GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל אבן: כלומר כשאתה מחויב למרצה שלך, ואתה רואה בו חלק מהמערכת שלה, אתה מקבל מורה אחר, שרואה את עצמו חלק מהמערכת, והוא גם יודע היכן יעבוד בסמסטר הבא או לפחות שנה קדימה.
<מיכל אבן: יש גם משמעויות, שאם הודיעו לי שנרשמו רק שבעה אנשים לקורס, והוא לא ייפתח או בוטל, כבר לא אוכל למצוא עבודה במקום אחר.
<מיכל אבן: מוסדות אחרים כן סוגרים את תוכנית הלימודים, מרשים לשנות אותה אם לא היו מספיק נרשמים, אבל אני לא אוכל למצוא עבודה אחרת עד השנה הבאה.
<מיכל אבן: לכן העניין של ביטחון תעסוקתי, התחייבות לטווח ארוך יותר ומועד הודעה סביר, חשוב מאוד.
<מיכל אבן: נושא עמיתי הוראה באוניברסיטאות אכן הוסדר.
<מיכל אבן: הוזכר שעדיין יש גם אתו בעיות.
<מיכל אבן: אנחנו נתקלים במקרים שאחרי שעניין עמיתי הוראה הוסדר, אנחנו מוצאים ניסיונות לכרסם בו.
<מיכל אבן: האוניברסיטאות מחפשות דרכים פה ושם, למצוא תירוץ להחריג תוכנית או להחריג קורס, ולחזור להעסיק את המרצים שמלמדים בתוכניות האלה כמורים מן החוץ.
<מיכל אבן: זו עדיין דרך תעסוקה שמאוד רצויה לאוניברסיטאות.
<מיכל אבן: מדברים פה על מסה של אנשים שעיקר עבודתם הוא באקדמיה, קבוצה שחשוב לפתור לה את הבעיה, אם היא מועסקת כמורים מן החוץ, אבל יש בנו גם הרבה אנשים, ולא מבחירה שלנו, שאנחנו מועסקים באחוזי משרה מאוד קטנים.
<מיכל אבן: זה גם סוג של אינטרס של האוניברסיטאות - אל תרגישו מדי בבית, אין לכם כאן משרה, אין לכם אפילו יום עבודה אחד בשבוע מלא.
<מיכל אבן: אז גם אנשים שיש להם קורס אחד או שניים, גם אותם לא ראוי שיעסיקו כמורים מן החוץ, כי יש להם הקורס האחד אולי באוניברסיטת חיפה, אבל גם המרצים שלנו באוניברסיטה מתרוצצים בעוד הרבה אוניברסיטאות ומכללות אחרות, ומלקטים בכל מוסד את הקורס האחד שהם זוכים לקבל.
עמרם מצנע: מכללת שנקר.
<דיוויד גוס: שלום, אני ראש צוות המשא ומתן של איגוד המרצים של שנקר.
<דיוויד גוס: בין השאר, אני גם מרצה בטכניון ובאוניברסיטת בן-גוריון.
<דיוויד גוס: כרגע אני בכובע שנקר והאיגוד.
<דיוויד גוס: אני מצטרף לתודות על האופן החיובי של הדיון ולחברי הכנסת על היוזמה של הדוח.
<דיוויד גוס: אנחנו בשנקר בשנה האחרונה הצלחנו להתאגד ולהפוך לאיגוד יציג, ולהתחיל אפילו משא ומתן ממאי.
<דיוויד גוס: אנו מקיימים משא ומתן, כי עד כה המשא ומתן שלנו היה די חד-צדדי; די ייצגנו את התביעות או את החזון שלנו - לא רק של העסקת המרצים בשנקר, אלא אנחנו יוצאים מתוך הנחה שמה שאנחנו רוצים עבורנו הוא תקף עבור יתר המרצים בכל המכללות.
<דיוויד גוס: ברמה האידאית, הועלה פה נושא הביטחון התעסוקתי.
<דיוויד גוס: יש תחושת פחד וחוסר-שייכות של המרצים מן החוץ פעמים רבות.
<דיוויד גוס: זה פוגע ביצירתיות.
<דיוויד גוס: אני בא ממכללה יצירתית של אומנים, מעצבים, שאמורים להביע יצירתיות בתחום עיסוקם.
<דיוויד גוס: כשמישהו מרגיש לא שייך למוסד שבו הוא עובד, זה פוגע ביצירתיות.
<דיוויד גוס: תמיד מקשרים את הדיונים האלה לפרסי נובל – למה לא מביאים את תוכנית המצוינות וכל מה שקשור להצלחה של האקדמיה הישראלית.
<דיוויד גוס: יש לזכור שהמרצים מן החוץ הן העתודה של האקדמיה, העתודה של המצוינות.
<דיוויד גוס: אם העתודה לא יכולה להרגיש שייכות ו/ או ביטחון תעסוקתי או החופש ליצור ולחקור דברים אקדמיים, זה פוגע באיכות.
<דיוויד גוס: הוזכר נושא חוסר-שביעות רצון של סטודנטים.
<דיוויד גוס: כשמישהו תלוי ברייטינג של סטודנט ו/ או ראש המחלקה המכהן באותו רגע, זה משפיע גם על תכנים וגם על איכות ההוראה ועל השיפוט.
<דיוויד גוס: נושא הערכה בכלל באוניברסיטאות ובמכללות – זה קשור גם זה.
<דיוויד גוס: הצגנו את חזון ההעסקה, שאנחנו רואים את הרצוי של המרצים מן החוץ בשנקר.
<דיוויד גוס: המצב של שנקר גרוע ביותר.
<דיוויד גוס: אולי לכן אנחנו הסנונית הראשונה של ההתאגדויות במכללות, גם כי המכללה נמצאת בתוכנית הבראה, ולמרצים מן החוץ קיצצו את המשכורת באופן חד-צדדי בשימועים קולקטיביים ב-25 אחוז מנימוקים מוזרים.
<דיוויד גוס: נוצרו תופעות בגדר הביזאר מבחינת העסקה, שמרצים מן החוץ לימדו את אותם קורסים במקביל למרצים שהם סגל, אבל עבור הסגל שעת הוראה, כנהוג באקדמיה – 45 דקות, והמרצים מן החוץ הועסקו על-פי תקן של 60 דקות.
<דיוויד גוס: אנו יודעים שהות"ת עובדים על מסמך.
<דיוויד גוס: אנחנו חושבים שחשוב שיהיה מעקב גם של הוועדה הנוכחית, אולי ועדה מצומצמת, שיכולה לעקוב ביתר פרטים.
<דיוויד גוס: לאור העובדה שאנו מדברים, בשנקר, חמישה חודשים ללא מענה, אני חושב שצריך להיות שיתוף.
<דיוויד גוס: לא ייתכן שיהיה תחליף חד-צדדי בלי להתייחס, או נמצא עצמנו מתייחסים בדיעבד, למשהו שלא נראה לנו.
<דיוויד גוס: כרגע המסלול, במיוחד אצלנו, הוא מסלול של התנגשות.
עמרם מצנע: יש פה עוד נציגי מכללות?
<שלי שנהב-קלר: אני נציגת המכללה האקדמית תל-אביב-יפו.
<שלי שנהב-קלר: אני רוצה לומר משהו ברמת המקרו, ואז לעבור לרמת המיקרו.
<שלי שנהב-קלר: יש פה תהליך של שני עשורים, כחלק מההפרטה בחברה הישראלית, וחלק מההעסקה המתרחבת והולכת של העסקה פוגענית ברמות שונות של החברה הישראלית.
<שלי שנהב-קלר: מערכת ההשכלה הגבוהה נופלת לאותו בור.
<שלי שנהב-קלר: מכיוון שהדיון שלנו בהשכלה הגבוהה, שהסיפור הזה הוא כתם שחור על הצמח של האקדמיה הישראלית.
<שלי שנהב-קלר: אנו משלמים כבר את המחיר, ואם זה לא ייפסק לאלתר, אנחנו נשלם אותו עוד עשרות שנים קדימה.
עמרם מצנע: תוכלי לומר מה קורה בעולם בתחום הזה?
<שלי שנהב-קלר: עולם ההשכלה הגבוהה עומד בהרבה מבויים סתומים בעולם.
<שלי שנהב-קלר: מחקרים שנעשו בארצות הברית לגבי נושא של העסקת עובדים כעובדי קבלן – לא בהשכלה הגבוהה – הוכיחו שבסופו של דבר זה לא חיסכון למערכת.
<שלי שנהב-קלר: יש מחקרים – אשמח להעביר לך.
<שלי שנהב-קלר: ארבעה ימים לאחר תחילת המחאה ברוטשילד, כתבתי מייל קצר בשתי רשתות – פוליטיקס וסושיאל סיינסנס.
<שלי שנהב-קלר: רשת של אלפי קולגות בארץ.
<שלי שנהב-קלר: תוך שלוש דקות המחשב שלי קרס.
<שלי שנהב-קלר: למחרת נפגשנו באסיפה מכוננת ברוטשילד.
<שלי שנהב-קלר: אחד התחומים שאני עוסקת בהם במחקר שלי הוא זיכרון קולקטיבי, ואני זוכרת את זה כרגע מכונן, כי המייל הזה גרם לאנשים בכל הארץ – אוניברסיטאות, מכללות – להבין שמשהו דפוק, סלחו לי, קורה במערכת ההשכלה הגבוהה, ושזה חייב להיפסק.
<שלי שנהב-קלר: כשנפגשנו ברוטשילד ב-19 ביולי אנשים הגיעו לישיבה ואמרו: אני מרגיש לא נוח, אני פוחד מההתארגנות הזאת.
<שלי שנהב-קלר: מה יקרה?
<שלי שנהב-קלר: אני מקבץ פירורים בספיר, בתל-אביב, אני רץ אפילו לעמק יזרעאל כי נתנו לי שם שלוש שעות, אז מה אעשה אם יזרקו אותי מחר?
<שלי שנהב-קלר: אני מדברת על אקדמאיים, על אנשים שחזרו עם דוקטורט הצטיינות מאוקספורד, אנשים שסיימו בהצטיינות באוניברסיטה העברית, אנשים שהם לא בני 25, 28.
<שלי שנהב-קלר: פחד.
<שלי שנהב-קלר: והפחד קיים עד היום, אבל לא עוד.
<שלי שנהב-קלר: זה מתייחס גם לות"ת.
<שלי שנהב-קלר: יש סיפורים קורעי לב, אבל אני אספר סיפור על ד"ר בשם יעל, שב-98' סיימה בהצטיינות יתרה בקיימברידג', והחליטה שהיא רוצה לגדל כאן ילדים, כי אבא שלה או סבא שלה הוא ניצול שואה, והגיעה לכאן.
<שלי שנהב-קלר: ב-2013 היא מורה מצטיינת, בתחום מדעיי החברה.
<שלי שנהב-קלר: היא מורה מן החוץ.
<שלי שנהב-קלר: בגלל שהיא כל כך מצטיינת במכללה שלה נתנו לה ללמד שני סמינרים מתקדמים.
<שלי שנהב-קלר: זה הישג.
<שלי שנהב-קלר: אפילו מורה קבוע לא מקבל את זה.
<שלי שנהב-קלר: ביוני היא מקבלת את משכורתה האחרונה, אבל תלמידיה מגישים את הסמינר רק באוקטובר, כלומר היא לא מקבלת משכורת, אבל היא צריכה להיות זמינה לסטודנטים ביולי, באוגוסט, בספטמבר, באוקטובר, ואת המשכורת הראשונה היא תקבל בנובמבר.
<שלי שנהב-קלר: מכיוון שהיא בחורה איכותית, ולוקחת את עבודתה ברצינות, היא אכן זמינה להם בלי לקבל שקל משכורת.
<שלי שנהב-קלר: זה אומר גם להגיע למכללה ולפגוש את הסטודנטים על חשבונה.
<שלי שנהב-קלר: חלק גדול מהמרצים מן החוץ מממנים בכספם את עבודתם, כי בחלק גדול מהמוסדות אפילו לא משלמים להם נסיעות.
<שלי שנהב-קלר: זה חלק מהסכום שהם מקבלים לשעה.
<שלי שנהב-קלר: יש פה סיפור של הדרה, של ניצול, של קיפוח, של עיוות.
<שלי שנהב-קלר: אני מדברת על אנשים שחווים את החוויה הזאת עשרות שנים.
<שלי שנהב-קלר: המושג מורים מן החוץ – מה זה?
<שלי שנהב-קלר: המטפורה.
<שלי שנהב-קלר: הוא מבפנים או שהוא מבחוץ?
<שלי שנהב-קלר: המשמעות של זה היא משמעות נוראית.
<שלי שנהב-קלר: אתה נוכח, אבל אתה נפקד.
<זאב זיוון: אני ד"ר זאב זיוון, עשרים שנה מורה מן החוץ - אוניברסיטת בן-גוריון, ולימדתי ואני מלמד באחת מחמש האחרות: ספיר, אחווה, - - - בית ברל.
<זאב זיוון: אני מלמד ארץ ישראל וגיאוגרפיה.
<זאב זיוון: החשבון המשותף שלי אינו חשבון פרטי אלא של כל עמיתיי, שהם המלקטים והאוספים, שנפלו במלכודת הדבש, ומתייצבים בפני הסטודנטים שלהם ואומרים להם: מורים מן החוץ אל תהיו.
<זאב זיוון: פראיירים אנחנו היינו – אתם אל תהיו.
<זאב זיוון: אני מורה מן החוץ באוניברסיטת בן-גוריון.
<זאב זיוון: אספר לך שלושה סיפורים קצרים: אחד, האוניברסיטה אמורה להוציא דף התחייבות, הבטחת תעסוקה.
<זאב זיוון: כיוון שעברתי ממחלקה למחלקה, מה שלימדתי במחלקה להיסטוריה לא נחשב במחלקה לגיאוגרפיה.
<זאב זיוון: אתה לא מבין, אני לא מבין - לאוניברסיטת בן-גוריון הפתרונים.
<זאב זיוון: סיפור שני, ידיד שאתה ודאי מכיר, תת-אלוף במילואים ד"ר דני אשר, הושלך ממכללת בית ברל השנה, כי אמר שהוא לא רוצה להיות עבד – שם מלמדים שעות אפקטיביות.
<זאב זיוון: שעות אפקטיביות - אם השיעור שלי נפל ביום הזיכרון ואין שיעור, אני לא מקבל משכורת.
<זאב זיוון: אבל באוניברסיטת בן-גוריון אני מקבל תלוש שכולו מלא לפי החוק.
<זאב זיוון: כתב התחייבות אין לי, אבל תלוש יש לי.
<זאב זיוון: עבור שיעור אחד סמסטריאלי השכר נטו הוא 1,192 ₪.
<זאב זיוון: הנה התלוש.
<זאב זיוון: והסיפור השלישי והאחרון להיום, איך מבטלים שיעור?
<זאב זיוון: הצפי הנורמלי במערכות החינוך שניהלתי בעבר, היה שאנחנו דנים בזה יחד.
<זאב זיוון: באוניברסיטה - לא רק שאתה לא יודע שלא יהיה לך קורס ואיש לא מודיע לך, אלא הדרך היחידה לגלות שאין קורס הוא לבוא לרשימת השיעורים של המחלקה, ולמצוא שלא רק אתה לא קיים, אלא כל החטיבה שלימדת – חטיבה זה המונח הכי נמוך באקדמיה.
<זאב זיוון: מהיום למחר מישהו החליט שאין.
<זאב זיוון: המורים לא כונסו.
<זאב זיוון: זו המציאות.
עמרם מצנע: אומר מספר מילות סיכום.
עמרם מצנע: לא כולם דיברו, אני יודע.
עמרם מצנע: דיון מהיר הוא פתיחת דלת – לבחון, האם הנושא הוא נושא עקרוני, שמחייב כניסה פנימה ומספר דיונים, או משהו נקודתי, אירוע חולף שחבר כנסת קרא בעיתון, והוא רוצה גם כותרת וגם לדון בזה.
עמרם מצנע: הדיון הזה הוא בהחלט פתיחת דלת, ועל כן הוא ראשון.
עמרם מצנע: בכוונתי להמשיך לעסוק בנושא.
עמרם מצנע: תאריך היעד שאני רוצה שנשים לנו הוא לקראת שנת הלימודים האקדמית הבאה, להיות עם החלטות ודרכי פעולה – בין אם יהיו בשלבים, אבל שתהיה תוכנית גם לנושא הזה.
עמרם מצנע: יש לנו המון פניות, שבסוף הם ענייני תעסוקה, יחסי עובד-מעביד.
עמרם מצנע: זה לא מדינה של הוועדה הזאת.
עמרם מצנע: למרות שיש הרבה בעיות העסקה בתחום החינוך, אבל הנושא הזה שדנו בו הוא הרבה מעבר לתעסוקה, למרות שהנושאים העיקריים שעלו פה הם, כמובן, תעסוקה, ביטחון תעסוקתי, תנאי עבודה.
עמרם מצנע: הנושא הוא הרבה יותר מורכב ורחב.
עמרם מצנע: הוא גם לא פשוט.
עמרם מצנע: שמענו פה את נציגי ודוברי המרצים, אבל לא שמענו את ראשי המכללות והאוניברסיטאות, שצריכים לשבת יום-יום ולשבץ, וליצור גמישות אקדמית – אם יש קורס אחד, מה עושים עם השני, ואם קורס מתבטל, מה עושים עם המרצה.
עמרם מצנע: זה לא סיפור פשוט.
עמרם מצנע: וחשבתי בלבי, שחלק מהבעיות הקשות של מערכת החינוך הפורמלית עם הסתדרות המורים וארגון המורים, זה העניין של קביעות שאין למעלה ממנה בהעסקת מורים – דבר שמקשה מאוד על רפורמות.
עמרם מצנע: לכן באקדמיה הבעיה היא הרבה יותר מורכבת, ולכן צריך להיכנס לפרטים כדי להשיג הישגים.
עמרם מצנע: מדברים שנים על עובדי קבלן, על אנשים שעובדים מן החוץ, על הסגל הזוטר.
עמרם מצנע: אבל אני לא מרגיש שממוקדים בדרך, באג'נדה שתשים אכן את המכלול הרב-גוני הזה במסלול של פתרון.
עמרם מצנע: בהחלט ננסה לעשות זאת.
עמרם מצנע: נאמר כאן – יש היום אווירה אחרת.
עמרם מצנע: מי שמספיד את המחאה, טועה; המחאה יצרה אווירה והבנה.
עמרם מצנע: לא במקרה גם עובדי הממשלה או המוסדות השונים מדברים היום אחרת.
עמרם מצנע: לא מ-40 אלף אלא מהבנה שהמונחים של עובדים סוג א', סוג ב', סוג ג', הם שליליים, בעייתיים, שצריך להיפטר לא רק מהמונחים האלה אלא מהמשמעויות שלהם.
עמרם מצנע: לכן אני מרגיש שיש אווירה גם אצל קובעי המדיניות וגם אצל המערכת המקצועית בתוך המשרדים שונים – משרד האוצר, ות"ת, מל"ג, משרד החינוך, משרדים אחרים – נכונות להתמודד עם הבעיה.
עמרם מצנע: זו בעיה מורכבת, כבר אמרנו.
עמרם מצנע: אני לא חושב שאפשר, זהבה, למחוק מהאג'נדה את המשמעות של המונח מרצים מן החוץ, כי יש קבוצות שזה ימשיך להיות כך, ויש בזה תועלת לכל הצדדים, אבל יש להתמקד בקבוצה שכולם מסכימים עליה, שזה אנשים שרוב עיסוקם הוא באקדמיה, וזקוקים מאוד לא רק לביטחון תעסוקתי ולתנאי העסקה אלא גם לאופק קידום כלשהו.
עמרם מצנע: אני לוקח את המילה קידום לקידום אקדמי- לב הנושא האקדמי, המחקרי, היכולת להתמקצע, להתקדם, לעסוק בהוראה, במחקר ובלימוד אמתי.
עמרם מצנע: לכן זה ימשיך.
עמרם מצנע: ויש פה בעייתיות לא פשוטה - מה אתה עושה עם קורס שלא נרשם לו אף אחד, או אחרי שבועיים כולם אומרים: ראינו את המרצה – הבנו, הלכנו.
עמרם מצנע: איך אתה מנהל מערכת ארגונית, תקציבית ארוכת טווח?
עמרם מצנע: אני מבקש כך: אחד, זה לא תפקידי, אך אני חושב שהמכללות המתוקצבות צריכות לייצר נציגות מוסכמת.
<שמואל הר נוי: יש נציגות מוסכמת.
עמרם מצנע: אני הבנתי שאין.
<שמואל הר נוי: מבחינת הנהלות המכללות- - -
עמרם מצנע: לא דיברתי על ההנהלות אלא על העובדים.
עמרם מצנע: אני חושב שלצורך התהליך הזה, שניכנס לתוכו, צריך נציגות.
עמרם מצנע: אתם תחליטו איך, כי אי-אפשר לדון עם כל מכללה בנפרד.
עמרם מצנע: גם אתם לא יכולים.
עמרם מצנע: זה טוב לנו, למערכת החיצונית, כפי שזה טוב לאחרים.
עמרם מצנע: איסוף נתונים.
עמרם מצנע: אני רושם לעצמי שכחודש - אתם יכולים לגבש נתונים.
עמרם מצנע: אני מבקש אותך, אסף, ממחלקת המחקר שלנו- - -
<שלי שנהב-קלר: אסף עשה עבודה נהדרת.
<שלי שנהב-קלר: יש פה נתונים יוצאים מן הכלל.
עמרם מצנע: הוא כבר קיבל ציון טוב.
עמרם מצנע: אסף, לעבוד מול ות"ת, מול מל"ג, לאסוף נתונים כדי שנוכל למקד את קבוצת המטרה.
עמרם מצנע: זה הדבר אולי החשוב ביותר.
עמרם מצנע: ואני מבקש את נציגות ועד ראשי המכללות, שאני מבין שהם תומכים מאוד בתהליך ההסדרה, עם ות"ת, עם מל"ג - ות"ת, קיבלנו אמירה שהם מכינים תוכנית, להכין תחילתה של תוכנית, כמובן, בשיתוף פעולה ובתיאום עם סגל המרצים.
עמרם מצנע: אנחנו נקיים סדרת דיונים בוועדה, נעשה בהתחלה דיונים יותר ממוקדים ומובנים – נדמה לי שזה מה שהצעת, זהבה, ואני מקבל את זה – לא נקים ועדה אלא נזמין את הנוגעים בדבר כדי לראות את שלבי ההתקדמות.
עמרם מצנע: כמובן, אנחנו לא גוף ביצועי, אבל בהחלט יכולים ויש לנו הכוח, האחריות, הרצון, להושיב יחד ולקבוע לגופים את המסלול כדי להגיע להסכמות ולסיכומים.
עמרם מצנע: תהיה להם משמעות תקציבית, אין ספק, אבל זה בעיקר יסדיר את המערכת הזאת.
עמרם מצנע: זה טוב לכולם.
עמרם מצנע: את הדיון הבא, אחרי שתעשו את העבודות הפנימיות שלכם, נעשה בעוד בחודש.
עמרם מצנע: ניכנס לסדרי הדיונים, ותאריך היעד, אני מבקש מכולם, לקראת תחילת שנת הלימודים האקדמאית הבאה, מספיק לפני, כדי שאפשר יהיה ליישם מסקנות, אם תהיינה.
עמרם מצנע: שוב תודה לחברי הכנסת דב חנין וזהבה גלאון.
עמרם מצנע: זו מחברת שנשארת כאן?
<רותי: זו מחברת שנשארת כאן, עם ההבטחה שלי, ומי שרוצה לשתף כמובן מוזמן.
עמרם מצנע: זה די יוצא דופן היום לכתוב במחברת היום.
<רותי: יוצא דופן?
עמרם מצנע: במחשב אתם לא כותבות, כותבים?
<רותי: עדיין לא, פחות בכיתות.
<רותי: ואנחנו בודקים את כל ההתנהלות הזאת עם טקסט, שבתחילת שנה אני בוחרת אותו, אבל אחר כך אני מבקשת מהם שהם יבחרו.
<רותי: אז אנחנו עדיין בתחילת שנה, בגלל החגים וכו', אז זה טקסט שאני בחרתי.
<רותי: תיקחו לכם אחד ותעבירו גם לילדים ואנחנו נגיד אותו.
<אסף הירשפלד: זה בבוקר לכל ילדי הכיתה?
<רותי: יש פה קבוצה מעורבת, מכיתות ד' עד כיתות ו' והם בחרו להשתתף בשיח במקום להשתתף בתפילה.
<אסף הירשפלד: זאת בחירה לא לפי שייכות דתית, אלא איך שהילד בוחר?
<רותי: אתה שואל על נקודה ככה - - -
<אסף הירשפלד: מעניינת.
<רותי: הילדים הדתיים אמורים להתפלל.
<רותי: יש ילדים דתיים, אתה תראה אותם פה, שהם מתפללים בבית או עם ההורים והם בוחרים להשתתף פה, אבל זה לא הרוב של הילדים פה.
<אסף הירשפלד: זה באופן קבוע?
<רותי: לא, זה באופן קבוע, זו קבוצה קבועה עם רישום בתעודה אחר כך.
<לירון וייס: וכל השאר מתפללים?
<רותי: יש עוד שלושה שיחים מקבילים והקבוצה שמתפללת.
<רותי: אנחנו נעשה כמו שעשינו בפעם הקודמת?
<רותי: כל אחד יגיד משפט, אבל אתם עוקבים היטב היטב, כי זה צריך להישמע כאילו אדם אחד קורא.
<רותי: אמיר, תתחיל? (הילדים מקריאים את הקטע).
<רותי: על השיר הזה כבר קצת דיברנו.
<רותי: אנחנו כל פעם קוראים אותו בצורה אחרת, פעם כמו שראיתם עכשיו, פעם מישהו יבחר לקרוא את כולו, פעם שורה בקול, שורה דמומה.
<רותי: הייתה לנו שיחה ממי מבקשים את הזמן, עלו פה כל מיני אפשרויות.
<רותי: אתם רוצים לחזור על זה?
<רותי: ממי מבקשים זמן?
<תלמיד/ה: מה'.
<רותי: אפשרי.
<רותי: מי עוד?
<תלמיד/ה: מהשעון.
<רותי: מהשעון.
<רותי: תן לי עוד זמן לישון.
<רותי: כן.
<רותי: מה עוד?
<תלמיד/ה: גם בסיפור יש את הקטע על הזמן.
<תלמיד/ה: שאבא מבקש זמן, כאילו שהוא צריך זמן.
<רותי: נכון, נכון, האבא מתמודד עם איזה שהוא אירוע קשה בחיים שלו והוא מבקש זמן.
<רותי: לא ברור ממי הוא מבקש, נכון?
<רותי: נכון.
<רותי: תודה שהזכרת לי.
<רותי: אתם רוצים לשאול שאלות?
עמרם מצנע: את זה קוראים כל בוקר?
<רותי: זה פעמיים בשבוע אצלי.
עמרם מצנע: כן, אבל את זה?
<רותי: את זה ואנחנו נחליף עוד מעט וניקח טקסטים אחרים.
עמרם מצנע: אבל אתם בטח יודעים את זה בעל פה כבר, לא?
<רותי: יודעים בעל פה?
<תלמיד/ה: לא כל כך.
<רותי: עוד לא, אבל בסוף זה קורה.
עמרם מצנע: חשבתם פעם לחפש את הזמן או לבקש את הזמן ממני מעצמי?
עמרם מצנע: חשבתם על זה?
עמרם מצנע: מה זה אומר?
<תלמיד/ה: לסדר את הזמן, כדי שיהיה לי זמן לעשות דברים.
עמרם מצנע: כל הדברים שאת רוצה לעשות.
<רותי: יפה, לא חשבנו על זה, לבקש ממני את הזמן.
עמרם מצנע: כן, אני והזמן שלי.
<עליזה גרשון: זמן לדברים יפים שבגללם כדאי לחיות.
<עליזה גרשון: אתם יכולים לתת לי דוגמה?
<תלמיד/ה: משפחה.
<תלמיד/ה: חברים.
<תלמיד/ה: בילויים.
<עליזה גרשון: מה זה בילויים?
<עליזה גרשון: איזה בילויים?
<תלמיד/ה: טיולים.
עמרם מצנע: לי יש עוד שאלה.
עמרם מצנע: מי יכול להסביר לי למה הוא בחר בשעה הזו במקום תפילה?
<תלמיד/ה: כי אני בבית לא מתפללת.
<תלמיד/ה: אני בימי שני ושלישי מתפלל בבית וברביעי וחמישי אני מתפלל בכיתה.
עמרם מצנע: וביום ראשון?
<תלמיד/ה: בדרך כלל אני מתפלל עם - - -
<תלמיד/ה: אני אוהב לקרוא.
עמרם מצנע: אתה אוהב לקרוא.
<רותי: השיח שלנו, של היום, בדרך כלל מתקיים ביום שני, היום יש לנו שיח רק של כיתה אחת, לא רב גילאית והנושא הוא אקטואליה.
<רותי: בשבוע שעבר דיברנו על הרב עובדיה יוסף, שבוע קודם דיברנו על מלחמת יום כיפור ואז עולים תכנים וזה הולך לאן שזה מובל.
<רותי: עם הרב עובדיה יוסף כמובן הגענו לשאלות מאוד הרות גורל, יש אלוקים/אין אלוקים, מי מאמין, מי לא מאמין, ואנחנו משתדלים לענות כמיטב יכולתנו.
עמרם מצנע: שאלות כאלה קשות, אם יש אלוהים או לא?
<רותי: עם הרב עובדיה יוסף זה היה מתבקש, כן.
<רותי: כי פתחתי ואמרתי שהוא דמות דתית מאוד מאוד מוכרת, מקובלת, מפורסמת, וגם אנשים לא מקיימי מצוות מכירים אותו, מתנגדים לו או מתייחסים אליו, יש להם איזה שהוא קשר אליו, ואז עלו השאלות.
<רותי: ילדה אמרה, 'חברה שלי אמרה שאם לא היה אלוקים לא היו מלחמות בעולם', אז הצטרכנו להתייחס לזה פה, כשאמרתי שאני לא כל יודעת ואין לי תשובות לכול ואלה דברים שצריכים ליבון ובטח בתוך 20 דקות פה, אבל חלק אמרו 'לא, אם את אומרת אם לא היה אלוהים, זאת אומרת שאת מאמינה שיש אלוהים ושהמלחמות זה בני אדם שעושים אותן'.
<רותי: סוגיות מעין אלה.
עמרם מצנע: תאמרי לי, את מרכזת את הספרייה גם?
<רותי: אני עובדת בבית ספר ועכשיו זה השעות של בית ספר ואני גם מרכזת את הספרייה אחרי הצהריים.
<רותי: זו ספרייה יישובית שהיא - - -
עמרם מצנע: זאת אומרת אין בבית ספר עוד ספרייה.
<רותי: לא, זאת הספרייה של בית הספר, במסגרת פרויקט שקוראים לו קריאה להצלחה בבנימין, שקיים במטה בנימין.
<רותי: שהספריות היישוביות משתלבות בבקרים בבית הספר.
<קריאה: יש ספרניות משלבות כמעט בכל בתי הספר שלנו, ילדים מגיעים הנה ונפגשים בתוך הספרייה.
עמרם מצנע: זאת אומרת זאת גם ספריית השאלה וגם ספריית עיון?
<רותי: גם השאלה וגם עיון, גם בבוקר וגם בצהריים.
עמרם מצנע: וגם למבוגרים?
<רותי: גם למבוגרים, כן, החלק שלהם נמצא בצד השני.
<רותי: אנחנו מודים לכם מאוד שבאתם.
<קריאה: הסתיימו השאלות?
עמרם מצנע: שאלות לא מסתיימות לעולם.
<אמירה פרלוב: בוקר טוב.
<אמירה פרלוב: האמת היא שלא מנומס וגם לא טוב להפסיק שיחות קטנות כאלה, כי הן הרי לפעמים הרבה יותר חשובות מכל הדברים האחרים, אבל הזמן שלנו מאוד מאוד מאוד מתוקתק ולכן אני רוצה להגיד פה, ברחבה הזאת, ברוכים הבאים, ולהגיד כמה מילים על בית הספר לנו בכלל ועל התפיסה שלנו בעיקר ואחר כך אנחנו נעבור לחדר שנקרא חדר בית מדרש ושם נפגוש מורים ואחר כך תלמידים.
<אמירה פרלוב: אז אני חושבת שקצת הקירות מדברים בעד עצמם.
<אמירה פרלוב: זאת למשל עבודה, אתם רואים, סמלים יהודיים שעשו כיתה ו' לפני שנתיים.
<אמירה פרלוב: עבודה של כל הכיתה, עבודה של הילדים עצמם.
<אמירה פרלוב: אני רוצה להראות לכם עוד דבר שמבחינתנו זה בית הספר, וזו התמונה הזאת.
<אמירה פרלוב: זה טיול שעשינו לפני מספר שנים להר צפחות, לאילת באופן כללי, אבל התפילה כאן היא תפילה בבוקר בזריחה בהר צפחות.
<אמירה פרלוב: אתם לא כל כך יודעים, יש פה דתיים וחילוניים, יש פה שיח שחרית, ההורים של הילדה שנמצאת בגלגולון, שהוא בוגרת שלנו, ילדה נכה, צילמו את זה, אז הם צילמו את האזור שבו הייתה הילדה, אבל פה יש עוד ילדים.
<אמירה פרלוב: וזה בית הספר מבחינתנו, הטיול, הנוף, הארץ, התפילה המשותפת, הילדה עם הגלגולון, המתנדבים שבאים לעזור כדי שהיא תוכל לעשות את כל הטיול איתנו, כולל מסלולים מסובכים עם הגלגולון הזה, ההורים והילדים ביחד, המשהו הקהילתי, התפילה והשיח.
<אמירה פרלוב: התמונה הזאת היא בהרבה מובנים באמת בית הספר.
<אמירה פרלוב: אם יהיה לכם טיפה זמן תציצו אחר כך, יש לנו באופן קבוע לוח החודש, שהוא הפעם חשוון.
<אמירה פרלוב: אז אנחנו שואלים מה מצב החצב.
<אמירה פרלוב: דרך אגב, מילה על הפריט הזה, זה פריט היסטורי.
<אמירה פרלוב: מי שירצה לקרוא עליו יכול לקרוא עליו פה, אבל פריטים מעטים כאלה נמצאים.
<אמירה פרלוב: הגיע אלינו בהקמת בית הספר, היישר ממוזיאון רוקפלר מאיזה מחסן.
<אמירה פרלוב: אני לא יודעת, בספרי מולדת של פעם פעם פעם פעם זה היה עמוד השער, אתם יודעים, עוד היה ים המלח, עכשיו זה כבר לא כל כך.
<אמירה פרלוב: הדבר הבא שאני רוצה להסב את תשומת הלב שלכם זה העץ הזה.
<אמירה פרלוב: העץ הזה מייצג במילים שלו ובצורה שלו, בלי העלים הנופלים, זה צריך לתקן, את בית הספר שלנו.
<אמירה פרלוב: אנחנו בית ספר ניסויי, משותף, אתם יכולים לקרוא כאן, והמוטו שלנו 'היהדות שלי היא יהדות של אחריות ומעורבות, בלימוד, בדיאלוג ובמעשה, בקהילה יהודית רבגונית', ואני רוצה להגיד כמה מילים על העניין של בית הספר.
עמרם מצנע: באיזה נושא בית הספר ניסויי?
<אמירה פרלוב: בנושא של חינוך יהודי, הנושא שלנו הוא חינוך יהודי.
<אמירה פרלוב: זאת נקודת המוצא.
<אמירה פרלוב: נקודת המוצא שלנו היא שאנחנו עוסקים בחינוך יהודי, לא בחינוך דתי, לא בחינוך חילוני, בחינוך יהודי, ורשמתי לי כמה מילים, למרות שתלחצו לי על הכפתור ב-2:00 בלילה, אני יודעת להגיד את הדברים, אבל בכל זאת לכבוד הנוכחים.
<אמירה פרלוב: כל מה שאני אומרת כאן זה חלק מהשפה הבית ספרית, זה לא איזה המצאה לטובת מישהו שהגיע לביקור, זאת השפה הבית ספרית שאנחנו מדברים בה.
<אמירה פרלוב: הדבר החשוב ביותר בנושא של חינוך יהודי זה הגדרת זהות חיובית של כל ילד ושל כל בוגר.
<אמירה פרלוב: אנחנו לא רוצים שייצא פה ילד מבית הספר ויגיד 'אני חילוני, בגלל שאני לא דתי', או 'אני דתי בגלל שאני לא חילוני', אנחנו רוצים שייצא מפה ילד מבית הספר שיגיד: אני יהודי, אני יודע מה זה אומר, אני יודע מה האחריות המוטלת עליי, אני יודע במה זה משמעותי לחיים שלי ואני יודע את זה באופן חיובי.
<אמירה פרלוב: זה משמעותי לחיים שלי כי אני שומר שבת.
<אמירה פרלוב: זה משמעותי לחיים שלי כי אני שומר כשרות, אבל לא פחות מזה, זה משמעותי לחיים שלי כי אני עסוק בגרים, יתומים ואלמנות.
<אמירה פרלוב: אני אומרת את זה בלשון הכתובים, בלשון התורה, אבל במציאות שלנו היום, בתיקון עולם, בתיקון חברתי, בזה אני עסוק וזה חלק מהיהדות שלי.
<אמירה פרלוב: זה לא מה שאנחנו רגילים במשרד החינוך, יש ועדת שנער, ועדת קרמניצר, שתי ועדות, אולי עכשיו הן ביחד, אבל הן באותו תקציב, ובעיקרון הייתה תפיסה כזאת.
<אמירה פרלוב: צריך ועדה לתגבר יהדות, ועדה אחרת לתגבר דמוקרטיה.
<אמירה פרלוב: מבחינתנו יהדות זה תשתית הומניסטית של העולם כולו, לפחות של העולם המערבי.
עמרם מצנע: אני רוצה קצת להקשות עלייך.
עמרם מצנע: כשאת אומרת שבית הספר הוא ניסויי בתחום של לימוד יהדות, זה כאילו שבתי הספר האחרים לא מלמדים יהדות?
<אמירה פרלוב: לא, חס וחלילה, מלמדים, בוודאי שמלמדים.
עמרם מצנע: אז מה המיוחד?
<אמירה פרלוב: זה גם לא עניין של לימוד רק.
<אמירה פרלוב: כמו שאתה רואה, כתוב כאן לימוד, דיאלוג ומעשה.
<אמירה פרלוב: ההוויה של חינוך יהודי שאנחנו מנסים לייצר כאן היא הוויה שאנחנו מנסים לבנות אותה בצורה הייחודית לבית ספר שהוא משתף ילדים דתיים, חילוניים ומסורתיים וגם כאלה שהם לא ולא, וגם כאלה שהם גם וגם.
<אמירה פרלוב: יש כל מיני דברים בציבור הישראלי.
<אמירה פרלוב: המחשבה הזאת שמחלקת היא מחשבה מטעה, יש מגוון מאוד רחב, אנחנו מנסים לתת מקום לכל המגוון הזה, לא לקטלג ולא לחלק, ואנחנו מנסים שזה יבוא לידי ביטוי בהרבה דברים, גם בלימוד, גם בצורת הלימוד, במתודה של הלמידה הבית מדרשית, שהיא דיאלוג, וגם בעשייה של הילדים.
עמרם מצנע: איך מסבירים - - -?
<אמירה פרלוב: אנחנו נסביר את הכול בהמשך, יהיו אנשים שממש יסבירו את זה.
<אמירה פרלוב: אני רוצה לתת את התשתית, ברשותך.
<אמירה פרלוב: בקיצור, הבסיס שלנו זה שיש דבר כזה שנקרא הגדרת זהות חיובית והיא לא כוללת בתוכה רק את מה שיגיד האיש שיעצרו אותו באמצע הרחוב וישאלו אותו מה זה יהדות.
<אמירה פרלוב: אולי הוא יגיד שבת, אולי הוא יגיד חגים, אולי הוא יגיד בית דין רבני, אבל זה כולל עוד המון המון דברים והייתה כאן קבוצה הבוקר שראתה שיח שחרית בנושא של הילדים שעוסקים באיכות סביבה ואיכות סביבה מבחינתנו זה חלק מתיקון עולם, כי אנחנו שייכים לתרבות שבפרשה הפותחת של התורה שלה כתוב 'לעבדה ולשמרה'.
<אמירה פרלוב: האחריות לעולם והאחריות לסביבה שלך, ואנחנו שייכים לתרבות שבחרה להתחיל את הספירה של ההיסטוריה מבריאת העולם, לא מהולדת ישו, לא מההג'רה של מוחמד, מבריאת העולם, ובזה היא הצהירה שיש לה אחריות לבני אדם בכלל, וליהודים כמובן.
<אמירה פרלוב: יש לה תפיסה כוללת של מחויבות לעולם.
<אמירה פרלוב: אתם רוצים שנעבור לחדר בית מדרש?
<אמירה פרלוב: אז נמשיך בחדר בית מדרש.
<אמירה פרלוב: אנחנו גם שומרים על קשר עם קהילות ובתי ספר יהודיים בעולם, כדי שילדים יידעו שיש יהודים גם בעולם ולא רק בארץ.
<אמירה פרלוב: זאת התפיסה שלנו וזאת המטרה שלנו, ואני חושבת שזה דבר שהלוואי שהוא יקרה במערכת החינוך במדינת ישראל.
<אמירה פרלוב: שיקרה בבית ספר ממלכתי, שיקרה בבית ספר דתי, בוודאי שיקרה בבתי ספר משלבים, שילדים יגדלו עם זהות יהודית חיובית ועם שפה יהודית חיובית ועם מחויבות ללמוד.
<אמירה פרלוב: תשמעו, יש לנו אוצר, המקורות שלנו, החל מהתורה וכלה ברב עובדיה, ובטח גם כלה בילדים שהם עכשיו בכיתה א' והם מפרשים, גם הם חלק מהשרשרת הזאת והם אומרים דברים נפלאים, וזה אוצר.
<אמירה פרלוב: זה פשוט אוצר.
<אמירה פרלוב: זה אוצר בשבילנו וזה אוצר בכלל, אז שהילדים כולם ירגישו שזה תענוג ללמוד את הדברים האלה, שזה מהנה, שזה מרתק, וזה לא איזה מן משהו שאנחנו עושה אותו כי הכריחו אותי, או כי זה שייך למישהו אחר.
<אמירה פרלוב: עכשיו אני רוצה להגיד שתי מילים על ההיסטוריה של המקום הזה.