GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמעון לנקרי: טוב, חבר'ה, זיו?
<זיו בר: יש פה כל מיני גופים, כולם יגידו לך שהיום צריך לעשות משהו בנושא של מדיניות.
<זיו בר: גם הג'וינט יגיד את זה וגם הקרנות ואנחנו חושבים - - -
<שמעון לנקרי: אז בואו ניתן להם דקה.
עמרם מצנע: אנחנו באנו לראות, לא כדי להתיישב בחדר סגור, אז בואו נשמע בקיצור.
<שמעון לנקרי: בדיוק, יש לנו חמש דקות.
<שמעון לנקרי: אנחנו בתכנית.
<עמיצור דמרי: אני יכול לומר שאחד הדברים המרכזיים שאנחנו למדנו, שהנושא של המחקרים, בעיקר חלק מהמחקרים שאנחנו קידמנו, אנחנו זיהינו את הצורך בנושא של הצעירים ולמדנו לפתח מענים בעקבות המחקר הזה ולהיות הרבה פעמים צעד אחד או שני צעדים קדימה.
<עמיצור דמרי: אנחנו כבר כמה שנים לא ביצענו מחקרים גדולים שיכולים להראות את תמונת המצב, איך התמונה הזאת משתנה, אבל אני אומר עוד פעם, אחד התפקידים שחברה ממשלתית מעורבת זה כל הזמן לדעת, להיות עם יד הדופק, כי השטח יודע לייצר לעצמו מענים ברמת השטח, אם זה בעכו, אם זה בקרית ים או בכפר סבא.
<עמיצור דמרי: הם יודעים לייצר את המענים, אבל צריך איזה שהוא גוף שיודע לנהל ולתכלל את זה בכדי לייצר איזה שהוא חזון ואיזה שהיא אמירה משמעותית.
<עמיצור דמרי: זה דבר אחד.
עמרם מצנע: הג'וינט ממשיך לתמוך כספית?
<עמיצור דמרי: הג'וינט ממשיך לתמוך כספית במרכזים.
<עמיצור דמרי: הנקודה היא שנפתחים כל כך הרבה מרכזים שאנחנו כבר לא יכולים לתמוך בכל המרכזים, אנחנו ארגון חברתי בסופו של דבר שהתפקיד שלו בעיקר לעשות את הפיתוח ואת ההקמה ובשלב מסוים אנחנו יוצאים החוצה ואנחנו רוצים להמשיך לעזור גם למרכזים חדשים.
<עמיצור דמרי: למשל בלוד נפתח עכשיו מרכז צעירים, אז גייסנו לטובת זה משאבים, אבל המטה הספציפי שלנו לא יכול להכיל את היקף העומס.
<עמיצור דמרי: הדבר השני, יש הרבה מאוד שותפויות ושיתופי פעולה שמצריכים באמת סנכרון מאוד מאוד גדול וככל שהמערך הזה גדל והמענים מתחילים לגדול להתרבות, צריכים להסדיר את כל הנושא של עבודה, כי אחרת מנהל מרכז הצעירים יוצא משוגע.
<עמיצור דמרי: מגיע אליו יום אחד ממשרד החינוך ויום אחד ממשרד הביטחון וכולם אומרים לו מה לעשות וכולם בטוחים שהם יודעים הכי טוב, כולל כולם.
<עמיצור דמרי: אז בעבר זה היה לנו ואז עצרנו את זה והקמנו את המטה של צוות צעירים, היום אנחנו הגענו למצב כזה שאנחנו לא יכולים לשלוט באופן הרמטי, אנחנו גם לא רוצים לשלוט באופן הרמטי, במרכזי הצעירים, אז מה שנוצר זה שהאינטראקציה היא טבעית אבל זה מייצר עומס מאוד מאוד גדול על מרכזי הצעירים.
<שמעון לנקרי: אני אתן גם דוגמה.
<שמעון לנקרי: אצלנו התקציב הכולל של מרכז הצעירים של אלי הוא 3 מיליון שקלים.
<שמעון לנקרי: 3 מיליון, יחסית זה נחשב להרבה.
<שמעון לנקרי: כמה יש לכם בכפר סבא?
<שירה דקל כץ: זה נחשב להרבה מאוד מאוד יחסית לכפר סבא.
<שירה דקל כץ: אני בדיוק רציתי להגיד - - -
עמרם מצנע: ה-3 מיליון זה מה שהעירייה מקצה?
<שמעון לנקרי: לא, 3 מיליון זה סך כל איגום המשאבים, אבל ברור שככל שהתקציב גדול יותר העירייה שמה יותר משאבים.
<שמעון לנקרי: אין פה בכלל שאלה.
עמרם מצנע: לא נעים לי להגיד לכם, כי בירוחם זה היה 4, 4.5.
<שירה דקל כץ: אני רוצה רגע להתחבר לנקודה הזאת ולהגיד שזו עוד סיבה ל - - -
עמרם מצנע: כמה עיריית כפר סבא שמה במרכז?
<שירה דקל כץ: פחות ממיליון.
<שמעון לנקרי: עזוב, שמה זה מיליון, פה זה מיליון וחצי.
<שמעון לנקרי: אלה סכומים קטנים.
עמרם מצנע: לא, אני רוצה להבין.
<שמעון לנקרי: לא סתם אמרתי את זה.
<שירה דקל כץ: ואני אגיד שאצלנו גם אין את כל הגופים שמופיעים פה.
<שירה דקל כץ: זו עוד בעיה ש - - -
עמרם מצנע: כי הם נמצאים במקומות אחרים בעירייה?
<שירה דקל כץ: ואז מה שקורה זה, מה ששמעון אמר קודם, אני חושב שהלוואי וצעירי כפר סבא יקבלו כמו שמקבלים בעכו.
<שירה דקל כץ: למרבה האירוניה.
<שירה דקל כץ: כביכול החלוקה היא כולם הולכים לפריפריה, מרכזי הצעירים במרכז הארץ בקושי מצליחים להחזיק את הראש מעל המים.
<שמעון לנקרי: אבל תזכרי דבר אחד, זה שהם גרים בפריפריה מגיע להם פי אלף יותר, אל"ף, בגלל שהם גרים בפריפריה, ובי"ת, כדי שנגיע לשוויון הזדמנויות הם צריכים לקבל יותר.
<שירה דקל כץ: אני בעד.
<שירה דקל כץ: אני לא בעד לפגוע בפריפריה, אבל אני אומרת שצריך להסתכל על כל המרכזים, כי היום נדמה, יש איזה מיתוס, שצעיר שגר בכפר סבא אולי יש לו - - - וסתם כפר סבא, זה לא רק כפר סבא, אם אנחנו - - -
<קריאה: שמעון, כמות הצעירים שיש בתל אביב גדולה יותר מכלל הצעירים שיש בנגב.
עמרם מצנע: בעניין הזה, לדעתי, שמעון צודק במאה אחוז.
עמרם מצנע: הרעיון הוא שוויון הזדמנויות.
עמרם מצנע: שוויון הזדמנויות אומר דבר מאוד פשוט, שבפריפריה צריך לעשות הרבה כדי שהצעיר בפריפריה יגיע לאותו קו זינוק של הצעיר בכפר סבא.
עמרם מצנע: השאלה, אל"ף, אני מבין שבכפר סבא אין תכלול של כל המשאבים שמכוונים לצעירים תחת כובע אחד.
עמרם מצנע: זה מה שאת אומרת?
<שירה דקל כץ: לא, יש תכלול, אבל רוב הגופים לא נכנסים לכפר סבא.
<שירה דקל כץ: אני רואה את הרשימה פה ויש קרנות - - - זו נקודה חשובה.
<שירה דקל כץ: אני מסכימה, אני בעד שוויון הזדמנויות, אבל אני רוצה להגיד שיש פה עיוות, לדעתי, לא רק עם כפר סבא, בכלל במרכזי צעירים במרכז הארץ, ואני בעד לתת דחיפה קדימה לפריפריה, אבל צריך להבין שהפער שנוצר פה הוא פער מאוד מאוד גדול - - -
עמרם מצנע: אבל העיוות מתחיל מזה שעירייה כמו עיריית כפר סבא שמה את מה שאת אומרת.
עמרם מצנע: משם זה מתחיל.
<שמעון לנקרי: המודל הזה בא ועושה סדר.
<שירה דקל כץ: באנו להשאיר את מרכזי הצעירים על הרשויות המקומיות, הרשויות המקומיות לא יכולות להחזיק את הכול לבדן.
<שירה דקל כץ: אני מאמינה שראשי ערים, הדוגמה של ירוחם ועכו היא דוגמה לא כל כך טובה, אבל אני אגיד שבכפר סבא יחס העסקים לארנונה, אם אנחנו מדברים, האפשרות של העיר לשים משאבים בניגוד לערים אחרות, יכול להיות שיש ערים אחרות חזקות שכן יכולות ואז מה שאתם אומרים נכון, חשוב להגיד שיש גם ערים במרכז שלא נכנסות, לא לנגב-גליל, עזבו כפר סבא עכשיו, גם ערים אחרות שאין להן את היכולת וברגע שהנטל כולו עומד על הרשות הצעירים לא מקבלים את אותו שוויון הזדמנויות.
עמרם מצנע: כי הרשות לא נותנת לזה עדיפות מתאימה.
<שמעון לנקרי: כי הרשות בעייתית.
<שמעון לנקרי: נו, מה לא ברור לך פה?
עמרם מצנע: לא, אני לא אמרתי שהרשות בעייתית - - -
<שמעון לנקרי: אני אמרתי.
עמרם מצנע: לא, אבל הרשות לא נותנת סדר עדיפות אמיתי.
<יעל חיים: שתי נקודות ברשותך.
עמרם מצנע: דרך אגב, שתדעו, זו ישיבה רשמית של הוועדה ולכן יש פרוטוקול שיוצא אחר כך.
<יעל חיים: אז מה שאני אומרת הוא לפרוטוקול.
<יעל חיים: אחד, נוכל לראות שכתוצאה מזה שאין מדיניות ממשלתית אחת כוללת הרבה מהמשאבים מתבזבזים והולכים לאיבוד.
<יעל חיים: לצערנו הרב.
<יעל חיים: כי כשמגזר שלישי משקיע כסף והרשויות המקומיות משקיעות כל אחת לשיטתה וכל אחת על פי ראות עיניה ומשרדי הממשלה נותנים כי יש פה תקנה או פה החלטת ממשלה, חלק מהמשאבים מתבזבזים ויש כפילויות ואין מישהו שרואה את כל ההשקעה הזאת במבט אחד כולל.
<יעל חיים: והדבר השני שאני רוצה לומר הוא גם בהקשר של מדיניות.
<יעל חיים: משרד נגב-גליל עושה פעילות בנגב ובגליל שהיא פעילות שמקדמת מדיניות שהשלכותיה יכולות להשפיע על הצעירים, אבל המשרד לפיתוח הנגב והגליל הוא משרד שהוא סקטוריאלי, הוא טריטוריאלי והוא לא כלל הממשלה, ואז יוצא שבעצם קידום המדיניות ביחס לצעירים הוא לא נתפס כסוגיה לאומית, הוא נתפס כסוגיה של פריפריה ופה הפריפריה היא לא רק של הפריפריה, הפריפריה היא של כל מדינת ישראל וכל צעיר במדינת ישראל זכאי שיהיה לו סל שירותים על פי דין ולא בגלל שהיום השר לפיתוח הנגב והגליל או ראש עיריית עכו הוא היושב בכיסאו.
<קריאה: מה שאמרת זה זה דיוק.
<קריאה: כדי שזה לא יהיה מצב שבו זה תלוי בראש עיר כזה או אחר, ברצותו ייקח, ברצותו לא, אלא מדיניות שחלה על כל צעיר במדינת ישראל.
< שמעון לנקרי: חבר'ה, אני אגיד רק עוד משהו.
< שמעון לנקרי: את הדיון הזה סיימנו, בהמשך יהיו עוד מקומות להתייחסות.
<טלי עומר: קודם כל רק בשביל לתקן, זאת סוגיה לאומית של מדינת ישראל, לקדם את נושא הנגב והגליל, זו לא סוגיה של השר הזה או האחר לקדם את הנושא של הנגב והגליל, והרצון של מדינת ישראל, לא רק של הנגב והגליל, שחבר'ה צעירים נבונים משכילים חרוצים יגיעו לגליל ויפתחו את הנגב והגליל ושלא תישאר לנו מדינת תל אביב.
<טלי עומר: וזה צריך להיות מובנה בכל העזרות, בכל הדברים שקיימים, כי זאת המדיניות של מדינת ישראל.
<טלי עומר: זה אחד.
<טלי עומר: אנחנו חווינו את זה לאורך הרבה מאוד שנים, כשרק דיברו על זה ולא עשו ובאמת אולי לא צריך להיות משרד טריטוריאלי סקטוריאלי כמו שקראת לו וכו', אם זה היה נעשה במהלך כל השנים, אבל בעובדה זה לא נעשה עד שלא באמת קם המשרד.
<טלי עומר: הרשות לפיתוח הגליל זה תאגיד סטטוטורי, הוא קם על פי חוק בשנת 93' ומשנת 2005 הוא פועל כזרוע ביצועית של המשרד לפיתוח הנגב והגליל, אבל הוא גם זרוע ביצועית לשאר משרדי הממשלה.
<טלי עומר: זה תאגיד שיכול לעבוד כחברה כלכלית לכל דבר, לכל פעילות.
<טלי עומר: משרדי ממשלה שיודעים את זה יותר, כמו משרד התיירות, כמו משרד ראש הממשלה, נגב-גליל ברור מאליו.
<טלי עומר: היינו שמחים אם עוד משרדים יידעו שהפעילות הזאת יכולה להתקיים בצורה גמישה, זריזה, יעילה וכו'.
<טלי עומר: באמת צוות מאוד קטן שעושה בהרבה מאוד פעילויות, כולל הנושאים של מרכזי הצעירים שבנוסף למיזם המשותף בנגב-גליל והג'וינט אנחנו פועלים בכל מיני פעילויות שהיו כאן במתחם.
<טלי עומר: לי היה חשוב לציין גם את הדברים שאנחנו מקבלים ממרכזי הצעירים, כי זה נשמע כל הזמן מה המדינה נותנת לנו, או מה אנחנו יכולים לקבל, אני רוצה לציין שמרכזי הצעירים, מאז שהם קמו בגליל, אם אמרתי קודם שהרשות לפיתוח הגליל היא זרוע ביצועית של משרדי הממשלה, אז מרכזי הצעירים הם הזרוע הביצועית האמיתית שנמצאת בשטח.
<דנה סבוראי: הקבוצה של קרן גנדיר היא קבוצה של צעירים במדינת ישראל.
<דנה סבוראי: אותם 2 מיליון צעירים, שראש העיר הזכיר, הם משאב, הם לא בעיה.
<דנה סבוראי: הם משאב שאנחנו צריכים לפתח.
<דנה סבוראי: כדי להתמודד עם האתגר הלאומי החברתי הזה של פיתוח הצעירים אנחנו חייבים לאמץ שיטות חשיבה חדשניות, אנחנו חייבים לעבוד בחדשנות, ביציאה מהקופסה.
<דנה סבוראי: מה שנעשה עד עכשיו הוא מרשים מאוד, יש הישגים מאוד יפים, כדי לייצר פריצת דרך אנחנו חייבים לאמץ מודל חדשני והמודל שהוצע כאן הוא מודל כזה, מכיוון שהוא לא רק נותן קפיצת מדרגה לאופן שבו נתפסים צעירים ולאחריות שהמדינה מתבקשת לקחת עליהם יחד עם שותפים, אלא הוא גם מייצר קפיצת מדרגה בהבניה של שיתוף הפעולה התלת מגזרי.
<דנה סבוראי: זה משהו שאנחנו חייבים לעצמנו כגופים השותפים ואנחנו חייבים אותו לצעירים במדינת ישראל.
<דנה סבוראי: יש היום חלון הזדמנויות נפלא ליישם את המודל הזה ואנחנו נשמח לתת את עזרתנו בכל דרך כדי לאפשר את ה- - -
<שמעון לנקרי: גם למודל עצמו.
<דנה סבוראי: ודאי, זה מודל חדשני, זו חשיבה שיוצאת מהקופסה, זאת הדרך להתמודד עם האתגר של התייחסות לצעירים כמשאב.
<סימה בוחבוט: קודם כל אני מאוד מתחברת למה שטלי עומר אמרה בנושא של נגב-גליל והמענים שנגב-גליל נותן למרכזים.
<סימה בוחבוט: אני נמצאת במרכז של פריפריה חברתית אבל לא מתוקצב על ידי נגב-גליל.
<סימה בוחבוט: כל אותם מרכזים שהם לא נגב-גליל נמצאים בבעיה, כוח אדם ופעילות ותקציבים שהם לא מושרשים באיזה שהם מקורות תקציביים ולכן המודל הזה בא לתת את המענה הלאומי לצעירים, כדי שאנחנו לא נחזר אחרי פתחי הפוליטיקאים, אלא אנחנו נדע שיש פה איזה שהוא מענה יסודי שנותן את המענה הזה לכלל הצעירים בישראל.
עמרם מצנע: קודם כל הוועדה באמת שמה לה כנושא מרכזי את נושא הצעירים ובצדו כמובן את נושא הנוער ומעל הכול העניין של סגירת פערים בחברה הישראלית, שהם בעיקר פערים בין פריפריה למרכז.
עמרם מצנע: דרך אגב, פריפריה זה לא רק גיאוגרפית, זה פריפריה חברתית, לדעתי יש גם פריפריה מנטלית, שהיא הפריפריה הכי בעייתית והכי קשה.
עמרם מצנע: תחשבו רק בראש כמה הרבה קבוצות בתוך החברה הישראלית בכלל מנותקות מעשייה, ממעורבות, משייכות, מחיבורים כלשהם, ולכן זה בעצם הנושא המרכזי.
עמרם מצנע: קודם כל אני שמח לשמוע שמתחילים לקנא בנגב-גליל.
עמרם מצנע: זה סימן שנגב-גליל עשה עבודה טובה.
עמרם מצנע: זה חלק מהעניין.
<שמעון לנקרי: אמת.
עמרם מצנע: דבר שני, הביקור אצלך, שמעון, ואנחנו באנו לכאן לא בגלל שאנחנו מכירים אלא כי אמרו לי שזה אחד המקומות המוצלחים בארץ בתפיסת העולם של מרכזי צעירים, ולכן אחרי מספר דיונים שנעשו בכנסת אמרנו בואו נראה מודל מצליח.
עמרם מצנע: מה שאני לומד מזה, שמתחזקת דעתי, שבסוף הרשות היא הגורם הדומיננטי, ובראשה כמובן ראש הרשות.
עמרם מצנע: ברצותו יהיה מרכז צעירים, ברצותו מרכז הצעירים יאגם את התקציבים השונים.
עמרם מצנע: כשפתאום אתה מתחיל לבחון ואתה רואה כמה הרבה תקציבים מפוזרים יש, שאינם ממוקדים.
עמרם מצנע: והדבר השלישי, ברצותו גם יוסיף תקציב וכוח אדם.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם שבהתפתחות של השלטון המקומי, פעם השלטון המקומי בכלל התנער מאחריותו לחינוך, לפני 20, 30 שנה, אמרו 'זה המדינה', עד שראשי הרשויות הבינו שאם הם רוצים להתחבר לציבור, אם הם רוצים להצליח ואם הם רוצים להיבחר מחדש, חינוך זה הדגל.
עמרם מצנע: אני חושב שבשנים האחרונות ראשי הרשויות שמבינים שנושא הצעירים הוא ההתחברות האמיתית וההשקעה האמיתית באמת במשאב, כמו שאמרה דנה, הם ראשי הרשויות שבסופו של דבר מצליחים לעשות את השינוי ברשות שלהם.
עמרם מצנע: הדומיננטיות של הרשות לדעתי היא הגורם העיקרי וכמעט המשפיע ביותר על באמת מה יקרה בתחום הזה.
עמרם מצנע: ודרך אגב לא דיברתם, אני לא יודע אם זה נעשה או לא, השנתיים או השלוש שנים בצבא מחייב גם התייחסות מיוחדת, כי עם כל היתרונות שיש בשירות הצבאי אחד החסרונות הגדולים זה ההתנתקות מהבית ומהקהילה ומהמקום שבו גרים ואז אם אתה לא עובד על השלוש שנים האלה אז להתחיל מחדש בגיל 21 זה כבר קשה.
עמרם מצנע: על כן הרצף צריך להיות טיפול בחיילים ובחיילות בזמן השירות, או לחילופין טיפול בסטודנטים שהולכים לבאר שבע, לקרית שמונה, או לכל מקום אחר, כי שם הם אובדים לנו.
עמרם מצנע: עוד פעם, בהנחה שבאמת המטרה של הרשות זה להחזיר אותם הביתה בסוף ההכשרה, בסוף הלימודים, בסוף השירות הצבאי.
עמרם מצנע: כשאתה לוקח קבוצת גיל מגיל 18 עד 35 או 40, כפי שאתם לוקחים, זה שכבה ענקית.
עמרם מצנע: היא מטופלת בכל מיני דרכים ומסלולים.
עמרם מצנע: מה שחסר בעיקר זה הראייה הכוללת, איגום המשאבים, תכניות הרצף, התחושה של הצעיר והצעירה שהם רצויים בקהילה וביישוב.
עמרם מצנע: ואז פתאום אתה באמת מפליג, ראינו פה באמת עשרות תכניות שאני מניח שהן בסופו של דבר מחברות את זה למערכת אחת שלמה.
עמרם מצנע: אני לא יודע להגיד בשלב הזה אם המודל שבאמת הגעתם אליו הוא המודל הנכון או לא, אנחנו נדבר על זה קצת יותר לעומק כי אם כן זה מחייב לפרוץ כמה תקרות זכוכית וחומות בטון, כי המדינה לא מקימה חברות מעורבות, זה עבר עם הזמן, אבל אם כן, ואני מוכן ללמוד ולהבין ולנסות לסייע, אבל זה לא יקרה מחר בבוקר.
עמרם מצנע: כולנו יודעים.
עמרם מצנע: הבעיה בסופו של דבר זה לא הארגון אלא העדיפויות והמשאבים שאתה מכניס לתוך התכניות ולתוך המערכות האלה.
עמרם מצנע: זה בגדול, וכמי ששכן לעכו כל כך הרבה שנים, עכו באמת שינתה את פניה.
עמרם מצנע: אין בזה בכלל ספק.
עמרם מצנע: זה משהו אחר לגמרי, נדמה לי שאת הבום הגדול חטפתם עם אותו יום כיפור שהיה - - -
<שמעון לנקרי: הספקנו לשכוח.
עמרם מצנע: ותפיסת העולם שעוסקת בחינוך ומוצאת את מרכז הכובד בחינוך הלא פורמלי.
עמרם מצנע: החינוך הפורמלי במדינת ישראל, לטוב, לרע, הוא רץ, זה מתקדם, זה רכבת, היא דוהרת קדימה, יותר טוב, פחות טוב, אבל המקום שבו אנחנו לא משפיעים מספיק זה בחינוך הלא פורמלי.
עמרם מצנע: מה הילד עושה מהרגע שהוא חוזר מבית הספר בסופי שבוע, בחגים ובכל הזדמנות ובמקום אחר, ונדמה לי שגם משרד החינוך היום מסתכל על זה כבר בצורה אחרת, בין אם זה הפעילויות, בשלב זה קצת יותר מצומצמות, שעושים עכשיו בקיץ, בין אם זה תפיסת העולם שאני מקווה שבשנה הבאה, קייטנות ושימוש במתקני בתי הספר והגנים לקייטנה פורמלית מה שנקרא, שנעשית במסגרת מערכת החינוך, נדמה לי שאלה דברים שעוד פעם נכנסים יותר להבין שמתמטיקה ואנגלית ועברית והיסטוריה ועוד זה נורא חשוב, אבל אם אתה לא מוסיף לזה את הערך המוסף של הקשר החברתי, המעורבות החברתית, האכפתיות, לקיחת האחריות, אז לא עשית בסוף כמעט כלום.
עמרם מצנע: אז עוד פעם תודה רבה.
<קריאה: אפשר להגיד משפט קצר?
<קריאה: שמעון יושב פה לא רק כראש עירייה, הוא גם יו"ר ועדת הצעירים במרכז השלטון המקומי.
<שמעון לנקרי: אני רק אגיד במשפט על מה שחבר הכנסת מצנע אמר.
<שמעון לנקרי: זה נכון, הרשויות המקומיות לוקחות אחריות ולפעמים אנחנו גם בוכים על זה, אוקיי, תנו אחריות, רק תנו גם פלטפורמה לצד האחריות.
<שמעון לנקרי: כמו שכשאנחנו שולחים מנהל בית ספר, אז אנחנו נותנים לו את האמצעים, או מ"פ לקרב, אז נותנים לו כוחות ונותנים לו מסייעות וכל מיני דברים שמסייעים לו לנצח את הקרב, אותו דבר כאן.
<שמעון לנקרי: אם זה תלוי רק בראשי ערים זה לא ממש יפעל, אני אומר את זה מהיכרותי את חבריי, כל אחד עסוק בענייניו, כל אחד עסוק בצרכיו, כל אחד עסוק בבעיותיו ולכן אנחנו צריכים משהו שיכפה על כולם להסתנכרן למודל אחד שמשפיע על הצעיר, שהדגש הוא הצעיר במדינת ישראל, בעיותיו והפתרונות כתוצאה מאותו מודל.
עמרם מצנע: אתה יודע מה ההבדל בין מ"פ טוב למ"פ גרוע?
עמרם מצנע: אם כבר התחלת במ"פ.
עמרם מצנע: זה שמ"פ טוב הצליח להשיג את כל האמצעים האפשריים, אבל אז הוא מסתובב אל מול הפלוגה ועושה את מה שצריך לעשות גם אם אין לו.
עמרם מצנע: מ"פ גרוע זה זה שכל הזמן מקטר מה לא נתנו לו, מה לא עשו לו, איך דפקו אותו, איך סידרו אותו, איך הפלו אותו.
<שמעון לנקרי: זה נכון, אבל עכשיו אתה אומר שהצעיר יהיה תלוי מ"פ.
<שמעון לנקרי: ואני אומר לא, הצעיר לא צריך להיות תלוי באף אחד, הוא צריך לקבל את ה - - -
עמרם מצנע: המהפכה בצעירים לא הייתה קורית ללא השלטון המקומי, עכשיו באמת צריך להוביל את השלטון המרכזי כדי לתת את המשאבים.
<שמעון לנקרי: כן, להכניס את השלטון המרכזי פנימה.
עמרם מצנע: אבל אתם הלוא יודעים באיזו תקופה אנחנו חיים ובאיזה מציאות.
<שמעון לנקרי: אז בשנה הבאה, לאט לאט, כמו מפעל, כדי ששנה הבאה.
<שמעון לנקרי: .. חבר'ה, לוח הזמנים מעכשיו, אורית מובילה את הסיור ביחד עם אלי במרכז הצעירים.
<שמעון לנקרי: אחר כך יהיה פאנל שמייצג את העשייה ואת השותפים במרכזי הצעירים, אחר כך יש פרויקט קטן של ג'אם שהקמנו לפני שנתיים ששווה לראות אותו ואנחנו נפגשים כאן חזרה לפלאפל וחומוס.
<שמעון לנקרי: חבר'ה, תודה.
<שמעון לנקרי: סיור במרכז הצעירים
<אלי חביב: זה המבנה הראשון שהתחלנו בו ב-2009, נכנסנו למבנה הזה.
<אלי חביב: פה בעצם כל המרכז התיישב.
עמרם מצנע: מה היה פה לפני זה?
<אלי חביב: ההסתדרות, לדעתי.
עמרם מצנע: זה שעולה וזה שיורד.
<אלי חביב: שהייתה פעם מדינה בתוך מדינה והיום אנחנו השתלטנו.
<אלי חביב: אז שני המבנים האלה שייכים להסתדרות, אלה מבנים שהיו סגורים תקופה ארוכה.
<אלי חביב: המבנה הזה נצנץ לנו תקופה ארוכה ונכנסנו לכאן באפריל 2009.
<אלי חביב: בסביבות ינואר-פברואר 2010 כבר הגענו למצב שהקיבולת הייתה קטנה מדי.
<אלי חביב: אתם תיכף תראו את המקום, הוא לא גדול כל כך, אז עברנו למבנה ההוא שנראה גם אותו תיכף.
<אלי חביב: יש כאן עכשיו, כל זה עמדות גלישה לגלישה חופשית, יכולים להגיע לכאן - - - העמדות האלה הן עמדות גלישה, יכולים להגיע לכאן לגלוש.
<אלי חביב: לגבי מה שקורה כאן עכשיו בבוקר, הודיה, שהיא מנהלת את תחום המחשבים פה תיתן כמה מילים.
<הודיה: אז באמת מתוך רצון ומחשבה להעניק לתושבים, להורים הצעירים, מקום שהילדים לא יהיו בבתים, לא יסתובבו, לא ירבצו מול המסך, החלטנו להקים פעילות.
<הודיה: הפעילות היא ללא תשלום, הם מגיעים לכאן משעה 9:00 עד השעה 13:00 וגם לומדים ועוברים כאן תהליך של חוויה מחכימה.
עמרם מצנע: אחרי הצהריים זה סגור?
<הודיה: לא, אנחנו עובדים רצוף.
<הודיה: הם מגיעים לכאן לגלישה עד 16:00, יש ילדים שמגיעים לכאן באופן שוטף.
עמרם מצנע: זה בעצם נוער, זה לא צעירים.
<הודיה: לא, ילדים, יש כאן ילדים.
עמרם מצנע: בעצם העזרה היא להורים.
<אלי חביב: כן, הם יכולים להשאיר את הילדים במסגרת, מ-9:00 עד 13:00.
<הודיה: לאורך כל יולי-אוגוסט.
עמרם מצנע: כן, אבל אני לא רואה פה התפוצצות של ילדים.
<אלי חביב: הם בפעילות כרגע.
<מדריכה: זו קייטנה של ספורט.
עמרם מצנע: ספורט?
עמרם מצנע: ספורט מחשבים.
<הודיה: משלבים להם את זה.
<מדריכה: עשינו חידונים בספורט וראינו סרטונים וכרגע הכרזנו על ארבעת הזוכים והם קיבלו הפתעה, פרס.
<שמעון לנקרי: מי הזוכים?
<מדריכה: מי הזוכים בחידון?
<מדריכה: שמך?
<מדריכה: שמעון ואופק וגם אושר ואיתמר.
<אורית אסייג: אתה דיברת על זה בלשכת ראש העיר, זה להשתמש במבנים קיימים, בתי ספר, גני ילדים ויש לנו ברחבי העיר מגוון קייטנות במוקדי גני ילדים ובבתי הספר, כחלק מתפיסה.
<אורית אסייג: רשת המתנ"סים מפעילה לאורך כל השנה פעילות של חינוך בלתי פורמלי.
עמרם מצנע: מי מפעיל את הקייטנות?
<אורית אסייג: רשת המתנ"סים, יש לה את המנדט היישובי, זה פועל מצוין.
<אורית אסייג: זה מאות ואלפי ילדים שיש להם מענה בתקופת הקיץ.
<אורית אסייג: גם השימוש פה במרכז להב"ה, זו קייטנה של רשת המתנ"סים שמגיעה לכאן למרכז להב"ה כחלק מהסינרגיה ואיגום המשאבים.
עמרם מצנע: אז כשהם מגיעים לכאן הם מבלים את כל הבוקר?
<אורית אסייג: הפעילות היא מובנית, יש להם - - -
עמרם מצנע: הקבוצה הזו באה לפה לקראת הצהריים?
<מדריכה: לא, הם הגיעו בסביבות עשר ורבע ועוד מעט הם מסיימים.
<מדריכה: הם עושים פעילות והם חוזרים להמשך הפעילות שלהם.
עמרם מצנע: זה מעורב או זה רק מהמגזר היהודי?
<מדריכה: לא, מעורב.
<אורית אסייג: לפני שאנחנו נצא, אנחנו נגיד שני דברים.
<אורית אסייג: אחד שאתם תשמעו מקבוצת מנהיגות והתרמה את הצעירים, שם גם יתקיים הפאנל, שם גם החלק השני של מרכז להב"ה.
<אורית אסייג: מכאן אנחנו יוצאים לג'אם, לראות את מרכז הצעירים הקלאסי.
<אורית אסייג: אז בואו.
<עמיצור דמרי: (מצגת): ברשות
<עמיצור דמרי: כם אני אציג את ההתייחסות למרכזי צעירים, גם על המודל של מרכזי צעירים, מתוך זה אני מקווה מאוד שנצליח גם כן להבין את המשמעויות של התפיסה הרחבה יותר בנושא של צעירים בכלל ולאו דווקא במרכזי צעירים.
<עמיצור דמרי: זה מידע אינפורמטיבי.
<עמיצור דמרי: אנחנו עברנו על זה, 49 מרכזים, אנחנו מדברים על בין 56 ל-70 מרכזי צעירים - - -
עמרם מצנע: והיתר?
<עמיצור דמרי: הם פשוט קמו לבד.
<עמיצור דמרי: אם למשל אנחנו מדברים ברעננה, אנחנו מדברים בהרצליה, הם קמו בלי - - -
עמרם מצנע: שתי הדוגמאות שנתת אלה עיריות שיכולות להרים את זה בלי עזרה בכלל.
<עמיצור דמרי: נכון, נכון.
<זיו בר: במועצות אזוריות יש 11 מרכזי צעירים שקמים בימים אלה ורובם קמים באופן עצמאי.
<עמיצור דמרי: אני כן יכול להגיד לכם שבחלק מהמקרים אנחנו זיהינו את המגמה הזאת, אז פתחנו בתחילת השנה קורס מנהלים למנהלי מרכזי צעירים חדשים, שיעל, שיושבת מאחוריי, העבירה, מתוך כוונה באמת לתת להם לפחות את תורת ההפעלה ואת תפיסת העבודה, על מנת שנוכל לייצר איזה שהיא רמה מסוימת של יישור קו וכדי שנוכל לעבוד ביחד.
<עמיצור דמרי: זה החזון והיעדים והערכים של מרכזי הצעירים.
<עמיצור דמרי: אנחנו נרד למטרות.
<עמיצור דמרי: אנחנו מדברים על להבטיח את מימוש הפוטנציאל של צעירים ללא קשר למוצאם, אנחנו מדברים על חיזוק הפריפריה של מדינת ישראל - - -
<יהודית גידלי: במוצא הכוונה למקום מגורים, אני מתארת לעצמי.
<עמיצור דמרי: ללא קשר למוצא, מאיזה מדינה, אם יהודים-ערבים, חרדים, you name it, הכוונה היא גם שאנחנו מדברים על הפריפריה החברתית והגיאוגרפית, למשל רמלה-לוד וכן הלאה.
<עמיצור דמרי: וכמובן ביישובים אחרים, כמו כפר סבא, שיש להם עדיין פריפריה חברתית לא קטנה.
עמרם מצנע: אני מציע לכם להתחיל לאמץ את הפריפריה השלישית.
עמרם מצנע: אני קורא לה מנטלית, אבל מנטלית זו מילה קצת בעייתית.
<קריאה: תרבותית אולי?
עמרם מצנע: זה אותן קבוצות בחברה הישראלית שהן לא מחוברות, והן יכולות לגור בתל אביב, יכולות לגור בירוחם.
עמרם מצנע: יש ממשקים, דרך אגב, אבל אני רואה בזה בעיה יותר קשה לפתרון.
<עמיצור דמרי: אנחנו מודעים למורכבות הזו באמת.
<עמיצור דמרי: מה שחשוב זה שבכל מה שכתוב כאן כחזון וערכים, זה מהלך שנעשה ביחד עם שותפים במשרדי הממשלה.
<עמיצור דמרי: לא נראה את כל ההיסטוריה של ההקמה של מרכזי הצעירים, אבל זה נעשה ביחד עם משרדי הממשלה, ביחד עם השותפים מהמגזר השלישי, קרן גנדיר, קרן גרוס ושותפים נוספים.
<עמיצור דמרי: כלומר זה תהליך שיצא מתוך גיבוש והבנות של הצרכים של הצעירים בישראל, כמובן אחרי מחקר שנעשה.
<עמיצור דמרי: יש לנו ארבעה תחומי ליבה.
<עמיצור דמרי: כולנו מכירים את תחומי הליבה.
<עמיצור דמרי: זה מצד אחד התחומים המרכזיים, תיכף אנחנו נראה גם תחומים נוספים.
<עמיצור דמרי: אוכלוסיית היעד – כפי שאתם רואים אנחנו נוגעים בעיקרון בכל סוגי האוכלוסיות הקיימות.
<עמיצור דמרי: כל מרכז צעירים הוא כמובן סוברני להחליט מה הם הצרכים, אולי הוא אפילו מייצר את מיקוד המאמץ.
<עמיצור דמרי: יש מרכזים שיש להם גם את הנושא של השירות האזרחי ובתוכו פועלות קבוצות בצורה מאוד אינטנסיבית של שירות אזרחי וצעירים בסיכון.
<עמיצור דמרי: חיילים משוחררים, זו למשל גם אוכלוסיית יעד מרכזית מאוד מאוד גדולה שאנחנו כבר עובדים איתה.
<עמיצור דמרי: וזה בעצם מאפשר לנו לייצר את הרצף.
<עמיצור דמרי: אנחנו כן מתייחסים, לא נגענו בזה באופן משמעותי, המעבר הזה מגיל 18 ואילך, המעבר מילדים ונוער לצעירים הוא מעבר שאנחנו צריכים לדעת לתת לו מענה בצורה מאוד מסודרת.
<עמיצור דמרי: נכון להיום זה נעשה בעיקר ברמה של הרשות, שיש רשויות שיודעות לפתח את המודל הזה ויש רשויות שלא מפתחות את המודל הזה.
<עמיצור דמרי: במקומות שבהם יש את הפיתוח הזה אנחנו רואים מעבר חלק מנוער לצעירים, אחרת אנחנו נתקלים בהרבה מאוד בעיות.
<עמיצור דמרי: למשל ארגונים כמו קידום נוער של משרד החינוך עובד עד גיל 18 ויום אחרי זה הוא אומר לו 'בהצלחה'.
<זיו בר: עוד משפט, עמיצור.
<זיו בר: בעצם כשילדים ובני נוער הם בבתי הספר שלנו, יש איזה שהוא סוג של שיח, הוא לא לגמרי סוציאליסטי, אבל הוא מדבר על ערכים של שוויון ולהכיר את האחר וללמוד על השני, ואז אתה מתגייס לצבא, אתה מסיים את הצבא ואתה נכנס פתאום לסוג של אולי המערב הפרוע, שיח שהוא מאוד קפיטליסטי, שיח שאתה צריך להצליח ולהצליח לבד ולנסות, ואתה גם עובר לגור הרבה פעמים לבד וזה איזה שהוא ניסיון לעשות חיבור בין אותם מסרים ובין אותה אחריות שהמדינה לוקחת גם לגילאים היותר מאוחרים.
<זיו בר: שלא יהיה את הפער הגדול הזה.
<עמיצור דמרי: אחד הדברים שנעשו בדימונה, ועדיאל פה והוא יכול לתקן אותי אם אני טועה, אבל הם עשו בדיקה לגבי המוטיבציה של צעירים בני 17-18 לגבי החזרה שלהם לעיר ואחד הדברים שהם גילו, שכבר בגיל 16-17 הילדים כבר מתחילים לעבד את הרעיון שהם עוזבים את דימונה לתמיד אחרי הצבא ולא יחזרו לעיר.
<עמיצור דמרי: פה מתחזק הקשר הזה שיש צורך כבר לעבוד עם בני 17-18 - - -
עמרם מצנע: אתה צודק במאה אחוז, אבל זה מחלקות הנוער, יש להן את האחריות שלהן.
<עמיצור דמרי: זה נכון, לגמרי נכון, אני רק בא ואני אומר שכאן זה המקום שמתחבר הרצף.
<אורית אסייג: צר לי לאכזב אותך, אנחנו מתחילים לעבוד על הזיקה המקומית של הילדים למקום שבו הם גדלים כבר בגן הילדים, והנושא הזה שזור בכל שכבות הגיל, כדי שבסוף, בגיל 18 יהיה להם ברור שהחלק הארי - - -
עמרם מצנע: עד גיל 18 יש לך תכניות לא רעות, הבעיה היא באמת כשהם יוצאים מהחממה המשפחתית והבית ספרית.
<עמיצור דמרי: ואיך שומרים על קשר עם החיילים שלנו ומה עושים איתם ואיך אנחנו עוזרים אם קרה להם משהו.
<עמיצור דמרי: תחומי העיסוק הנוספים.
<עמיצור דמרי: כפי שתשימו לב, חלק מתחומי העיסוק שאנחנו מפעילים בתוך מרכזי הצעירים, על חלק מהם אלי דיבר, כמו מתמחים, דיור, או חירום, אבל - - -
עמרם מצנע: את הדיור אני הייתי שם לא בנוספים, אלא במרכזיים.
<עמיצור דמרי: יכול להיות מאוד שזה יגיע למקום הזה.
<עמיצור דמרי: אני אומר עוד פעם, יש תחומי ליבה שבגינם הצעירים מגיעים למרכז.
<עמיצור דמרי: הצעירים מחפשים לימודים, מחפשים עבודה, הם מחפשים לעשות משהו בעיר שלהם, בחלק מהערים, לא בכל הערים, יש ערים שיודעות לעשות תרבות פנאי, הם לא צריכים להסתכל על הצעירים בשביל זה.
<עמיצור דמרי: זו הסיבה שבגינה נכנסים למרכז הצעירים.
<עמיצור דמרי: התפקיד שלנו בתוך מרכז הצעירים זה לייצר אצלם איזה שהוא תהליך שהם עוברים כמעט בכל תחומי החיים, החל ממעורבות והתנדבות ועד לבוא נעזור לך גם למצוא דיור ולייצר את זה בקרב הצעירים.