GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: יש החלטה על מיצוי כושר השתכרות במעונות יום.
משה גפני: זאת אומרת, אישה עובדת, משרה מלאה, היא לא תקבל את הסבסוד במעון מכיוון שבעלה אברך בכולל.
משה גפני: זאת אומרת, מה היא תעשה?
משה גפני: היא תצטרך לשלם 2,500 שקל או 3,000 שקל על מעון בגלל שהיא לא תסובסד, והיא פשוט לא תלך לעבודה.
משה גפני: הם פשוט הולכים אחרינו צעד אחר צעד אחר צעד.
משה גפני: הנושא הזה עומד בדיונים עם משרד החינוך.
משה גפני: אני אומר לך: יש דברים שאני לא יכול לדבר מפני שאני לא רוצה "לשרוף" אנשים בתוך יש עתיד.
משה גפני: לא רוצה.
משה גפני: אבל אני אומר לך: זה בהידברות.
משה גפני: מה פירוש שעכשיו אתה מביא את זה?
משה גפני: הרי זה ברור לגמרי, אם החוק הזה עובר, אנחנו נעשה הכול שינותק המגע עם משרד החינוך, מכיוון שלא רוצים את טובתנו.
משה גפני: רוצים לנהל מלחמה נגד הציבור החרדי.
משה גפני: אנחנו מספיק חזקים כדי לעמוד במלחמה הזאת.
משה גפני: אבל זאת מלחמה מלווה בשנאה.
משה גפני: בשנאה.
משה גפני: אין בעניין הזה שום היגיון.
משה גפני: לא לומדים?
משה גפני: בדקו אם לומדים?
משה גפני: גני הילדים, הכול בסדר, נכון?
משה גפני: למה גני הילדים מתוקצבים, גני הילדים החרדים מתוקצבים בעשירית ממה שמתוקצבים בגני הילדים הרגילים?
משה גפני: לא לומדים שם ליב"ה?
משה גפני: לא לומדים שם - - -.
משה גפני: חבל שהמנכ"לית הלכה, אני הייתי שואל אותה.
משה גפני: הרי מתקצבים את גני הילדים החרדים בסכומים זעומים, הכול נמצא בגירעון.
משה גפני: לוקחים את הסקטור הכי מופלה לרעה במערכת החינוך ומכים בו על ימין ועל שמאל.
משה גפני: עכשיו, אני אומר לך בוודאות: מרכז המחקר והמידע, עשית דבר נכון.
משה גפני: שמרכז המחקר והמידע יגיד בכסף, בכסף, לא בסיסמאות – ומרכז המחקר והמידע יודע לעשות את זה – כמה, בסופו של דבר, מקבל ילד במערכת החינוך הממלכתית?
משה גפני: כמה מקבל ילד במערכת החינוך של הפטור?
משה גפני: אני אומר לך, הנתונים יהיו מזעזעים.
עמרם מצנע: אבל חבר הכנסת משה גפני, הלוא מי שהחליט שאתם תהיו פטורים זה אתם.
עמרם מצנע: תיכנסו לחינוך הממלכתי, אף אחד - - -
עמרם מצנע: בסדר, אתה לא רוצה, אז יש לזה משמעות.
יעקב אשר: לא רוצה, אז אני משלם על זה.
משה גפני: הרי גם על זה, אני משלם על זה.
יעקב אשר: אבל לא לחסל את זה, זה הבדל גדול.
עמרם מצנע: סליחה, אני פשוט עונה על העניין.
משה גפני: אדוני היושב ראש, אני יודע, מוסד הפטור, בניגוד גם לחינוך העצמאי ובניגוד למוכר שאינו רשמי, ההורים קיבלו על עצמם שהם יקבלו הכי פחות מכולם.
משה גפני: הם מקבלים מעט.
משה גפני: הם לא מקבלים גם 55%, אתה תראה את זה.
משה גפני: הם מקבלים 32%, אנחנו עשינו את החשבון.
משה גפני: לפי דעתי, זה פחות יותר.
משה גפני: את השאר צריך להשלים, ההורים משלימים.
משה גפני: וההורים, במקרה של מוסדות הפטור, בניגוד לחינוך העצמאי ובניגוד למוכר שאינו רשמי, הם באמת אלה שהכי עניים.
משה גפני: מי נמצא במוסדות הפטור?
משה גפני: נמצאים כאלה שבאמת לא אכפת להם מהעולם הזה, והם רוצים שהילדים שלהם ילמדו חינוך, ותורה והכול.
משה גפני: אגב, הגברת נעמי ריפתין, שתדעי: כשמדברים על החינוך החרדי, שזאת בעיית הבעיות באמת של מערכת החינוך, גדלים פה אזרחים לא נאמנים.
משה גפני: אגב, הכי נאמנים זה האזרחים האלה שגדלים במוסדות הפטור.
משה גפני: הם הכי נאמנים למדינה, הם הכי - - -
עמרם מצנע: איך הם בדיוק נאמנים למדינה?
משה גפני: הם נאמנים למדינה.
עמרם מצנע: איך?
עמרם מצנע: תסביר לי.
עמרם מצנע: במה זה בא לידי ביטוי?
משה גפני: בזה שהם לומדים לטובת המדינה.
משה גפני: בזה שהם - - - לטובת המדינה.
משה גפני: בזה - - -
עמרם מצנע: נאמנות למדינה זה להתייצב במלחמה, נאמנות למדינה זה לשלם מיסים.
משה גפני: לפני 20 שנה ו-30 שנה במערכת החינוך הממלכתית למדו תלמוד, למדו תנ"ך, למדו דברים מה שאת למדת.
משה גפני: במערכת החינוך הנוכחית לא לומדים.
משה גפני: אני שאלתי את שר האוצר במליאת הכנסת כשהוא אמר, שאלתי אותו: למה אתה מדבר רק על החינוך החרדי?
משה גפני: דבר על החינוך החילוני.
משה גפני: הוא אומר: כן, אני בעד שיילמדו תנ"ך, אני בעד שיילמדו תלמוד.
עמרם מצנע: לומדים תנ"ך.
<קריאות: לומדים תנ"ך.
משה גפני: בעד שיילמדו תלמוד.
משה גפני: בסדר, סתם, אני הרי - - -
עמרם מצנע: לא, מה זה "סתם"?
משה גפני: אבל תספרו סיפורי מעשיות למי שאתם רוצים, - -
עמרם מצנע: במקרה, אשתי, 40 שנה מורה לתנ"ך.
משה גפני: - - מערכת החינוך הממלכתית במקצועות הקודש היהודיים: בתלמוד, בתנ"ך, בכול – ירד באופן דרסטי.
משה גפני: לומדים את זה - - -, לומדים כל מיני דברים, לומדים רוסית אז לומדים גם.
נסים זאב: מסיפורי אגדה, כסיפורי אגדה.
משה גפני: מה שלמדו בתקופה שלך לא לומדים היום, הכול ירד עם גרף דרסטי.
משה גפני: זה פשוט לחלוטין.
משה גפני: אתם רוצים לגדל ככה את הילדים בישראל – תגדלו.
משה גפני: אנחנו מודאגים מאוד מאיך שאתם מגדלים את הילדים במערכת החינוך הממלכתית, שאין להם כמעט זיקה ליהדות.
משה גפני: הם לא יודעים מה זכותנו על הארץ הזאת, הדור הבא בכלל יהיה עוד יותר גרוע, לא מחנכים אותם לדברים.
משה גפני: אבל זה לא עסק שלי.
משה גפני: תעשו מה שאתם רוצים, אני לא מתערב בזה, אבל אל תתערבו לנו.
משה גפני: אנחנו לא מבקשים את אותו תקצוב, אנחנו לא מבקשים את אותו כסף, אנחנו מבקשים פחות.
משה גפני: אנחנו מדברים על מוסדות הפטור.
משה גפני: אנחנו מבקשים פחות.
משה גפני: גם את זה אתם רוצים למנוע.
משה גפני: אדוני היושב ראש, אנחנו ננצח, תאמין לי.
משה גפני: בגלל שניצחנו בעבר, ננצח היום וננצח בעתיד לטובת הילדים שלכם.
עמרם מצנע: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.
עמרם מצנע: אנחנו צריכים לסיים, אבל אני אתן לעוד שניים: לחבר הכנסת אורי מקלב, ולך, מר עמית לוין.
עמרם מצנע: אבל אני מבקש להיות מאוד קצר, תהיה עוד הזדמנות.
עמרם מצנע: אנחנו לא עושים דיון - - -
משה גפני: סליחה, רק טכנית, אתה שאלת את זה כמה פעמים.
משה גפני: אני עברתי 22 תקציבי מדינה, מתוכם הרבה מאוד חוקי הסדרים.
משה גפני: מה שקרה עכשיו הוא תהליך הפוך: על פי רוב, ראשי הוועדות פיצלו.
משה גפני: הגיעו למסקנה בתוך הדיון, בוועדה, שהדיון הזה הוא דיון הרבה יותר רחב, אין לו השלכה תקציבית מיידית לתקציב המדינה, ויושב ראש הוועדה החליט - - -
עמרם מצנע: אין לי בעיה עם הסמכות שלי.
משה גפני: לא, לא, אני לא אומר לך מה לעשות, אני גם לא מבקש ממך שום דבר.
משה גפני: אני רק אומר לך: זה התהליך.
משה גפני: במקרה הזה, אמר לי יושב ראש הכנסת, והוא גם אמר את זה בתקשורת, הוא אמר: שלושת הנושאים החרדים, אני ואייל ינון, היועץ המשפטי, סברנו שצריך להוציא את זה מחוק ההסדרים, אין לזה קשר לחוק ההסדרים.
משה גפני: בא אליי שר האוצר בארבע עיניים, והוא אמר לי – זה מה שהוא אמר.
משה גפני: הוא אמר לי, והוא אמר את זה לכולם – אצלי זה דגל, ואני חייב את זה בתוך התקציב.
משה גפני: עכשיו, אתה יושב ראש ועדה, אתה לא חבר במפלגה שלו, הוא לא יחליט אם תהיה חבר כנסת בכנסת הבאה או אם תהיה שר.
משה גפני: אני מציע שתבחן את זה באופן מקצועי.
עמרם מצנע: מר עמית לוין.
<עמית לוין: בית המקדש נחרב על כך שלא מיחו - - -
משה גפני: מי האיש?
<עמית לוין: עמית לוין, היועץ של שר החינוך.
<עמית לוין: בית המקדש נחרב על כך שלא מיחו.
<עמית לוין: נאמרו פה כמה דברים על שר החינוך שיש פה חובת מחאה עליהם, בין היתר על הידע שלו בברכות, ודברים שהיה עדיף שלא - - -
נסים זאב: לא, לא, לא, זה לא את שר החינוך.
משה גפני: הוא לא דיבר על שר החינוך.
משה גפני: דווקא שר החינוך יצא פה - - -
יעקב אשר: אתה עושה נזק לבוס שלך: אתה לוקח דברים שדיברו על אחרים ו"מעיף" עליו.
<עמית לוין: סליחה, סליחה.
<עמית לוין: אני מכיר את הבוס שלי - - -
נסים זאב: הוא תלמיד חכם.
נסים זאב: אם אתה שואל אותי, הוא תלמיד חכם הבוס שלך.
נסים זאב: לא עליו.
<עמית לוין: אוקיי, תודה.
משה גפני: לא דיברו מילה נגד שר החינוך.
עמרם מצנע: אפשר היה להבין כך.
משה גפני: לא, לא דיברו.
משה גפני: אדוני היושב ראש, לא דיברו על שר החינוך.
יעקב אשר: כשנדבר על זה כולם יבינו.
<עמית לוין: גם לגבי ההתייחסות שהשר אומר למקורבים – אני לא יודע אם אני מוגדר כמקורב – אבל מעולם לא שמעתי את השר אומר:
<עמית לוין: אנחנו נראה להם.
נסים זאב: לא השר.
נסים זאב: היועצים שלו, העוזרים שלו, והמסיתים שלו.
נסים זאב: זה מה שאמרתי ואני חוזר על הדברים מתוך ידיעה.
<עמית לוין: אני יכול לדבר על השפה של השר.
<עמית לוין: השפה של השר זה רצון ויעד לפתח חינוך ממלכתי חרדי; השפה של השר זה שהוא לא רוצה לפגוע באורחות החיים של אף אחד, והוא רוצה לאפשר חינוך שוויוני; השפה של השר זה חיזוק החינוך הממלכתי.
<עמית לוין: זו השפה של השר, וזו לא שפה של מלחמות, זו שפה של קריאה, של יצירה - - -
נסים זאב: יש שפת הדיבור ושפת המעשה.
<עמית לוין: זו השפה של השר, זו העשייה של השר.
<עמית לוין: מי שקורא את החוק בעיניים נכונות רואה שיש בו סעיף שבא ומדבר באופן מאוד מפורט ומפורש על מה קורא עם היתרה התקציבית.
<עמית לוין: וזה סעיף שהשר התעקש על הכנסתו, כי אין לו שום מטרה עם הכסף הזה להשתמש למטרות אחרות בתוך משרד החינוך ולתקצב קבוצות כאלה ואחרות.
<עמית לוין: היעד - - -
נסים זאב: כי זה אידיאולוגי.
נסים זאב: כי זה אידיאולוגי, וזה האסון שלנו.
נסים זאב: זו מלחמת תרבות, זה לא כסף בכלל.
<עמית לוין: אני רוצה להקריא מהסעיף, כי הוא סעיף משמעותי: "להסמיך את שרי החינוך והאוצר להקצות מהיתרה התקציבית שתיווצר בגין מימוש הצעדים, - - -"
משה גפני: מאיפה אתה קורא?
<עמית לוין: אני קורא מהחלטת הממשלה.
<עמית לוין: " - - - לצורך הגשמת מטרות החלטה זו, ובכללן יצירת שוויון בתשתיות מוסדות חינוך, וביסוס לימודי היסוד בכלל מערכת החינוך".
<עמית לוין: יש פה יעד מאוד-מאוד ברור של חיזוק החינוך החרדי, ולא של ההחלשה שלו.
<עמית לוין: עכשיו, עוד כמה נקודות כי את האמת צריך להגיד.
<עמית לוין: סוגיית הסמינרים שעלתה פה: אפשר לבדוק את הדברים.
<עמית לוין: השר אמר להרבה גורמים שהיו להם דרישות אחרות: שסוגיית הסמינרים לא תיכנס לחוק כל עוד לא יינתן מענה חלופי לכל תלמידה היום, שלומדת לימודי חינוך שאין בהם צורך.
<עמית לוין: חלופה אחרת להכשרה אחרת.
<עמית לוין: כל עוד המערכת לא הייתה יכולה לספק חלופה אחרת, הוא לא היה מוכן שתרד הקצאה של לימוד לטובת סמינרים.
<עמית לוין: אלה העובדות.
<עמית לוין: אפשר לבדוק אותן עם כל הגורמים המתאימים, אלה העובדות.
<עמית לוין: ואני חושב שגם האנשים שמתעסקים בדברים האלה יודעים היטב את העובדות.
<עמית לוין: אז צריך להכיר את העובדות.
<עמית לוין: אני רוצה באמת - - -
משה גפני: מה עמדת השר על החוק הזה?
משה גפני: הוא צריך להיות בחוק ההסדרים?
<עמית לוין: החוק הזה, קודם כל - - -
משה גפני: - - - רק תגיד את האמת - - -
<עמית לוין: החוק הזה נוגע בהסדרים תקציביים, ולכן הוא נמצא בחוק ההסדרים.
משה גפני: מה עמדת השר?
<עמית לוין: עמדת השר שגם בהמשך חלק מהתכנים, לרבות חוק מורחב בלימודי ליב"ה, צריך לעשות בהליך מסודר.
<עמית לוין: יש דברים שצריך לתקן ולתקן מהר, ויש דברים שייעשו בהליך מסודר וארוך כפי שהזמן מאפשר.
<עמית לוין: הדברים פה לא הגיעו משום מקום.
<עמית לוין: זה נושאים שיש עליהם דיונים, והמהות שלהם נמצאת בתוך השיח, ואין פה דברים חדשים.
<עמית לוין: כי יש פה ביטוי לתפיסת עולם של חיזוק המערכת הממלכתית החינוכית, ושל מעבר ומתן שוויון גם לאוכלוסייה החרדית בלי שינוי אורחות חיים, בתוך חוק חינוך ממלכתי חרדי.
<עמית לוין: אלה הם הדברים, וכל השאר זה פרשנויות לא נכונות.
עמרם מצנע: חבר הכנסת אורי מקלב, אני מבקש קצר.
עמרם מצנע: אני אתן לך גם בדיון הבא, אם תרצה, כי אנחנו פשוט כבר גמרנו את הזמן.
אורי מקלב: קודם כל, תודה רבה לך אדוני.
אורי מקלב: גם בדיון הזה אני אדבר אחרון, וגם בדיונים קודמי, בשיחות שהיו לנו, כל אחד מביע את העמדה שלו.
אורי מקלב: והעמדה שלנו ברורה, העמדה שלכם, של אחרים, - - - כאן היא ברורה.
אורי מקלב: אבל אני לא יודע אם פעם מישהו שיקף – אני אומר את זה בצורה השקופה ביותר – איך אנחנו מסתכלים על הבעת העמדה של הצד השני או אלה ודאי דורשי החקיקה הזאת.
אורי מקלב: אנחנו לא משתכנעים ולא השתכנענו עד רגע זה שזה בא מתוך, באמת מתוך דאגה לאינטליגנציה של הילד, והדרישה ללימוד הליב"ה באה מתוך דאגה לילדים.
אורי מקלב: מכיוון שאם באמת דואגים לילדים האלה יש עוד כמה דברים שהם בסדרי עדיפויות עוד לפני לימודי הליב"ה, כמו מקומות הלימוד של הילדים, שהילדים לומדים, אלפי ילדים לומדים, בחינוך החרדי, במוסדות הפטור במיוחד, בקרוואנים, בחדרים דולפים.
אורי מקלב: אף אחד לא ראיתי שהעלה את זה בכלל כדאגה לאותם ילדים.
אורי מקלב: אנחנו גם במקביל יודעים את החוקים האכזריים שמחוקקים יחד בחוק ההסדרים הזה כלפי הילדים האלה וגם ילדים אחרים.
אורי מקלב: אז ככה, שזה בא מתוך דאגה לחינוך – לא משתכנעים.
אורי מקלב: לא רק זה, אנחנו גם לא משוכנעים שאלה שבאים ודורשים את זה גם באמת חושבים שהם דואגים לרמת המשכל והאינטליגנציה של אותם ילדים, כדי שיהיה להם את ארגז הכלים אחרי זה להשתלב בחברה, ולהיות אחרי זה יצרניים, משתי סיבות: בגלל שאני הייתי רוצה לראות במקביל את הדאגה לחינוך הכללי.
אורי מקלב: למה בחינוך הכללי יש מספיק בעיות שיש, בטח לא רק שיש בחינוך הכללי.
אורי מקלב: ולא ראיתי את אותה רמת דבקות ואדיקות בדרישות האלה.
אורי מקלב: אבל לא רק זה.
אורי מקלב: ואני חושב שגם ברור לבד, ומי שמדבר בהיגיון ומדבר באמת יודע את ארגז הכלים שמקנה החינוך החרדי.
אורי מקלב: כי זה בא לידי ביטוי לא רק במבחן התוצאה של הילדים האלה, כשהם צריכים להיחשף וצריכים להוכיח את עצמם.
אורי מקלב: אין ארגז כלים יותר טוב, מה שמקנה החינוך החרדי.
אורי מקלב: וזה לא משנה עכשיו אם עומדים בדרישות המתימטיקה של מדינת ישראל או של לימוד האנגלית.
אורי מקלב: ארגז כלים - - - זו חשיבה, זו עמקות, זה לדעת מה עיקר ומה טפל.
אורי מקלב: ועוד רמת ערכים מלאה שצריך, שזה חלק מהחובה שלנו בחינוך, והם מקנים את זה בצורה הכי טובה.
אורי מקלב: אני רק אגיד לכם בחצי דקה, ששר החינוך הקודם ישב איתנו, והוא אמר: במבחן התוצאה אני רואה, אבל איך אני יודע?
אורי מקלב: אני מבין, אבל איך אני יודע שזה באמת ככה?
אורי מקלב: אמרתי לו: משל למה הדבר דומה?
אורי מקלב: שיגידו לך: תשמע, בחינוך החרדי מלמדים קריאה לפי שיטות של לפני 150 שנה.
אורי מקלב: תבוא למוסדות הפטור, גם למוסדות אחרים, מלמדים קריאה, מלמדים - - -, מלמדים ניקוד, מלמדים קריאה לפי שיטות – 150 שנה אותה שיטה.
אורי מקלב: אני צריך להוכיח לך שהשיטה שבמוסדות החרדיים מלמדים היא שיטה מצוינת, היא שיטה מצליחה?
אורי מקלב: אני אראה לך, הילדים בחינוך החרדי קוראים שנה וחצי לפני כלל הילדים בחינוך הכללי.
אורי מקלב: הם מקבלים על עצמם.
אורי מקלב: ואין מי שיודע, ומי שאבא לילדים, וכל מי שהוא איש חינוך, ולא מי שהוא איש חינוך, צריך לדעת את זה כמה בגיל הזה קריאה מוקדמת, כמה היא מוסיפה, כמה מעשירה את הילדים.
אורי מקלב: יש ספק?
אורי מקלב: לא רק קריאה.
אורי מקלב: אשתי מורה בחינוך הכללי, ואני יודע איזה רמות של קריאה בכיתות גבוהות יותר, מה רמת הקריאה התקנית, גם אחר כך, לא אחרי לימודי הקריאה.
אורי מקלב: אבל לא ניכנס לזה, ונראה את הפערים שיש.
אורי מקלב: אבל זה רק המבחן הראשון שיש בחינוך, וכן הלאה וכן הלאה.
אורי מקלב: אנחנו לא צריכים להוכיח את זה.
אורי מקלב: אבל אני באמת מסתכל בעיניים לאחרים.
אורי מקלב: לא אלה שיושבים כאן בדווקא, אלה שבאים ועומדים על כך שהחוק יחוקק עכשיו, ולא סתם חוק אלא בתוך חוק ההסדרים.
אורי מקלב: אני אומר: האם באמת הם חושבים שהם יצליחו לכופף את הציבור החרדי בחלק הזה?
אורי מקלב: הם באמת חושבים?
אורי מקלב: מה הם חושבים?
אורי מקלב: אתם באמת חושבים שמישהו יצליח?
אורי מקלב: ימנעו תקציבים לגמרי; יעשו מה שיעשו; יוציאו את זה מחוץ לחוק, את הלימוד הזה.
אורי מקלב: מישהו חושב שמישהו ישנה את הדרך הזו?
אורי מקלב: אתם לא חושבים שהמסורת הזו אצלנו של לימוד, במיוחד במוסדות הפטור, שהם לוקחים על עצמם, מקבלים על עצמם חסר תקציבי מאין כמוהו.
אורי מקלב: כולם יודעים שזה לא 55%, כפי שנאמר כאן, זה הרבה-הרבה פחות מכך.
אורי מקלב: הם לוקחים מעצמם רק בגלל שהם חושבים שהמסורת הלימודית שיש היא לא רק גישה, זו מהות בלימוד.
אורי מקלב: אנחנו בטוחים שזה שיש ספר תורה אחד לעם ישראל כולו במשך כמה אלפי שנה; וה"שמע ישראל ד' אלוקינו ד' אחד" הוא אותו דבר לכל היהודים בכל העולם, זה רק בגלל שאנחנו בזה לא נתנו לעשות שום שינויים כאלה על אחרים, על אף מה שעבר העם היהודי בגלגולים שלו, ולא נתנו את זה.
אורי מקלב: דרך אגב, מצאו עכשיו ספר תורה הכי עתיק.
אורי מקלב: מצאו עכשיו באיזה מוזיאון, שלא ידעו שהוא בן אלף שנה, ובדקו אותו.
אורי מקלב: אותו ספר תורה שעבר הרבה גלגולים הוא אותו ספר תורה שנמצא באותן אותיות עם אותם תגים, שנמצאים בספר תורה - - -.
אורי מקלב: אנחנו - - - אז עכשיו אנחנו - - -, המסורת הזו היא במיוחד בחינוך במוסדות הפטור, - - - שם אנחנו מחויבים אליה הרבה יותר אצל הבנים מאשר הבנות.
אורי מקלב: זה מהות, זה חלק מהמהות החינוכית שלנו.
אורי מקלב: אנחנו מתנהלים במסורת הזאת גם בתוך דרישות פנימיות בתוך המערכת הזו.
אורי מקלב: עכשיו, יש שער אחד, הברירה שעכשיו עומדת בפנינו זו שאלה של ניתוק או לא ניתוק: האם משאירים עדיין, מדינת ישראל משאירה לעצמה איזה חוט – זה הרבה יותר – איזה חבל, איזה קשר, בין המוסדות האלה לבין המערכת.
אורי מקלב: שאנחנו יודעים כפי שיודעים שיש מערכת פיקוחית שהיא מערכת פיקוחית אמיתית בתוך - - - האלה, שהילדים יודעים שמתנהל העוברים, והילדים לומדים מקיימים את מסגרת חוק החינוך, יודעים שיש מוסדות חינוך, הילד נמצא.
אורי מקלב: - - - ודאי-ודאי בין כל המסגרות ההתנהלותיות, שלאין ערוך מכל המוסדות הממלכתיים.
אורי מקלב: אתה שאלת בוועדה אתמול, ואני אומר לך שכל זה יש דרישות בטיחות, בריאות וכולי, שהמוסדות האלה שזה חלק מהדאגה שצריכה להיות למדינת ישראל - - -, ועומדים הרבה יותר מכל המוסדות הממלכתיים.
אורי מקלב: אדוני, ראש העיר לשעבר וראש של שני ערים, גן ילדים, בית-ספר, יכול לא לעבור ביקורת בטיחות ובריאות 40 שנה, הוא לא צריך רישיון.
אורי מקלב: לא צריך - - -
יעקב אשר: רשמי.
משה גפני: רשמי.
אורי מקלב: ממלכתי לא צריך שום רישיון.
אורי מקלב: וכל בית-ספר כזה עובר כל שנתיים ביקורות, שהכסף שהוא מקבל לא מכסה את העלויות שלו.
אורי מקלב: משפט סיום: לזה אף אחד לא דואג.
אורי מקלב: הדאגה הזאת לבטיחות, לשלום הילדים, אף אחד לא דואג.
אורי מקלב: דואגים מאוד לבטיחות של הילדים האלה ועוד דברים - - - משפט אישי אליך: מי יוזם החוק, המפלגה שיוזמת את החוק, אנחנו יודעים.
אורי מקלב: אבל אתה נמצא במפלגה שהיא שותפה בקואליציה, אבל היא עדיין לא המפלגה השלטת, ועדיין לא המפלגה שעומדת בתור אלה שיוזמים את החוק - - -, ודורשים את החוק הזה שיהיה בחוק ההסדרים.
יעקב אשר: שהיא השולטת.
אורי מקלב: חופש התנועה במירכאות עדיין צריך להיות קיים אצלך, מתוך הניסיון שיש לך, מתוך הידע הרב.
אורי מקלב: ואתה יודע, המשמעות שתהיה במידה שאנחנו נחוקק את החוק הזה, בצורה הזאת ובאופן - - - בתוך החוק ההסדרים.
אורי מקלב: אין שום איש מקצוע, אין איש עם ניסיון, לא פוליטיקאי שאומר שהחוק הזה במיוחד הוא חוק - - -, שהוא בעצם אומר משהו על תקציב.
אורי מקלב: הוא חוק שבא לשנות מהויות והתנהלויות אחרות של ערכים, משהו אחר לגמרי ודרישות אחרות לגמרי, דרישות - - -, שלא קשורים בכלל לנושא התקציבי.
אורי מקלב: החוק הזה זה החוק הראשון, ונפלה בידיך שאתה יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.
אורי מקלב: - - - את זה אליך.
אורי מקלב: לא חוק אחד ולא שניים הוצאו מחוק ההסדרים, הוצאו בעבר.
אורי מקלב: עוד לא היה חוק הסדרים אחד שלא יצאו.
אורי מקלב: זאת הדוגמה הקלאסית, וזו הפנייה שלנו אליך.
אורי מקלב: בחצי משפט אחרון: אנחנו לא הולכים שפופים - - -.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד: אנחנו לא מתבכיינים, תדע לך.
אורי מקלב: אמנם, אנחנו באים לפה, אנחנו עוזבים ועדות אחרות, באים לכאן בהרכבים מלאים להקל על אחרים.
אורי מקלב: אכפת לנו.
אורי מקלב: אנחנו באים ואומרים, ושאנחנו מצווים, מצווים, אפילו לא הייתה הדעה שלנו, לעשות את ההשתדלות שלנו.
אורי מקלב: זה לא בגלל שאנחנו אומרים שאם לא יהיה אז אנחנו חוששים, אלא אנחנו עוברים, חושבים, גם אם החוק הזה - - -
עמרם מצנע: תראו, אני רוצה כמה מילות סיכום לחלק הזה.
עמרם מצנע: אנחנו, בשבוע הבא, כבר קבענו מועד?
עמרם מצנע: בשבוע הבא אנחנו נמשיך בדיון.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר מספר מילים, כל הדברים שנאמרו כאן:
עמרם מצנע: קודם כל, הוויכוח, אם זה בחוק ההסדרים או לא בחוק ההסדרים, הוויכוח הזה נגמר.
עמרם מצנע: הוא ויכוח פוליטי בעיקרו.
עמרם מצנע: הוא נגמר בוועדת הכנסת שהחליטה שזה בחוק ההסדרים, ואני לא רוצה אפילו להשתמש במונחים - - -
אורי מקלב: - - - אחרי ועדת הכנסת - - -
עמרם מצנע: חברים, אני יודע שאני מחליט.
עמרם מצנע: תאמינו לי, כל חיי אני עוסק בהחלטות.
עמרם מצנע: בזה אני לא רע.
עמרם מצנע: זה יהיה פה.
עמרם מצנע: והחוק הזה, נמשיך לטפל בו עד שנגיע לניסוחו הסופי.
עמרם מצנע: שניים, הממשלה הזו, חלק מתפיסת העולם שלה כרוכה במה שנקרא: נשיאה בנטל.
עמרם מצנע: ואתם יודעים היטב, כל היושבים סביב השולחן הזה, שהוא נושא מרכזי בתוך החברה הישראלית.
עמרם מצנע: נשיאה בנטל זה לא משמעות שאחד כופה על השני.
עמרם מצנע: אבל בחברה אחת, במדינה אחת, שיש לה חוק אחד, ויש אזרחים שמנסים שיהיה שוויון זכויות וחובות בין כולם, הנשיאה בנטל היא גם נושא השירות הצבאי או הלאומי או האזרחי, וגם החובה ללמוד כדי להיות אזרח ואדם מועיל בחברה, במשפחה ובמדינה.
עמרם מצנע: וזה גם, כמובן, היציאה לעבודה, ונשיאה בנטל העבודה.
עמרם מצנע: ואני חושב שגם החוקים האלה הם בתוך המכלול הזה.
עמרם מצנע: עכשיו, זו לא פעם ראשונה שהכנסת עוסקת בנושא לימודי הליב"ה ותקצובים דיפרנציאליים.
עמרם מצנע: זה עולה ויורד לאורך הכנסות האחרונות מידי פעם.
עמרם מצנע: ובלחצים פוליטיים, כאלו או אחרים, זה כל פעם מקבל תפנית.
עמרם מצנע: אנחנו זוכרים את זה.
אורי מקלב: - - - חוק ההסדרים.
עמרם מצנע: עזוב חוק ההסדרים.
עמרם מצנע: הלוא את החוק הזה אפשר להעביר גם לא בחוק ההסדרים.
יעקב אשר: על זה אנחנו מדברים.
אורי מקלב: אצלך.
עמרם מצנע: לא פתחתי פתח, רק אמרתי שבסופו של דבר אנחנו נעסוק בחוק הזה כאילו הוא חוק לכל דבר.
עמרם מצנע: וניתנת לכם ההזדמנות לומר ולדבר בכל עניין ולכל דבר.
עמרם מצנע: עכשיו, אני רוצה לומר, אני מוכרח לומר, ואתם יודעים שאני מכיר לא רע, לא כאדם דתי, את המערכת החרדית, וגם את מערכת החינוך.
עמרם מצנע: רבים מתוככם לא מצליחים להבין למה אתם צריכים להיות במוסדות פטור.
עמרם מצנע: אף אחד לא מנסה, חבר הכנסת משה גפני, לכפות את שיטת הלימוד, ואת דרך הלימוד, ומי הם המורים, והם זו הפרדה או לא הפרדה, ואיך צריך להיראות בית-הספר.
עמרם מצנע: אבל יש כמה דברים שלפי דעתי, ואני אומר כרגע את דעתי האישית, צריך להיות מכנה משותף בחברה הישראלית.
עמרם מצנע: ואני חושב שעל זה אנחנו נאבקים, ולא על מנת לכפות עליכם אורח חיים אחר.
עמרם מצנע: יש כאלה שרוצים לכפות.
עמרם מצנע: יש כאלה - - -
משה גפני: אין לנו מכנה משותף.
משה גפני: לא הזכרת - - -
עמרם מצנע: אז - - -
משה גפני: הזכרת בדבריך שיש גם שוויון בלדעת יהדות, לאהוב יהדות.
עמרם מצנע: חבר הכנסת משה גפני, תן לי.
עמרם מצנע: אני הלוא אומר רק את דעתי.
משה גפני: אין שוויון.
עמרם מצנע: אני אומר רק את דעתי.
עמרם מצנע: מדינת ישראל - -
משה גפני: זו מדינה יהודית.
עמרם מצנע: - - כמדינה יהודית ודמוקרטית, והחוקים - - -
משה גפני: לא הזכרת יהדות בדברים שלך.
עמרם מצנע: תן לי אבל להגיד את דעתי.
עמרם מצנע: אני אומר את דעתי, לא את דעתך.
עמרם מצנע: אומר את דעתי.
עמרם מצנע: אנחנו מחפשים מכנה משותף.
עמרם מצנע: גם אם הוא נמוך הוא צריך להיות.
יעקב אשר: ככה לא מחפשים.
עמרם מצנע: בסדר, אוקיי, אז זו דעתכם.
עמרם מצנע: ולכן זו המציאות.
עמרם מצנע: גם החינוך הממלכתי דתי, שהוא חינוך ממלכתי לכל דבר, לא כופים בו, בתוכו, דברים שאנחנו לא כופים על אנשים שמלמדים על פי תפיסתם, דתם ואמונתם.
עמרם מצנע: ואין שום סיבה בעולם שלא יהיה חינוך ממלכתי-ציבורי לכול.
עמרם מצנע: ואני רוצה לומר לכם, שהלוא חלק מהדיון, גם עשינו אתמול את הדיון בנושא חוק נהרי, הלוא מה קורה בשנים האחרונות?
עמרם מצנע: יש פריחה ויש התרחבות של המוסדות שלא רוצים להיות תחת המוסדות הממלכתיים, ולהיות מוכרים שאינם רשמיים – זה לא הדיון עכשיו, אבל זה חלק מהעניין – מוציאים את עצמם, כי זה לא רק לימודי הליב"ה: זה פיקוח, ואתם יודעים שאין פיקוח במוסדות פטור.
עמרם מצנע: יש פיקוח בחוק, אבל אין פיקוח בפועל.
משה גפני: יש.
עמרם מצנע: שניים וחצי מפקחים על כל המערכת.
יעקב אשר: יש להם, אישרו להם תקנים - - - אישר להם תקנים - - -
עמרם מצנע: אין פיקוח.
נסים זאב: אבל זה בעיות של משרד החינוך, זה לא של המוסדות.
עמרם מצנע: אבל אין פיקוח.
עמרם מצנע: זה סוד ידוע וזה בלוף שכולם חיים איתו: אין שם פיקוח אמיתי.
עמרם מצנע: וכדי שיהיה פיקוח צריך גם לעשות מבחנים, שנדע מה לומדים ומה לא לומדים.
עמרם מצנע: ולכן, אני, ללא קשר, כרגע, לא לשר האוצר ולא לשר החינוך, תפיסת העולם שלי היא בהחלט מחפשת הידברות, מכנה משותף על בסיס מינימלי, - -
משה גפני: אנחנו בעד.
יעקב אשר: לא ביקשנו - - -
עמרם מצנע: - - ויכולת לקיים את זה.
עמרם מצנע: גם החוק הזה, דרך אגב, מתיר ומאפשר לשר החינוך הרבה מאוד מרחב – אחת ההערות או כמה הערות שהעירו פה, שיותר מדי מרחב – כדי לקבוע איזה תכנים ואיך מכניסים פנימה.
עמרם מצנע: ואני חושב ששם צריכה להיות ההידברות.
יעקב אשר: כן, אבל - - - לדורסנות - - -
עמרם מצנע: הדבר אחרון: אני ביקשתי שייבדקו, ואני מבקש את אנשי משרד החינוך לשתף פעולה עם מרכז המחקר והמידע, כדי שנוכל באמת להביא בדיון הבא את הנתונים המספריים האמיתיים, כדי שנדע מה זה המאה אחוז, וממנו אפשר לגזור כמובן את החלקיות.
אורי מקלב: גם אם יש גידול במוסדות מוכר שאינו רשמי.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אנחנו לוקחים ברצינות את דבריך, ואנחנו, אתמול, אחרי הישיבה שהייתה בנושא חוק נהרי, ובדקנו את עצמנו בנושא המוכר שאינו רשמי – אין גידול בחינוך הכללי, במוכר שאינו רשמי.
אורי מקלב: 85% מהמוכר שאינו - - -
עמרם מצנע: יש גידול לא במוסדות החרדיים.
אורי מקלב: לא, הפוך: אין גידול במוסדות החרדיים.
עמרם מצנע: לא, אמרתי שלא במוסדות החרדיים.
אורי מקלב: זהו שאין - - -.
אורי מקלב: אין גידול, אין גידול יותר.
אורי מקלב: לא כפי שנאמר.
אורי מקלב: אז אני מציע שמרכז המחקר והמידע גם יבדוק את זה.
עמרם מצנע: אבל בבתי הספר הדמוקרטיים או אלה שקוראים לעצמם דמוקרטיים.
יעקב אשר: אבל זה - - - רגל שלכם, מה אתה רוצה?
עמרם מצנע: לא אמרתי כלום.
יעקב אשר: בתי-הספר הדמוקרטיים זה כל האוכלוסייה - - -
עמרם מצנע: אבל אתם לא שם, אתם בפטור.
עמרם מצנע: אנחנו מדברים על - - -
יעקב אשר: אל תכרוך אותנו בעניין הזה.
עמרם מצנע: חברים, תודה רבה.
משה גפני: אני מודיע שלא הגעתי אתך להסכם בעניין של חוק נהרי.
משה גפני: בגלל שמשמיצים אותי כל הזמן שהגעתי אתך להסכם.
משה גפני: שיהיה רשום בפרוטוקול.
עמרם מצנע: הגיעו ימים טובים.
עמרם מצנע: הגיעו ימים טובים, אני אומר – משמיצים אותך.
משה גפני: לא, לא הגעתי להסכם.
משה גפני: הייתי מגיע להסכם, הייתי אומר.
עמרם מצנע: אני לא אמרתי שהגעת להסכם.
משה גפני: לא אתה, לא אתה, לא אתה.
משה גפני: אבל אמרו עליי.
עמרם מצנע: על סדר-היום: בטיחות בדרכים ליד בתי הספר.
עמרם מצנע: הוצגו בפניי רעיונות, והחלטתי לקיים על כך דיון כדי למצוא את התיאום והחיבור בין הארגונים – MGO -בטרם ועיניים, עם השלטון המקומי, עם משרד החינוך, משרד התחבורה, בית הספר.
עמרם מצנע: נדמה לי שהנושא של בטיחות בקרבת בית הספר הוא – באופן פורמלי, אין בעיה של מי אחראי שם, אבל מעשית זה דורש תיאום הדוק ורצון טוב של אותם גורמים שציינתי אותם בנושא מרכזי – ליווי הילדים, הורדתם ליד בית הספר, והכאוס התחבורתי שמתרחש כל בוקר ליד בתי ספר וגני ילדים.
עמרם מצנע: חוויתי את זה בחיפה, קצת פחות בירוחם, אבל גם שם.
עמרם מצנע: גם ראיתי את הפעילות של הורים שמתארגנים בבית ספר בקדימה, ששם לומדות נכדותיי, ומאוד התרשמתי.
עמרם מצנע: נראה לי שיש פה אמירה מאוד חשובה של כל הגורמים המעורבים כדי לקחת חלק בכך שבסביבת בית ספר תהיה בטיחות הרבה יותר טובה ממה שמתקיימת כיום.
עמרם מצנע: אני יודע שיש נושאי בטיחות רבים מאוד בהקשר של הסעות תלמידים, בהקשר של פעילות בתוך בית ספר, אחרי שעות הלימודים בחינוך הלא פורמלי.
עמרם מצנע: בחרנו להתמקד בנקודה הזו מתוך ניסיון לסייע לאלה שכבר לקחו את האחריות על עצמם, לחדור לעוד בתי ספר, לעוד רשויות מקומיות, ולהפוך את זה לא רק לדבר וולנטרי אלא דבר שמתקיים כהלכתו.
עמרם מצנע: אני רוצה בהזדמנות זו להודות לארגון בטרם, שפעיל מאוד בתחום בטיחות הילדים.