GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: בשיתוף פעולה אתם פועל גם ארגון בשם עיניים בדרכים.
עמרם מצנע: נתחיל בכך שנציגי עיניים יציגו את הנושא, בבקשה.
<אביטל אפל-פנקס: שלום, אני מארגון בטרם לבטיחות ילדים.
<אביטל אפל-פנקס: כפי שציינת, אנו פועלים בשיתוף פעולה מאוד הדוק בנושא בטיחות סביב מוסדות חינוך יחד עם עמותת עיניים בדרכים.
<אביטל אפל-פנקס: מצאנו שיש פה נושא שראוי לשלב כוחות בו ולשפר אותו.
<אביטל אפל-פנקס: עוד חודש, קצת פחות מכך, תחל שנת הלימודים, וכ-2 מיליון ילדים ילכו לגנים ולבתי הספר.
<אביטל אפל-פנקס: לצערנו הרב, מסקרי תצפיות, מדוח מבקר המדינה, מהמון פעילות בשטח ומהרבה פניות הורים, שלא מפסיקות לזרום אלינו בחודש האחרון, אנחנו יודעים שבהרבה רשויות וסביב הרבה מוסדות חינוך יש בעיה בתשתיות של הדרכים.
<אביטל אפל-פנקס: כמובן, זה חושף את הילדים שהולכים לבית הספר לסכנה.
<אביטל אפל-פנקס: אנחנו מאוד רוצים להודות ליושב-הראש על שכינס את הישיבה החשובה הזו.
<אביטל אפל-פנקס: אנחנו מאוד מקווים שבסוף הישיבה הזאת תצא הנחיה למשרדי הממשלה הרלוונטיים, לקדם את הנושא החשוב הזה, ובמקום המלצות שכתבנו יחד עם עיניים בדרכים ובחסות גם מרכז השלטון המקומי – מסמך שהופץ ל-256 רשויות מקומיות – איך עושים סביבה בטוחה סביב בתי הספר – אנחנו מקווים שזה יהיה לא רק בגדר המלצות אלא ממש מסמך מחייב, הנחיות מחייבות שיגדירו אחת ולתמיד, איך סביבה כזאת צריכה להיות, ואיך היא תיתן מענה לילדים שמגיעים כל יום לבית הספר.
<אביטל אפל-פנקס: בישראל כשני-שלישים מהילדים מגיעים לבית הספר ברגל.
<אביטל אפל-פנקס: אנחנו יודעים שילדים, בעיקר צעירים, בני 5 עד 9, חשופים פי ארבעה לתאונות דרכים כהולכי רגל ממבוגרים, למרות ששיעור החשיפה שלהם כהולכי רגל הוא נמוך הרבה יותר, וזה עקב מאפיינים מיוחדים של ילדים – אם זה עניין פיזיולוגי, שהם קטנים, והרכבים לא רואים אותם; אם זה עניין פיזיולוגי, מכיוון ששדה הראויה שלהם לא רחב כשל מבוגרים; ואם זה עניין שהם לא יודעים להעריך מהירות של רכב שמגיע, להבדיל ממבוגרים, הם אימפולסיביים – הרבה פעמים הם קופצים לכביש כשהם לא יודעים להעריך את הסכנה, והרבה פעמים אנחנו רואים את התוצאות של זה בבתי החולים.
<אביטל אפל-פנקס: בעוד שבעבר עיקר הפעילות כוונה ללמד ילדים, הספרות המחקרית יודעת היום שצריך לשלב, אולי אפילו להתמקד, בתשתיות שיתמכו את הבטיחות של הילדים.
<אביטל אפל-פנקס: גם נושא של עיצוב רכבים – שיהיו יותר סלחניים, אם הם פוגעים בילדים.
<אביטל אפל-פנקס: אנחנו יודעים מהמחקר שילדים נפגעים בשעות שהם לא בתוך מערכת החינוך.
<אביטל אפל-פנקס: זה בעיקר בשעות הבוקר ובשעות הצהריים ואחר הצהריים.
<אביטל אפל-פנקס: היום גם בתי הספר פתוחים אחר הצהריים, וזה דבר מאוד מבורך.
<אביטל אפל-פנקס: ילדים מגיעים לשם לחוגים ומגיעים לשחק במגרשי הכדורסל ובפעילות ספורט, כך שהם נמצאים בסביבת בית הספר גם אחר הצהריים.
<אביטל אפל-פנקס: מבחינת הנחיות וחקיקה, יש מספר הנחיות שמתייחסות לבטיחות תשתיות בדרכים בסביבת מוסדות החינוך.
<אביטל אפל-פנקס: הבעיה היא שאין מסמך אחד מוסדר וברור ומלא, שכולל את כל ההתייחסויות בנושא הבטיחות.
<אביטל אפל-פנקס: יש התייחסות בפקודת התעבורה – מאוד עמומה, שרשות התמרור המקומית בהתייעצות ובאישור עם רשות התמרור המרכזית תקבע הסדרי תנועה.
<אביטל אפל-פנקס: יש בחוזרי מנכ"ל התייחסויות שמדברות על צביעת מעברי החציה, של איפה החניה צריכה להיות, שלא תעבור בשטח בית הספר, כלומר זה מעט מאוד מחוץ לשער בית הספר, מאוד חלקי.
<אביטל אפל-פנקס: ויש הנחיות של משרד התחבורה, סדרה ירוקה, כמה ספרים עבי כרס שמדברים לא על בתי ספר, אבל מהם צריכים לגזור איך עושים צמתים באופן בטוח, איך עושים מדרכות וכדומה.
<אביטל אפל-פנקס: אין מסמך אחד שמרכז המלצות ומתייחס באופן ייחודי לילדים, שהם בהחלט אוכלוסייה ייחודית, שלא כמו המבוגרים.
<אביטל אפל-פנקס: היעדר ההגדרה הברורה הזו וחוסר-אחידות בין מהנדסי התנועה גורמים לבעיות.
<אביטל אפל-פנקס: גם דברים שצריכים להיות, גם לא נעשים.
<אביטל אפל-פנקס: כמו שהיושב-ראש אמר, אנחנו רואים בבוקר את הכאוס ואת חוסר-הבטיחות סביב מוסדות החינוך.
<אביטל אפל-פנקס: אני מעבירה ליחיאל, מנכ"ל עיניים בדרכים.
<יחיאל מונטג: שלום.
<יחיאל מונטג: אני מנכ"ל עמותת עיניים בדרכים.
<יחיאל מונטג: אנחנו מתמחים בפתרונות בסביבת מוסדות חינוך מזה עשר שנים.
<יחיאל מונטג: מה אנחנו עושים – הרעיון הוא לשפר את רמת הבטיחות בסביבת מוסדות חינוך מעבר להפעלה הקהילתית על-ידי שיפור התשתיות.
<יחיאל מונטג: שיפור התשתיות ישפר ויגביר את אמון הציבור ברשויות, ועל-ידי כך גם את שיתוף הפעולה שלהם.
<יחיאל מונטג: שיתוף הפעולה במיזמים קהילתיים בין ההורים לבין רשות בפירוש משפיעה על המציאות באזור בית הספר.
<יחיאל מונטג: הכנו מסמך שמתכלל את הדברים שבמהלך עשר השנים למדנו שמהווים את מקור הבעיה.
<יחיאל מונטג: דוגמאות: ראשית, המצב, לצערנו, הוא שהורים מורידים את הילדים בצורה פרועה.
<יחיאל מונטג: אפשר לראות הורדות בכיוון הכביש, באמצע הכביש.
<יחיאל מונטג: אנדרלמוסיה מוחלטת במקומות שאינם מוסדרים, סיבובי פרסה בניגוד לחוק.
<יחיאל מונטג: הרעיון לפתרון הוא המיזם שהוא פתרון גם קהילתי אבל גם תשתיתי.
<יחיאל מונטג: מגדירים מקום להורדת הילדים – אנחנו ממליצים שתהיה - - - חד-חד ערכית בכל הארץ.
<יחיאל מונטג: כמו שאין לנו תמרור עצור על-פי גחמה של מהנדס התנועה בכל רשות, אנו סבורים שכך זה צריך להיראות – קרוב לשער בית הספר, כדי שההורים יידעו: הילד במסלול בטוח לבית הספר.
<יחיאל מונטג: אנחנו משתדלים מאוד, שכל בתי הספר – זה יהיה המצב.
<יחיאל מונטג: ללא חציית כבישים, מקום מסומן ומתומרר כחוק.
<יחיאל מונטג: המקום הוא ממוקד ולא מבוזר על פני שטח רחב, כדי שאפשר יהיה לנהל אותו ביעילות, וכמובן, אחידות ההגדרה בכל הארץ.
<יחיאל מונטג: מכשולים בסביבת בתי ספר: בהיעדר הנחיות ברורות אנו ראינו הנחת מיכלי מחזור במקומות שמפריעים לתצפית, למשל, של השומר לכיוון הכביש.
<יחיאל מונטג: יכולה להתרחש תאונת דרכים מעבר למכשול, ואף אחד לא יידע מזה.
<יחיאל מונטג: רואים פה בית ספר שמול השומר, מרחק של 15 מטרים, נמצא מיכל מחזור.
<יחיאל מונטג: פנינו ל- - -, והאביזר המפריע הוזז הצדה.
<יחיאל מונטג: זה צריך להיות ברמת הנחיה כלל-ארצית.
<יחיאל מונטג: מעקות בטיחות בסביבת מוסדות חינוך: גם פה אין הנחיה ברורה, ובכל רשות מדגישים את יופי המקום לפעמים יותר מאשר את הבטיחות.
<יחיאל מונטג: אנחנו ממליצים שתהיה אחידות.
<יחיאל מונטג: פה ניתן לראות איך המעקה הוא למעשה חוסר-בטיחות – זה צילום אמתי:
<יחיאל מונטג: ילד משתחל מבעד לחוליות, וחלילה עוברת שם מכונית.
<יחיאל מונטג: התוצאות ברורות.
<יחיאל מונטג: אנחנו מציעים להיצמד להנחיות משרד החינוך, ולשים מעקה בלתי-חדיר, כמו פה, בבת-ים, מדרג, ולהזיז את המעקות, שיהיו פונקציונליות מצד אחד, ישמשו את המטרה שלשמה הם נועדו, כלומר למנוע פריצה של ילדים לכביש, ועם זאת הגעה של הילדים בצורה בטוחה לבית הספר.
<יחיאל מונטג: תנועה דו-סטרית: ידוע שילדים, קשה להם להתמצא ולהיות ערניים לכל הסכנות שבאות מכל הכיוונים.
<יחיאל מונטג: כמובן, דו-סטרית היא פי שניים מתנועה חד-סטרית.
<יחיאל מונטג: לכן אנחנו ממליצים שהכבישים יהיו חד-סטריים ככל שרק אפשר, ועדיף שההגדרה חד-סטרית תהיה כל שעות היממה ולא "בין השעות", כי כבר ראינו שאם ההמלצה לנהג הישראלי היא "בין שמונה לעשר", בעשר וחמישה מישהו מעגל פינה, ונוסע חמש דקות אחרי באין כניסה בניגוד לכיוון הנסיעה.
<יחיאל מונטג: איי תנועה מסומנים.
<יחיאל מונטג: אי תנועה מסומן זה תמרור 815.
<יחיאל מונטג: באופן תיאורטי אסור לנהג לנסוע על אי התנועה המסומן.
<יחיאל מונטג: בפועל זה בגדר המלצה.
<יחיאל מונטג: אפשר לראות פה שתי מכוניות שעומדות במקביל בכניסה לבית הספר, ומשמאל יש אי תנועה מסומן.
<יחיאל מונטג: הסיבה שהיא מרשה לעצמה לעמוד כך – היא יודעת שאם מישהו עוקף משמאל, הוא יכול לנסוע על אי תנועה – יהיה בסדר.
<יחיאל מונטג: זה מסוכן.
<יחיאל מונטג: דוגמה נוספת לאותה בעיה: שתי מכוניות שחונות אחת לצד השנייה על הנתיב, ושני הנהגים מדברים ביניהם, כאשר המכונית שאמורה היתה להמתין מאחור עוקפת אותם, ונוסעת על אי התנועה המסומן.
<יחיאל מונטג: לכן אפשר לשים פה שוטר, אבל זה לא יעשה את העבודה.
<יחיאל מונטג: הפתרון הנכון הוא, במיוחד בסביבת בתי ספר, להאריך את אי התנועה, שיהיה פיזי, בעוד כמה מטרים, כך שבלתי-אפשרי לנסוע על האי, וזה יפתור את הבעיות שראינו.
<יחיאל מונטג: מעגלי תנועה בסמוך לבתי ספר הם בעיה.
<יחיאל מונטג: עדיין אנחנו רואים שמציבים את שערי בתי הספר בסמוך למעגלי תנועה, וזה מעודד לחנות במעגל התנועה, והחוק אוסר זאת.
<יחיאל מונטג: למשל, הנה מעגל תנועה בסמוך לשער בית ספר, והוא פשוט מגרש חניה לכל עניין ודבר.
<יחיאל מונטג: הורים עוצרים, הילדים יורדים לכל הכיוונים, כאילו אין חוק, אין דין ואין דיין.
<יחיאל מונטג: הפתרון פשוט מאוד: להעביר את השער למקום מרוחק ככל הניתן.
<יחיאל מונטג: עשינו את זה בבית ספר מסוים באור יהודה.
<יחיאל מונטג: ההמלצה היתה להזיז אותה כמה עשרות מטרים ממעגל התנועה ומהשער, והבעיה נפתרה ללא שום השקעה מיוחדת.
עמרם מצנע: קודם נאמר שהשערים צריכים להיות קרובים.
<יחיאל מונטג: לא.
<יחיאל מונטג: אסביר: כרגע אני מדבר על מעגלי תנועה.
<יחיאל מונטג: עדיין נוטים לשים את שער בית הספר, כי זה יפה, על מעגל התנועה.
<יחיאל מונטג: ההורים רוצים לקצר את התהליך.
<יחיאל מונטג: לכן תפתחו שער נוסף, כמו במקרה הזה – פתחו את השער בבוקר במרחק כמה עשרות מטרים ממעגל התנועה, פה מורידים, וזה סמוך מרחק מטרים בודדים מהשער.
<יחיאל מונטג: זה קצר, פשוט, יעיל ובטוח.
<יחיאל מונטג: בעיה קשה שנתקלנו בה בכמה רשויות היא בניית מעגלי תנועה שחוסמים שדות ראייה.
<יחיאל מונטג: יש מעגלי תנועה עתירי צמחייה, פסלים, קירות.
<יחיאל מונטג: הם גורמים להסתרת שדה ראייה.
<יחיאל מונטג: נהג שנכנס אל תוך המעגל לא יודע מה קורה מעבר אליו.
<יחיאל מונטג: כנ"ל אדם שחוצה את הכביש מעבר למעגל – לא יודע מה מחכה לו.
<יחיאל מונטג: נהג נכנס למעגל, יכול לנסוע מהר, והוא לא יכול להיערך מראש.
<יחיאל מונטג: הנה דוגמה – צמחייה גבוהה, פסלים.
<יחיאל מונטג: לא רואים מה נעשה מאחורי המעגל.
<יחיאל מונטג: אנחנו מציעים להתקין את מעגלי התנועה בפרופיל נמוך.
<יחיאל מונטג: הם יכולים להיות יפים, אבל שטוחים ככל האפשר.
<יחיאל מונטג: הנה דוגמה – מעגל תנועה שטוח ומטופח, ורואים את מעבר החצייה מהצד השני, כלומר הולך הרגל רואה את הנהג ולהפך.
<יחיאל מונטג: זה הרבה יותר בטוח.
<יחיאל מונטג: כנ"ל לגבי נוי שחוסם את שדה הראייה.
<יחיאל מונטג: יש איי תנועה עתירי צמחייה, וכשאני בא לפנות, למשל, ימינה, ומסתיר שיח את שדה הראייה שלי, אני לא רואה ילד קטן שעומד לחצות, והוא לא רואה אותי.
<יחיאל מונטג: אנחנו מציעים לגזום ולהנמיך את הצמחייה ככל האפשר.
<יחיאל מונטג: יש פה סרטון קצרצר, שמתכלל את כל מה שדיברנו עליו עד עכשיו.
<יחיאל מונטג: תודה רבה.
עמרם מצנע: נציג משרד החינוך, בבקשה.
<עירית בירן: חשוב לציין שאנחנו מעודדים מאוד את התהליך של ועדי הורים והתארגנות עם הרשות המקומית, עם השלטון המקומי שלהם בנושא של עזרה בבוקר בהעברת הילדים מהרכב לבתי הספר.
<עירית בירן: יש בתי ספר שהתארגנו ועדי ההורים בנפרד, לא דרך ארגונים כמו עיניים בדרכים, וגם זה בעידוד.
<עירית בירן: יש צורך ללכת קצת, ולעבוד עם הורים על הנושא של ללכת בבוקר עם הילדים אל בית הספר, להיפרד מהם בשער, ולחזור לרכב.
<עירית בירן: נשמח לנושא של שילוט, של אחידות.
<עירית בירן: כל מה שעלה פה – אנחנו בעד.
<עירית בירן: היינו רוצים עזרה בעניין.
עמרם מצנע: נציגות משרד התחבורה, בבקשה.
<אילנה טלר: שלום.
<אילנה טלר: הנושא של שיפור הבטיחות של משתמשי הדרך הוא באחריות הרשות המקומית, ומשרד התחבורה מכיר בחשיבות הזאת, ומשתתף בתקצוב הרשויות המקומיות.
<אילנה טלר: יש למעשה שני מקורות לשיפור בטיחות סביבת בתי הספר: אחד זה סימונים והתקנים, זה בדרך כלל תקציב שיוצא פעמיים בשנה.
<אילנה טלר: השנה ניצלנו את תקופת חופשת בתי הספר, לפני שבועיים יצא תקציב ייעודי לכל הרשויות, שמטרתו היא סימונים והתקנים – חיזוק הסימונים של מעברי חציה, התקנים כגון מעקות בטיחות, פסי האטה, בדגש על סביבת בתי ספר, אבל הרשות המקומית יכולה להשתמש בזה בכל הרשות.
<אילנה טלר: אנחנו העברנו את זה לאור החשיבות ולאור העיתוי הזה בוועדת חריגים, וזה גם תקציב שנעשה באופן פרוגרסיבי בהתאם לחוזק של רשות.
<אילנה טלר: בנוסף לתקציב הייעודי הזה יש לנו תקציב נוסף שהוא לתשתיות בטיחות בסביבת בתי ספר, תשתיות יותר משמעותיות.
<אילנה טלר: אנחנו בוחנים נקודות תורפה בסביבת בתי ספר, ומנסים לטפל בבעיות שם, גם באמצעות הסדרי הורדת והעלאת תלמידים כפי שהוצג במצגת וגם באמצעות - - - לבתי ספר בעלי היקפי תלמידים יותר גדולים, ושיש, כמובן, הסעות לבתי הספר.
<אילנה טלר: בגלל נושא הסימונים וההתקנים, כיוון שזה יוצא מהתקציב השוטף של הרשות המקומית, אנחנו נותנים את זה באופן יותר פרוגרסיבי, והפרויקטים הגדולים יותר, מכיוון שהם יוצאים מתקציב הפיתוח, זה ניתן בהתאם לכל רשות מקומית, בהתאם למאצ'ינג.
עמרם מצנע: השלטון המקומי, בבקשה.
<רות דיין מדר: אנחנו פועלים יחד במסגרת התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים, וכמו תת-הוועדה של התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים, שעוסקת בכל הנושא של בטיחות סביב מוסדות חינוך.
<רות דיין מדר: תת-הוועדה הוקמה על-ידי משרד הבריאות, ומונחית על-ידי ארגון בטרם.
<רות דיין מדר: שותפים לה כלל משרדי הממשלה – גם החינוך, גם המשטרה, הכלכלה, ביטחון פנים.
<רות דיין מדר: גם מרכז השלטון המקומי שותף לוועדה הזאת.
<רות דיין מדר: זאת ועדה חשובה, תוכנית חשובה.
<רות דיין מדר: התוכנית חולקה למספר תת-ועדות.
<רות דיין מדר: אחת הוועדות עסקה בנושא בטיחות סביב מוסדות חינוך.
<רות דיין מדר: חלק מפעולות הוועדה היה הכנת מסמך המלצות לראשי הרשויות ואנשי המקצוע ברשות המקומית – איך כדאי לנהוג כדי שהסביבה תהיה בטוחה.
<רות דיין מדר: הפצנו את זה גם במסגרת חוזר מנכ"ל וגם בפנייה אישית לראשי הרשויות ואנשי המקצוע כדי שבתקופת הקיץ של שיפוצים והיערכות לתחילת שנת הלימודים, להפוך את סביבת מוסדות החינוך למקום נגיש ובטוח לילדים, להורים.
עמרם מצנע: את מדברת על המסמך שהונח על שולחננו, שחתום על-ידי מרכז השלטון המקומי, בטרם ועיניים בדרכים?
<רות דיין מדר: זה המסמך.
עמרם מצנע: אני לא מכיר את הוועדה שדיברת עליה.
<גלית גלעד: ברשותך, אני מנהלת אגף ממשל ומדיניות ציבורית בארגון בטרם.
<גלית גלעד: קבענו להיפגש אתך, ונשמח להרחיב בנושא.
<גלית גלעד: בפברואר 2012, אחרי שכמה שנים הגיעו למסקנה שבטיחות ילדים היא נושא לאומי, שאין לו מנדט באף משרד אחד אלא בכמה משרדים ממשלתיים, ממשלת ישראל העבירה החלטת ממשלה, לצאת במהלך תכנון של תוכנית רב-שנתית לאומית, שתכלול 16 גופים, שהם גם משרדי ממשלה וגם רשויות לאומיות במדינת ישראל, לרבות מרכז השלטון המקומי.
<גלית גלעד: מטרת המהלך הזה היא למפות את המדיניות הקיימת, למצוא פערים.
<גלית גלעד: כל משרד צריך להגיש תוכנית, כיצד הוא מתכנן לטווח ארוך את הטיפול בבטיחות ילדים, לגבש נושאים רחבים שיש ערך מוסף לשיתוף פעולה.
<גלית גלעד: כפי שצוין, הוקמו שש ועדות עם ששה נושאים שנבחרו על-ידי הוועדה הבין-משרדית.
<גלית גלעד: מי שנבחר להוביל את הנושא הוא משרד הבריאות.
<גלית גלעד: משרד האוצר תקצב את מהלך התכנון כדי שהנושא ייצא לפועל.
<גלית גלעד: הגוף שמלווה, מייעץ ומהווה מתכלל זה ארגון בטרם.
<גלית גלעד: כרגע אנחנו בשיא העבודה.
<גלית גלעד: מרבית המשרדים, למעט כמה, שבגלל המעבר הממשלי נעשתה איזושהי עצירה, נמצאים כבר במהלך תכנון, כלומר כבר הגשנו למשרד הבריאות את המיפויים שלנו.
<גלית גלעד: אנחנו מתכוונים בחודשים אוקטובר-נובמבר להגיש לממשלה את הדוח כפי שנתבקשנו.
<גלית גלעד: הפועל היוצא הוא אישור ממשלתי בגיבוי תקציבי, שגם יהיה עיון מחדש של תקציבים פנים-משרדיים וגם גיבוי של הממשלה בתקציב, כפי שהתחייבה לעשות זאת.
<יניב יעקב: בוקר טוב, אני מעמותת אור ירוק.
<יניב יעקב: ראשית, אני מצטרף לדברים של עמיתיי, ומודה לך על הכינוס ועל הדיון הזה.
<יניב יעקב: זה נושא חשוב.
<יניב יעקב: מדי שנה בתאונות דרכים נהרגים כ-35 ילדים בממוצע.
<יניב יעקב: ישראל נמצאת במקום הראשון בשיעור הילדים ההרוגים בתאונות דרכים ביחס למדינות המתקדמות בעולם, כך שהנושא חשוב מאוד.
<יניב יעקב: עמותת אור ירוק, שפועלת באמצעות מתנדבים לרוב, ערכנו סקר של הבטיחות בסביבת מוסדות חינוך, משהו מדגמי שערכנו באמצעים שלנו, בהתאם לחוזר של משרד החינוך.
<יניב יעקב: הממצאים – אתן אותם על קצה המזלג – קרוב ל-34 אחוזים מבתי הספר שנבדקו, נמצא שאין סימון של מעבר חציה.
<יניב יעקב: ב-30 אחוז מבתי הספר אין מעקה בטיחות בכניסה, ב-37 אחוז אין מקום מוגדר לחניית רכבים.
<יניב יעקב: אלה דברים שחייבים לטפל בהם.
<יניב יעקב: אחת הדרכים לטפל זה הפרויקט- - - שמפעילה "אור ירוק", פרויקט "סע לשלום", שמסדיר יחד עם ההורים את כל הנושא של הגעה לבית הספר.
<יניב יעקב: מבדיקות ומשאלים שערכנו, הפרויקטים הללו מאוד אפקטיביים.
<יניב יעקב: יש היענות גבוהה מאוד מצד הורים ויחס חיובי לנושא.
<יניב יעקב: אנחנו יודעים, והיו גם הודעות שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ביצעה סקירה ועבודה בנושא.
<יניב יעקב: כדאי שהעבודה הזאת תוצג לוועדה – מה נעשה, וחשוב מזה – מה ממצאי סקר הבטיחות שנעשה, ולדעת איפה צריך עוד לפעול ובאילו היקפים.
<יניב יעקב: נושא חשוב נוסף הוא משמרות זה"ב.
<יניב יעקב: זה דבר שיכול מאוד לתרום להגברת הבטיחות בסביבת בתי ספר.
<יניב יעקב: לפי מה שאנו יודעים, היום יש בעיות לגבי המשך הפעלת הנושא, בעיות תקציב מסוימות.
<יניב יעקב: כדאי להתייחס לזה.
<יניב יעקב: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להציע ליושב-ראש הוועדה לקיים במושב הבא דיון בנושא של החינוך התעבורתי.
<יניב יעקב: נעשית עבודה מצוינת על-ידי משרד החינוך בנושא.
<יניב יעקב: הבעיה, שכיום יש להרחיב את הנושא.
<יניב יעקב: זה ראוי לדיון.
שמעון אוחיון: למה אתה מתכוון ב"חינוך תעבורתי"?
<יניב יעקב: חינוך תעבורתי כיום – יושב פה מקס אבירם, שמרכז את הנושא במשרד החינוך.
<יניב יעקב: אני מניח שהוא יוכל להרחיב יותר ממני – אבל הנושא מתחלק לשניים: חינוך לזהירות בדרכים בבתי ספר יסודיים וחינוך תעבורתי בבתי הספר התיכוניים.
<יניב יעקב: אנחנו אומרים שיש להרחיב את היקף הפעילות החשובה הזאת, שתרומתה ידועה.
<מקס אבירם: ברשותך, אוסיף בנושא הזה.
<מקס אבירם: ראשית, הבטיחות בסביבת בית הספר היא נושא שצריך לטפל בו יותר ממה שהוא מטופל היום.
<מקס אבירם: אנחנו עושים את ההשתדלות ואת העבודה שלנו גם בתוך בתי הספר, בכיתות, במובן של תוכניות לימודים והוראה, הנחיה, מינוי של רכזי בטיחות שמפעילים תוכנית כוללת בנושא של בטיחות בדרכים בתוך בית ספר.
<מקס אבירם: כמובן, אנחנו מתייחסים גם להיבט של סביבת בית ספר גם במובן של הפעלה של משמרות זה"ב, שיש לדון על העניין הזה, כי יש היום נקודה לא ברורה, שארחיב עליה את הדיבור, אם יורשה לי, אחר כך.
<מקס אבירם: חשוב להזכיר שמעבר לנשק וסע, וסע לשלום, של אור ירוק, יש יוזמות מקומיות של הורים שמבצעים פרויקטים באופן עצמאי, בשיתוף עם רכז בטיחות בית הספר, עם הנהלת בית הספר וכן הלאה.
<מקס אבירם: לגבי חינוך תעבורתי, נכון לשנים האחרונות – חבר הכנסת שאל, והייתי שמח לדבר אתך בהקשר לפגישה של ההשקה של השדולה.
עמרם מצנע: תגיד כמה משפטים רק, כי נצטרך להתייחס לנושא הזה בנפרד.
<מקס אבירם: החינוך התעבורתי עובר עכשיו רביזיה במובן שיש ועדה שכותבת תוכנית לימודים חדשה, שהולכת ליצור רצף של תכנים ל-י', י"א, עם ציון פנימי בתעודת הבגרות.
<מקס אבירם: אנחנו עובדים על העניין הזה.
<מקס אבירם: אני מקווה שהחל בשנה הקרובה נתחיל להתניע את זה בתוך המערכת.
עמרם מצנע: משטרת ישראל.
<מאיר אורניק: אני שומע ונהנה, מצד אחד.
<מאיר אורניק: מצד שני, היוזמה המקומית היא מובילה כאן, לדעתי, וחבל.
עמרם מצנע: למה חבל?
<מאיר אורניק: כי זו היתה צריכה להיות יוזמה כלל ארצית; לא להסתמך על נקודות מקומיות.
<מאיר אורניק: למשל, בית ספר גורדון בקריית חיים – אני הורה לילדים שלמדו שם.
<מאיר אורניק: נושא ההגעה של ילדים לבית הספר גורדון לוקה בחסר בצורה משמעותית, כי אנחנו שוב מסתמכים על יוזמה מקומית של מנהל בית הספר ושל הרשות המקומית – עיריית חיפה במקרה הזה.
<מאיר אורניק: חבל שאין משהו שינחה את כלל – והעלו כאן רעיונות מבורכים – לא להסתמך על יוזמה מקומית כזו או אחרת.
<מאיר אורניק: אם היתה יוזמה כלל ארצית מחייבת, כפי שראינו בסרט, של מקום מוסדר להבאת ילדים, להוריד אותם בבטחה, לקחת אותם בשעות הצהריים, ולא להסתמך על יוזמה מקומית, שהיא טובה ומבורכת, אבל אני כהורה – אסור לנו להסתמך רק עליה.
עמרם מצנע: העיר יעקב בעניין משמרות הזה"ב.
<מאיר אורניק: משמרות הזה"ב בעבר היו אנשי משטרה, שהיו מגיעים לבתי הספר, ומעבירים שיעורים ומנחים.
<מאיר אורניק: אני יודע שזו יוזמה מקומית.
<מאיר אורניק: אני יודע שיש מקומות שהמשטרה לא מגיעה לשם – המגזר הערבי וכו'.
<מאיר אורניק: אני מאגף התנועה.
<מאיר אורניק: יש מקומות שהמשטרה נכנסת ומעבירה.
<מאיר אורניק: אני אישית העברתי גם בכרמיאל, בצפון, אבל אני שומע שיש בתי ספר שלא ראו שם שוטר.
עמרם מצנע: לא מדובר בשוטר.
<מאיר אורניק: השוטרים מנחים את אנשי משמרות הזה"ב.
עמרם מצנע: היו תקופות שהיה על זה ויכוחים.
עמרם מצנע: תמיד יש בעיית תקציב – משרד החינוך, המשטרה משתמשת, לא משתמשת.
עמרם מצנע: היו שוטרות, מדריכות, אחר כך היה ויכוח על זה שילדים נפגעים, כי הם יורדים לכביש, ואין בהירות, אבל אני חושב שהשורה התחתונה בכל הוויכוחים הללו היתה שזה דבר חיובי – גם בתחום החינוך, וגם ילדים יודעים שיש מעברים יותר בטוחים ממעברים אחרים.
עמרם מצנע: אבל אני מבין שאתה לא בא מהתחום הזה.
עמרם מצנע: משטרת ישראל זה כמו חדר ניתוח – זה לא שלי... בבקשה.
<מקס אבירם: אדוני היושב-ראש, אני יכול להבהיר את העניין.
<מקס אבירם: קודם כל, יש יחידה מאוד מסודרת באגף התנועה של משטרת ישראל, שמפעילה גם ראשי צוות שהם אנשי קבע במשטרה, וגם שוטרים מיוחדים לתפקיד מיוחד.
<מקס אבירם: הם פרוסים בכל הארץ, ומפעילים את כל ההכשרה של תלמידי כיתות ה', לקראת הפעילות שלהם בכיתות ו'.
<מקס אבירם: הם מבצעים הלכה למעשה את ההפעלה של משמרות הזה"ב ברחבי הארץ במקומות שבהם נקבע שצריכים להיות משמרות זה"ב.
<מקס אבירם: הפרויקט הזה הוא מאוד מבורך, מאוד מוצלח.
<מקס אבירם: לפי הסטטיסטיקות, במקומות שבהם פועלים משמרות הזה"ב אין היפגעויות של תלמידים.
<מקס אבירם: חשוב לדעת את זה, וכל העולם יכול ללמוד ממדינת ישראל את העניין הזה.
<מקס אבירם: הבעיה היא שעד היום התקציב להפעלת משמרות הזה"ב היה צבוע ומתקבל מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ישירות לאגף התנועה.
<מקס אבירם: היום הרשות הלאומית החליטה והודיעה שהיא לא מתכוונת להקצות תקציב להפעלת כוח אדם.
<מקס אבירם: לכן יש לנו דין ודברים גם אתם וגם עם המשטרה.
<מקס אבירם: ב-18 באוגוסט יתקיים דיון חשוב מאוד אצל יעקב שיינין, יושב-ראש המועצה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, בעניין הזה.
<מקס אבירם: יש כל מיני רעיונות.
<מקס אבירם: אנחנו חושבים שהפרויקט הזה הוא – אדוני היושב-ראש, אני חושב שחשוב מאוד שתהיה מעורבות של הוועדה הזאת בעניין הזה כדי להסדיר את הסיפור הזה.
<מקס אבירם: אתה צודק ששנים רבות עלה הדיון של מי מפעילים, איך מפעילים.
<מקס אבירם: הפרויקט הייחודי הזה שבו מערכת החינוך מפעילה תלמידים, לעזור לתלמידים צעירים לחצות כביש בשעות הבוקר וביציאה מבית הספר, הוא פרויקט מאוד חשוב, וגם חשוב שהמשטרה משתתפת.
<מקס אבירם: השוטר מצטייר בתקופה הזאת, לפחות בגילאים הצעירים, כמישהו שבא לעזור.
<עירית בירן: הוא מופיע גם במגזר הבדואי, הדרוזי וגם הערבי – איפה שיש אפשרות להפעיל.
<מיכל שמשי: שלום.
<מיכל שמשי: אני מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, מנהלת אזור.
<מיכל שמשי: אין ספק שהנושא של בטיחות בקרבת מוסדות חינוך הוא חשוב.
<מיכל שמשי: הפרויקט הספציפי הזה של עיניים בדרכים ופרויקטים דומים לו, שמתרחשים ברחבי הארץ, אם זה על-ידי אור ירוק והתארגנויות מקומיות אחרות, בבתי ספר, הם מבורכים.
<מיכל שמשי: אנחנו נותנים להם יד ותקציב, כשזה מתבקש, ברמה המקומית, דרך הרשות המקומית, שמקבלת את התקציב מאתנו.
<מיכל שמשי: אני רוצה לומר כמה דברים על מה שהרשות הלאומית עושה ערב פתיחת שנת הלימודים, אם זה התעסקות בנושא תשתיות, והקצאת תקציבים לנושא של סימון והתקני בטיחות בקרבת מוסדות חינוך, תיקון המפגעים הקיימים, עדכון חוזר המנכ"ל, שליחה חוזרת של חוזר המנכ"ל למנהלי בתי הספר ואזכורם בנושא, כדי לחפש את הליקויים בסביבת בתי הספר, אם זה אכיפה בימים הראשונים בשיתוף המשטרה – הן המקומית והן משטרת התנועה.
<מיכל שמשי: וכמובן, תקצוב משמרות הזה"ב.
<מיכל שמשי: נושא משמרות הזה"ב הוא נפיץ כרגע.
<מיכל שמשי: בוא נשאיר את זה לדיון שיתקיים.
<מיכל שמשי: אני יודעת שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יודעת שמשמרות הזה"ב זה נכס גם מבחינה חינוכית, גם הסברתית.
עמרם מצנע: אז מה הבעיה?
<מיכל שמשי: זה ייפתר.
<מיכל שמשי: לדעתי, זה בירוקרטיה של תקציבים, אבל את זה אני משאירה למנכ"ל שלנו וליו"ר.
עמרם מצנע: בזה אנחנו מומחים – לייצר דיונים.
<מיכל שמשי: אני מקווה שלא יהיה שם דיון אלא שיהיו שם החלטות.
<מיכל שמשי: לגבי המקרה הספציפי של עיניים בדרכים, אנחנו העברנו את זה לחוות דעת מקצועית, כי במקרה הזה יש שם סימון על כביש שהוא לא נמצא בהנחיות התכנון והתמרור, וכדי להפוך אותם לכאלה צריך פרוצדורה, ולראות איך עושים את זה.
<מיכל שמשי: היום זה תלוי במהנדס המקומי, אם הוא מאפשר או לא מאפשר לעיניים בדרכים לסמן את הסימון הזה על הכביש.
<מיכל שמשי: יש רשויות מקומיות, שבאנו אליהם במטרה לעשות כזה דבר, והם אמרו: אין צבע הארגמן הזה, אז אי-אפשר.
<מיכל שמשי: כיום צריך להתייחס לסדרה הירוקה, להנחיות הכוללות, ולדלות מהן את ההתייחסויות לגבי סביבת מוסדות חינוך.
<יחיאל מונטג: ראשית, אני רוצה להתייחס למה שאמר מקס אבירם בנוגע למשמרות הזה"ב.
<יחיאל מונטג: כל מילה בסלע.
<יחיאל מונטג: אכן משמרות הזה"ב עושים עבודת קודש.
<יחיאל מונטג: אני יכול לנחש איך יהיה המצב בלעדיהם.
<יחיאל מונטג: זה פרויקט מאוד חשוב.
<מקס אבירם: אני מבטיח לך, יחיאל, שאחרי הדיון הזה, אם העסק לא יישאר במתכונת שלו, אני באופן אישי מגיע עד ביתו של היושב-ראש כדי להודיע לו...
<יחיאל מונטג: סומך עליך.
<יחיאל מונטג: למה בעצם הורים מביאים את הילדים עד שער בית הספר – רמת התחבורה וצורת התחבורה היא כזו שגם אני – תודה לאל, סבא – אביא את הילד עד שער בית הספר, כי זו סכנת נפשות.
<יחיאל מונטג: לגבי דברי נציגת משרד התחבורה, אנחנו מוצאים עצמנו מתווכחים – עמדתי גם במצב של לעמוד באמצע רחוב ולחטוף צעקות ממנהל מטה בטיחות ברשות מסוימת, כי מי אתה שתגיד?
<יחיאל מונטג: לכן הכנו את המסמך הזה כהמלצות.
<יחיאל מונטג: אנחנו לא גוף מחוקק או מתקין תקנות, אבל מאוד נשמח שהמסמך הזה יהפוך להיות תקנות, כדי שלא נצטרך לעבור את הסאגה הזאת שוב ושוב.
<יחיאל מונטג: ועוד יותר חשוב – אחידות בכל הארץ.
<יחיאל מונטג: שתהיה חד-ערכיות בכל הארץ.
<אביטל אפל-פנקס: אני רוצה להדגיש שאנחנו ראינו כמטרה לבוא לפה, ומכיוון שמדובר בהנחיות שמפוזרות בכל מיני מסמכים שונים, והן לא מלאות, אנחנו חושבים שצריך להיות מסמך מטעם משרד התחבורה, הנחיות ברורות, איך סביבת מוסדות חינוך צריכה להיות.
<אביטל אפל-פנקס: היינו רוצים שיהיה מסמך כזה, שינחה את מהנדסי הערים.
<אביטל אפל-פנקס: נכון, חוץ מזה יש בעיית אכיפה בדברים שאמורים להיות לפי החוק, ולא נמצאים, כך שזה שני דברים – אחד, אכיפת החוק הקיים, ודבר שני, שייצא מסמך מחייב למהנדסי הערים, שיידעו איך סביב בית ספר צריכה להיות סביבת תשתיות הדרכים.
<מאיר אורניק: שוב, האחידות כאן היא מילת המפתח ולא יוזמה מקומית, למרות שיוזמה מקומית היא מבורכת.
<מאיר אורניק: שטח הסטרילי הסגול שראינו בסרט, אכן לא מופיע בפקודת התעבורה.
<מאיר אורניק: מה קורה לגבי רכב שחונה שם – הוא מפריע לרכבים אחרים, והוא עומד שם.
<מאיר אורניק: האם אפשר לתת לו דוח?
<מאיר אורניק: זה שטח שלא ברור בפקודה, וחבל, וצריך לעדכן אותה ולהסדיר שטח סטרילי כזה בחוק, שרכב יגיע לשם, יוריד את הילד וימשיך; לא יחנה שם.
<מאיר אורניק: אלה מקומות קורצים לאנשים, שמוצאים שם מקומות חניה.
<מאיר אורניק: צריך להסדיר את זה באופן כללי וארצי.
<מאיר אורניק: תודה.
<אילנה טלר: ראיתי גם במצגת את נושא הצביעה.
<אילנה טלר: העדפתי לא להתייחס.
<אילנה טלר: כיום בלוח התמרורים אין צביעה מיוחדת לכל דבר – גם לא שבילי אופניים.
<מאיר אורניק: למטרונית אין?
<אילנה טלר: יש למטרונית עוד שבעה ס"מ פלוס.
<אילנה טלר: היום לוח התמרורים לא מאפשר את זה.
<אילנה טלר: הנושא צריך להיבחן משפטית, אם לעניין בתי ספר - - -
<פנינה יקל: בינתיים ימשיכו לצבוע.