GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל רימון: אנחנו פועלים כבר ארבע שנים בבתי ספר בכל הארץ, כמובן עדיין לא בפריסה האופטימלית שהייתי רוצה, אבל הצלחנו להגיע, בין אם זה בזכות רשות מקומית ספציפית שהייתה מאוד מיינדד לנושא, בין אם זה מנהלת בית ספר או מורה, אבל אני יכולה להגיד לכם שאחד הדברים, אני עורכת דין אמנם, אבל אני מאוד שמחתי לעזוב את עריכת הדין ולתת ליועצת המשפטית פה לקחת את התפקיד, כי אחד הדברים הכי מדהימים בעיניי זה לראות את האסימון יורד, לראות את הילדים מסתכלים על המדריכה שמגיעה וחונה את הרכב בחניית נכים ואז הדלת נפתחת והמעלון יוצא והקלנועית שהיא יורדת איתה מגיעה, והם מסתכלים ובמקום להסתכל ולפחד, הם מסתכלים עם פה פעור ואומרים 'יוה, הלוואי שלאבא שלי היה כזה', ובכלל לא רואים את המסכנות ובכלל לא רואים את התחושות הלא טובות, אלא להיפך, רוצים להתקרב ולדבר.
<מיכל רימון: בכל הפעילויות שלנו בבתי הספר, וגם אגב, אנחנו מדברים פה על בריכת שחייה, גם בבתי ספר וגם לנותני שירות אנחנו מצאנו שאם אתה משלב ארבעה דברים אתה יכול ליצור שינוי.
<מיכל רימון: אתה משלב את העברת הידע, קודם כל.
<מיכל רימון: באמת להסביר לאנשים, אנשים פוחדים מהלא נודע, אז להסביר להם מה ולהסביר להם מי.
<מיכל רימון: לתת להם לחוות, כי בסופו של דבר עד שלא תחווה לא באמת תבין.
<מיכל רימון: לתת להם להכיר את האדם מאחורי המוגבלות.
<מיכל רימון: אני יודעת שגם אתה השתתפת באחת הפעילויות שלנו בהתנסות בשביל הנגישות, ואני יודעת שכל מי שבאמת חווה ומכיר, כל ההתייחסות משתנה.
<מיכל רימון: נהג אוטובוס שעבר אצלנו פעם הכשרה, אמר שמעכשיו כל בן אדם עיוור שעולה לאוטובוס, הוא כבר לא רואה את העיוור, אלא הוא רואה את הבן אדם מאחור, הוא יודע, הוא זוכר את לידיה והוא זוכר את האהבות שלה ואת הקשיים שלה ואת האתגרים שלה, וכל מה שהוא רוצה זה רק לראות איך הוא יכול לעשות יום יותר טוב בשביל אותו אדם.
<מיכל רימון: והדבר הרביעי, מעבר לחוויה, מעבר לידע, מעבר להיכרות, זה הנושא של להעביר את זה הלאה, זה הנושא של הנעה לפעולה.
<מיכל רימון: אנחנו הבאנו סרטון שתטעמו טעימה, אחד הדברים המדהימים זה להראות לילד, גם בכיתה א', ב' ו-ג', שגם לו יש את היכולת לשנות וגם לו יש את היכולת לשלב ולעזור ולחזור הביתה ולספר בארוחת שישי או בארוחת הערב מה הוא עבר, ואנחנו רואים את השינוי.
<מיכל רימון: אני מצטרפת פה לקריאות של כולם שזה צריך להיות משהו מערכתי.
<רויטל לן כהן: בגיל שנתיים ושלוש, הבן שלי בגן, איך הילדים קיבלו אותו.
<מיכל רימון: אז אני יכולה לספר לך שבגן ילדים - - -
עמרם מצנע: אני מניח שיש ויש.
<מיכל רימון: גן הילדים של הבן שלי שעבר ביום המשפחה משפחה קצת אחרת, פעילות שלנו בגני ילדים, עם שפת הסימנים, אז כשהגיע כתב החרטומים של פסח, הוא אמר, 'אח, איזה חבל שהבחור שהכרנו עם שפת הסימנים לא פה, הוא היה יודע, כי הם יודעים הרבה יותר טוב מאיתנו'.
עמרם מצנע: מיכל, בואי נראה את הסרט, זמננו הולך ונגמר.
<מיכל רימון: אין בעיה, רק משפט אחרון.
<מיכל רימון: שיש במערכת החינוך את תכנית מפתח הלב בבית ספר יסודי, יש את ערך השונות, שהוא סביב חודש דצמבר שזה חודש הנכה הבינלאומי.
<מיכל רימון: הרעיון הוא - - -
<רויטל לן כהן: את יודעת שבמפתח הלב זה השעה שמוציאים את הילדים המשולבים לעבודה פרטנית?
<מיכל רימון: אז אני חושבת שזה משהו ש - - - אני יכולה להבטיח לך שזה לא שיטתי וזה לא בכל הארץ, כי גם הבת שלי למדה את זה.
<מיכל רימון: בואו נראה את הסרט ואני אשמח לכל שאלה אחרי.
<מיכל רימון: זו רק דוגמה בבתי ספר יסודיים.
<מיכל רימון: (הקרנת סרטון).
עמרם מצנע: אוקיי, אפשר לעצור.
עמרם מצנע: הבנו את העניין.
<מיכל רימון: אין בעיה.
<מיכל רימון: אני רק אסיים ואגיד לכם שפעילות כזו שבאמת אפשר לעשות ואנחנו משתפים פעולה עם עמותות בכל הסוגים של המוגבלויות כי הרעיון הוא שאף אחד לא יכול לעשות את זה לבד ואנחנו צריכים לאחד פה כוחות.
<מיכל רימון: השנה אני יכולה להגיד לכם שקיבלנו תקציב שאנחנו הולכים להכפיל ממש את הפעילות בשנה הבאה, ונשמח מאוד, אני כבר כאן מציעה, שתקשרו לבית הספר של האחות, למקומות שבהם באמת אנחנו רואים שקיימת בעיה ונשמח להגיע ולסייע במה שניתן.
<רונית עובדיה: אפשר לומר עוד משהו קטן?
<רונית עובדיה: אני מתנצלת, יש משהו אחד שאני קצת לא כל כך מסכימה.
<רונית עובדיה: צריך בכל זאת להבדיל, האוטיזם הוא ספקטרום, הוא קשת מאוד רחבה וכמו שאמר אורי, יש ילדים שבאמת התנהגותם הציבורית נראית פחות לעין.
<רונית עובדיה: אין לי ספק שבמקומות ציבוריים הם מתנהגים אחרת, ויש ילדים שלצערנו, שזה בעצם הבן שלי, שבמקומות ציבוריים הוא מרביץ לעצמו מתסכול, הוא נושך את עצמו ואני חושבת שאנשים צריכים לראות גם את צורת ההתנהגות הזו.
<רונית עובדיה: אין, אנחנו לא יכולים להסתיר את זה.
<רונית עובדיה: אני לא יכולה להחזיק לו את הידיים באותו מקום ציבורי ולומר 'אל תעשה את זה, אנחנו עכשיו במקום ציבורי'.
<רונית עובדיה: ככה הוא מביע את התסכול שלו, הוא לא יכול לעמוד בתור, קשה לו במסעדה לחכות.
<רונית עובדיה: אז אני מסבירה למלצרית, אני אומרת לה שזה ילד עם צרכים מיוחדים, ושאם אפשר קצת למהר להביא את האוכל, להביא לו לנשנש.
<קריאה: יש חוק שלא מחכים בתור.
<רונית עובדיה: זו התנהגותו הציבורית, לצערי.
<רונית עובדיה: קשה לי, אני לא יכולה לרסן את ההתנהגות הזו.
<רויטל לן כהן: לכן גם ילד כמו שלך צריך להיות בחינוך ה- - -
עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע ממשרד החינוך.
<מרים מימי פלטשי: אני מפקחת ארצית באגף לחינוך מיוחד.
<מרים מימי פלטשי: ברשותכם אני רוצה להתחיל מזה שהאירוע התרחש קודם כל, לצערנו הרב, הביטוי החיצוני שלו היה על ידי מבוגרים ואנחנו, כאגף לחינוך מיוחד, מאוד מאוד מאמינים בשיתוף פעולה עם מערכת החינוך הכוללת כמובן, עם החינוך הרגיל, על מנת להשפיע על העמדות, על מנת לעסוק בחינוך ערכי, בחינוך באמת לקבלת השונה.
<מרים מימי פלטשי: ואני שמחה לשמוע גם ביטויים אחרים ואנחנו מברכים על כך.
<מרים מימי פלטשי: אין ספק שעוד עבודה רבה לפנינו בעניין.
<מרים מימי פלטשי: אני רוצה להדגיש שהשנה כולנו במערכת החינוך עוסקים בהרחבה של יעד ההכלה, ליעד של אני והאחר.
<מרים מימי פלטשי: זה כרגע שמו, להרחיב את העיסוק בקבלת השונה.
<קריאה: מה יעד ההכלה?
<מרים מימי פלטשי: יעד ההכלה היה יעד 12, אני לא אכנס לזה כרגע, ברשותך.
<מרים מימי פלטשי: להרחבה והגברה של העשייה, למיסוד.
<מרים מימי פלטשי: תהליכים שנעשו עד כה באמת בחלקם ביוזמות נקודתיות ואנחנו מובילים את זה ביוזמת השר לתכנית רחבה יותר, רב מערכתית, שנוגעת בכל רצף הגילאים בתוך בתי הספר ומחוץ לבתי הספר.
<מרים מימי פלטשי: אם בעבר קראו לו נושא שנתי, הוא נושא שהולך באמת לתפוס ממדים משמעותיים, גם בתוך שגרת יום הלימודים וגם בתכניות ממוקדות.
<מרים מימי פלטשי: מבחינת שגרת הלימודים ושגרת העשייה, אנחנו יודעים שיש בהחלט מענים שונים, יש לנו תלמידים שלומדים במסגרת תכנית שילוב ושם העשייה היא טרום כניסתו של התלמיד בהכנות כאלה ואחרות, בלימוד משותף, בהיכרות עם הצרכים, עד כדי שמגיעות יוזמות כאלה ואחרות, מבורכות, וגם עבודה עם קהילת ההורים הרגילים, סליחה שאני ככה קוראת להם, 'הורים רגילים', והורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
<מרים מימי פלטשי: על מנת באמת להשפיע גם על עולם המבוגרים במעגל האינטנסיבי של החינוך.
<מרים מימי פלטשי: גם בכיתות חינוך מיוחד, כמו שהוזכרו כאן, בתוך בתי הספר הרגילים נעשית עבודה רב מערכתית ערכית.
<מרים מימי פלטשי: אנחנו ממסדים, אני מניחה שהשנה יהיה יותר ויותר מיסוד של מפגשים, גם של בתי הספר לחינוך מיוחד, במפגשים מלמדים, במפגשים משותפים, שיאפשרו גם לתלמידים מהחינוך הרגיל לראות את הילד על כל חלקיו.
<מרים מימי פלטשי: לראות שלילד עם צרכים מיוחדים, באשר הוא, אם זה אוטיסט או ילד עם לקות אחרת, יש כמובן יכולות, ולטפח קשרים חברתיים משמעותיים ולא רק קשר, כפי שהיה יותר בעבר, של הילד עם הצרכים המיוחדים כילד שתורמים לו, אלא בהדדיות ובקשר משמעותי.
<מרים מימי פלטשי: ישנן תכניות שהוזכרו כאן, מפתח הלב, כישורי חיים.
<מרים מימי פלטשי: גם להעצים את הילדים עם הצרכים המיוחדים בשילוב המיטבי שלהם, וגם בעבודה הערכית חינוכית עם הילדים הרגילים לקבלה.
<אביבית ברקאי- אהרונוף: משפט.
<אביבית ברקאי- אהרונוף: אני חושבת שפעילויות רבות ויפות ככל שתהיינה, הן בסופו של דבר מלמדות את הילדים על הילדים עם הצרכים המיוחדים ולא גורמות להם ללמוד עם הילדים עם הצרכים המיוחדים, וזו צריכה להיות המטרה.
<אביבית ברקאי- אהרונוף: המטרה צריכה להיות לא רק למידה על הכלה אלא הכלה בפועל.
<אביבית ברקאי- אהרונוף: אני כאן בהזדמנות הזאת מבקשת מאדוני היושב ראש לקיים, בעקבות הישיבה הזאת וללא כל קשר אליה באמת, ישיבה ספציפית בנוגע ליישום דוח דורנר, כדי לשמוע באמת איך השילוב נעשה במערכת החינוך ואיך הוא אמור להיות מיושם בשנת הלימודים.
עמרם מצנע: אנחנו צריכים לסכם.
עמרם מצנע: יפעת.
יפעת קריב: רק אני רוצה להגיד שהצטיירה פה תמונה די ורודה שבאמת הסברה - - - זו עבודה מאוד מבורכת ואתם עושים בנושא הזה והנושא הזה מאוד חשוב והצטיירה תמונה שנעשים הרבה מאוד דברים, אבל עדיין המציאות היא מציאות ואיתה אנחנו צריכים להתמודד ואני חושבת שאולי הדברים שאת אמרת בסוף, של השילוב, בואו נכוון לשילוב אמיתי.
יפעת קריב: יצא לי גם לאחרונה וזה היה מאוד בכותרות, הנושא של כנפיים של קרמבו, של תנועה עם צרכים מיוחדים שבאמת עושה שילוב אמיתי.
יפעת קריב: אני תושבת הוד השרון ובהוד השרון התנועה הזאת מאוד פעילה, כידוע, וזה עושה משהו אצלנו בתוך העיר, לוקח את העיר שלנו בנושא של הקשר עם ילדים עם מוגבלויות למקום טיפה אחר, הילדים המיוחדים, כמו שקוראים להם בכנפיים של קרמבו ואני אומרת בואו נעשה משהו שנדבר על השילוב ובאמת אולי נדבר על יישום דוח דורנר, כמו שנאמר כאן, ולקחת את זה עוד כמה צעדים קדימה.
יפעת קריב: רונית, את לא דיברת, אבל בכל השיחות שלנו הראשונות, כשהתקשרתי אלייך ואמרתי לך 'רונית, אני רוצה לשמוע על זה יותר', את דיברת גם על הרגישות המאוד גבוהה של הילדים האלה וגם על תחושת העלבון.
יפעת קריב: הם נעלבים כמו כל בן אדם רגיל והם רגישים, אולי יותר מכל בן אדם רגיל ואנחנו כחברה לא יכולים להעליב את הילדים האלה.
יפעת קריב: זה עוד חסם מאוד משמעותי בהתפתחות שלהם בכלל.
יפעת קריב: זאת אומרת בואו נקבל אותם באהבה מאוד גדולה, מבחינתי הנושא עדיין חמור ועדיין דורש יחס מיוחד ומה שקרה בבריכה באותו יום הוא בלתי נסבל וצריכה לצאת אמירה אפילו מאוד חריפה שלנו כוועדה שזה בלתי אפשרי, שזה לא יכול להיות שבריכה ממשיכה להתנהל כרגיל, יום למחרת הבריכה תפקדה כרגיל, כלום לא נעצר, החיים נמשכו אותו דבר.
<יפה ישר: אני מפקחת מרכזת מנח"י במשרד החינוך.
<יפה ישר: רק מילה לומר, שבימים אלה השר מוביל את הנושא של כתיבת חוזר מנכ"ל, אנחנו כותבים את חוזר מנכ"ל בנושא יעד ההכלה, אבל כבר בשלב הבא שלו.
<יפה ישר: זאת אומרת יוצאים מבית הספר בנושא של ההכלה לקהילה, לשפה משותפת עם הקהילה, למקום של הכלה של האחר, ומהקהילה אנחנו מדברים על החברה.
עמרם מצנע: תראו, הפלטפורמה של דיון מהיר, כשמה כן היא, הוא צריך להיות קצר בזמן והוא ממוקד.
עמרם מצנע: מטבע הדברים בדיון פה נפתח כל הנושא של החינוך לילדים עם הצרכים המיוחדים והפריסה הרחבה הזאת באמת מובילה אותנו להרבה מאוד נושאים.
עמרם מצנע: אז קודם כל העניין הספציפי.
עמרם מצנע: המקרה הוא באמת מקרה חמור וטוב שהוא הובא, אל"ף, לידיעת הציבור, ובצורה כזו גרם לתגובות ציבוריות, וכמובן לכך שאתן הבאתן את זה אלינו לוועדה.
עמרם מצנע: אני חושב שבמקרים כאלה זה צריך להיגמר גם בתביעה משפטית.
עמרם מצנע: זה לא יכול להיגמר רק בנו-נו-נו ולא בסדר ונעבור הלאה, כי יש פה ערך חינוכי וציבורי.
עמרם מצנע: אני מניח שיש הרבה אנשים שנתקלים בתופעות כאלה ועוברים על זה לסדר היום.
עמרם מצנע: מי שעובר לסדר היום בעצם מחביא, שם את זה בפינה ואחר כך לא מתפלאים שקורים דברים נוספים.
עמרם מצנע: אז באמת הנציבות של אנשים עם מוגבלויות במשרד המשפטים, אל תשתפו פעולה, אני אומר במרכאות, במקרים של אי רצון להוביל את זה ממש לתביעה משפטית וענישה, כי רק בדרך הזו אפשר להוכיח שאנחנו רציניים ולא רק מדברים.
עמרם מצנע: דבר שני, הוועדה כבר החליטה לקיים ישיבה על נושא של דוח ועדת דורנר.
עמרם מצנע: השופטת לא בארץ בתקופה הזו, הם יוצאים לכל מיני שבתונים ולימודים, ואנחנו כבר קבענו, ברגע שהכנסת תחזור מפגרת הקיץ אנחנו נקיים דיון.
עמרם מצנע: בטח לא תספיק לזה ישיבה אחת ואנחנו נשתדל שבישיבה נקצה את רוב הזמן לא לספר על הדברים הטובים שנעשים, כי הם בהחלט רבים, אלא על הבעיות ועל התחומים שבהם עדיין יש הרבה מה לעשות.
עמרם מצנע: יש לי היכרות לא רעה עם החינוך המיוחד, בעיקר מחיפה, אבל גם מירוחם, ואין לי ספק שנעשים הרבה דברים שונים, או באופן שונה, ממה שנעשה בעבר, אבל הקצב עדיין איטי מדי וזה עדיין לא מגיע לכל המקומות ובסוף באמת העניין הזה של החינוך, ההסברה, המודעות, של הציבור הישראלי בכלל והילדים לילדים האחרים, עם הצרכים המיוחדים, עם המוגבלויות, לדעתי זה שם המשחק.
עמרם מצנע: זה יכול להיעשות באמת בהרחבת השילוב וההכלה, כפי שאתם קוראים לזה, בבתי ספר רגילים, בכיתות מיוחדות בתוך בתי ספר רגילים, וגם בבתי ספר מיוחדים שקושרים את עצמם לבתי ספר רגילים.
עמרם מצנע: אני יודע לפחות שבחיפה יש עשרה בתי ספר מיוחדים, לכל אחד מהם יש תאום רגיל עם הרבה מאוד פעילויות משותפות.
עמרם מצנע: זה גם כן, זה טיפה בים, אבל זה מאוד חשוב, ואני בהחלט ממליץ לעשות את זה.
עמרם מצנע: וזהו.
עמרם מצנע: תודה רבה לכם, אני בטוח שניפגש פה פעמים נוספות בפורום כזה או אחרת.
עמרם מצנע: בוקר טוב לכולם, אנחנו ייחדנו את הישיבה הבוקר לדיווח ועדכון על ידי משרד החינוך, ולאחר מכן כמובן להערות, בנושא החינוך במגזר הערבי.
עמרם מצנע: הוועדה שמה לעצמה בתחילת הדרך בכנסת ה-19 את הנושא של הפריפריה בכלל ואת החינוך במגזר הלא יהודי בפרט כנושא מרכזי כדי לנסות ולהיות שותפים לצורך העמוק לסגור פערים.
עמרם מצנע: לא רק לסגור פערים, אלא בעצם לקדם את החינוך במגזר הערבי גם בנושאים הפיזיים וגם בנושאים כמובן הפדגוגיים.
עמרם מצנע: הוועדה ערכה סיור במגזר הבדואי בדרום לפני מספר שבועות בכפרים הבלתי מוכרים, והתרשמה בחלק מהדברים מאוד לחיוב, בחלק מהדברים כמובן פחות, מההתקדמות שיש במגזר בדרום.
עמרם מצנע: מונח לפניכם מחקר של מרכז המחקר והמידע שיצא בתחילת החודש שעבר על נתונים על מערכת החינוך במגזר הערבי, ועבודה נוספת שנעשתה לפני מספר ימים על החינוך במגזר הבדואי גם בדרום וגם בצפון.
עמרם מצנע: המספרים מדברים בעד עצמם.
עמרם מצנע: הם מציגים כמובן בכל התחומים פערים בין התוצאות בחינוך היהודי ובחינוך שאיננו יהודי.
עמרם מצנע: יש זחילה מסוימת בחלק מהנתונים כלפי מעלה.
עמרם מצנע: אני מתרשם שמעבר לבעיות הפיזיות, של חוסר כיתות או חוסר מבנים מתאימים, צפיפות ילדים בכיתות, אלימות כפי שמדווחת על ידי התלמידים, אחד הנתונים שמשכו את תשומת ליבי זה היה שיעור ההשתתפות הנמוך בלימודים בכלל.
עמרם מצנע: אחד הנתונים המאוד קופצים מייד לעין זה שבכפרים שנמצאים תחת שתי המועצות שעוסקות גם בכפרים המוכרים וגם בלא מוכרים במועצות האזוריות, שיעור ההשתתפות למשל בגילאי גן הוא נמוך מאוד מאוד.
עמרם מצנע: לפחות מניסיוני שלי, ילד שלא הולך לגן ילדים ואחר כך גם לא הולך לכיתה א' ומצטרף למערכת הלימודים בכיתות ב', ג' ו-ד' מכל מיני סיבות, אחת הסיבות זה נגישות כמובן של הילדים הקטנים למתקני החינוך, ילד כזה, הסיכוי שהוא בכלל יצליח להתמודד עם החומר הנלמד ולהגיע לאיזשהו הישג, הוא נמוך מאוד, אם בכלל.
עמרם מצנע: אז נא לקחת את זה גם כן לתשומת לב.
עמרם מצנע: אני יודע שחברי הכנסת הערבים נפגשו אתמול עם שר החינוך ואני מבין שהיתה פגישה מאוד מועילה.
עמרם מצנע: אני רואה את זה בהחלט בחיוב, ההידברות וההתחקות עם הנתונים והניסיון המשותף להביא לשיפור המצב.
עמרם מצנע: זה בעצם המפתח להצלחה, כי אף אחד לא חושב שיש פה שני תפקידים, אחד למערכת החינוך לנסות ולתת חינוך יותר טוב, ולנו חברי הכנסת כל הזמן לתקוף, להתמודד, להילחם, אלא באמת אנחנו רואים את עצמנו שותפים לצורך להתמודד עם הבעיות.
עמרם מצנע: זו הזדמנות בשבילי גם לאחל לאזרחים המוסלמים של מדינת ישראל חג קורבן או חג רמדאן או צום רמדאן קל.
עמרם מצנע: אני גם ביקשתי בפגישות מהסוג הזה, לא להגיש לא שתייה ולא דברים אחרים, כאות הזדהות וכיבוד השותפים שלנו בחברה הישראלית האזרחית.
עמרם מצנע: אז תודה רבה.
עמרם מצנע: אני מעביר את זכות הדיבור למנהלת הכללית של משרד החינוך.
<דלית שטאובר: אז בוקר טוב לכולם.
<דלית שטאובר: אני באמת מאוד שמחה על הפגישה של ועדת החינוך של הכנסת שמוקדשת כולה לנושא של המגזר הערבי, לחברה הערבית, למגזר הדרוזי והבדואי והצ'רקסי.
<דלית שטאובר: אני יותר שמחה היום מאשר אתמול, בעקבות פגישה מאוד טובה שבעיקר אני רוצה לומר על הרוח שנשבה בה, רוח של שיתוף פעולה, רוח של שקיפות, רוח של העמדת האתגרים המשותפים על השולחן מתוך רצון כן להתמודד עם בעיות שלא נולדו אתמול ולא נולדו בשנה, בעיות של שנים רבות, אבל מתוך רצון בשיתוף פעולה, ושוב, מתוך קשר ושקיפות לקדם את האתגרים המשותפים שיש לנו, שהמטרה המשותפת של כל הנוגעים בדבר היא שכל ילד שנולד במדינת ישראל, לא משנה באיזה נקודה הוא התחיל בכניסה שלו במערכת, יסיים בנקודה של שוויון הזדמנויות וללא פערים, וכפי שאתה רמזת כבר בדבריך, למרות התקדמות עדיין יש פערים ואנחנו רוצים ונחושים להתמודד איתם.
<דלית שטאובר: אני ברשות
<דלית שטאובר: כם אתחיל בסקירה, אפרוס את הנתונים בפניכם, אומר מהם האתגרים שעומדים על הפרק.
<דלית שטאובר: נמצאים כאן איתי כל אנשי המקצוע שמטפלים במסירות ובמקצועיות גם באוכלוסיה וגם בסוגיות המערכתיות ושקשור לתקציבים ולבינוי, כך אנחנו נשמח לכל דיון ולעמוד לרשותכם בכל שאלה.
<דלית שטאובר: אז כפי שאתם רואים במצגת שאנחנו הכנו לטובת המפגש הזה, קודם כל מספרי התלמידים לפי כיתות ולפי מגזר נמצאים לפניכם.
<דלית שטאובר: אנחנו רואים את האחוזים שלהם מכלל מערכת החינוך.
<דלית שטאובר: אנחנו רואים שהמגזר הבדואי מהווה היום קצת יותר מ-5%.
<דלית שטאובר: יש לו כ-3,836 כיתות.
<דלית שטאובר: המגזר הדרוזי והצ'רקסי הוא קצת יותר מ-2%, 2.07. יש לו כמעט 42,000 תלמידים עם 1,661 כיתות.
<דלית שטאובר: המגזר היהודי הוא 74% והמגזר הערבי הוא 18.39%, 13,884 כיתות.
<דלית שטאובר: הסוגיה שמאוד מאוד מטרידה היא כמובן סוגיית הבינוי וסוגיית הכיתות שיש בה פערים של שנים אחורה ולמרות מתווה שעושה העדפה מתקנת אחורנית בקצב, לא סוגרים את כל הפערים.
<דלית שטאובר: תיכף נציין אותם ונגיד גם מה אנחנו מתכננים להמשך כדי להתמודד עם האתגר הזה.
<דלית שטאובר: אז בסוגיית בתי הספר והגנים, קודם כל אני רוצה לומר לגבי המשימה המאוד מאוד חשובה של חינוך חינם לגילאי 3-4, שכמו שאתה אמרת, זה קריטי.
<דלית שטאובר: ההשתתפות בגיל הזה במערכת החינוך הציבורית שהיא מערכת חינמית לטובת הילדים, היא קריטית לצמצום פערים ולקידום הישגים.
<דלית שטאובר: הצורך הוכר על ידנו ב-100% מכל המועצות ומכל הרשויות שהגישו במגזר הערבי, אלא מאי, שבפועל הקצבנו רק חצי בשל קושי מאוד מאוד דומיננטי בבעיית קרקעות בחלק מהמקומות, וזה מוביל בסופו של דבר בין היתר לתוצאה שאתה דיברת עליה, מה שאתה דיברת בדרום זו בעיה נוספת של נגישות ושל קושי להגיע ושל צורך בעבודה עם הורים גם על החשיבות של לשלוח את הילדים, וקשיים אובייקטיבים, אבל קודם כל יש לנו בעיה אובייקטיבית של קושי בקרקעות בהרבה מאוד מהיישובים האלה.
<דלית שטאובר: יוכל להסביר את זה אחר כך אסף דטנר.
<דלית שטאובר: יש נתונים לא מכוילים בינינו שמסתובבים לגבי החסר בכיתות.
<דלית שטאובר: יש דו"ח שהוא ישן, בן 5 שנים, שמצביע על מספרים גבוהים ואילו הנתונים שבידינו מצביעים עדיין על חסר, אבל על חסר נמוך הרבה יותר, עדיין משמעותי, של 1,860 כשזה כולל כמובן את מזרח ירושלים.
<דלית שטאובר: אנחנו כוללים את ילדי מזרח ירושלים כילדים שאנחנו חייבים לתת להם חינוך.
<דלית שטאובר: גם לגבי הסוגיה הזאת אתמול התקבלה החלטה למיפוי משותף ולגבי ראיית המספרים ע' ב-ע' והתגייסות מואצת של המשרד בהתוויית משאבים לצמצום יותר משמעותי בדיעבד של הפער בכיתות, כי אנחנו מתקצבים באופן פרופורציונלי בצורה יותר משמעותית את הבינוי מהפלח באוכלוסיה, אבל כדי לצמצם את הפער האחורי, נדרשת פעולה הרבה יותר מאסיבית, הרבה יותר משמעותית והשר הנחה בעניין הזה להגיש לו תכנית.
<דלית שטאובר: הוא הנחה אותי בעניין הזה ואני אצטרך להגיש לו תכנית איך מצמצמים את הפער, כמובן לא בשנה אחת אבל להראות איך אנחנו נוקטים צעדים יותר מהירים לצמצום הפער.
<דלית שטאובר: כפי שאתם רואים, יש כאן את מספר הכיתות שתוקצבו בשנת 2012.
<דלית שטאובר: אתם רואים את השיעור, אבל גם ציינתי את מספרי הכיתות החסרות עדיין, בצורה שקופה.
ג'מאל זחאלקה: ב-2012 27% תוקצבו בחינוך הערבי?
<דלית שטאובר: כן, זה המספר.
ג'מאל זחאלקה: אתם דיברתם אתמול על 38%.
<אסף דטנר: ב-7 השנים האחרונות בממוצע רב שנתי, זה מעל 30%.
<אסף דטנר: ב-2012 במקרה זה היה 27%.
מוחמד ברכה: יש פער בין מה שתוכנן לבין מה שבוצע.
<דלית שטאובר: נכון, אז זה מה שאמרתי, שאנחנו היינו מוכנים, ציינתי גם את הבעיות האובייקטיבי.
<דלית שטאובר: בכל מקרה זה ברור ואנחנו נקדיש לזה דיון אולי בהמשך, שאני אסיים את ההצגה, שנדרשת כאן פעולה מסוג אחר כדי לצמצם את הפער האחורי, ואתם שמעתם אתמול את השר בהקשר הזה, שאמר לכולנו וגם נתן לנו מטלות בעניין הזה.
<דלית שטאובר: לגבי התקצוב של הכיתות, אז קודם כל אני רוצה להראות כיצד מתוקצבים היום ילדים במערכת במגזרים השונים ומה הממוצע תלמידים לכיתה, בהתייחס למה שאתה אמרת, חבר הכנסת מצנע, לגבי המספרים.
<דלית שטאובר: אז כפי שאנחנו רואים, במגזר הערבי יש שיפור ב-3 השנים האחרונות ונכון להיום מדובר פה על תקן בסיס לא כולל חינוך מיוחד ותמריצי טיפוח.
<דלית שטאובר: יש שיפור ובבסיס המגזר הערבי הוא מתוקצב יותר מהמגזרים האחרים, יותר מהמגזר היהודי.
<דלית שטאובר: אם נפתח את זה פה לדיון, אז יגידו חברי הכנסת, ואנחנו מקדימים ואומרים שהפער, אם יש פער, הוא נוצר מסלים כאלה ואחרים.
<דלית שטאובר: שר החינוך אמר כבר בצורה מאוד ברורה ושקופה שהוא מכוון למקום של סל תלמיד ולתקצוב דיפרנציאלי לקראת השנה הבאה.
<דלית שטאובר: המקום הזה יעשה שיפור גדול בה בהכרח במגזר הערבי וזה היעד שלו לקראת שנה הבאה.
<דלית שטאובר: הצוותים עובדים על זה כרגע בהילוך מאוד מאוד גבוה.
<דלית שטאובר: זו המטלה שלנו לשנה, לסיים.
<דלית שטאובר: אתה מודע לזה גם, חבר הכנסת עמרם מצנע.
<דלית שטאובר: השר לא רצה ללכת למהלך של תקצוב דיפרנציאלי לפני שיש הגדרה לסל תלמיד, מה המדינה מחויבת לתת לכל ילד באשר הוא, ועל זה לייצר את התוספות וההפחתות בין חזקים וחלשים.
<דלית שטאובר: זה הקו המנחה וזאת המטלה שאנחנו עסוקים בה, בשיתוף פעולה יחד עם האוצר.
ג'מאל זחאלקה: יש הסכמה על הדבר הזה.
ג'מאל זחאלקה: את יודעת, זה במחלוקת קשה מאוד הסיפור הזה.
ג'מאל זחאלקה: ראשי הערים הגדולות רוצים את זה.
<דלית שטאובר: לא, ההיפך.
ג'מאל זחאלקה: הם הגישו נייר עמדה פה.
ג'מאל זחאלקה: אני אביא לך אותו.
<דלית שטאובר: אני מכירה את נייר העמדה שלהם ומכירה את הדברים, וגם נוכל לדון בזה אחר כך.
ג'מאל זחאלקה: זה לא דבר מובן מאליו.
<דלית שטאובר: א', זה דבר מאוד לא מובן מאליו.
<דלית שטאובר: הוא לוקח מאלה שיש להם יותר ונותן לאלה שיש להם פחות, וזאת מה שהנוסחה עושה, אבל מאחר והנושא הזה בפני עצמו הוא נושא חדש ושיטת תקצוב אחרת לגמרי, אין לי ספק שברגע שהנוסחה הזאת תתגבש, בוודאי תייעד לזה הרי דיון ויהיו שותפים רבים שירצו להיכנס לפרטי הפרטים.
ג'מאל זחאלקה: אם אתם לא מאמצים את העמדה שלהם, בסדר גמור.
עמרם מצנע: לא, ודאי שלא.
<דלית שטאובר: בשום פנים ואופן לא.
ג'מאל זחאלקה: יש מנגנון לא פשוט, מאוד מתוחכם, שראשי ערים חזקים הם מגישים לך תוכניות.
ג'מאל זחאלקה: על פניו זה סוציאלי, זה צודק.
ג'מאל זחאלקה: אתה חוקר את זה לעומק, אתה רואה שזה קטסטרופה.
ג'מאל זחאלקה: הם קוראים לזה סל לתלמיד.
ג'מאל זחאלקה: יכול להיות זה אותו שם, אבל דברים שונים.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לראות את התכנית.
<דלית שטאובר: א', אתה תראה.
<דלית שטאובר: אני הסברתי מה התקצוב היום.
<דלית שטאובר: מי שיש לו טענה מאיפה היא נובעת, לא מתקצוב הבסיס אלא מתקצוב הסלים, הסברתי איך אנחנו מתכוונים להתמודד עם זה על פי מדיניות השר.
<דלית שטאובר: הסברתי שיש שותפים רבים לדיון הזה, משרד החינוך, משרד האוצר, השלטון המקומי.
<דלית שטאובר: הדיון יהיה שקוף.
<דלית שטאובר: אתם שמעתם אתמול את הגישה.
<דלית שטאובר: עובדים בשקיפות, עובדים בשיתוף פעולה.
<דלית שטאובר: המטרה היא מאוד מאוד ברורה, לשפר את מצבם של אלה שיש להם פחות, ובוודאי כמו שרמזת בדבריך, יש ריבוי אינטרסים בדיון הזה ולכן הנחישות של השר בעניין הזה היא מאוד מאוד ברורה והוא גם אמר שלפני שיוגדר סל תלמיד ברור כחלק מהמהלך הזה, הוא לא הולך על זה ככה, אלא זה מהלך משולב בעיניו, הגדרת סל תלמיד ותקצוב דיפרנציאלי.
ג'מאל זחאלקה: העיקרון הוא נכון.
<דלית שטאובר: אוקיי.
<דלית שטאובר: כאן אני רוצה להראות את התפלגות שעות הטיפוח.
<דלית שטאובר: כמו שאתם רואים המספרים פה לפניכם בצורה שקופה ואני חושבת שההסבר שאני נתתי, הוא יעשה את השינוי גם בנושא הזה.
<דלית שטאובר: התפלגות מספר הכיתות שהתווספו ביסודי לפי שכבות לימוד והפחתת 32 תלמידים לכיתה לפי מגזרים.
<דלית שטאובר: אתם יודעים שאנחנו השלמנו את המהלך של 32 תלמידים לכיתה.
<דלית שטאובר: המהלך הזה היטיב עם גודל הכיתות באוכלוסיה הערבית ובמגזרים, ואלה סך הכול מספרי הכיתות שנהנו מההפחתה.
<דלית שטאובר: באופן יחסי כמובן נהנה המגזר יותר.
<דלית שטאובר: הרחבת צו חינוך חובה יובא בפני הכנסת, היישובים החדשים.
<דלית שטאובר: אני לא יכולה כרגע עוד לומר מי היישובים החדשים.
<דלית שטאובר: כמובן שהשר יגיד, אבל באופן טבעי וברור המגזר הלא יהודי נהנה מהצו הזה יותר בשל החולשה הסוציו אקונומית, ומספר היישובים הלא היהודיים שנכסו, 46, וגם השנה יורחבו נוספים כדי שיהנו מזה, מחינוך חינם עד גיל 18.
<דלית שטאובר: יום חינוך ארוך, מאחר והוא יושב יותר חזק בפריפריה, באופן טבעי נהנים ממנו יותר.
<דלית שטאובר: יום חינוך ארוך הוא כולל גם הזנה.
<דלית שטאובר: אלה המספרים כפי שאתם רואים מבחינת יוח"א גני ילדים במגזר, ואתם רואים את המספרים.
<דלית שטאובר: במגזר הערבי סך הכול 12,542.
<דלית שטאובר: מבחינת האחוזים אנחנו רואים 35% מהסל הזה של יוח"א, נמצא בתוך המגזר.
<דלית שטאובר: הישגים לימודיים והתוצאות של המבחנים הבין לאומיים.
<דלית שטאובר: אנחנו יכולים לראות במספר השנים האחרונות שהאוכלוסייה הערבית, האוכלוסייה הבדואית והאוכלוסייה הדרוזית, בהובלה מאוד מאוד נחרצת של אנשי המקצוע של המשרד, מתוך החשיבות שהיתה בקדנציה הזאת לעבודה על ההישגים, יש שיפור מאוד גדול יחסית לעצמו.
<דלית שטאובר: עדיין יש פער למגזר היהודי.
<דלית שטאובר: הציבור הערבי צמח באופן יחסי הרבה יותר מכל מגזר אחר.
<דלית שטאובר: היתה התגייסות מאוד מאוד גדולה של המורים.
<דלית שטאובר: היתה התגייסות מאוד גדולה של המנהלים.
<דלית שטאובר: היתה צריכה מאוד טובה של המשאבים של המערכת, משאבי ההדרכה, רצון להצטיין, רצון להשתפר.
<דלית שטאובר: ראינו הרבה מאוד נחישות.
מוחמד ברכה: מה המספרים משקפים?
<דלית שטאובר: המספרים משקפים את הציון במבחני המיצ"ב במקצועות השונים במגזר.
<דלית שטאובר: כמו שאתה רואה, לאורך השנים, הכול רובריקה ישנה, אז כשאתה רואה את המגמה - - -
עמרם מצנע: יש דרך אגב בתשע"ב ירידה מסוימת.
<דלית שטאובר: נכון, אבל זה כלל גם את היהודים וגם את הערבים.
מוחמד ברכה: יכול להיות שהשתנו כלי המדידה.
<דלית שטאובר: לא, לא השתנו כלי המדידה.
ג'מאל זחאלקה: יש החמרה, ואני קורא להחמרה עוד יותר.
ג'מאל זחאלקה: במבחני המיצ"ב הרי לא מחפשים ציונים.
ג'מאל זחאלקה: זה לא הישגי בית ספר.
ג'מאל זחאלקה: רוצים לצלם מצב לכלי עבודה.
<דלית שטאובר: נכון מאוד.
ג'מאל זחאלקה: זה כלי התחלה, לא כלי סיום.
ג'מאל זחאלקה: כל המנהלים, המורים מתגייסים כדי לשפר ציונים.
ג'מאל זחאלקה: עכשיו המשרד התחיל להחמיר.
ג'מאל זחאלקה: אני קורא לכם להיות הרבה הרבה יותר, ומנהל שעושה, תעיפו אותו.
ג'מאל זחאלקה: תעיפו שני מנהלים ותראו מה יקרה.
<דלית שטאובר: אני קיימתי אכן שימועים למנהלים.
<דלית שטאובר: היו אצלי בבירורים.
ג'מאל זחאלקה: לא מספיק בירור, צריך חקירה רצינית למען יראו וייראו.
<דלית שטאובר: אז קודם כל אני רוצה להתייחס לסוגיה המאוד מאוד חשובה שאתה מעלה, והיא סוגיית טוהר הבחינות.
<דלית שטאובר: אין שום משמעות לתוצאות אם הן לא משקפות את ההישגים האמיתיים של התלמידים.
<דלית שטאובר: א', זה לא נותן שום דבר, כי הכלי הזה הוא באמת כלי לשיפור בית ספרי.
<דלית שטאובר: דבר שני, מבחינה חינוכית זה דבר פסול ביותר.