GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רון הראל: נכון, עשיתי במתמטיקה בגרות, קיבלתי 100 פעמיים בשתי בגרויות במתמטיקה ובהיסטוריה סיימתי את הבגרויות, 80, 70, ובגרויות במה עוד עשיתי?
<רון הראל: אני לא כל כך זוכר, אבל עשיתי את רוב הבגרויות, מה שצריך.
עמרם מצנע: אתה היום בכיתה?
<רון הראל: י"ב.
<שמעון אביכזר: מישהו עוד רוצה להתייחס?
<תלמיד/ה: אני מבית ממש חילוני והצטרפתי לבית הספר בכיתה ז'.
עמרם מצנע: למה באת לפה?
<תלמיד/ה: התגלגלתי, לא בדיוק ידעתי לאן אני נכנסת.
<תלמיד/ה: פחדתי גם לעבור, ואז מה שהבנתי זה שהייתי חילונית, פשוט כי נולדתי לזה וכי לא באמת ידעתי למה ככה ולמה ככה, פשוט אני לא דתייה, אז אני חילונית.
<תלמיד/ה: וכשאתה לומד על הנושא ואתה פוגש דתיים ומבין מה זה יהדות ומה זה הדת ומה זה כל הדברים האלה, אז אני מבין גם למה אתה חילוני.
<תלמיד/ה: אתה לא חילוני כי אתה ככה, אתה בוחר להיות חילוני, כי אתה בוחר את הדרך.
<תלמיד/ה: אתה לא ככה סתם, אתה ככה כי אתה יודע למה, יש לך סיבות.
<תלמיד/ה: ניסית הרבה פעמים ועכשיו אתה ככה.
<תלמיד/ה: וזה גם נותן לך הרבה יותר לקבל משהו אחר.
<תלמיד/ה: לי לא היה מושג מה זה דתיים ולא הבנתי את זה ולא כיבדתי את זה בכלל ו - - -
עמרם מצנע: יש לי שאלה, מי יכול להגיד לי מה הוא יותר, ישראלי או יהודי?
עמרם מצנע: מי רוצה להתייחס לזה?
<תלמיד/ה: אני חושבת שזה מבחינתי לפחות שני מושגים שהם כל כך מעורבבים אחד בשני שאי אפשר ממש להפריד אותם.
<תלמיד/ה: זאת אומרת אני מאוד מאוד ישראלית, כי באתי ממשפחה ישראלית, שכבר כמה דורות בארץ, כל התרבות, וזה נורא טבוע בי מצד אחד, אבל מצד שני גם היהדות מאוד טבועה בי.
<תלמיד/ה: אז זה כאילו מעורבב, זה משתלב, אני יהודית ישראלית, זה שונה מלהיות רק יהודית או רק ישראלית.
<תלמיד/ה: אני מאוד מסכים, אני חושב שכולנו כאן
<תלמיד/ה: מצד אחד יהודים ואנחנו לא יהודים גלותיים.
<תלמיד/ה: אני למשל דור 14 בירושלים ו - - -
עמרם מצנע: כשעוד המונח ישראלי לא היה קיים, במשמעות הממלכתית של זה.
<תלמיד/ה: אבל אני מניח שרובנו גם ציוניים ואנחנו מאמינים שחלק מהישראליות זה נגיד על העם היהודי, אז אני לא חושב שאלה שני מושגים שנפרדים אחד מהשני.
<תלמיד/ה: אני חושב שהם קשורים.
<תלמיד/ה: אני חושב שאני יותר ישראלי.
<תלמיד/ה: אני יהודי, אני מאמין, אני הולך לתפילה, אני מתפלל, אבל אני לא שומר שבת, לא עושה את כל המצוות, אז אני מרגיש יותר ישראלי מאשר יהודי, כי אני לא חזק בדת כל כך, למרות שאני מתפלל.
<תלמיד/ה: כלומר יש יותר ישראליות.
<תלמיד/ה: אני חושבת שנכון שיש קשר, שיש דבר כזה יהודי ישראלי ושאני משניהם, אבל שבסופו של דבר אני יותר יהודייה, לאו דווקא בעניין של מסורת.
<תלמיד/ה: נגיד, ככל שאני אמצא את עצמי מתי שהוא גרה בחו"ל, אני לא בטוחה אם יישאר משהו מהזהות הישראלית שלי, אבל אני יודעת שיהיה חשוב לי לשמור את המסורת של המשפחה, לאו דווקא בדיוק לפי החוקים של היהדות, אבל זה כן משהו יהודי, כמו לעשות קידוש בשבת ולעשות ברית מילה לילדים שלי.
<תלמיד/ה: אני חושבת שבסופו של דבר זה מה שיותר יישאר בתוך הזהות שלי.
<שמעון אביכזר: נדב, אני ביקשתי ממך קצת לספר על מה שעשית בתנ"ך בשנה שעברה, אתה רוצה?
<שמעון אביכזר: ובכלל, ספר על עצמך, מאיזה משפחה אתה מגיע.
<נדב-תלמיד: אני מגיע ממשפחה ששני ההורים שלי חילוניים.
<נדב-תלמיד: אבא שלי היה דתי אבל הוא היום לא ואני מגדיר את עצמי שאני מאוד חילוני.
<נדב-תלמיד: יש לי אמונה באלוהים, אני מעריך את הדת, אבל אני מגדיר את עצמי כחילוני.
<נדב-תלמיד: אני לא מתחבר כל כך לתנ"ך ולכל ה - - - כן מתעניין בדת וזה, אבל פחות מתחבר לכל הצדדים הדתיים.
<נדב-תלמיד: ואז בשנה שעברה הייתה לנו עבודה בתנ"ך והתחלתי את השנה בסוג של אם אני אעשה את העבודה הזאת בכלל, אם אני יכול לעשות אותה מבחינתי אני.
<שמעון אביכזר: זו עבודת חקר בכיתה י' על נבואה.
<שמעון אביכזר: תלמידים מקבלים ציון בסוף השנה, ציון בגרות של 2 יחידות לימוד, על עבודת חקר.
<שמעון אביכזר: זה באמת מכניס אותנו לסוגיות של למידה משמעותית, האם אפשר לוותר על המודל של בחינת בגרות ואצלנו לפחות בתנ"ך בכיתה י' 2 יחידות מתוך 5 שעושים התלמידים הן עבודת חקר.
<נדב-תלמיד: אז ידעתי שצריך להיכנס לעבודה הזו, צריך להיכנס לתוך עולם שאני לא כל כך הכרתי ושמאוד חשבתי שאני אסתמך על הצד היותר דתי של אבא שלי ופחות שאני אחקור ואכנס לזה.
<נדב-תלמיד: והצלחתי, בעזרת המסגרת שבנו פה להיכנס לעבודה וממש כתבתי את זה ונהניתי ולא נעזרתי בסוף, סיימתי את העבודה בלי שום עזרה מאף אחד ויצאתי מחוויה ששיניתי את התפיסה שלי לגמרי, כל התפיסה של התנ"ך, הרבה יותר התחברתי.
עמרם מצנע: העבודה הייתה על נביא מסוים?
<נדב-תלמיד: אני עשיתי על הקדשת הנביא ועל המעמד של הנביא בתוך הקהילה, איפה הוא מול אלוהים, וחקרתי את זה.
<נדב-תלמיד: יש חוקר, אוריאל סימון, באוניברסיטה, שנעזרתי בעבודה שלו על הקדשת הנביא שמאוד משך אותי פנימה.
<נדב-תלמיד: גיליתי ממש עולם חדש שלא הכרתי.
<נדב-תלמיד: אני לא חילוני שמתעדכן בדת, ממש לא, וזה יצר לי מין גשר כזה בין הדת לחילוניות, שזה משהו שמאוד הוסיף לי.
<נדב-תלמיד: בכל התפיסה המסורתית שלי זה הוסיף לי עוד פן בתוך המוח שמאוד מעניין אותי עכשיו, אני מאוד אוהב לראות אותו ולהבין אותו ולקרוא אותו ואני רואה דברים פילוסופיים חברתיים מאוד עמוקים בתנ"ך, שאני מאוד מעריך אותם עכשיו.
<נדב-תלמיד: העומק של העבודה הזאת שהכניס אותי גרם לי להכיר את העולם הזה ובעצם גישר, יצר איזה שהוא גשר, בין החילוניות שלי לדתיות.
<שמעון אביכזר: יש פה מישהו מהתלמידים שרוצה לומר משהו כללי על בית הספר, גם בלי הכוונה מסוימת?
<בוגרת: אני בוגרת וגם במכינת עין פרת.
<בוגרת: אני מתגייסת עוד חודש למודיעין.
<בוגרת: האמת שהיום אני ונעמה התחלנו לעבוד כאן - - -
<שמעון אביכזר: עד הגיוס?
<בוגרת: וזה פשוט הרגיש לי הדבר הכי טבעי בעולם לחזור לכאן, לכל מה שלמדתי ממנו והכרתי ופגשתי, ובאמת אני נמצאת כאן ואני מקבלת עוד השראה ועוד כוח לפני הגיוס.
<בוגרת: באמת כאילו יש משהו אחר באווירה הזאת של קשת, לחזור לכאן, יש פה משהו משפחתי ואני חושבת שזה חלק מהעניין הזה.
<בוגרת: כשכולם צחקו על זה כששאלת את השאלה של ישראלי או יהודי, זה כי יש כאן איזה שהוא שיח שממשיך שנה אחרי שנה בכל השכבות, בדיוק על השאלות האלה, בדיוק על המהות הזאת, של מה התפקיד שלנו במדינה הזאת כיהודים, בין חילוניים ובין דתיים, ובקשר שלנו אחד עם השני ומה שאנחנו בונים כאן ביחד, גם פה וגם בהמשך.
עמרם מצנע: עושה רושם שמכינת עין פרת זה כולם יוצאי בית הספר?
<שמעון אביכזר: יש נציגות של קשת בכל המכינות, ממש כך.
<תלמיד/ה: אני תלמידה חדשה בקשת, נכנסתי בשנה שעברה, ובתור מישהי שרואה עדיין מבחוץ יותר, כאילו קרוב, אבל מישהי שיש לה מבט יותר על קשת, אותי זה מאוד מאוד מרשים לראות איך למרות ובגלל המגוון והשוני שיש פה, למרות הקונפליקטים שאמורים להיות כל הזמן וצריך להתמודד איתם כל הזמן, קשת יוצר אווירה מאוד משפחתית, מאוד מקובלת, וזה חלק מהעניין, אני חושבת, שמשפחה לא בוחרים, זה מה יש, צריך להתמודד עם זה.
עמרם מצנע: את בחרת.
<תלמיד/ה: אני חושבת שדווקא קשת הוא מאוד לא בועתי, אני חושבת שמאוד נוח ללכת לבית ספר דתי או ללכת לבית ספר חילוני, בגלל שזה באמת מה שבאת מהבית שלך, ומאוד נוח להישאר במסלול שנסלל בשבילך מראש, ודווקא קשת מנפצת את הבועה.
עמרם מצנע: מאיפה הגעת לכאן?
<תלמיד/ה: הגעתי לפה מבית ספר יסודי בבית חורון, שנמצא על כביש 443, ומחטיבת יחד במודיעין, שהיא חטיבה משלבת.
<שמעון אביכזר: ליאת, את רוצה להגיד משהו?
<בוגרת: כן, שאני מסכימה עם זה שקשת באמת ניפוץ של הבועה, כי לחיות בחברה כל כך מעורבת, כמו דווקא ירושלים, שיש מגוון כל כך גדול, לא רק אצל היהודים, גם מוסלמים, נוצרים, ארמנים, וכל מיני, לבוא לקשת זה באמת לראות את הצד השני ולא ללכת במסלול שההורים הכתיבו, וזה משהו מאוד יפה.
<בוגרת: אתה לומד דברים על עצמך, אולי שאתה רוצה ללכת למקום אחר.
<בוגרת: ובאמת עכשיו אני מסתובבת בירושלים, אני רואה דתיים, אני רואה חילוניים ואני מרגישה שאפילו שאני לא מכירה אותם אישית אני מכירה אותם באיזה שהוא מובן.
<בוגרת: אפילו דתי שבא ופותח תלמוד באמצע האוטובוס, אני כן מכירה ואני יודעת מה זה לפתוח תלמוד.
<שמעון אביכזר: היא במגמת תלמוד.
עמרם מצנע: את מצליחה להתחבר גם לקהילה החרדית?
<בוגרת: אולי זה פחות, אבל אני מצליחה להבין.
<בוגרת: אני מרגישה שאני מבינה יותר מאשר מישהי שבכלל לא בגישה הדתית.
<בוגרת: זה כן, בצעדים קטנים, אבל זה כן להכיר קצת את החברה שלנו.
<בוגרת: אתה שואל אם היא מרגישה גם אמפתיה לחברה החרדית, אז אני חושבת שזה לא רק דתיים וחילוניים, מה שאני למדתי פה זה ששום דבר הוא לא מובן מאליו, על כל דבר אתה יכול ואתה צריך לשאול שאלות.
<בוגרת: החיים הם לא פשוטים וטוב שזה ככה.
<בוגרת: זאת אומרת שאם אני עכשיו אראה חרדים, אז אין פה בבית הספר חרדים, לא לומדים פה חרדים, אבל אני אבוא עם עיניים פקוחות, אני כל הזמן מקבלת ומשלבת ואני שואלת שאלות.
<בוגרת: ועכשיו שאנחנו במכינה, אני עכשיו גם במכינת עין פרת, אז אנשים על כל דבר מדברים וכל דבר שואלים שאלות, וזה מתסכל אותם והם מבולבלים, ואני מרגישה שזה משהו בקשת, שברור שעל כל דבר אנחנו צריכים לשאול שאלות, על כל דבר אנחנו צריכים לדבר.
<בוגרת: אני אהיה פתוחה אם זה ימניים ושמאלנים וזה, כי אני פשוט שואלת שאלות.
עמרם מצנע: את מעלה נקודה מאוד מהותית, כי אחת הדברים שמבדילים בין אנשים דתיים לאנשים שאינם דתיים, שאנשים דתיים לא שואלים שאלות, הכול ברור.
עמרם מצנע: יש מישהו שאליו הולכים לשאול, שייתן את התשובות.
<תלמיד/ה: כן, אבל מה שקורה שבית הספר מעלה שאלות, ולכל צד יש שאלות ו - - -
<בוגרת: אני חושבת שגם יש הרבה חילונים שלא שואלים שאלות.
עמרם מצנע: כן, אני מסכים איתך, אבל אני אומר שכשאתה מסתכל, במיוחד כשאתה הולך להקצנה, החרדים מצד אחד, ששם אין שאלות, הכול ברור, הכול ידוע, הכול נתון - - -
<שמעון אביכזר: אנחנו צריכים לסיים.
<עליזה גרשון: תודה רבה על האירוח.
עמרם מצנע: אני רוצה באמת להודות לכם על השיחה שחבל באמת שלא יכלה להימשך, כי היא באמת מרתקת.
עמרם מצנע: יש לי ניסיון של מאות שעות בשיחות עם צעירים כמוכם ואני יודע לדרג את האיכויות ואת המעורבות ואת תחושת האחריות ובאמת חשבתי - - - זה יותר מרשים והבניין שהוא נורא יפה ומה שאומרים המורים, אבל אני באמת יוצא מפה בהרגשה מאוד מאוד טובה.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם ככה, אל"ף, אני לא יודע כמה מכם מכירים מאיפה אני בא, אני שירתתי בצבא 30 שנה, מדרגת טוראי עד דרגת אלוף, הייתי אלוף פיקוד מרכז בתקופת האינתיפאדה הראשונה, הייתי ראש עיריית חיפה 10 שנים, הייתי ראש עיריית ירוחם 5 שנים והיום אני יושב ראש ועדת החינוך בכנסת.
עמרם מצנע: זה לא מקרי, כי אני באמת מאמין שהחינוך זה הדבר החשוב ביותר והדרך האמיתית לסגירת פערים בתוך החברה וליצירת מכנה משותף.
עמרם מצנע: אני חושב שאחת הבעיות של החברה הישראלית בכלל, זה שהמכנה המשותף בין החלקים השונים הוא נמוך מדי, אנחנו צריכים למצוא דרכים איך להרים את הרף הזה שנקרא מכנה משותף והתשובה שלך מאוד מצאה חן בעיניי, בעניין של יהודי-ישראלי, כי אני באמת חושב שלגבינו היהודים, כי הלוא לא כל הישראלים יהודים, אבל לגבינו היהודים זה באמת שילוב שאי אפשר למצוא בו את קו התפר, כי אין קו תפר, זה באמת שילוב.
עמרם מצנע: וזה הדבר הכי חשוב, כי מה שמחבר אותנו או צריך לחבר אותנו, ואתם עושים את זה פה לפי דעתי בצורה באמת מעוררת הערכה רבה, זה שלהיות יהודי יש מכנה משותף רחב מאוד, ההיסטוריה שלנו, החגים, המסורת, אתה דיברת על הגורל המשותף, ולכן יש באמת הרבה משותף ונכון לחפש את המשותף.
עמרם מצנע: בדרך כלל בני אדם מחפשים את השונה ונכנסים בסדקים של הוויכוח, של העימות, של החיכוך, ונכון דווקא למצוא את המשותף.
עמרם מצנע: ודבר אחרון, באמת על מה שאת אמרת, בזכות השאלה, מה שנקרא.
עמרם מצנע: שאלה תרתי משמע.
עמרם מצנע: יש כאלה שאומרים שבכלל כל הלימוד הוא איך לשאול שאלות, או איך אתה מנסח את השאלה, כל היתר הוא שולי.
עמרם מצנע: ובמקום שבו שואלים שאלה ומביעים ספק, נקרא לזה הטל ספק, ולא כל דבר שאומרים לנו הוא דבר שצריך לקבל אותו כתורה מסיני, אלא באמת להטיל ספק, לשקול ולשאול.
עמרם מצנע: אז באמת תודה רבה לכם.
<שמעון אביכזר: תודה רבה.
עמרם מצנע: הדבר הראשון – בדרך כלל אלה שבאים מדברים על אלה שלא באים – הנוכחות בוועדה היא מתחת לכל ביקורת - -
רות קלדרון: כמה אנשים אנחנו?
<יהודית גידלי: 13.
עיסאווי פריג': אני לא נוכחתי מספיק, נתתי את רוב זמני לכספים, אבל אני מתכוון לשנות גישה.
עמרם מצנע: אני מציין את חבר הכנסת אוחיון.
עמרם מצנע: - - מתחת לכל ביקורת, גם בדיונים, גם בסיורים שאנחנו עושים.
עמרם מצנע: אני מנסה להודיע מספיק זמן מראש.
עמרם מצנע: הבושה היא כלפי האנשים החיצוניים.
עמרם מצנע: יש סיור ועדה בבית ג'אן, הם מתכוננים, באים איזה עשרה נציגים של היישוב, הם הזמינו לביקור הזה את כל ראשי המועצות של הכפרים הדרוזיים בצפון, וזה לא נעים.
עמרם מצנע: זה נכון שוועדת החינוך, שלא כמו ועדת הכספים ולא כמו ועדת הכלכלה ולא ועדת החוץ והביטחון, השיניים שלה מוגבלות.
עמרם מצנע: אנחנו יכולים לעשות הד ציבורי, יכולים לעשות מה שנקרא "הייד פארק פלרלמנטרי", אני קורא לזה, להעלות נושאים עקרוניים, אבל חייבים להשתתף.
עמרם מצנע: אני מעיר כרגע, ידידי היקר, שלום - -
יעקב אשר: שלום, חורף טוב.
<יהודית גידלי: בריא.
יעקב אשר: ובריא.
עמרם מצנע: הקיץ חלף עבר לא.
עמרם מצנע: - - על נוכחות חברי הוועדה בדיונים ובסיורים.
עיסאווי פריג': תנו לנו את שמות החברים שנדע.
רות קלדרון: מי כל ה-13?
עמרם מצנע: תקראי לנו את הרשימה.
עמרם מצנע: זה הנושא הראשון.
עמרם מצנע: תוכנית העבודה כפי שאני רואה, גם הצגתי אותה בתחילת המושב הקודם, אבל אז הייתי יושב-ראש צעיר ועוד לא הייתי משופשף מספיק בתהליכים – ימי הכנסת זה שני, שלישי, רביעי, הרעיון הוא לשבץ חמישה דיונים גדולים בשבוע, שזה שניים ביום שני, ביום שלישי שניים וביום רביעי אחד.
עמרם מצנע: דיונים גדולים אצלי זה כשעתיים, בנושא קצת יותר רחב, ולשבץ פה ושם את הדיונים המהירים והתקנות, שזה בערך שעה.
עמרם מצנע: אני מאוד מקפיד שהדיונים יהיו מוגבלים בזמן ותחומים.
עמרם מצנע: מה שאתה לא מספיק בזמן נתון, אתה אחר-כך מברבר.
עמרם מצנע: כמובן יעלו הצעות החוק, בין שאתם מציעים ובין שמציעים אחרים ובין שאני מציע, שיבואו גם כן לדיון.
עמרם מצנע: בימי ראשון וחמישי עקרונית אנחנו לא עושים דיונים, אבל נעשה סיורים, לא בכל שבוע, ולא בכל ראשון וחמישי.
עמרם מצנע: אני גם אשמח אם אתם תציעו הצעות היכן לסייר.
עמרם מצנע: יש רשימה מכאן ועד להודעה חדשה.
עמרם מצנע: סך הכול יש גם הרבה בקשות והרבה רצונות.
עמרם מצנע: הרשימה: שמעון אוחיון; גילה גמליאל; שלא היתה פה אף פעם - -
שמעון אוחיון: היתה.
עמרם מצנע: היא היתה פעם שהיה צריך להצביע נדמה לי על משהו.
עמרם מצנע: - - יריב לוין.
עמרם מצנע: הם שני האנשים, היחידים בליכוד, שמאיישים ועדות, כי הלוא אין להם חברי כנסת פנויים; רות קלדרון; יפעת קריב מיש עתיד; הרצוג; יוני שטבון; משולם נהרי; יעקב אשר, עיסוואי; מסעוד גנאים ומוחמד ברכה – אלה חברי הוועדה.
רות קלדרון: התזוזה של הזמנים מאוד מבלבלת את הלו"ז.
רות קלדרון: אם יש אפשרות לסגור לנו שעות ברורות, אז הן ייסגרו כבר בלו"ז.
יעקב אשר: אין דבר כזה, כי את צריכה לסגור עם שאר הוועדות.
יעקב אשר: אנחנו חברים בעוד ועדות.
יעקב אשר: אני בא עכשיו מדיון בוועדת הכלכלה.
יעקב אשר: שאלתי שאלות, את התשובות אני לא אשמע כי באתי לכבד את היושב-ראש, דווקא בישיבה פנימית ולא בישיבה חיצונית.
יעקב אשר: אם זו היתה ישיבה חיצונית עכשיו לא הייתי מגיע, כי הייתי מחכה, כי לא נעים לי מאותו פקיד ממשרד ראש הממשלה שרשם שמונה שאלות ששאלתי.
עמרם מצנע: תיאום בין הוועדות הוא בלתי אפשרי.
יעקב אשר: הוא בלתי אפשרי.
יעקב אשר: ואם אתה קובע, כמו שאת מציעה, זה יתנגש הרבה פעמים עם דברים אחרים.
שמעון אוחיון: במצב הנתון הזה, שיש חלוקה בנוכחות של חברי הכנסת – אני לא יודע לגבי אחרים, אבל אני חבר בארבע ועדות וחצי.
שמעון אוחיון: ניסיתי להשתחרר, לא מוכנים בשום פנים ואופן – א', האם חייבים חמש ישיבות?
שמעון אוחיון: האם במצב הנתון הזה אפשר לצמצם?
שמעון אוחיון: בראשון וחמישי יש סיורים.
שמעון אוחיון: אני חבר בביקורת המדינה, הוא גם עושה סיורים, והגרוע מכל שאני בקטע הזה כאילו במקביל.
שמעון אוחיון: במקביל לישיבה עכשיו יש ישיבה בוועדה לענייני ביקורת המדינה - -
רות קלדרון: אני יודעת אני צריכה להגיע לשם.
שמעון אוחיון: - - במדע והטכנולוגיה אצל גפני, לפחות הצלחתי לשכנע אותו כשאמרתי: תשמע, תעשה טובה, תעשה את הישיבות מ-12:00, מ-11:00 ואילך, הוא נענע, אז אני יכול ללכת, אותו דבר גם בוועדה המיוחדת לענייני עובדים זרים.
שמעון אוחיון: אבל בוועדה לענייני ביקורת המדינה, גם בגלל ההצפה, בגלל הנושאים הרבים, ממש יש חפיפה.
שמעון אוחיון: אם אני מתחיל את השבוע מאתמול בבוקר כאילו חנה ויהודית תיאמו ביניהן.
עמרם מצנע: אנחנו יכולים לרדת לחמש ישיבות.
שמעון אוחיון: אולי לצמצם קצת, לצמצם לארבע.
רות קלדרון: לעשות ישיבת ראשי הוועדות.
רות קלדרון: אני אדבר על זה היום בנשיאות.
עמרם מצנע: זה לא יעזור - -
יעקב אשר: ניסו את זה.
יעקב אשר: רבים וטובים ניסו את זה.
עמרם מצנע: - - משום שלכולם יש אותו זמן.
עמרם מצנע: הלוא אסור לעשות ישיבות בזמן המליאה, אתה יכול לעשות רק ביום שני - - -
רות קלדרון: ביום שני עד 16:00.
עמרם מצנע: גם לא עד 16:00, כי ב-14:00 מתחילות ישיבות הסיעות, אז אתה יכול לעשות ביום שני עד הצהריים.
עמרם מצנע: ביום שלישי כביכול אתה יכול כל היום, אבל זה גם יום שנוכחות חברי הכנסת בכנסת היא יחסית דלה, כי זה יום ללא הצבעות.
עמרם מצנע: ביום רביעי ב-11:00 מתחילה המליאה, ובזה נגמר.
רות קלדרון: אנחנו יכולים ללכת על מוקדם מאוד, בשעה שלא כולם יושבים.
שמעון אוחיון: אולי כמו שעמרם הסכים, לצמצם לארבע ישיבות.
שמעון אוחיון: הסיורים בראשון וחמישי, אני לא מבין למה - - -
רות קלדרון: אם היינו מנהלים עסק, היינו צריכים - - -
עמרם מצנע: ביום שלישי נעשה אחד - - -
שמעון אוחיון: אני לא מבין למה אנשים לא מגיעים לסיורים.
שמעון אוחיון: זה לא פרופורציונלי לכמות הישיבות.
שמעון אוחיון: כל אחד צריך למצוא את הזמן וללכת.
שמעון אוחיון: אני לא מטיף מוסר, אני לא בעל הבית של אף אחד.
שמעון אוחיון: כולם מקיימים סיורים, כולם.
עמרם מצנע: הנושאים העקרוניים שרשמתי לעצמי, שניכנס אליהם די בקרוב: האחד זה נושא הבחינות בכלל.
עמרם מצנע: אני מנסה לפתח עם משרד החינוך סוג של דיון שהוא לא תגובת הוועדה על החלטה של משרד החינוך, למשל תחום הבגרות.
עמרם מצנע: קבעתי דיון על בחירות הבגרות, משרד החינוך אומר: תדחה את זה, עוד לא גיבשנו דעה.
עמרם מצנע: אני אומר להם: אני לא רוצה שתגבשו דעה, אני רוצה שנעשה פה דיון, נשמע דעות שונות וגם נזמין אנשים שונים - -
רות קלדרון: אז הם יגבשו דעה.
עמרם מצנע: - - וגם אתם תציגו כמה אפשרויות, את התלבטויות שלכם.
עמרם מצנע: כמה דיונים יש בנושא הזה, האחד זה בחינות הבגרות.
עמרם מצנע: יש נושא של המשבר במדעי הרוח, גם בתיכונים - -
רות קלדרון: אני מאוד רוצה לדבר על זה.
עמרם מצנע: אנחנו הולכים לעשות את זה.
עמרם מצנע: - - כל נושא ההשכלה הגבוהה שהתחלתי ללמוד יותר לעומק, כי זה נושא שאני לא בקיא בו מספיק.
עמרם מצנע: שני נושאים שאחד מהם הכנסנו בכנס הקודם: האחד זה שיח מורים.
עמרם מצנע: חשוב שתבואו.
עמרם מצנע: זה שיח מורים, זה שיח מנהלים.
רות קלדרון: האם אתה עושה את זה פה?
עמרם מצנע: עשינו כבר שניים.
עמרם מצנע: היה יוצא מן הכלל.
שמעון אוחיון: השתתפתי באחת.
עמרם מצנע: נעשה את זה פעם בחודש: גננות, מורים יסודי, מורים תיכון, מנהלים.
עמרם מצנע: אנשים מדברים.
עמרם מצנע: אני שם בדרך כלל נושא, אבל אנחנו פותחים את זה.
עמרם מצנע: הנושא השני שאנחנו רוצים לחדש זה יוזמות וחדשנות בחינוך.
עמרם מצנע: יש הרבה מאוד בתי ספר שיש בהם חידושים ויוזמות מקומיות.
עמרם מצנע: הם רוצים מאוד לספר על זה, אנחנו רוצים לשמוע, והחשיבות היא להפיץ את זה למערכות כולן.
עמרם מצנע: גם על זה נעשה דיונים יזומים אצלנו.
עמרם מצנע: הנושאים השונים שעומדים על סדר-היום: הפרטת מערכת החינוך, שזה נושא מאוד גדול.
עמרם מצנע: יש דו"ח שאני אעביר לכם; לקחים מרפורמת "אופק חדש".
עמרם מצנע: "אופק חדש" כבר קיימת כמה שנים, יש על זה לא מעט ביקורת והערות.
עמרם מצנע: חשוב לעשות על זה דיון.
עמרם מצנע: אלה דיונים עקרוניים.
עמרם מצנע: אין בסוף הדיון החלטות בומבסטיות.
עמרם מצנע: בנושא של תשלומי הורים אני לא רוצה לחכות לתחילת שנת הלימודים.
רות קלדרון: הבטיחו לנו בכל שנה שלא יהיו בשנה הבאה.
עמרם מצנע: בתשלומי הורים יש כמה דברים עקרוניים: האחד, היום תשלום החובה היחיד שנשאר זה ביטוח.
עמרם מצנע: אני רוצה לשכנע את האוצר ואת החינוך להטיל את זה על המדינה.
עמרם מצנע: מדובר על קצת יותר מ-30 שקלים, המדינה יכולה לעמוד בזה, ואז אפילו מבחינה סמלית אין יותר תשלומי חובה.
עמרם מצנע: כל התשלומים האחרים הם תשלומי זכות.
רות קלדרון: כל מה שאני משלמת זה בזכות.
עמרם מצנע: השאלה מה זה זכות.
<יהודית גידלי: רשות.
יעקב אשר: צריך לעשות דיון על כספי הרשות ולא על החובה.
יעקב אשר: החובה זה כלום.
רות קלדרון: לא מספיק שלוקחים, אני גם צריכה להרגיש שזו זכות?
עמרם מצנע: יש בתי הספר הייחודיים.
רות קלדרון: זה מאוד חשוב.
עמרם מצנע: יש בתי ספר בממ"ד, שיש אתם בעיה של תשלומי עתק שהם גובים מההורים - -
<יהודית גידלי: בעיקר במוכר שאינו רשמי.
עמרם מצנע: - - ובמוכר שאיננו רשמי.
עמרם מצנע: שם גם גובים בלי הגבלה.
יעקב אשר: אתה חותך מצד אחד, אז - - -
עמרם מצנע: יש הצעה של משרד החינוך שאומרת: גם שם נגביל.
עמרם מצנע: מה תהיה ההגבלה?
עמרם מצנע: הפער בין מה שמשרד החינוך משלם למה שכביכול - - -
יעקב אשר: "אנשים טובעים באמצע הדרך", מה שנקרא.
עמרם מצנע: זה עדיין צמצום גדול מאוד.
יעקב אשר: אגב, נושא הטיולים.
יעקב אשר: אני לא יודע אם הוא כבר הגיע אליך.
יעקב אשר: ביקשתי לעשות דיון בעניין הזה, כי גם פה קיצצו את התקציב.
<יהודית גידלי: ישבתי על סדר-היום, לא הספקתי להגיע לזה.
יעקב אשר: זה הופך להיות תשלום רשות כביכול.
עיסאווי פריג': יש לך רוב, אנחנו כבר שבעה.
שמעון אוחיון: רשמתי בעקבות מה שדיברת ורצית להוביל כמה נושאים.
עמרם מצנע: אני אשמח לשמוע.
שמעון אוחיון: א', העניין של צמצום פערים בתקצוב דיפרנציאלי שאתה מוביל.
שמעון אוחיון: אנחנו צריכים לקדם את המהלך הזה ולבחון אותו בצורה יסודית.
שמעון אוחיון: זה ייתן לנו תקווה וסיכוי לצמצום פערים חברתיים.
שמעון אוחיון: נושא שהתחלתי לדבר עליו והעליתי אותו גם במסגרת ההצעה לסדר והוא צריך לחזור לוועדתנו זה העניין של הבחינה הפסיכומטרית.
עמרם מצנע: זה רשום אצלי.
שמעון אוחיון: מדוע חשובה לי הבחינה הפסיכומטרית?
שמעון אוחיון: האוניברסיטאות, אני מסכים אתן שאין להן כלים והן נאחזות בזה, הבעיה שאין ראייה אובייקטיבית כלשהי.
שמעון אוחיון: כל זמן שמערך המבחנים הארציים הפסיכומטריים הוא החוקר היחיד של הדברים הללו, יש לי פה בעיה אתית.
שמעון אוחיון: זה עניין אחד.
עמרם מצנע: הנושא רשום כנושא עקרוני.
שמעון אוחיון: בריחת המוחות והמלחמה באלימות.
שמעון אוחיון: אי-אפשר להתעלם מזה שבשבוע שעבר הורים היכו מורה בנצרת עילית.
שמעון אוחיון: זו תופעה שכבר חזרה כמה פעמים.
עמרם מצנע: אני לא יודע מי ראה את הכתבה שהיתה בערוץ 10 במוצאי-שבת בנושא של תלונות הורים כלפי מורים ומנהלים.
עמרם מצנע: התופעה קשה מאוד.
שמעון אוחיון: הנושא של החינוך המקצועי הטכנולוגי שהועלה גם בממשלה – צריך להתייחס לזה בצירוף ההערות החשובות של שלושת השרים.
שמעון אוחיון: שלושת השרים אמרו: הסיבה למלחמה בחינוך המקצועי, בגלל הדבקתו לעיירות פיתוח, לפריפריה.
שמעון אוחיון: נוציא אותו ונפזר אותו.
שמעון אוחיון: זה לא אומר שהמדינה לא צריכה.
עמרם מצנע: יש פה בעיה לא פשוטה שעוד לא נמצאה הדרך להתמודד אתה.
שמעון אוחיון: הנושא האחרון – אני אומנם קשור בזה, ואני חושב שיש לזה השלכות על כלל מערכת החינוך – זה חיזוק מעמד המורה.
שמעון אוחיון: מה אנחנו עושים עם הדימוי של מקצוע ההוראה היום?
שמעון אוחיון: היה סקר שמבחינת האמינות המקצועית מקצוע ההוראה הוא אחרי הרופאים.
שמעון אוחיון: כלומר, האם אני מאמין לצד המקצועי של הרופאים.
שמעון אוחיון: מערכת המשפט בגלל האווירה הציבורית נמצאת למטה.
רות קלדרון: אבל אין להם כלים לנהל את הכיתה.
שמעון אוחיון: אין להם סטטוס.
עמרם מצנע: הצטרפו אלינו עוד שני חברי כנסת, יפעת קריב ויצחק הרצוג.
עמרם מצנע: פתחתי את המפגש בתלונה חריפה על נוכחות של חברי ועדת החינוך בישיבות ובסיורים.
עמרם מצנע: חבר'ה, זה ממש-ממש מבייש לבוא לסיור שמתכוננים אליו ונערכים ומזמינים ובסוף מופיע יושב-ראש הוועדה בלבד.
עמרם מצנע: אתם מוכרחים למצוא דרך בין העיסוקים השונים שאני יודע שיש לכל אחד, לבוא ולהיות בדיונים.
רות קלדרון: יעזור לי שתודיע לנו על הסיורים בראש חודש.
עמרם מצנע: הסיורים מתואמים הרבה זמן לפני.
רות קלדרון: כשזה בא לי בדואר, זה מאוד עמום, זה לא כמו ישיבה.
יפעת קריב: איך נקבעים הסיורים?
יפעת קריב: האם על-פי בקשות מהשטח או רעיונות שלכם?
יפעת קריב: האם גם אנחנו יכולים להציע?
עמרם מצנע: כל הרעיון של הפגישה הזאת, לשמוע גם מכם דברים שאתם רוצים שהוועדה תעסוק בהם או דרכי פעולה.
עמרם מצנע: דיברתי על שיח מורים שנמשיך לעשות, ואני מאוד ממליץ שתבואו.
עמרם מצנע: הנושא של יוזמות וחדשנות בחינוך – נזמין לכאן בתי ספר שעוסקים באיזה תחום - - -
רות קלדרון: ללכת למט"ח – מרכז טכנולוגיה חינוכית – לראות מה שהם עושים.
עמרם מצנע: מט"ח זה סיפור אחר.
עמרם מצנע: יש שלל דברים, הבעיה היא כמובן איך בלוח-הזמנים של כולנו מכניסים אותם ומשתתפים בהם.
עמרם מצנע: פתחתי אפשרות כי אני רוצה לשמוע מכם על דברים שאתם רוצים.
עיסאווי פריג': אני אתמקד מאיפה שאני בא בחברה הערבית.
עיסאווי פריג': חברים, האלימות שולטת ברחוב, כולנו משוכנעים שהאלימות נובעת בעיקרה מהזמן הפנוי שיש לתלמיד.
רות קלדרון: משעמום.
עיסאווי פריג': משעמום.
עיסאווי פריג': מכאן אני מביא לדוגמה את הבת שלי, שפתאום הצטרפה לצופים בבית הספר.
עיסאווי פריג': מרגע שהיא הצטרפה לצופים, החיים שלה השתנו, התמלאו, פתאום יש עניין.
עיסאווי פריג': אני זוכר את עצמי כשהייתי בצופים – היה עניין.
עיסאווי פריג': לאן אני רוצה להגיע?
עיסאווי פריג': החינוך הבלתי פורמלי בחברה הערבית לוקה בחוסר, התקנים ריקים מתוכן.
עיסאווי פריג': אני רוצה תקן, אבל גם מהות.
עיסאווי פריג': הרחוב ירגיש את העשייה שלי?
עיסאווי פריג': יוק.
עיסאווי פריג': אני רוצה למדוד את החינוך הבלתי פורמלי על-פי הפעילות שאני חש בשטח, לא על-פי עוד תקן ועוד תקן.
עיסאווי פריג': מכאן אני מבקש שנושא החינוך הבלתי פורמלי - - -
עמרם מצנע: הערה ממש נכונה.
שמעון אוחיון: הוא גם בעד.
שמעון אוחיון: עמרם גם מבין את החשיבות.
עמרם מצנע: קיימנו על זה בתחילת הכינוס הקודם שני דיונים.
עיסאווי פריג': מכאן אני רוצה להגיע לנקודה שמתייחסת לאכזבה מהנוכחות שלנו.
עיסאווי פריג': אני אישית, אני אביא דוגמה עלי – אני משתתף בוועדת הכספים ובוועדת החינוך.
עיסאווי פריג': רוב הזמן שלי בוועדת הכספים, כי יש עניין, יש אדרנלין.
עמרם מצנע: כסף.
עיסאווי פריג': יש שיניים, יש אדרנלין.
עמרם מצנע: לך בעקבות הכסף.
עיסאווי פריג': איך אנחנו יכולים למנף את ועדת החינוך למצב שיהיו לה שיניים?
שמעון אוחיון: תעביר את כל תקציב החינוך לחוק ההסדרים, זה יידון פה.
עיסאווי פריג': למה אני מתכוון?
עיסאווי פריג': כשיש אלימות בחברה ואני רוצה לתקוף אותה ואני מעלה חינוך בלתי פורמלי כאמצעי, אני רוצה לרדת לרמה של העשייה בשטח, לא להעלות את זה ברמת דיון, ובזה נגמר.
עמרם מצנע: תרד עוד מדרגה.
שמעון אוחיון: אתה חבר כנסת, אתה לא שר.
עיסאווי פריג': אני רוצה להרגיש שאני נותן, שאני משנה, שאני משפיע.
עמרם מצנע: אני שומע אותך, ואני גם שומע אותך בהרבה מאוד מהדברים שאתה אומר במליאה.
עמרם מצנע: הלוא גם אני בא מתחום העשייה, זו בעיה.
עמרם מצנע: הכוח שלנו זה ביכולת לעשות רעש ציבורי - -
רות קלדרון: בשיח.
עמרם מצנע: - - להגיע לבמה, למיקרופון, לאמפליפייר.
עמרם מצנע: זה מה שאנחנו עושים.
עמרם מצנע: התוצאות הן לא מיידיות.
עמרם מצנע: ועדת הכספים זה כסף – מאשרים או לא מאשרים.
עמרם מצנע: אני בטוח שאולי זה מעניין, אבל יכולת ההשפעה של חבר כנסת בודד היא כמעט אפסית.
עיסאווי פריג': כן, אבל ההתעניינות משליכה על ההשפעה על סדר-היום יותר מאשר בוועדות אחרות.
עמרם מצנע: אני בהתלבטות קשה מאוד.
עמרם מצנע: יש אלי פניות בעשרות לקיים דיון בנושא מסוים, ואני שואל מה הציפייה מהדיון, כדי שלא תהיה ציפייה.
עמרם מצנע: הדיון כשלעצמו הוא באמת לא כלי.
יצחק הרצוג: בעניין "הדסה" זה עזר, לדוגמה.
רות קלדרון: גם בעניין הסופרים זה שינה את המציאות.
עמרם מצנע: נכון, בדברים מאוד ספציפיים.