעו, כשתלכו לארכיון שלכם תבינו שיש לכם חומר לשמונה מוזיאונים ואתם לא צריכים מאף קיבוץ אחר', והוא צדק וצדק בגדול.
<טובית שפירא: אני אכנס אתכם, יש לנו כאן את חדר הראשונים עם סרט, יש לנו את הנושא של תנועות הנוער.
<טובית שפירא: הראשונים – כאן בחרנו משפחה אחת שיש לה ארבעה דורות בקיבוץ, כמובן שבקיבוץ אסור שהיא תהיה אף אחד מעובדי המוזיאון, כדי שאף אחד לא ייעלב, צריך שבאמת יהיו ארבעה דורות בקיבוץ וצריך שזו תהיה משפחה שמוכנה שיתלו אותה על הקיר, שזה דבר לא פשוט.
<טובית שפירא: אז הנה גרצל וחנה בצעירותם, הנה חנה ביום הולדת 99.
<טובית שפירא: בגיל 99 עשו לה את היום הולדת מחשש שזה יום ההולדת האחרון, היא חיה עד גיל 102.
<טובית שפירא: הסתבר לנו שלעדנה, הבת, שהתאלמנה בששת הימים, יש ארכיון שלם בבית, מתעודת עלייה דרך כרטיסי הנסיעה, כל הגלויות, כל הדברים שרק על המשפחה הזאת הייתי יכולה להקים מוזיאון.
<טובית שפירא: נמשיך לחדר הבזוקות המפורסם שלנו.
<טובית שפירא: אני מצטערת על המהירות, אבל שמו אותי בסד של זמנים.
<טובית שפירא: ידענו שאנחנו רוצים לפנות גם לנוער וגם לתיירות ולהראות להם את המורכבות של חיי השיתוף וחיי השוויון.
<טובית שפירא: לקחנו דילמות אמיתיות מחיי הקיבוץ, איירנו אותן, אותו נועם נדב הכין לנו את מה שמי שזוכר, זה דומה לקריקטורות בבזוקות ואנחנו עורכים כאן משחקי תפקידים, אם זה עם נוער דובר עברית, לנוער דובר אנגלית יש לנו את אותן קריקטורות אבל באנגלית.
<טובית שפירא: יש לנו כאן את משקל הערכים, שכל אחד יכול לבחור, האם אני יותר רכוש פרטי וחופש אישי ללמוד סידור פרחים צפון סודני, או אני רוצה שיתוף בכול ושוויון מוחלט ואתם מבינים את הרעיון.
<טובית שפירא: כולם שוות, דרך אגב, במשקל.
<טובית שפירא: זה נותן איזה שהוא מיצב ואיזה שהוא רעיון, אנחנו עושים גם משחקי תפקידים נורא יפים, עם נוער, החל מכיתה ו', ככה שמתחילים להבין.
<טובית שפירא: תמיד יש, 'אבל אם קבעתם אותו סכום, אני לא אקום לעבודה', אתם מכירים את שאלת הבטלן ועוד שאלות.
<טובית שפירא: בואו ניכנס לחדר הילדים.
<טובית שפירא: אתם יכולים לשבת.
עמרם מצנע: אתם צריכים לשים פה את הסירים מאמייל.
<טובית שפירא: רצינו לשים את הסירים האמיתיים אבל הסתבר לנו שעל הסירים האמיתיים לא ניתן לשבת, כי הם פשוט קורסים, אז עשינו כאילו סירים שיש להם תמיכה כדי שיוכלו לשבת עליהם.
<טובית שפירא: נושא החינוך המשותף והלינה המשותפת הוא נושא, אני חושבת, אחד הגדולים והשנויים במחלוקת.
<טובית שפירא: אני רוצה להגיד שניים-שלושה דברים.
<טובית שפירא: עשינו את התערוכה הזאת באמת עם אוצרת ומעצב וכל החיפוש וכל התחקיר עשה הצוות, קודם כל הצוות שמדריך כאן, שיהיה לו איזה שהוא קשר אחר כך לכל מה שקורה כאן.
<טובית שפירא: הסרטים שהפקנו, הפקנו, יש לנו חבר קיבוץ אחד שהוא צלם סרטים ועורך סרטים, אז הוא עשה.
<טובית שפירא: אבל רק ככה קצת, כשאתה עושה סרט אתה צריך צילום ועריכה, זה ברור; אחר כך אתה צריך כותרות בעברית, אנגלית, רוסית, לקויי ראייה, לקויי שמיעה וכדומה; ביטוח לאומי, יש לנו כאן מה שנקרא מערכת לולאות השראה ללקויי שמיעה באדיבותם של הביטוח הלאומי והחמ"ת (החברה הממשלתית לתיירות), למי שיש מכשיר שמיעה.
<טובית שפירא: עשינו את זה ממש ממש עם מוזיקה מקורית.
<טובית שפירא: אסור מוזיקה.
<טובית שפירא: רק עכשיו קיבלתי מכתב ממי שאחראי על המוזיקה, אקו"ם, שמשמיעים פה מוזיקה והם דורשים ממני לשלם 3,000 שקל תמלוגים.
<טובית שפירא: אמרתי, אבל לא משמיעים כאן שום מוזיקה, המוזיקה פה שנכתבה בסרטים היא מוזיקה מקורית וביקשתי ממועצת המוזיאונים לנסות לטפל בזה, בשביל כלל המוזיאונים, כי זו עוד מלחמה בירוקרטית שאני צריכה לערוך נגד הדברים האלה.
<טובית שפירא: אז אני בחרתי להראות לכם את הסרט על החינוך המשותף.
<טובית שפירא: רק להפנות תשומת לבכם, דפים מהמחברות של שומרת הלילה, שפה הגדלנו כדי שיראו.
<טובית שפירא: אז יש לילה שקט ויש לנו פה את ניר וצפריר.
<טובית שפירא: דרך אגב, יש קיבוצים שעושים אה אה, יש קיבוצים שעושים בה בה, זה תלוי בקיבוץ וחגיו.
<טובית שפירא: דברים פשוט מרתקים.
<טובית שפירא: גם כשיש כאן שומר מסך, שזה עוד לא הסרט, תמיד אנחנו רוצים לדאוג שהוא יהיה מעניין, שהוא יהיה שמח בעיניים, לא פלטה כזאת, והרעיון בצד הזה שבעצם כל אחד יכול באופן עצמאי, לפי הוראות, להדליק את הסרט.
<טובית שפירא: בזמן שאנחנו חולפים על התערוכה, אז קודם כל לכל נושא יש את הלקסיקון המקומי, כמו שאתם רואים שם את הלקסיקון, עם המושגים והמונחים המקומיים.
<טובית שפירא: בכל התערוכה השתמשנו באיורים של איגנץ.
<טובית שפירא: איגנץ זה יצחק פלגי, היה מאייר ואמרו לו שבקיבוץ לא צריך מאייר כי זה לא בזמנו עבודה שמכניסה, אז את הערך האמנותי שלו הוא נותן בנוי והוא מאייר את אלוני המשק ואת התפאורות לחגים ומאפר ועושה את התלבושות, אז בנותיו שכבר לא חיות בקיבוץ הרשו לנו להשתמש באיורים שלו.
<טובית שפירא: ועוד דבר מאוד מעניין שמיכל עשתה, בהרבה מאוד מהקיבוצים יש עלוני משק, שזה איזה שהוא עיתון מקומי שיוצא אחת לשבוע, אחת לשבועיים, אחת לחודש, מאוד תלוי בקיבוץ - - -
עמרם מצנע: או אחת ליום.
<טובית שפירא: בעין שמר הוא אף פעם לא יצא אחת ליום.
<טובית שפירא: בעין שמר, יש כמעט מתחילת עין שמר עלוני משק ופעם הרבה יותר חברים כתבו מהגיגי לבם.
<טובית שפירא: לקחנו קטעים והם מופיעים במהלך התערוכה בפונט של מכונת הכתיבה הישן, מי שזוכר את הדפים הדקים האלה, ואפשר לעשות הדרכה גם לפי האיורים של איגנץ, גם לפי הקטעים מעלוני המשק.
<טובית שפירא: לנו יש פרוגרמה כוללת של כל החצר, איפה נתעסק בביטחון ואיפה נתעסק בשינוי ואיפה נתעסק בילדות, אבל בגלל שהיה לנו כסף רק לחדש את המקום הזה נגענו בכל הדברים בקטן.
<טובית שפירא: בבוא היום, אני מקווה שעם פרויקט מורשת, נוציא את הדברים ונוכל להראות אותם בגדול.
<טובית שפירא: אני אראה לכם בוויש קטן מה עוד יש לנו כאן.
<טובית שפירא: נסתכל פה על שלושה פנלים וצ'ופצ'יק אבל מיועד להיות חדר נשק, זה למעלה מאוד מסודר.
<טובית שפירא: חבל שמצנע יצא - - -
<יהודית גידלי: דווקא זה בדיוק היה מתאים לו.
<טובית שפירא: בדיוק, אני חושבת שאני שירתתי איתו ביחד בצבא, באותן שנים הוא היה בפיקוד מרכז ואני הייתי באגף התכנון.
<טובית שפירא: אבל הנה למשל בעלון המשק ב-73' חברים הביאו קופסאות מכל הסוגים, נעליים, אלה קופסאות למשלוח לחיילים, 'חברות המעוניינות לסרוג כובע גרב לחיילים יקבלו את הצמר אצל עלית, אחרי תכנית מבט בטלוויזיה, פלוס הוראות סריגה'.
<טובית שפירא: תראו איזה דבר מדהים מצאנו כאן בעלוני המשק, עם אומץ מאוד גדול של מיכל מבחינה אוצרותית להכניס את נושא ההלוויה של אבשלום בן יהודה.
<טובית שפירא: דברים שניסינו שייצור עניין ולא יהיה רק עוד משהו.
<טובית שפירא: כאן יש לנו את חלק העבודה.
<טובית שפירא: מלבד שלושה הסרטים המדברים יש לנו שלוש מצגות דוממות, שדרך אגב עשתה לנו בת השירות הלאומי שהייתה פה במשך שנתיים, בחורה מוכשרת להפליא.
<טובית שפירא: אז אם זה עבודה של פעם, סידור העבודה, מה שנקרא אספקה קטנה, חדר האוכל, המכבסה, מחסן הבגדים, האחיות, היום כל היזמויות, האדריכלים, חן ניסן, שראיתם בסרט שהוא מפיק, אביטל גבע של החממה וכדומה.
<טובית שפירא: כאן יש לנו חדר שהוא שונה לחלוטין מכל החדרים מבחינת העיצוב שלו.
<טובית שפירא: זה חדר השינוי שכבר צריך שינוי, כי כאשר עשינו אותו עוד לא עברנו הפרטה והיום אנחנו כבר עובדים על השינוי שלו.
<טובית שפירא: פה השתמשנו רק בפיקטוג
<טובית שפירא: רמות כדי לדבר על השינוי ועל המשבר בקיבוצים, וגם כאן עשינו סרט, כשראיינו חברי קיבוץ, נשים, גברים, בכל הגילאים, שכל אחד אומר מה חשוב, מה טוב, מה הבעייתיות בקיבוץ, סרט שמעורר, פה תמיד קבוצות נתקעות פה, אני צריכה לחפש את המדריך, לאן נעלם המדריך?
<טובית שפירא: אני יודעת שהוא תקוע בחדר של השינוי.
<טובית שפירא: מנהלת כוח האדם של הקיבוץ מספרת שלא משנה אם היום אתה דוקטור לאנרגיה גרעינית מאוניברסיטת אני לא יודעת מה, אם סחבת איזה קופסת סיגריות בגיל 16 בקיבוץ, בקיבוץ אתה תישאר זה שסחב בגיל 16, התואר היום לא מעניין כמעט אף אחד.
<טובית שפירא: אז עם היתרונות והחסרונות שבכל דבר.
<טובית שפירא: אבל החדר הזה, פה הולך להיות הטלפון עם הודעת אס.
<טובית שפירא: אמ.
<טובית שפירא: אס שהשינוי עבר וכבר עובדים על השינוי של כל הדברים האלה.
<טובית שפירא: נושא אחרון, שהוא נושא מאוד משמעותי.
<טובית שפירא: נושא התרבות בקיבוצים, שהוא נושא מאוד מאוד חזק.
<טובית שפירא: רק קצת מבחינת חדר, זה חדר מזעזע כי יש לו ארבע דלתות, אז מבחינת עימוד של חדר הוא מאוד מאוד קשה.
<טובית שפירא: יש לנו כאן את המצגת של נושא החגים, שאני מקווה שבבוא היום הוא - - -
<יהודית גידלי: עוד עושים חגיגת ביכורים?
<טובית שפירא: היום המוזיאון עושה חגיגת ביכורים לקהל, עושים חגיגת ביכורים מאוד קטנה.
<טובית שפירא: נושא הכדורעף – עין שמר הייתה אלופת ישראל ב-1961.
שמעון אוחיון: זה לאו דווקא משחק של הקיבוץ.
שמעון אוחיון: מה ה - - -
<טובית שפירא: תחשוב.
<טובית שפירא: כדורגל, הוא יכול לרוץ ולהבקיע שער לבד, בכדורעף, אם אין מי שייתן את המכה אחריך אין משחק.
<טובית שפירא: עין שמר הוא קיבוץ של רוח.
<טובית שפירא: אני אספר לכם סיפור.
<טובית שפירא: כשהתחתנתי והגעתי בפעם הראשונה עם כרטיס האשראי של עין שמר לגן שמואל, אמר לי שם בדוכן בשבת אחד הקופאים 'אני משתתף בצערך', אז שאלתי אותו 'למה?
<טובית שפירא: אני קניתי משהו מקולקל, המחירים גבוהים?
<טובית שפירא: ' הוא אומר לי 'לא, את מעין שמר' ואני לא ידעתי את הסיפור, הייתי ירוקה, ניגשתי לבעל שלי ולחמים שלי בהיסטריה, הם אמרו לי 'בסדר, נספר לך את הסיפור, נסביר לך את העניין'.
<טובית שפירא: אז זה חלק מהכותרים שהוצאו על ידי חברי קיבוץ עין שמר, מי מהמפורסמים יותר, פרופ' אדם זרטל, רקפת זוהר שהיא בת ברעם והיום גרה בעין שמר, צבי לוריא כמובן, רבקה וורפיינד, מהוותיקים יותר, ועד האחרונים, עם, שוב, התלבטות מאוד גדולה אם להכניס את הקדיש המקומי או לא להכניס את הקדיש המקומי, כשהוחלט כן להכניס אותו בצורה שהוא מוכנס.
<יהודית גידלי: למה הייתה התלבטות?
<טובית שפירא: איך זה יתקבל, איך זה לא יתקבל.
<יהודית גידלי: זה חלק מההיסטוריה של הקיבוץ.
<טובית שפירא: כן, אבל האם קדיש בעיניים של אנשים שהם לא דתיים, שאתה מביא להם משהו - - -
<יהודית גידלי: יש לכם הגדה קיבוצית?
<יהודית גידלי: אז למה ההבדל?
<טובית שפירא: את השאלה הכי מסובכת לגבי הקדיש שאל אולי פינסקי, כשהוא בא לפה, הוא שאל אותי 'למה אתם קוראים לזה קדיש בעצם?
<טובית שפירא: ' אם זה לא הקדיש הדתי למה אתם קוראים לזה קדיש?
<יהודית גידלי: למה?
<יהודית גידלי: אז מה?
שמעון אוחיון: זה הדבר היחידי שלוקחים מטבע דתי מסורתי והופכים אותו ליום יום?
<יהודית גידלי: זה לא יום יום.
שמעון אוחיון: אז על אחת כמה וכמה, אם אני לוקח מטבע דתי מסורתי ומשתמש בו ועושה אותו כאילו חולי, אז מדוע אני לא יכול לקחת קדיש - - -
<טובית שפירא: הוא לא חולין.
שמעון אוחיון: לא, אבל אני מנסה להגיד לך קל וחומר.
שמעון אוחיון: אני בא ואומר לך מקל וחומר, שאם לקחת קדיש, שהוא משבח את בורא עולם אז אני משבח את אלה שהם בקיבוץ, אז בסדר, זה לא עד כדי כך...
<קריאה: אוחיון, אנחנו נדאג שתהיה הרב הראשי.
שמעון אוחיון: מי שרציתי הפסדנו.
שמעון אוחיון: סתיו נבחר.
<טובית שפירא: יש כאן את סדר החתונה הראשון של הבן - - - החתונות של הרבה זוגות ביחד, ספרי חתונות שהיו חותמים עליהם.
<טובית שפירא: אנחנו בין הזוגות האחרונים שעוד חתמו וכבר התחתנו לפני די הרבה זמן.
<יהודית גידלי: זה מ-95', זה טרי.
<טובית שפירא: כן, אני התחתנתי ב-98' והיינו הזוג האחרון או הלפני אחרון שחתם.
<טובית שפירא: אנחנו עוד בספר הזה חתומים.
<טובית שפירא: שתי מילים על התערוכה הוותיקה שלנו.
<טובית שפירא: בעצם כאן שחזרנו את צריף חדר האוכל, הורדנו את הקירות שלו, אותם קירות עץ מכוסים בנייר זפת, נייר טול שאתם רואים כאן בקירות הנמוכים, למנוע חדירה של הלחות פנימה, עם כל הספסלים, שולחנות העץ, הכלים, העששית, הפרימוס, כאשר, שוב, אני יכולה לגלות לכם שמבחינה אוצרותית זה לא נכון, כי אף פעם עשר הדמויות, שאנחנו רואים את הבובות שלהן כאן, לא היו ביחד בחדר האוכל ופרופ' מוטי עומר, כשאני למדתי אוצרות, עשה לי נו נו נו נו, אבל זה משרת לנו את העברת החוויה והעברת האינפורמציה ולא תמיד האוצרות וזה הולכים ביחד ואני אמרתי לו 'מוטי, אם אתה תבוא ותחיה איתי שבוע במוזיאון אז אתה תבין למה הוא עשוי ככה ולא עשוי לפי כל הכללים של האוצרות המדויקת והקיימת'.
<טובית שפירא: כמו שאתם רואים, לקבוצות שקשה להן לעמוד, אנחנו מכניסים כיסאות, בתכנית הגדולה שלנו יהיה מין אמפי קטן כזה, לשבת פה מסודר.
<טובית שפירא: כל המוזיאון מונגש מבחינת נכים, עגלות נכים ולקויי שמיעה.
<טובית שפירא: יש כרגע בעיה עם גודל הפונט ללקויי ראייה, לא פשוט העניין הזה.
<טובית שפירא: אנחנו נצא ונמשיך מכאן לחלק החדש.
<עומרי שלמון: כאן יש לנו מתחם בית לנגה.
<עומרי שלמון: תיכף אביבה תספר קצת רקע וקצת על הפעילות היום.
<עומרי שלמון: זה סאגה משפחתית, שהיא כמו בהרבה אתרים היא בהחלט מושא לסדרה בהוליווד.