GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אסף הירשפלד: החוק גם הפך לחוק חינוך משלב, שם שהוא קצת בעייתי, בהקשר שאנשים בדרך כלל משייכים אותו לחינוך מיוחד, אז זה פעם אחת, שצריך למצוא לזה איזה שהוא שם שאנשים יבינו במה מדובר, כי השם הזה קצת מבלבל.
<אסף הירשפלד: ומעבר לכך, לדאוג שכל בתי הספר יהיו תחת אותו מיתוג, כדי שאנשים יזהו שיש פה תופעה רחבה.
<אסף הירשפלד: היום אנשים אומרים, 'אה, יש בית ספר מיוחד, קשת בירושלים', 'יש בית ספר מיוחד, יחד מודיעין'.
<אסף הירשפלד: הם לא מזהים שמשהו קורה בחברה הישראלית בכל זאת, שיש פה איזה שהוא, הוא לא זרם אולי בהגדרה חוקתית אבל איזה שהיא אלטרנטיבה לממלכתי ולממלכתי דתי הרגיל במונחים הרגילים שלו.
<אסף הירשפלד: נצטרך לעשות את זה כדי שאנשים יבינו שקורה משהו, כי כן קורה פה משהו.
<אסף הירשפלד: אנחנו כמובן מלווים ומייעצים לתהליך.
<אסף הירשפלד: כמו שאמרתי, אם זה ברמה של תושבים שמתנגדים כיוזמה מלמטה, ומלווים את הפיקוח, את הרשות המקומית ואת מנהלי בתי הספר, ואחרי זה גם בהדרכה פדגוגית את כל המערך כולו, מערך תמיכה.
<אסף הירשפלד: עוד ממש משימות קונקרטיות שהן בתוך המערכת, שצריך לעשות שינוי.
<אסף הירשפלד: אני רק אגיד שההבדלה בין הממלכתי דתי לממלכתי יוצרת בעיה בתוך השטח מבחינה זאת ששעות התקן הן שונות, הגמישות הפדגוגית, מה אני יכול לעשות, כמה תמהיל בין שעות קודש לשעות אחרות, וזה משהו שחייבים ליצור לו פתרון, כדי שברמה המקומית מנהל לא יצטרך לעמוד במתח מול דרישות הפיקוח אל מול זה שהוא רוצה לייצר בית ספר שהוא ייחודי, אז פירטנו את זה.
<עליזה גרשון: שמעון אביכזר הוא מנהל בית הספר התיכון.
<שמעון אביכזר: האמת שאני רוצה לפתוח ולספר לכם שעכשיו הציץ כאן תלמיד ששאל אותי אם הוא יכול לפגוש אותי בשעה 11:00 ואמרתי לו שיש לנו את הביקור ואני לא אוכל, סיפרתי לו מה קורה כאן, אז הוא אמר לי 'למה אתם עושים דיונים, בשבילנו זה דבר ברור מאליו, למה בכלל אתם עושים עניין מהדבר הזה שנקרא חינוך משותף?
<שמעון אביכזר: ' בהתחלה תהיתי ואמרתי, 'מה, הוא לא מבין שזה מאוד משמעותי מה שקורה כאן?
<שמעון אביכזר: ' אחר כך חשבתי שזו אמירה שאני שומע אותה הרבה מתלמידים ובמובן מסוים היא מבטאת הצלחה שלנו, כי כנראה גדל פה דור, אצלנו בבית הספר, שההפרדות של חינוך ממלכתי דתי וחינוך ממלכתי, שאצלנו כמבוגרים בתודעה אלה הפרדות מאוד חזקות, גדל כאן דור שלא חי את ההפרדות האלה.
<שמעון אביכזר: זה דבר מאוד טבעי בשבילו שיושב לידו תלמיד דתי, הם מקיימים בהם - - -
עמרם מצנע: השאלה אם הוא לא חי בבועה.
<שמעון אביכזר: זו שאלה מאוד טובה באמת.
<שמעון אביכזר: מצד שני, אם כבר מדברים על הצלחות, כשאנחנו חושבים על הבוגרים שלנו אנחנו מדברים על כך ש-70% עד 80% מהתלמידים הולכים למכינות קדם צבאיות, לשנת שירות, באמת סדר גודל מאוד מרשים והם גם בוחרים אז ללכת למכינות שהן מכינות גם משלבות.
<שמעון אביכזר: השיח הזה הוא שיח שהם חיים אותו.
<שמעון אביכזר: אני מניח שכשהם גם ממשיכים הלאה בדרכם, הדבר הזה הופך להיות חלק מהתודעה שלהם.
<שמעון אביכזר: עניין הבועה זו באמת שאלה טובה, אבל אני מניח שכשמגיעים למסגרות צבאיות ואחר כך בכלל לחיים, הדבר הזה הופך להיות חלק מהותי מהזהות שלהם, שהיא זהות שהיא לא חיה בתוך הפרדות.
<שמעון אביכזר: דרך אגב, דיברת על ההבדלים בינינו לבין בתי הספר האחרים שראית כמו רעות, או כפר אדומים, אז אמרתי לך גם לפני כן שאצלנו יש מקום מאוד מרכזי למהלך משולב, שמצד אחד אנחנו נותנים מקום לזהות שממנה מגיע התלמיד, וצריך לומר, כל בוקר נפתח כאן בתפילה פה, במקום שבו אנחנו נמצאים, והתלמידים הלא דתיים, בניגוד למקומות אחרים שראית, למשל שאלת מה ההבדל בינינו לבין רעות, אז פה הם לא מתפללים כי הזהות החילונית זו זהות שצריך לבסס אותה ולכן כל בוקר נפתח פה לא במתמטיקה - - -
עמרם מצנע: אז איזה מכנה משותף אתם יוצרים?
<שמעון אביכזר: אבל קודם כל אני רוצה לחדד את הנקודה הזאת.
<שמעון אביכזר: אנחנו אומרים לתלמידים שלנו, דיברתי לפני כן על הצבא, שכשאתם תגיעו לצבא והתלמידים יילכו להתפלל, כמו פה, אתם יוצרים איזה שהיא מסגרת כאן ששואלת מה זה להיות חילוני.
<שמעון אביכזר: כי מה שקורה בצבא, כשהדתיים הולכים להתפלל, החילונים מנקים את הנשק או מנקים את האוהל, זה מה שהם עושים.
<שמעון אביכזר: אנחנו מלמדים אותם לשאול את השאלה מה זה להיות חילוני, או מה זה להיות מסורתי, כן?
<שמעון אביכזר: צריך לומר.
<שמעון אביכזר: אנחנו כאן נעים על רצף של זהויות, שזה לא רק דתי וחילוני, יש גם את הקבוצה המסורתית שאני מניח שהיא מוכרת לך היטב מירוחם, למשל, וגם פה אנחנו חיים אותה.
<שמעון אביכזר: המכנה המשותף הוא הדבר שדיברתי עליו לפני כן, הם חיים פה באופן הכי טבעי, הם מקיימים - - -
עמרם מצנע: אני עדיין לא מקבל תשובה לשאלה מה הוא המכנה המשותף.
עמרם מצנע: מה המכנה המשותף של חילוני גמור לבין רפורמי, לבין קונסרבטיבי, אורתודוכסי?
עמרם מצנע: מה יוצר ביניהם את המכנה המשותף?
עמרם מצנע: הרי אתם צריכים למצוא את המכנה המשותף.
<שמעון אביכזר: יש הרבה דברים.
<שמעון אביכזר: דרך אגב, אנחנו גם בית ספר משתף אז יש פה עוד מורים שיהיו שותפים לשיח.
<שמעון אביכזר: מרים, כמי שאחראית על החינוך החברתי בבית הספר, החינוך החברתי בהרבה מובנים אומר שיש דברים שמבדילים בינינו ויש דברים ש- - - להיות אדם מוסרי ולהיות אדם הומניסט, זה משהו שהוא משותף בינינו.
<שמעון אביכזר: אנחנו בני אדם, יש לנו הבדלים בזהויות שלנו, אבל במובן הכי בסיסי של אחריות מוסרית, חברתית, בחברה הישראלית, שם למשל אנחנו אומרים שזה מכנה משותף מאוד חזק של כל התלמידים שלנו.
<שמעון אביכזר: זה דבר אחד.
<שמעון אביכזר: אני חושב שהדבר הבסיסי, זה שאנחנו יכולים להיות בני אדם ולהיות חברים, אבל פה באמת אנחנו כן מדגישים את הזהות האישית של התלמידים והדבר המשותף זה שאנחנו חלק מהחברה הישראלית, יש לנו אחריות על מה שקורה פה בחברה הישראלית.
<שמעון אביכזר: תופעה של הליכה למכינות ולשנת שירות, היא תופעה שמבטאת את אותה אחריות שאנחנו מחנכים אליה.
<שמעון אביכזר: התלמידים שלנו הולכים, כבר מזהים אותם כמי שלוקחים מנהיגות בצבא, אחרי הצבא גם.
<שמעון אביכזר: כל פעם אני נתקל בתופעות של תלמידים שלנו שנמצאים במסגרות מאוד חברתיות ויש לנו כאן אחריות על החברה הישראלית, לכל אחד יש את הזהות האישית שלו וזה לא מפריע לנו לחיות ביחד כאן.
<שמעון אביכזר: יש כאן עוד דברים שיכולים להתייחס.
<שמעון אביכזר: יש גם תרבות יהודית שמשותפת לנו.
<קריאה: זהו, אני רציתי להוסיף את התודעה היהודית.
עמרם מצנע: אני גם רציתי שתגיד.
עמרם מצנע: את הנושאים והערכים הקוסמופוליטיים, גם בית ספר ציוני דתי מלמד - - -
<שמעון אביכזר: כן, אז יש לנו תכנית לימודים ואני ביקשתי מאיתמר להציג אותה.
<שמעון אביכזר: יש לנו תכנית לימודים שבעצם גם היא משותפת.
<שמעון אביכזר: תכנית הלימודים בלימודי היהדות זו תכנית משותפת, איתמר קצת יספר עליה, אבל יש לנו תרבות יהודית משותפת, לנו, לחילונים, לדתיים, למסורתיים, והיא דרך אגב גם שונה.
<שמעון אביכזר: התרבות היהודית של הרפורמי והקונסרבטיבי היא אולי שונה מזה של האורתודוקס החילוני, אבל יש לנו גם איזה שהיא ליבה משותפת בתוך אותה תרבות ואני אבקש עוד מאיתמר להציג את זה.
<שמעון אביכזר: אני רק רוצה לומר משהו כללי מסכם ולאפשר לעוד אנשים.
<שמעון אביכזר: כשאנחנו מדברים על חינוך משלב אנחנו לא מדברים רק על דתיים וחילוניים ומסורתיים.
<שמעון אביכזר: תפיסת עולם רחבה שאומרת שהמפגש עם מי ששונה ממני זה מפגש שמעצים אותי, מפתח את האישיות שלי, ולכן יש לנו כאן ארבע כיתות של חינוך מיוחד.
<שמעון אביכזר: מתוך 12 כיתות ארבע כיתות של חינוך מיוחד, שרובן הן כיתות תקשורת, של תלמידים שהם על הרצף של האוטיזם.
<שמעון אביכזר: בשנה הבאה תצטרף עוד כיתה בכיתה ז', ותהיינה חמש כיתות מתוך 12 כיתות.
עמרם מצנע: יש לכם כיתה אחת בכל שכבה?
<שמעון אביכזר: שתי כיתות.
<עמירם מלצר: זה יהיה חמש מתוך 12 פלוס ארבע.
<שמעון אביכזר: יש לנו 12 כיתות רגילות ותהיינה עוד חמש כיתות של חינוך מיוחד.
<שמעון אביכזר: אנחנו גם בית ספר שהוא אינטגרטיבי, אנחנו חיים פה בתוך השכונה, ההפרדה המעמדית כמעט ולא קיימת פה.
<שמעון אביכזר: למרות שזה בית ספר משלב בכוונה אנחנו בית ספר עירוני, אנחנו רוצים להיות בית ספר שהוא לא אליטיסטי ולכן ההטרוגניות היא רחבה לא רק במובן של דתיים וחילוניים, יש פה עניים, עשירים, אשכנזים, מזרחים, יש פה ערבוב מאוד גדול, זה בית ספר מאוד אינטגרטיבי, שוב, מתוך תפיסה רחבה ששילוב שהוא מפגש עם מי שהוא לא אני זה דבר שמעצים אותי, מפתח אותי כאדם מורכב ולא חד ממדי, כמו אותן הפרדות שדיברנו עליהן.
<שמעון אביכזר: לכן יש פה משהו שהוא מאוד רחב - - -
עמרם מצנע: כמה סך הכול ילדים מ-א' עד י"ב?
<שמעון אביכזר: לא, אנחנו פה מדברים רק על התיכון, כי כבר הייתם ביסודי, אנחנו מדברים על 750 תלמידים בערך מגן עד י"ב.
<שמעון אביכזר: בחטיבה ותיכון זה 380 תלמידים, ז' עד י"ב.
<שמעון אביכזר: יחסית זה קטן, נכון.
<שמעון אביכזר: אז אנחנו באמת גם גאים על כך שהלוקסוס הזה לא מתאפשר רק למעמד גבוה, זה משהו שמצליח להכניס אליו את כל מי שנמצא בשדרה של החברה הישראלית, לא רק תלמידים שיכולים לאפשר לעצמם את זה מבחינה לימודית או כלכלית.
עמרם מצנע: שאלה של קמח ולא של תורה, אתה מסתדר עם התקציב שאתה מקבל ממשרד החינוך?
<שמעון אביכזר: אני בית ספר עירוני, מה שמציל אותנו זה שאנחנו בית ספר עירוני, אנחנו שייכים לעיריית ירושלים, המבנה הזה, ולכן נכון להיום עם תשלומי ההורים הקיימים אנחנו מצליחים להסתדר.
<שמעון אביכזר: פחות או יותר, כן.
<שמעון אביכזר: ברור שאם תשלומי ההורים ייפגעו, וגם אנחנו מקבלים איזה שהיא תמיכה מעיריית ירושלים, תמיכה בסיסית, אם שני הדברים האלה יילכו לאיבוד, אז אנחנו כמובן שלא נצליח להתקיים.
<עמירם מלצר: אני חייב להעיר על זה כי זו סוגיה שכן משפיעה.
<עמירם מלצר: תשלומי ההורים זו באמת סוגיה - - -
עמרם מצנע: כן, אני מכיר אותה.
<עמירם מלצר: אז צריך למצוא לזה פתרון ברמה ממלכתית למשלבים, איך ההגדרה שלהם תהיה בתוך הסיפור.
<שמעון אביכזר: דרך אגב, אני רק אגיד עוד משהו, אנחנו גם גאים על כך שאנחנו בית ספר שמגיע להישגים, הישגים מאוד יפים מבחינת לימודים ואנחנו בית ספר שהוא בכלל לא תחרותי.
<שמעון אביכזר: אצלנו בחטיבת הביניים תלמידים בכלל לא מקבלים ציונים, אין מספרים, עכשיו דיברו גם על מיצ"בים ועל למידה משמעותית, אז אנחנו כבר בתוך הסיפור הזה הרבה שנים.
<שמעון אביכזר: תלמידים שלנו בחטיבת הביניים וגם בתיכון, רק מה שצריך להיבחן לקראת הבגרות מקבלים ציונים ויש כאן אווירה שהיא לא אווירה תחרותית ובכל זאת אנחנו מגיעים להישגים יפים.
<שמעון אביכזר: התלמידים שלנו לומדים באופן שבו אנחנו רוצים לפתח תלמידים שהם אינטלקטואלים, חושבים, וזה מצליח גם בלי להגיע לאיזה מצב של תחרות בלתי פוסקת וכל תלמיד נמדד ביחס לעצמו ובלי אותה תחרות מטורפת שאנחנו רואים אותה בבתי ספר אחרים.
<שמעון אביכזר: אז אני רוצה לסיים כאן, כדי לאפשר גם לעוד חברים מהצוות לומר משהו ולהתייחס.
<איתמר: רציתי לחזור לשאלת המשותף.
<איתמר: אני חושב שהמובן מאליו פה הוא דווקא המשותף.
<איתמר: המקרה שתיאר שמעון הבוקר הוא מקרה שבאמת הוא היום יום שלנו.
<איתמר: המשותף הוא כל דקה ודקה, בהפסקה, בשיעור, בטיולים, באמת בכל דבר.
<איתמר: בתכנית הלימודים שלנו ביהדות אנחנו דווקא שמנו על השולחן בשנים האחרונות את הצורך שלנו לייחד את הזהויות ולנסות לחדד זהויות כדי שהמפגש לא יהפוך להיות איזה שהוא תערובת של מישמש של חוסר זהויות ולכן דווקא ההכוונה שלנו היא יותר לכיוון הזה, ותמיד צריך לשמור על האיזון כדי לא ללכת להפרדה טוטאלית בשיעורים כמובן, זה לא דבר שהיינו רוצים לעשות, אנחנו רוצים גם לנצל את המגוון, אבל החלוקה לתפילה ולמפגש בבוקר והחלוקות שאנחנו עושים גם בתכנית הלימודים מאפשרת לנו קצת לחדד את הזהות לפני שאנחנו זורקים אותם לקלחת של המפגש.
<איתמר: אנחנו עושים הרבה דברים, אבל לדוגמה בחטיבת הביניים הלימוד הוא עשוי להיות נפרד, במקביל ללימודי תרבות ישראלית ולימודי חובה - - -
עמרם מצנע: נפרד, אתה מתכוון לדתיים וחילוניים?
<איתמר: כן, אז יש קבוצה שלומדת תלמוד, קבוצה שמוכוונת לקבוצה הדתית, למרות שאין מניעה לתלמיד חילוני להצטרף אליה, ושם לומדים בכוונה את הנושאים בתלמוד שקשורים בעולם דתי מובהק, לא - - -
עמרם מצנע: אבל השאלה אם למשל לימודי תלמוד ולימודי תנ"ך, האם החילוניים והדתיים לומדים ביחד?
עמרם מצנע: כי אתה יודע, את הבריאה אפשר לתאר כמעשה השגחה עליונה ואפשר לתאר אותה תיאור פיזיולוגי - - -
<שמעון אביכזר: לכן יש לנו הוראה בשני קולות, אנחנו קוראים לזה.
<איתמר: זו דוגמה מצוינת, כי באמת לימודי התנ"ך נלמדים כאן בשני קולות.
<איתמר: בחטיבה זה שיעורים נפרדים כאשר יש - - -
<שמעון אביכזר: צריך להסביר מה זה נפרד.
<שמעון אביכזר: זה לא נפרד בכיתות.
<איתמר: זהו, יש מורה דתי שמלמד בקבוצה בדרך כלל תורה ויש מורה חילוני שמלמד בדרך כלל נביא, לפעמים זה ההיפך, וככה יוצא שבשנה אחת כיתה פוגשת גם תפיסה דתית וגם תפיסה חילונית.
<איתמר: בחטיבה העליונה זה אפילו עוד יותר מורכב, כי לפעמים נכנסים שני מורים לכיתה, הם מלמדים את הנושא מהיבטים שונים.
<איתמר: באמת סיפור הבריאה שהזכרת אותו, הוא דוגמה מצוינת.
<איתמר: אותו דבר קורה בשיעורי תרבות ישראל, מה שנקרא מחשבת ישראל, מטעם משרד החינוך, שבאמת אלה סוגיות שהן זהותיות וסוגיות שהן מהותיות ליהדות, נמצאים שני מורים פיזית בכיתה, באותו זמן, בחלק מהשיעורים.
<איתמר: זה לצערנו מבחינה תקציבית מצטמצם משנה לשנה, אבל אנחנו מנסים לשמר את זה.
<איתמר: הם יושבים ומלמדים ומתווכחים ביניהם, מציגים דעות שונות, והתלמידים מוצאים את עצמם בתווך, לפעמים מצדדים באחד מהם, לפעמים מביאים דעה שלישית, ובאמת פה מתחדדת הזהות מאוד אחד מול השני.
<איתמר: גם התכנים שאנחנו מביאים הם תכנים שעוסקים בדברים האלה.
<איתמר: פיתחנו פה תכנית לימודים ייחודית לנו, לחטיבה העליונה, לבגרות, גם חטיבת הביניים, אבל קיבלנו אישור של משרד החינוך, גם בפיקוח של התנ"ך והפיקוח של מחשבת ישראל, ללמד יחידות שהן שלנו.
<איתמר: בתנ"ך יש לנו תכנית שהיא משלבת תפיסה ביקורתית עם תפיסה מסורתית של פרשנים.
<איתמר: במחשבת ישראל יש לנו נושאים שהם נושאי ליבה בבית הספר, אז ב-י"א לומדים שנה שלמה את נושא האחר, היחס לאחר על בסיס צלם אלוהים המשותף, גם מתוך התכנים, וב-י"ב את הנושא של מקום, שהוא אולי קשור למה שאמרת בראש הדברים כחיבור לסביבה שלנו, לעולם שבו אנחנו נמצאים.
<איתמר: זו גם איזה שהיא הכנה לקראת השנים הבאות, - - - לכל מי שבאו מסביבנו.
<איתמר: אז רק לסכם, אני חושב שגם מבחינת התכנים, גם מבחינת הדרך שבה הדברים נלמדים, שווה מחשבה איך לשמור את המשותף וגם לחדד איזה שהיא זהות ספציפית ייחודית.
<עידן: אני אשתדל להיות קצר, באמת שאלת קודם, נדמה לי, משהו על זהות חילונית, מה קורה פה בבוקר.
עמרם מצנע: אני לא שאלתי מה היא זהות חילונית.
עמרם מצנע: אני שאלתי, הרי כולנו יהודים, איך אתה יוצר מכנה משותף בין אחד שהוא יהודי והוא אומר, יהודי זה לשמור שבת, לאכול כשר, להתפלל לבין אחר שהוא אומר, אני יהודי, כי נולדתי יהודי, ומה משותף בין ה - - -?
<עידן: אז זה באמת צבר של תשובות.
<עידן: שוב, קל לדבר על הרגע היחסית היחיד פה של הפרדה, שמתפללים כאן חילוניים ודתיים, אז בכל שכבה התלמידים שאינם דתיים כאן נפגשים עם אחד המורים, צוות שהוא של אנשים לא דתיים, ופותחים את היום באמת באיזה שעה מאוד מיוחדת שהיא מבחינה ערכית, של דיבור על מגוון של נושאים גדול.
<עידן: אנחנו יכולים לראות באיזה שהם צירים שאנחנו משתדלים לחשוב עליהם כצירים שמאפיינים אדם חילוני, אבל אם הדתיים פה מתווכחים רבות איך תתנהל התפילה ומה הזהות הדתית, אז האנשים חילונים, אין להם זהות מן המוכן, איזה משהו שאפשר לקרוא לו זהות חילונית, לרוץ ולקדם אותה, אז אנחנו מסתכלים על כמה צירים.
<עידן: הציר של תרבות ישראלית, הציר של ישראליות, וניגשים אליו מכל מיני זוויות, אם זה בתרבות ואם זה באקטואליה.
<עידן: גם הציבור שאינו דתי רואה את המקורות והמסורת כחלק של משהו ששייך לו, אז יש פה גם מפגשי בוקר שהתוכן הוא כאילו תוכן יותר מסורתי, יש במפגש הבוקר תכנים סביבתיים, יש תכנים שקשורים לידע עולם, של היותנו חלק מקהילה גדולה של עולם גדול שחשוב לציבור החילוני להמשיך ולשמור על איזה שהוא קשר וזיקה למקומות האלה.
<עידן: זה קורה ששת הימים בשבוע, בזמן שהילדים הדתיים מתפללים, הוא נמצא באיזה שהוא מגוון סביב אחד הנושאים האלה.
<עידן: וכשחושבים על זה, בעצם 36 שעות שבועיות זה המון.
<עידן: ואם דובר קודם על משאבים, זה 36 שעות בשבוע, שאף בית ספר אחר לצורך העניין לא נדרש אליהן.
<שמעון אביכזר: זה מספר השכבות כפול מספר הימים.
<עידן: זה שישה ימים בשבוע, 36 שעות שבועיות, שעות ערכיות, שעות ייחודיות, שעות שאני יכול להגיד, ברמת מי שעושה את זה הרבה, אני חושב שאלה השעות הכי קשות להעביר אותן, אין מבחנים, אין ציונים, אין שוט, זה איזה שהיא שיחה לשמה.
<עידן: 36 שעות שבועיות שבאף בית ספר אחר לא מתקצבים.
<עידן: זה באמת חלק גדול בייחודיות של בית הספר.
<עידן: ושוב, סליחה על זה שזה דורש הפרדה, אבל באמת מרבע לתשע בבוקר, כשזה נגמר, הם כל הזמן ביחד.
<עידן: ואולי מילה אחרונה שהיא מעניינת בהקשר הזה, אני זוכר את עצמי לפני 10, 11, 12 שנים, מתחיל עם הסיפור הזה, ממש בחרדת קודש, איך עושים משהו מקביל לתפילה.
<עידן: בתור תחושה של אדם חילוני אולי שבתפילה יש נשגבות, איזה הוד, איך אני ניגש לזמן הזה ומה אני עושה בזמן הזה עם תלמידים אחרים, והיום לא פעם ולא פעמיים אנחנו מקבלים סוג של ביקורת מהאגף הדתי, שזה לא פייר שבזמן שהם מתפללים קורים כל כך הרבה דברים מיוחדים ומעניינים, שהתלמידים הדתיים כאילו מפסידים אותם.
<עידן: אז גם התחושה של מי העגלה המלאה ושל מי העגלה הריקה, יש פה גם איזה שהוא טוויסט מעניין.
<שמעון אביכזר: תודה, עידן.
<שמעון אביכזר: אני רוצה לבקש מזוהר לספר משהו שאנחנו עושים ביום רביעי הקרוב, בקצרה, ונכניס את התלמידים, כי זמננו קצר.
<זוהר: בעקבות יום הזיכרון לרצח ראש הממשלה יצחק רבין, אנחנו נמצאים בשיח כבר כמה שנים.
<זוהר: שכבת י' היא השכבה שמובילה את העניין כל שנה, באופן מסורתי, וכל שנה נוצרות פה כל מיני פעילויות מיוחדות כאלה ואחרות, טקסים כאלה ואחרים, של תהליך שמובילים התלמידים.
<זוהר: השנה התחלנו, אנחנו מנסים לייצר מסע, אנחנו קוראים לו מסע סובלנות, שבמהלך המסע הזה הם יפגשו אנשי ציבור, כמה שיותר מכל הקשת, למעגלי שיח כאלה שידברו על סובלנות.
<זוהר: המסע הזה מכוון גם החוצה, לחברה הישראלית, אבל גם פנימה.
<זוהר: מבחינתנו, וזה הדבר ששמעון אמר קודם, גם זה שאנחנו יושבים יחד, עצם זה שיוצאים לטייל יחד, ישנים, אוכלים, עוזרים אחד לשני, זו גם סובלנות, זה גם מייצר משהו שהוא לא ברור מאליו בקבוצה של אנשים שונים.
<זוהר: הדבר הזה הוא גם משהו שנקדיש לו זמן בנושא הזה.
<זוהר: יש תגובות מאוד מאוד חיוביות בינתיים מהתלמידים ומההורים סביב הנושא הזה.
<שמעון אביכזר: תודה.
<שמעון אביכזר: אנחנו נכניס תלמידים, כדי לשמוע קצת?
<שמעון אביכזר: יש פה תלמידים מכיתות י"א ו-י"ב.
<שמעון אביכזר: חבר הכנסת, יושב ראש ועדת החינוך, עמרם מצנע, בא לבקר אותנו יחד עם 'צו פיוס' שמארגנים את האירוע.
<שמעון אביכזר: יש כאן גם בוגרים שנמצאים במכינות קדם צבאיות ולפני צבא והם במקרה היו פנויים אז ביקשתי מהם להצטרף, תוכל גם לשאול תלמידים שיש להם אולי פרספקטיבה של אחרי בית הספר.
<שמעון אביכזר: אפשר באמת להתחיל בשאלה כללית שלך, אם אתה רוצה.
עמרם מצנע: השאלה הכללית שלי, ששאלתי אותה בבית ספר אחר שביקרנו בבוקר, מי יכול לתת לי מה הוא המכנה המשותף שלי, כיהודי, במרחב הזה של אחד, יהודי שחובש כיפה, מקפיד על כשרות ושבת, ומולו בספקטרום הזה מי שמגדיר את עצמו כיהודי והוא לא עושה את הדברים האלה.
עמרם מצנע: אם ככה, מה המכנה המשותף?
<תלמיד/ה: אני מרגיש שהמכנה המשותף זה הגורל המשותף.
<תלמיד/ה: אנחנו חיים באותה ארץ, יש לנו את אותם חברים ואת אותם אויבים, יש לנו החלטה היסטורית משותפת, חלקנו מאמינים בה יותר וחלקנו פחות, אנחנו חוגגים את אותם חגים ואנחנו צריכים שתהיה לנו הבנה שאם אני לא אהיה בקשר טוב עם היהודים שסובבים אותי, אז מי יהיה החבר שלי לעת צרה, כשאנחנו צריכים להביע קוד משותף, ברור, לדוגמה.
עמרם מצנע: כן, אוקיי, תשובה טובה.
עמרם מצנע: אני כבר מהבוקר שואל את השאלה הזו ואני חושב שמיקדת את זה נכון.
עמרם מצנע: ההיסטוריה, החגים המשותפים, המסורת.
עמרם מצנע: מישהו רוצה להוסיף?
עמרם מצנע: לפתח את זה?
<בוגר: אני בוגר, אני עכשיו במכינה.
<בוגר: אני אפתח את זה.
<בוגר: אני חושב שהייתי אומר בעיקר בית ספר קשת ובאופן כללי בתי ספר שלוקחים גם את הצד הזה וגם את הצד הזה, שניהם קיצוניים אולי דווקא במתינות שלהם.
<בוגר: זאת אומרת אין לך חילוני שלא יודע את הצד הזה ומבין שגם זה שלו, אין לך דתי שלא פתוח גם לעולם הזה, ולשניהם יש, הייתי אומר, שק הגדרות משותף.
<בוגר: זאת אומרת אם בן אדם מגדיר שהוא דתי, אני לא חושב שיהיה פה אפילו מישהו שמגדיר את עצמו כדתי גרידא, ולא יהיה לך חילוני שיגדיר את עצמו כך, ואז הוא נותן לעצמו להשאיר את השק שלו פתוח להכניס עוד הגדרות.
<בוגר: אני חושב שזה מה שמשותף.
<בוגר: אני לוקח את מה שאמרת על הגורל, אני אקח את זה לסיפור שאת הבאת, אם אתה לא חוזר לבית שלך ואתה לא זוכר תמיד לחזור למקום שלך, אתה יכול להיות מנותק ולהעמיק שם את הזהות שלך, כמו דתי שלומד כל היום רק תלמוד ורק תלמוד, אבל הוא שוכח את העולם שלו, את המקום שלו.
עמרם מצנע: מה משותף בינך לבינו.
<בוגר: שוב, אני חושב שהמתינות.
<בוגר: אני חושב ששנינו קיצוניים במתינות וזה אומר שגם הוא - - -
עמרם מצנע: הם מוכנים לקבל אותך.
<בוגר: הרבה סימני שאלה.
<בוגר: זה, אני חושב, ה - - -
עמרם מצנע: אתה מרגיש שכשאתה בא לבית ספר כזה אתה מוותר על משהו?
<בוגר: כן.
<בוגר: אני אולי מוותר על העמקה יותר גדולה במקום מסוים, בצד מסוים, אבל אני מרוויח המון המון דברים.
עמרם מצנע: יש לך עוד אחים ואחיות בבית?
עמרם מצנע: ואיפה הם לומדים?
<בוגר: הם גם למדו בקשת.
עמרם מצנע: וההורים?
עמרם מצנע: הבית דתי?
<בוגר: לא, בית לא דתי.
<בוגר: אני נולדתי לבית שהוא מסורתי, זה בדיוק בתקופה שההורים שלי רצו קצת יותר מסורת אז הכניסו אותי לגן דתי, האחים שלי היו בגן חילוני, ואני נע ונד כל הזמן.
<בוגר: גם בבית הספר הייתי בלי כיפה/עם כיפה, תמיד צחקו מתי אני אהיה נוצרי, מתי מוסלמי.
<בוגר: אני חושב שיש הגדרה של בן אדם, ההגדרה שלו זה מחפש, ואולי פה זה בית ספר קשת.
<בוגר: ההגדרה שלך זה להישאר כאן, זה תמיד להיות בסימני שאלה, לא בסימני קריאה.
<תלמיד/ה: אתה שאלת מה המכנה המשותף בין שניהם, בין כל אחד פה לצורך העניין, אני חושב שהדבר היחיד שהוא לא משותף להם זה מה שאמרת, זה אם הוא שומר שבת או לא, זה כמה הוא מאמין וכמה הוא לא.
עמרם מצנע: אלה נושאים טכניים?
<תלמיד/ה: מה זאת אומרת?
עמרם מצנע: הכשרות ושבת ותפילה.
<תלמיד/ה: אלה לא נושאים טכניים, אבל אלה דברים שמפרידים - - -
עמרם מצנע: אלה דברים של מהות או דברים טכניים?
<תלמיד/ה: זה מהות יותר, אבל הם מה שבאמת מפרידים בין שניהם לצורך העניין, אבל אלה הדברים היחידים שמפרידים בין שניהם, לפחות בבית ספר קשת.
<תלמיד/ה: כאילו בכל השאר יש להם מכנה משותף, כל החברים, כל הדרך שהם חיים, אני חושב שכולם פה בערך באותה, אני לא רוצה להכליל, דרך, מבחינת החיים שלהם והם חושבים בערך, לא באותה צורה, אבל עם אותו בסיס.
עמרם מצנע: הבית שלך הוא בית דתי?
<תלמיד/ה: הבית שלי הוא חצי-חצי, ההורים גרושים, אז אבא חילוני ואמא דתייה.
עמרם מצנע: ואמא מבסוטה שאתה פה?
<תלמיד/ה: כן, אמא שלחה אותי לפה, גם את אחותי.
<תלמיד/ה: למדתי ביסודי דתי, בדרור, ממלכתי דתי, וגם אחיות שלי למדו ביסודי בממלכתי דתי ואחותי עברה לפה ואז גם אני המשכתי מהיסודי לכאן.
<תלמיד/ה: זו החלטה של שני ההורים והם מאוד מרוצים ממנה.
<תלמיד/ה: אני גם כן בא מבית של הורים גרושים, שאבא שלי חילוני ואמא שלי דתייה ואני כאן מכיתה א'.
<תלמיד/ה: אני יכול להרשות לעצמי להגיד אחרי 12 שנה כאן שהרעיון של קשת שאומר שדתיים וחילוניים יכולים לחיות ביחד ויכולים להקים קהילה משותפת ביחד, בגלל הדברים הטכניים שהם פחות או יותר שלושה הדברים היחידים שמפרידים בין הלך הרוח של בן אדם דתי היום ובן אדם חילוני היום, זה כשרות ושבת ותפילות.
<תלמיד/ה: תפילות וכשרות לא באמת מפריע לבן אדם חילוני שיש איתו מישהו דתי שמתפלל ואוכל כשר, אבל דווקא במקומות של שבת, אני חושב, מהניסיון שלי, מאוד קשה להקים קהילה מעורבת בין דתיים וחילוניים ולגרום לאחד מהצדדים לוותר.
<תלמיד/ה: אבל אני חושב שקשת הוא מעבר לזה.
<תלמיד/ה: אני חושב שקשת גם בא, חוץ מלהקים את הקהילה המשותפת, ליצור מפגש, שאני אדע, בתור בן אדם שנגיד גדל בבית דתי, מה החילוני חושב, איך החילוני רואה את המסורת היהודית, איך החילוני רואה את הזהות היהודית שלו, ובן אדם שגדל בבית חילוני לחלוטין יכול לדעת ולראות איך אני רואה את המסורת ואת הזהות היהודית שלי.
<בוגרת: אני עכשיו במכינה, כאן במכינת עין פרת.
<בוגרת: ואני מרגישה שהמשותף בינינו שאין הבדל.
<בוגרת: בין הבדל באמת טכני, או לא יותר טכני, יותר עמוק, אבל זה לא משהו שהוא מרתיע אותי.
<בוגרת: אם אני בן אדם שהוא עם כיפה או בלי כיפה, מבחינתי אין פה איזה גדר שעוברת בינינו שאומרת 'אוקיי, אני צריכה להתרחק, אני לא יכולה לדבר איתו/אני כן יכולה לדבדר איתו'.
<בוגרת: כאילו זה כל כך ברור מאליו שיש הבנה בסיסית, ובמיוחד עכשיו, אנחנו במכינה - - -
עמרם מצנע: המכינה היא מכינה משולבת?
<בוגרת: כן, המכינה מעורבת ולאנשים שהם פעם ראשונה במקום מעורב.
<בוגרת: ואומרים להם, בשבת תזכרו שצריך לכבד ולהקפיד, ואנחנו צחקנו, כי זה כל כך מובן מאליו, כי ברור שאם מישהו מתנהג, אם מישהו שומר, אז מישהו צריך לכבד.
<בוגרת: אני חושבת שזה משהו שצריך להיות מובן מאליו.
עמרם מצנע: אבל אתם לא חיים באיזה בועה?
<בוגרת: כן, באיזה שהוא מקום זו בועה, אבל זו בועה חיובית.
עמרם מצנע: אתה קורא מה קורה בחברה הישראלית, זה משהו אחר לגמרי.
<בוגרת: אני מאמינה, זו החברה שאנחנו חיים בה, אנשים שהגיעו מבתי ספר דתיים או בתי ספר חילוניים, הם יוצאים לעולם שיש בו גם כאלה וגם כאלה, היום אין מקומות עבודה כאלה, זה משתנה, והיום עוד יותר, זה כל הזמן גדל ומתפתח ויש עוד זרמים וכזה וכאילו.
<בוגרת: ..
עמרם מצנע: את למדת פה מאיזה כיתה?
<בוגרת: מהגן.
עמרם מצנע: אז אני לא יכול לשאול אותך למה באת לפה.
עמרם מצנע: זה בטח משהו טבעי.
עמרם מצנע: אבל אתם מתנסחים בצורה מצוינת, באמת.
עמרם מצנע: מרשימה מאוד.
<תלמיד/ה: אני לא מסכימה.
<תלמיד/ה: אני חושבת שחוץ מזה שזה מפגש בין דתיים לחילוניים בבית הספר הזה, יש הרבה מקום לכל הסקאלה הזאת שזו סקאלה נורא רחבה.
<תלמיד/ה: כמו, נראה לי שמור אמר את זה, שאין פה דתיים וחילוניים, יש פה הרבה אנשים שהם איפה שהוא באמצע, כמו שההורים של יובי הם גרושים, אחד ככה ואחד ככה, אצלי בתוך הבית אבא שלי חילוני ואמא שלי דתייה, וזה - - -
עמרם מצנע: והם גרים בשילוב?
<תלמיד/ה: כן, והבית שלנו שומר שבת, אבל יש משפחה כזאת ויש מקום נורא להמון דברים שונים.
<תלמיד/ה: וחוץ מזה, אני חושבת שזו לא בדיוק בועה, כי היום בירושלים יש דתיים לאומיים, שפתוחים ברמה מסוימת לחילוניים, כבר חיים הרבה יותר ביחד.
<תלמיד/ה: לדוגמה, אחים שלי לומדים בבית ספר הימלפרב, שזה בית ספר דתי רק של בנים, והם מכירים לא פחות ילדים חילוניים ממני, ולא במסגרת משפחה, במסגרת שהם משחקים כדורסל ביחד, בצופים הדתיים והחילוניים ביחד.
<תלמיד/ה: אז אני חושבת שנכון שבית ספר קשת מדגיש את זה בתוך בית הספר עצמו, אבל היום זה כבר נהיה עניין של ירושלים.
עמרם מצנע: כולם ירושלמים?
<תלמיד/ה: לא, אני גר בענתות, במועצה אזורית בנימין.
<תלמיד/ה: אני מצור הדסה.
<תלמיד/ה: אני מנס הרים.
<תלמיד/ה: אני מנטף ומודיעין.
<שמעון אביכזר: רון גם נמצא איתנו.
<שמעון אביכזר: דיברנו לפני כן על חינוך משלב כתפיסה רחבה ורון גם ביקש להציג את עצמו.
<רון הראל: נעים מאוד, קוראים לי רון הראל.
<רון הראל: אני לומד בקשת מאז כיתה ז', אני ילד בכיתת תקשורת שמשתלב עם הכיתה הרגילה, עושה חלק מהשיעורים, חלק מהבגרויות ואני כבר כמה שנים בכיתת תקשורת, מאז היסודי.
<רון הראל: בהתחלה, ביסודי, היה קשה קצת לקבל אותי בכיתות המשולבות, היו קשיים, לא קיבלו אותי כמו שאני.
<רון הראל: ובקשת, עם השנים, שנפתחה כיתת תקשורת חדשה בכיתה ז', זה היה חדש לבית ספר קשת שכיתת תקשורת נפתחת, אז היה קשה קצת להתרגל אלינו, היה קשה קצת להסתדר, היו קצת חיכוכים, אבל עם השנים, כשהגעתי ל-י', יותר קיבלו אותי, יותר דיברו איתי, יותר כיבדו אותי, יותר למדו להבין אותי, את הקשיים שלי, את היתרונות שלי, להכיר אותי יותר, להתחבר איתי וזהו.
<שמעון אביכזר: אתה עשית בשנה שעברה בגרויות יחד עם השכבה.