GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות קלדרון: כספים ישראליים.
רות קלדרון: אני חושבת שהברית הזאת, לפחות לנו הזיקה.
משה גפני: - - - זה לשון הרע על מפא"י.
משה גפני: אסור לדבר לשון הרע.
רות קלדרון: אני חושבת שזה דבר שאני יכולה להוכיח בעובדות.
נסים זאב: היא אומרת את החלק הטוב עכשיו.
נסים זאב: היא מדברת על החלק הטוב של מפא"י.
משה גפני: עזוב, בחייך, שום דבר - - -
רות קלדרון: אני חושבת שזה עשה לנו, כאנשים חילונים בישראל, נזק, במובן הזה שהיינו לגמרי-לגמרי מנותקים מכם כבני אדם, ומהמקורות היהודיים שאינם תנ"ך כמקורות.
רות קלדרון: לא למדנו - - -
ישראל אייכלר: ועל ידי הגזירות האלה תקרבי אותם.
רות קלדרון: רגע, אני רוצה להסביר לך את ההיגיון של - - -
ישראל אייכלר: בסדר, אני רוצה לשמוע את הלוגיקה.
רות קלדרון: יכול להיות שבסוף זה מוטעה, ונצטרך לתקן את זה, זאת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
רות קלדרון: תן לי לנסות פעם אחת להסביר את ההיגיון של זה.
משה גפני: תגיד לי מתי היא מסיימת.
רות קלדרון: תודה, חבר הכנסת משה גפני על ההתחשבות.
משה גפני: על לא דבר.
משה גפני: את השטויות שלך אני אשמע בחוץ, אני אעשה דברים מועילים.
רות קלדרון: תודה רבה לך, אני מעריכה את זה.
רות קלדרון: אני חושבת שזאת הייתה טעות, גם לנו, לחברה החילונית, וגם לחברה הישראלית.
רות קלדרון: גם בגלל שאנחנו חייבים להכיר את המקורות היהודיים, וגם בגלל שאני לא רוצה לוותר על האנשים.
רות קלדרון: עכשיו, אני רוצה להגיד עוד דבר – אם חבר הכנסת משה גפני יצא, אני ארשה לעצמי לומר את זה – בישיבת וולוז'ין היו לומדים 24 שעות ביממה, היו זוגות של תלמידים שלומדים כל הלילה, כדי שאש הלימוד לא תיפסק לעולם.
רות קלדרון: והשלטון הרוסי פקד עליהם ללמוד רוסית.
רות קלדרון: וראש הישיבה של וולוז'ין אמר:
רות קלדרון: אם אתם מכריחים אותי אני סוגר את הישיבה.
רות קלדרון: הכריחו אותו וסגר את הישיבה.
רות קלדרון: מזה אני לומדת שמאוד מסוכן להכריח, כי פעם אחת אתה פה, ופעם אחת אתה פה.
רות קלדרון: יכול להיות שיהיה יום, ודי סביר דמוגרפית, שאתה תהיה שר החינוך, ואתה תגיד לילדים שלי: אם לא תלמדו ליב"ה - - -
יעקב אשר: מה המשך הסיפור בוולוז'ין?
רות קלדרון: סגרו.
ישראל אייכלר: סגרו את הישיבה.
רות קלדרון: נאבדה הישיבה.
יעקב אשר: כל זה שווה?
ישראל אייכלר: אז תביני מה, עד כמה חמור הנושא הזה של הליב"ה.
רות קלדרון: רק רגע.
רות קלדרון: אני אומרת לך כי אני מבינה.
רות קלדרון: ישיבת וולוז'ין, מבחינתנו, הביאה לנו את ביאליק - - -
יעקב אשר: חבל שלא היית אז בקואליציה שם, בשביל להסביר להם איך לעשות את התהליך הזה: - - - בצורה יפה, במסגרת חוק ההסדרים, בבזק, במהירות.
יעקב אשר: הרי את סותרת את עצמך.
יעקב אשר: אני מאוד מעריך אותך, את יודעת.
רות קלדרון: אני מבינה את החשדנות שלך, תן לי לסיים.
רות קלדרון: אני חושבת שזאת הייתה טעות.
רות קלדרון: זאת אומרת, אם מכאן ייצא שחס וחלילה ישיבות חרדיות, גם של "מעיין החינוך התורני" וגם שהאשכנזיות ייסגרו, זה לא יהיה לימוד כזה - - -
יעקב אשר: בבתי ספר.
רות קלדרון: בתי ספר.
רות קלדרון: סליחה.
יעקב אשר: ילדים קטנים.
רות קלדרון: "אל תגעו במשיחיי" – בתי ספר שיום אחד יהיו.
ישראל אייכלר: אלה תינוקות של בית רבן, נכון?
רות קלדרון: זה יהיה אסון.
רות קלדרון: וחס וחלילה, אני לא רוצה, בכל אופן, ואני לא מבינה - - -
ישראל אייכלר: הם לא ייסגרו, הם יגדלו בעוני.
רות קלדרון: זו לא המטרה שלי, אני אגיד מה אני חושבת שהתכנית הזאת מתכוונת לעשות.
רות קלדרון: ואני אהיה כאן, בשביל שאם זה מוטעה להגיד טעינו ולשנות.
רות קלדרון: אני חושבת שהתכנית הזאת רוצה לנסות להגיע, כפי שאמרה – אני לא זוכרת אם זו המנכ"לית או נציג משרד האוצר – למצב שבו גם העולם החרדי לא יהיה איזו אוטונומיה מחוץ למדינה אלא בתוך המדינה; יקבל את המשאבים שלו, את המורים שלו, שיעבדו יום אחד בתוך המדינה; ולא יצטרכו להיות עובדי קבלן; ויקבלו מאה אחוז ולא 75%.
רות קלדרון: לשם כך, ההזמנה שלנו ולא ההכרחה שלנו היא ליצור מינימום - - -
יעקב אשר: זו הזמנה?
יעקב אשר: הטקס עכשיו זה הזמנה?
ישראל אייכלר: זו הצעה שאי אפשר לסרב לה.
יעקב אשר: הייתי בא עם בגדי שבת אם הייתי יודע שעכשיו זה טקס, לשבת ולראות איך באמת פותרים את הבעיות וכולי.
יעקב אשר: זה עכשיו כפייה.
יעקב אשר: זו כפייה של רוב דורסני.
יעקב אשר: שלחו אתכם לפה למרות שיש לכם כמה ועדות יותר מעניינות כרגע.
רות קלדרון: אין ועדה יותר מעניינת מוועדת החינוך, התרבות והספורט.
יעקב אשר: בשביל לבוא לייצג את האג'נדה הזאת.
יעקב אשר: מכריחים לעשות את זה בחוק ההסדרים.
יעקב אשר: זה לא הידברות.
יעקב אשר: את מדברת יפה, אבל זה לא במקום.
רות קלדרון: אני מבקשת ממך לתת לי לסיים.
רות קלדרון: אני חברת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
רות קלדרון: אין לי שום דבר חשוב יותר מחינוך בחיים, חוץ מהילדים שלי.
רות קלדרון: אז לא לקחו אותי משום מקום אחר.
רות קלדרון: ההזמנה שלנו, ההבנה שלי היא שכדי ליצור מערכת חינוך חרדית ממלכתית, הבקשה של המדינה היא שתהיה שפה משותפת מינימלית, להלן ליב"ה.
רות קלדרון: כפי שאני אוהבת לומר: "רחמנא ליבא בעי".
רות קלדרון: ליב"ה שהיא חמש שעות בשבוע מתוך 40.
ישראל אייכלר: זה ליב"ה כמו לבה, בה"א.
ישראל אייכלר: כמו הר געש הוא מתפרץ.
ישראל אייכלר: כן - - -
רות קלדרון: זה רגע של מחלוקת.
רות קלדרון: שעל ידי השפה המשותפת הזאת יוכלו גם האנשים להגיע לעצמאות כלכלית ולבחור את עתידם, וגם אנחנו והם לחיות אחר כך חיים אזרחיים ביחד.
רות קלדרון: זה אני, עד כאן - - -, אני רציתי להגיד מה הכוונה שלנו.
רות קלדרון: אני מבקשת שתפתחו את הלב לחשוב על זה ככה.
רות קלדרון: כמו שאמרה המנכ"לית: זה לא באבחת חרב, זה בתהליך איטי והדרגתי.
רות קלדרון: יש כאן סיכוי להגיע ליותר מאשר 30%, 50%, 75% – למאה אחוז.
רות קלדרון: אם פה אתם תמשיכו להרגיש כל הזמן ניזקים, אז אני רוצה לשמור שלא תהיו ניזקים.
רות קלדרון: אבל הכוונה לא הייתה נגדכם, אלא בעד המדינה.
ישראל אייכלר: יכול להיות שהכוונה שלך, אבל אני רואה את מעשיכם.
ישראל אייכלר: איך - - -?
ישראל אייכלר: אולי כוונת
ישראל אייכלר: כם רצויות, אבל מעשיכם - - -
רות קלדרון: בתוך החוק הזה - - -
עמרם מצנע: תודה, תודה רבה.
עמרם מצנע: רואת החשבון אביגיל שקוביצקי, בשם איגוד מוסדות הפטור.
<אביגיל שקוביצקי: ואיגוד מנהלי הת"תים.
<קריאה: והמוסדות.
רות קלדרון: תלמודי תורה.
<אביגיל שקוביצקי: קודם כל, זה כבוד לי לשבת בוועדה הזאת, שזה שפה, וכינוס ודיבור חשוב בעיניי.
<אביגיל שקוביצקי: אני רוצה פשוט לעשות קצת סדר בדברים, הביאו אותי בקטע של המספרים.
<אביגיל שקוביצקי: ומהקטע שקשור אליי, אז הוא מאוד ברור לי ואפילו משמח.
<אביגיל שקוביצקי: כשקראתי את חוק ההסדרים והיה כתוב 30%, אז זה היה יום בשורה לי, כאימא לארבעה ילדים בתלמודי תורה, ובעצם ידעתי שהולך להיות תקצוב יותר גדול.
<אביגיל שקוביצקי: כי כשאומרים 30% וזה בחוק, אז הולך להיות משהו מסודר.
<אביגיל שקוביצקי: כמו כשבישיבות היה 60% על משהו שהוא מסודר, מעוגה מוגדרת.
<אביגיל שקוביצקי: כי נכון להיום, אני יודעת שהילד שלי, בשנת הלימודים תשע"ד, וככה כל 50 אלף הילדים הנוספים, הולכים לקבל 20%.
<אביגיל שקוביצקי: אם לא יהיה החוק, ולכאורה אנחנו צריכים לשמוח שהכול, עולם כמנהגו נוהג, מדובר בתקציב, בסך הכול, של 20%.
<אביגיל שקוביצקי: ה-55% זה בעצם איזושהי תרמית.
<אביגיל שקוביצקי: אולי זו מילה בוטה מדי, אבל זה מה שאני מרגישה כאזרחית.
עמרם מצנע: למה זו תרמית?
עמרם מצנע: תסבירי לנו.
עמרם מצנע: אולי המספרים המוחלטים, משם זה נובע.
<אביגיל שקוביצקי: לא, לא.
<אביגיל שקוביצקי: כי זה פשוט מאוד: כשאתה אומר לילד או לבן אדם:
<אביגיל שקוביצקי: אני אביא לך רבע מעוגה או מחצי מעוגה, ואתה מראה לו עוגה מסוימת, וברור שמדברים על עוגה כללית של ילד מהמגזר הרשמי; ולאחר מכן, אחרי שככה אמרת לו והוא יצא מהחדר, אתה הולך ולוקח איזו עוגה מצומקת מהמקרר, ואומר: עכשיו, מזה אני אגזור את ה-55%, אז בעצם יש כאן איזושהי תרמית.
עמרם מצנע: את אומרת שהמאה אחוז הוא שונה.
<אביגיל שקוביצקי: אני אומרת שבאופן מוחלט לקחו, ואנחנו מדברים פה על שתי עוגות.
<אביגיל שקוביצקי: ולכן, להגיד לציבור שלנו: 30% מעוגה מוגדרת, רשמית, בחוק – זה יום בשורה.
<אביגיל שקוביצקי: נכון שלא אני שאבוא ואומר: 30% מספיק.
<אביגיל שקוביצקי: כמובן, כאימא לילדים הייתי רוצה שהם יגיעו למאה אחוז, כי אנחנו, בעיניי, אבל אני לא מתייחסת לחלק הפדגוגי, והאם משרתים או ראויים למדינה.
<אביגיל שקוביצקי: אני מדברת על החלק הכספי.
עמרם מצנע: מה שאני מבין ממך, שאת אומרת שהמאה אחוז שמתייחס ל-55%, הוא לא המאה אחוז שניתן לחינוך הרשמי.
עמרם מצנע: זה מה שאת אומרת.
<אביגיל שקוביצקי: לחלוטין לא.
<אביגיל שקוביצקי: אני אקריא לך רשימה שאנחנו לא מקבלים.
<אביגיל שקוביצקי: אני אומרת את זה על סמך - - -
עמרם מצנע: רגע, האחוזים מדברים על שעות לימוד, לא על הדברים מסביב.
<אביגיל שקוביצקי: על שעות לימוד, ואני אסביר למה אני מתכוונת: עכשיו, מאחר ויש לי משרד שמלווה מוסדות חינוך – יש לי כמעט 200 מוסדות חינוך – בחלקם הגדול מוסדות מהמגזר שלנו.
<אביגיל שקוביצקי: אבל גם הרבה מאוד מוסדות רשמיים שיש להם תוספת לימודים או חוגים או פעילויות, ופשוט אני מדברת ממספרים.
<אביגיל שקוביצקי: זה מקור נתון אחד, שהוא מוחלט.
<אביגיל שקוביצקי: מקור נתון שני זה מספר של תקציב המדינה.
<אביגיל שקוביצקי: יש לנו את הסכומים, שכל אחד יכול לפתוח ולראות מה התקציב לכלל הילדים.
<אביגיל שקוביצקי: להוריד באותו אתר של משרד החינוך, ב"מיתר", את מספר התלמידים.
<אביגיל שקוביצקי: לעשות תרגיל הכי פשוט שכל ילד, גם שלא למד ליב"ה, יודע לעשות – תקציב חלקי מספר הילדים, ולראות מה הסכום.
<אביגיל שקוביצקי: שני המקורות האלה הם בעצם מהווים בשבילי בסיס.
<אביגיל שקוביצקי: המקור הראשון פשוט מפרט ומסביר לי מה אין, המקור של בתי הספר.
<אביגיל שקוביצקי: כשאני רואה בית ספר שמקבל פיצול כיתה א', ב'; תגבור אנגלית; תגבור יהדות; "אופק חדש"; שעות שילוב; וכמובן, החוזר האחרון שהוא הפיל משמעותית.
<אביגיל שקוביצקי: כי עד עכשיו זה היה 25%, בתחשיבים שלי, ולשנה הקרובה זה הולך להיות 20%.
<אביגיל שקוביצקי: זה החוזר המאוד מפתיע שהגיע במבזק, שהגיע בפקסים למוסדות.
<אביגיל שקוביצקי: הם אפילו לא יודעים מה הכוונה, והייתי צריכה להוציא להם הבהרה שיתכוננו לשנה הבאה, ושמורידים את מדד הטיפוח ואת תמריץ הכיתה.
<אביגיל שקוביצקי: תמריץ כיתה זה אומר שכיתה של 20 ילדים או כיתה של 40 ילדים, עד השנה תוקצבה באופן שונה, גם במגזר הרשמי.
<אביגיל שקוביצקי: אני חולקת לחלוטין על מה שנאמר שהשינוי בעוגה נעשה לכלל הציבור.
<אביגיל שקוביצקי: באופן מוחלט זה לא נכון.
<אביגיל שקוביצקי: כנראה הייתה פה אי הבנה בדיון.
<אביגיל שקוביצקי: המכתב האחרון שדיבר על מדד טיפוח ותמריץ, גודל כיתה הוא אך ורק למוכר שאינו רשמי.
<אביגיל שקוביצקי: - - - כי הם קיבלו את המכתבים, בתי ספר רשמיים, לא הולך להתבצע התהליך הזה.
<אביגיל שקוביצקי: כיתה של 20 ילדים וכיתה של 40 ילדים לא תקבל אותו דבר.
<אביגיל שקוביצקי: בשביל זה היה לנו את ועדת שושני ואחר כך את ועדת שטראוס, והם במפורש קבעו, בסופו של יום, שכיתה של 20 ילדים ו-40 ילדים לא יקבלו אותו דבר.
<אביגיל שקוביצקי: ולשנה הקרובה מוסדות הפטור קיבלו מכתב בחתימתו של המנהל המוכשר, מר יהודה פינסקי, שהולך לרדת להם.
<אביגיל שקוביצקי: בנוסף, מדד הטיפוח, שהוא מדד שונה קצת ממה שדובר פה – היה פה בלבול בין חינוך מיוחד ושילוב – זה מדד שלוקח את התמהיל של הילדים במוסד, ובודק מצב סוציו-אקונומי ומצב ההשכלה של ההורים, ומנבא כמה השכלה של הילדים.
<אביגיל שקוביצקי: והביאו תמריץ נוסף, שכל המוסדות מקבלים את זה מזה שנים, וגם זה הולך לרדת לשנה הקרובה.
<אביגיל שקוביצקי: בשורה התחתונה, מה שאני אומרת: מספר השעות נמוך משמעותית.
<אביגיל שקוביצקי: בנוסף למספר השעות יש לנו את ערך השעה.
<אביגיל שקוביצקי: אם לוקחים ערך שעה ומדברים בדולרים או בלירות, יש הבדל משמעותי.
<אביגיל שקוביצקי: להגיד לי: את מקבלת 100 שעות – אם זה בלירה זה לא שווה.
<אביגיל שקוביצקי: ואם אומרים לי: את מקבלת שעה אחת בדולרים, אז יש לי מה לעשות עם זה.
<אביגיל שקוביצקי: ערך השעה – התחשיב שגוי.
<אביגיל שקוביצקי: באופן חד משמעי, הוא שגוי, בגלל שזה עבר - - - לפקידות.
<אביגיל שקוביצקי: אני מדברת אתך על עבודת מחקר.
<אביגיל שקוביצקי: אני כמעט עשר שנים חוקרת את זה.
<אביגיל שקוביצקי: ישבתי עם פקידים שקיבלו את דו"ח ה-Excel, ופשוט לא ידעו אפילו על השורות.
<אביגיל שקוביצקי: וכששאלתי אותם למה - - -
עמרם מצנע: את אומרת שהתקצוב לפי שעה בחינוך הרשמי שונה - - -
<אביגיל שקוביצקי: לחלוטין.
<אביגיל שקוביצקי: יש שם שעות גיל, יש שם גמול חינוך.
<אביגיל שקוביצקי: אפילו גמול חינוך, כיתה שחייבים לשלם למחנך כיתה אין במרכיב הזה.
<אביגיל שקוביצקי: אין שם מרכיבים בסיסיים.
<אביגיל שקוביצקי: לפעמים גם יש טעות לטובה, למשל: מס מעסיקים, שחושב שם – וכבר אין את המס הזה במשך שנים רבות – גם נשאר שם.
<אביגיל שקוביצקי: זה תחשיב שאף אחד לא אמר:
<אביגיל שקוביצקי: בואו נראה איך בעצם קבענו את ערך השעה.
<אביגיל שקוביצקי: נתנו להם רק חצי ממספר השעות.
<אביגיל שקוביצקי: אוקיי, אבל השעה עצמה שנדע איך היא מחושבת, שהיא תהיה ברורה.
<אביגיל שקוביצקי: שכאשר יש תוספות במשק או שכר מינימום מתעדכן, שכל הדברים האלה יתעדכנו בערך השעה.
<אביגיל שקוביצקי: אז מה שאני אומרת, בשורה התחתונה: גם מספר השעות זה לא 50%, וגם ערך השעה הוא איזשהו מספר הזוי שקבעו אותו לפני משהו כמו חמש שנים.
<אביגיל שקוביצקי: איש לא באמת הקפיד לעדכן.
<אביגיל שקוביצקי: פה ושם זה מתעדכן באיזה אחוז או שניים.
<אביגיל שקוביצקי: מה שהיינו אומרים: אם זה כמו בישיבות, ש-60% וידוע ממה זה, ילד רשמי כפול 60%, תרגיל מתמטי פשוט.
<אביגיל שקוביצקי: אם ככה יבוצע 30% כפול ילד רשמי, בשורה התחתונה, ילד במוסד פטור יקבל יותר.
<אביגיל שקוביצקי: תודה רבה.
משה גפני: אני מאחל לך מזל טוב, נולד לך בן לפני שבועיים.
משה גפני: ושמעת שהדיון מתקיים ואמרת שאת באה בלי חופשה - - -
<אביגיל שקוביצקי: הוא הולך ללמוד במוסדות פטור.
משה גפני: אבל את אישה חרדית, איך את יודעת מחקרים.
משה גפני: את שייכת לאלה, ל"שחורים".
<אביגיל שקוביצקי: אם בעלי יבוא לכאן עם הכולל שלו, הוא יכול לגמור באמת, לעשות כל מה שכל אחד יכול לעשות ופי כמה וכמה.
<אביגיל שקוביצקי: אני חושבת שלטובת הציבור, אם הכולל של בעלי ייצא לשוק העבודה אני לא יודעת כמה אנשים יצטרכו להתפלא.
<אביגיל שקוביצקי: זה לא - - -
עמרם מצנע: אנחנו נמחא כפיים כשהם ייצאו לשוק העבודה.
<אביגיל שקוביצקי: הוא עוזר לי במחקרים - - -
ישראל אייכלר: יחסמו אותו, יחסמו אותו, אל תדאגי.
ישראל אייכלר: הוא לא יקבל שום משרה במגזר הציבורי, יחסמו אותו.
<אביגיל שקוביצקי: לא, הוא יקבל, בעזרת השם, אבל הוא רוצה להישאר ללמוד.
<אביגיל שקוביצקי: בלילה הוא יושב איתי, עוזר לי במחקרים, בטבלאות, כל מה שהוא רק יכול לעשות.
<אביגיל שקוביצקי: בסופו של יום, הוא עוזר ועובד.
משה גפני: על כל פנים, שיהיה לך מזל טוב, שאר הדברים זה שטויות.
משה גפני: אנחנו נתגבר על זה, בעזרת השם.
עמרם מצנע: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת משה גפני, שהיא ייצגה את מה שאתם אומרים בקולות ובסיסמאות, הרבה יותר טוב.
משה גפני: אני יודע, מה השאלה?
משה גפני: היא איש מקצוע, אני לא איש מקצוע.
עמרם מצנע: אני מבקש מהמנכ"לית שתגיב על הדברים של רואת החשבון אביגיל שקוביצקי.
<דלית שטאובר: כפי שאני מכירה את המציאות, הדברים שרואת החשבון אביגיל שקוביצקי אומרת הם, קודם כל, נכונים.
<דלית שטאובר: רואת החשבון אביגיל שקוביצקי היא אשת מקצוע מהמעלה הראשונה, אנחנו מכירים אותה.
<דלית שטאובר: יחד עם זה, יש סוגיות שלא התייחסו אליהן כאן, שהן חלק מהעניין הזה: ערך שעה הוא מחייב דיווח מצבת מורים.
<דלית שטאובר: לא עוברות, נכון להיום, מצבות מורים כדי לעשות חישוב מדויק.
<דלית שטאובר: הנושא הזה, כפי שעולה כאן, דורש הסדרה מאוד מעמיקה, שיש לה השלכות רבות מאוד.
<דלית שטאובר: גם משרד האוצר שיושב כאן יודע.
<דלית שטאובר: זה קשור גם לתקצוב גני ילדים, זה קשור להרבה מאוד היבטים שלא עלו כאן בדיון הזה, ומחייבים דיון אחר, מאוד מעמיק עם הנתונים.
משה גפני: בסדר, היא צודקת - - - בחוק ההסדרים.
יעקב אשר: - - - אבל השורה התחתונה, - - -, השורה התחתונה, - - - מאה אחוז - - - 55%.
יעקב אשר: אז לפני שאתם חותכים משהו, תדעו ממה אתם חותכים.
<שלמה ברילנט: יש נוסחה שקיימת בתרבות הייחודית, אפשר להשוות אותה.
רות קלדרון: הוועדה יכולה להמליץ לעשות את הבירור הזה?
<דלית שטאובר: זה דיון מקצועי, דיון עומק.
<דלית שטאובר: מודעים לו גם החברים שלנו שיושבים פה.
רות קלדרון: היא אומרת שזה יהיה יותר מהיום.
<דלית שטאובר: תראו, אתם הזכרתם פה את הבעל של.
<דלית שטאובר: אני אגיד לכם, כשאבא שלי, הייתי שואלת אותו: אבא מה נשמע?
<דלית שטאובר: אז הוא היה אומר לי: תלוי איפה את שמה את האוזן.
<דלית שטאובר: ולכן אני אומרת שמה שאומרת רואת החשבון אביגיל שקוביצקי הוא מייצג מציאות.
<דלית שטאובר: מצד שני, המבנה של החינוך הוא אחר לגמרי: יש מורה אחד, מול כיתה, מול הקבצות.
<דלית שטאובר: בסופו של דבר, השאלה היא מה מקבל הילד, בסופו של תהליך.
<דלית שטאובר: הדברים האלה מחייבים דיון, שלדעתי זה לא המקום שלו כאן, כרגע.
<דלית שטאובר: הוא דיון מאוד רחב, עם הרבה מאוד השלכות, והוא צריך להתקיים - - -
<אביגיל שקוביצקי: וגם מספר השעות.
<אביגיל שקוביצקי: יש לנו את הערך של השעה, ואת המספר שלה.
עמרם מצנע: יש פה שאלה באמת, כשאנחנו מדברים על 55% או 30% מהשעות, וגם השעות הן לא על מכנה משותף אחד, אז באמת התקצוב, בסופו של דבר, הוא הרבה יותר נמוך.
ישראל אייכלר: אז צריך לבדוק את זה לפני החוק, לא אחר כך.
<דלית שטאובר: אז אני אומרת: זה תלוי את מי אתה שואל בעניין הזה.
<דלית שטאובר: מה שאמרה רואת החשבון אביגיל שקוביצקי הוא נכון.
<דלית שטאובר: יש לזה עוד היבטים.
<דלית שטאובר: ואני חוזרת ואומרת: גם ההחלטה, שנאמרה כאן לגבי השעות, היא החלטה שהתקבלה כחלק מתיעדופים של חיזוק החינוך הציבורי, שזו סוגיה של מדיניות שמשרד החינוך היה צריך להחליט על משאבים של מיליארד ו-750 מיליון שקלים שלא עמדו בפניו השנה, ועשה תיעדוף מאיפה לקחת אותם, לקח מהרבה מאוד מקומות.
<דלית שטאובר: גם הם נתנו את חלקם, וגם החינוך הכללי נתן את חלקו.
<דלית שטאובר: אז אני אומרת: זו תמונה מאוד-מאוד רחבה שצריך להסתכל עליה בהיבט גדול.
<דלית שטאובר: זו סוגיה שעולים בה היבטים רבים ומגוונים.
<דלית שטאובר: יחד עם זאת, אני בהחלט חושבת שיושבת כאן גברת שמכירה פרטים על בוריים, והיא גם פרטנרית שלנו להרבה מאוד - - -
משה גפני: ולכן בעצם מה שאת אומרת זה שצריך לקיים דיון הרבה יותר רציני, לא דיון של - - - חוק הסדרים כזה באיזו ישיבה או שתיים וגומרים.
<דלית שטאובר: זה לא נכון.
<דלית שטאובר: בדיוק כמו שאני רואה את ההזמנה של המדיניות, וזה מה שחשוב לי להדגיש כאן, כמו שאני רואה את ההזמנה של המדיניות, כשאמרתי שהיא לא באבחת חרב אלא היא מתוך דיאלוג, ובדיאלוג הזה צריכים להיות כל השותפים: המגזר שאליו זה נוגע; משרד החינוך, כמי שאמון על החינוך של התלמידים; ומשרד האוצר, כמי שאמון על ההיבטים שהוא אמון.
<דלית שטאובר: בדיון מסודר כזה אפשר להגיע להבנות שיהיה בהן win-win.
<דלית שטאובר: אני מאוד-מאוד מאמינה שהדבר הזה אפשרי, כפי שאמרתי.
<דלית שטאובר: ואני מייצגת את המדיניות של, זו לא עמדה אישית.
משה גפני: אבל אם יעבור החוק הזה אין שום דיון איתנו, שלא תהיה טעות.
יעקב אשר: win אחד הלך.
משה גפני: כן, זה נגמר.
משה גפני: הסיפור, מבחינתנו, זה אמרו לנו באבחת חרב וזהו.
יעקב אשר: יהיה רק win - - - וִי.
משה גפני: אני מסכים איתך לחלוטין.
<דלית שטאובר: המשרד נותן שעות יעדים.
<דלית שטאובר: הן צבועות כחלק ממדיניות של התאמה של תכניות לימודים, של חלק ממבחנים בינלאומיים.
<דלית שטאובר: זו עסקת חבילה שלמה כאן.
<דלית שטאובר: לכן, אני אומרת: זה מחייב דיון שדן בכל ההיבטים.
יעקב אשר: הגברת דלית שטאובר, - - - כותרת, זה נכון.
יעקב אשר: זה - - - לדיון אחר לגמרי.
יעקב אשר: - - - 55% היא לא 55%.
<דלית שטאובר: בהחלט.
<דלית שטאובר: זה דיון שיהיו בו הרבה מאוד ניואנסים.
<דלית שטאובר: הצדק פה הוא עגול.
<דלית שטאובר: זה מחייב באמת דיון מסוג אחר.
משה גפני: אנחנו בעד דיאלוג אם יש דיאלוג.
משה גפני: אם הולכים בכוח, בכפייה – אין דיאלוג.
עמרם מצנע: אני כבר ביקשתי ממרכז המחקר והמידע לעשות לנו בדיקה מקיפה, כדי שאנחנו נדע מהו המאה אחוז שממנו גוזרים את ה-55% ואת ה-20%.
עמרם מצנע: בסדר, יובל?
רות קלדרון: יש - - - כל ילד.
ישראל אייכלר: זה הדבר הכי חשוב שצריכים - - -
עמרם מצנע: רגע, שנייה.
עמרם מצנע: חבר'ה, אנחנו בדיון אמיתי, לא בסיסמאות, וחשוב לנו לדעת.
עמרם מצנע: אני וחלק לפחות מהנוכחים פה חושבים שאכן חינוך הוא ערך חשוב, וחשוב שילדי ישראל כולם יהיה להם מכנה משותף מסוים.
עמרם מצנע: ולכן אני לא אהבתי את הדוגמה של לימוד הרוסית, כי פה זה לימוד עברית במדינת ישראל.
עמרם מצנע: ועוד דברים, דרך אגב: אני הייתי רוצה שאזרחות יהיה מקצוע יסוד, ועוד כמה דברים.
עמרם מצנע: שיהיה לנו מכנה משותף.
עמרם מצנע: אבל גם אלה מבנינו שרוצים ליצור איזשהו מכנה משותף מסוים בין ילדי ישראל, כולם, רוצים לצאת מתוך הבנת הנתונים.
עמרם מצנע: ולכן אני ביקשתי שאנחנו נקבל בדיקה יסודית, מהירה, כדי שנוכל להביא אותה כבר בדיון הבא – היום זה לא יסתיים הדיון הזה – שנבין מהו המאה אחוז.
עמרם מצנע: אחר כך אפשר, כל אחד על שיטתו ולדעתו.
<דלית שטאובר: אני רק רוצה להוסיף לדבריך ששר החינוך אמר באופן מפורש, שהשאיפה שלו היא שהילדים האלה יתוקצבו במאה אחוז.
<דלית שטאובר: וכדי להגיע למקום הזה אין שום כוונה לחסוך משאבים.
<דלית שטאובר: יש כוונה למצוא מענים מדורגים, בתהליך.
<דלית שטאובר: הוא אמר:
<דלית שטאובר: אם לא בתוך בית הספר, מחוץ לבית הספר; באופן שיתאים לאורח החיים.
<דלית שטאובר: יש פה הרבה מאוד מרכיבים, שלמשרד החינוך יש הכרה ויש הבנה שבדיאלוג מתאים אפשר למצוא את הדרך במתווה מדורג.
<דלית שטאובר: השיחות בנושא הזה החלו, גם בעקבות הבג"ץ, היו בהן התקדמויות.
<דלית שטאובר: כרגע, ברור שאנחנו נמצאים באיזשהו hold, כי יש כאן ציבור שזה כרוך - - -
עמרם מצנע: דרך אגב, זה - - -
<דלית שטאובר: אבל בהחלט כוונתו של שר החינוך היא שבסופו של תהליך תהיה אלטרנטיבה שתיבנה ביחד.
<דלית שטאובר: מי שייבחר להיות במקום מסוים, יבחר במקום הזה על כל ההשלכות שלו.
<דלית שטאובר: אבל לציבור שירצה משהו אחר תהיה אלטרנטיבה שהמדינה מציעה אותה, מתוך התאמה, מתוך הבנה של הצרכים, מתוך שקיפות, להגיע למקום הזה.
<דלית שטאובר: זה לא קורה ביום.
<דלית שטאובר: יש כאן תהליכים מאוד-מאוד משמעותיים, שצריך ללוות אותם ברגישות ומתוך הבנה, כדי להביא לתוצאה הרצויה לעם ישראל ולמדינת ישראל, ושר החינוך אמר את זה במפורש.
עמרם מצנע: דרך אגב, זה לא רק אמירות.
עמרם מצנע: זה לא רק - - -
<דלית שטאובר: זו גם ההתנהלות שלנו, אנחנו יודעים והוא יודע את זה.
עמרם מצנע: זה לא רק אמירות.
עמרם מצנע: מונחת הצעת חוק שנקראת: אחריות המדינה לחינוך, שנוסדה ונולדה בתוך ארגון "הכול חינוך", ששר החינוך בתפקידו הקודם היה שם, והצעת החוק הזו מדברת על מאה אחוז תקצוב לכל ילדי ישראל.
עמרם מצנע: אבל מי שבוחר לא לקיים חלק, עוד פעם – מאוד בסיסי, באותם דברים כלליים שכל ילד, אזרח מדינת ישראל, צריך ללמוד אותם, יקבל תקצוב שונה.
עמרם מצנע: זאת המשמעות: פיקוח שונה, תקצוב שונה וכמובן ליווי שונה.
עמרם מצנע: כדי לסכם את החלק הזה, מרכז המחקר והמידע יכין לנו, שנדע מהו המאה אחוז.
<אביגיל שקוביצקי: נשמח לעזור.
משה גפני: מה ששר החינוך אומר, הוא אומר לעשות את זה בדיאלוג, לא בכפייה כזאת.
משה גפני: זה מה שהוא אומר.
עמרם מצנע: בבקשה, חברת הכנסת יפעת קריב.
יפעת קריב: ראשית, אני מודה על ההבהרה של המנכ"לית, על ההבהרה של המאה אחוז, כי זו בדיוק הנקודה.
יפעת קריב: הלוא יש אפשרות לתת מאה אחוז לכולם.
יפעת קריב: זה נורא פשוט לקבל מאה אחוז, השר בא ואומר את זה.
יפעת קריב: זאת מטרת כל הדיון הזה, שכלל תלמידי מדינת ישראל יגיעו למאה אחוז.
יפעת קריב: עכשיו, אמרתם את זה כאן, שחוק לא נולד במטרה לחסוך מתקציב המדינה.
יפעת קריב: כל התקציב שיזוז יישאר בקרב אותם תלמידים.
יפעת קריב: הכול ילך אליהם.
יפעת קריב: אין פה משהו שבא ולוקח, והכול נשאר בקרב התלמידים החרדים שלומדים במוסדות הפטור.
יפעת קריב: עכשיו, התיקון הזה מדבר על 50 אלף תלמידים.
יפעת קריב: 50 אלף תלמידים זה מספר עצום של תלמידים.
יפעת קריב: מרביתם בנים.
יפעת קריב: אני מסתכלת פה על השורה של הבנים שיושבים פה, ואני אומרת: אלה בנים שהם הבנים של מדינת ישראל.
יפעת קריב: שמה בעצם אנחנו באים ומבקשים?
יפעת קריב: לתת להם את האפשרות ללמוד שלושה מקצועות.
יפעת קריב: מהם המקצועות האלה?
יפעת קריב: אנגלית, שהיום כל העולם מתנהל באנגלית; חשבון ועברית – שזו שפת העם, הבנת הנקרא.
יפעת קריב: שלושה מקצועות בסיסיים.
יפעת קריב: אני לא מצליחה באמת להבין על מה אנחנו נאבקים פה: על אנגלית, על עברית ועל חשבון.
יפעת קריב: האם באמת אתם אומרים, ואת כאימא, האם - - -
יעקב אשר: גברתי, - - - לומדים עברית וחשבון?
יפעת קריב: תן לי שנייה אחת.
יעקב אשר: אבל את סתם אומרת - - -
יפעת קריב: אבל אם הייתם לומדים את הדברים האלה – אז תתקן אותי אחר כך, אתה בגלל זה מדבר אחריי.
יעקב אשר: לא מתקן, אני מנסה לעזור לך לא לטעות.
יפעת קריב: אני - - -, הרבה זמן.
יפעת קריב: אומרת פעה מנכ"לית משרד החינוך: הם ילמדו את שלושת המקצועות האלה על פי הכללים של משרד החינוך, שיודעים מיהם המורים, ייבחנו במקצועות, - - - במבחני המיצ"ב.
יפעת קריב: אז יהיה לכם את המאה אחוז.
יפעת קריב: ואני לא מצליחה להבין איך אנחנו עוצרים - - -
משה גפני: לא יהיה - - -
יעקב אשר: איפה מאה אחוז יהיה על זה?
משה גפני: - - - מאה אחוז.
משה גפני: על פי החוק זה 55%, נשאר אותו דבר, שזה לא 55%.
יעקב אשר: אם הם יעשו את כל מה שאת אומרת עכשיו זה אפילו - - -
משה גפני: פחות.
משה גפני: לא מוסיפים כסף.
ישראל אייכלר: זה יהיה 55%.
יעקב אשר: פשוט - - - סיפא.
יעקב אשר: תלמדי.
יפעת קריב: סליחה, 55%, אבל הם יקבלו.
יפעת קריב: בשלושת המקצועות הם צריכים ללמוד מאה אחוז כדי לקבל את ה-55%, שהיה להם עד היום, ולא לרדת ל-30%.
יפעת קריב: עכשיו, עוד דבר אחד.
יפעת קריב: תראו, מה שאני אומרת: תנו להם הזדמנות בחיים.
יפעת קריב: תנו הזדמנות לילדים בני שש ללמוד את המקצועות.
יפעת קריב: תנו להם את ההזדמנות, לכל הילדים, ללמוד, ושהם יחליטו, כשהם יהיו גדולים, אם הם רוצים להמשיך ללמוד בכולל או שהם רוצים ללמוד ולעבוד בכל עבודה במדינת ישראל.
יפעת קריב: חבר הכנסת אייכלר, דיברת על זה שאנשים יצאו למחות.
יפעת קריב: אנשים יצאו למחות.
יפעת קריב: ציבור שלם במדינת ישראל נמאס לו לעבוד, ולקחת ולשלם מיסים, כשציבור אחר לא יוצא לעבוד.
יפעת קריב: הלוא את הזכרת את בעלך, כרגע, שהוא לא עובד.
ישראל אייכלר: זה לא נכון.
ישראל אייכלר: המחאה החברתית לא הייתה - - -
יעקב אשר: יצאו למחות על המע"מ.
יעקב אשר: על יוקר הדירות, על המע"מ.
יעקב אשר: יצאו למחות נגד התכנית הכלכלית שלך.
<אביגיל שקוביצקי: אבל אני עובדת - - -.
<אביגיל שקוביצקי: למה לא עובד?
יפעת קריב: אמרת: הוא לומד - - -
<אביגיל שקוביצקי: הוא בכולל.
<אביגיל שקוביצקי: בלילה הוא עובד איתי.
יפעת קריב: הוא עובד איתך בבית, נמצא איתך - - -
<אביגיל שקוביצקי: לא, לא בבית.
<אביגיל שקוביצקי: הוא מנחה אותי, הוא עושה לי הגהה, הוא כותב - - -
יפעת קריב: גם בעלי, תאמיני לי, עוזר לי, שומר לי - - -
<אביגיל שקוביצקי: לא, הוא - - -
נסים זאב: סליחה, לא מדברים פה ברמה האישית, עם כל הכבוד.
נסים זאב: תפסיקו כבר עם זה.
יפעת קריב: בדיוק על זה אנחנו מדברים: אנחנו מדברים על לצאת ולעבוד ולפרנס, שילמדו - - -
ישראל אייכלר: אני מאמין לך שאת חושבת ככה, אבל זה שקר גדול: מאות אלפי עובדי המגזר הציבורי הם אנשים שלא עובדים?
נסים זאב: אתה פתאום שומע רק אמת - - -
ישראל אייכלר: לא, להגיד שאנשים חרדים לא עובדים – מאיפה הם אוכלים?
ישראל אייכלר: מה-140 שקל שהמדינה נותנת?
ישראל אייכלר: הם עובדים ועובדים קשה ומשלמים מיסים, ומהמיסים האלה משלמים משכורת ל-700 אלף עובדי המגזר הציבורי.
ישראל אייכלר: פשוט עלילה.
יפעת קריב: אני אומרת: תנו ל-50 אלף התלמידים האלה את האפשרות ללמוד עברית, אנגלית וחשבון.
יפעת קריב: זה מה שאני אומרת.
יפעת קריב: תנו להם את האופציה ותקבלו את ה-55%.
יפעת קריב: זה מה שיאפשר להם לשבת ולהשתלב בעולם התעסוקה.
יפעת קריב: הלוא אני רואה פה ידיד יקר מהעבר, מר חיים פוזנר, שמוביל את התכניות לתעסוקה לחרדים כבר הרבה מאוד שנים.