GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פנינה יקל: כי עד שיהיה תמרור, הבלגאן ימשיך לחגוג.
<אילנה טלר: הבלגאן זה לא רק בגלל הצביעה.
<אילנה טלר: אני חושבת שמסמך מחייב יכול יותר לכבול אותנו מאשר לאפשר גמישות, כי הספרים שיצאו בשיתוף משרד הבינוי והשיכון ומשרד התחבורה, שמסתכלים על העיר כולה, על הרחוב כולו, עם מגוון השימושים שלו – כמובן, לרבות בתי ספר, מסחר, מגורים והכול – אני חושבת שקביעת מסמך מחייב לגבי בתי ספר, בלי להסתכל על גודל בית הספר, על מיקומו, זה יכול יותר לפגוע במטרה.
שמעון אוחיון: אני יושב כאן ושומע, ושומע ארבעה-חמישה גופים לפחות, שכל אחד מנהל את הדברים ומנסה לתאם.
שמעון אוחיון: כחבר ועדת ביקורת המדינה, מתוך 20 או 25 דוחות, אחת הבעיות המרכזיות, שאתה רואה שיש בעיה בין אחריות וסמכות.
שמעון אוחיון: את מי תאשים?
שמעון אוחיון: נתנו לי אחריות, לא נתנו לי סמכות.
שמעון אוחיון: אני ראיתי גם כחבר ועדת תחבורה עירונית במשך ארבע שנים, יש פער גדול בין ההתנהלות, בין ההנחיות של משרד התחבורה, להתנהלות המקומית.
שמעון אוחיון: יש צרכים למשרד התחבורה, שהעניין יזרום, יש צרכים של ועדת התחבורה, שהיא רוצה לנהל עיר ולהתעסק עם חניות ועם מעברי חציה וכו'.
שמעון אוחיון: למשל, בעניין פסי האטה, אני צריך לאור ירוק כדי שיצביע לי שיש כך וכך אחוזים, שיש בתי ספר שלידם אין פסי האטה?
שמעון אוחיון: אני מוכרח לקחת דוגמה קונקרטית, ואנא בדקו זאת, במודיעין, ליד בית הספר, ברחוב אסתר המלכה, בעיקול, אין פסי האטה.
שמעון אוחיון: ואני שואל את בני משפחתי: מה קורה כאן?
שמעון אוחיון: העירייה מתנגדת.
שמעון אוחיון: יש דברים שצריכה להיות הנחיה ארצית מחייבת.
שמעון אוחיון: וכשאני אומר פסי האטה – גם גובהם.
שמעון אוחיון: כל אחד עושה מה שהוא רוצה.
שמעון אוחיון: לכן אני חושב שתפקידנו, אדוני היושב-ראש, בעניין הזה לנסות לעשות האחדה, ולקבוע מי בעל הבית, מי הסמכות.
שמעון אוחיון: לדחוף כמה שיותר להאחדה בעניין הזה, ואכיפה כלל ארצית, שמחייבת כל רשות מקומית.
שמעון אוחיון: אני נדהם מהנתונים של אור ירוק.
שמעון אוחיון: לגבי חינוך תחבורתי, אני מודה ומתוודה שניסיתי גם במסגרת עבודתי באוניברסיטה לקחת, וראיתי שיש פער בין אנשי תחבורה, אנשי תעבורה בתחבורה, לבין אנשי חינוך.
שמעון אוחיון: אדם שיודע מהי תשתית פיזית של רחוב ומהו מבנה מכני של רכב, לא בהכרח יודע להטמיע את זה בלב התלמידים.
שמעון אוחיון: לכן ניסיתי אפילו שיהיה תואר אקדמי – לקחת אנשי תחבורה, אנשי תעבורה, ולתת להם הדרכה פדגוגית – איך מנחילים את הדברים הללו.
שמעון אוחיון: גדלים פה ילדים למציאות שאנחנו מוכרחים להטמיע את זה לתוכם.
שמעון אוחיון: זו מציאות חדשה.
שמעון אוחיון: חייבים להטמיע את זה מילדות – איך מתנהגים בכביש, איך מתנהגים במדרכה, מהו רכב, מה הסכנות.
שמעון אוחיון: לכן צריכים גם תוכניות.
שמעון אוחיון: אסור למשרד החינוך שיסת
שמעון אוחיון: פק בשיעור כאן ושיעור פה.
שמעון אוחיון: אני שמח אם נשמע שיש השקעה למה שאנחנו קוראים חינוך תעבורתי.
שמעון אוחיון: אדם מבין בתשתית וברכב – הוא מבין גם בצד הדידקטי-פדגוגי – איך להטמיע את זה בילדים.
שמעון אוחיון: הוא קורא את התמונה של הרחוב, ומבין איך להסביר את זה לילדים.
שמעון אוחיון: הפער הזה תמיד היה לי בעיה.
עמרם מצנע: אנחנו בדיון הזה מנסים להיות ממוקדים בבטיחות באזור בית הספר.
עמרם מצנע: בטיחות זה עולם ומלואו, בטיחות ילדים זה עולם ומלואו.
עמרם מצנע: אנחנו לא מתיימרים לעסוק בכל הנושאים הללו.
עמרם מצנע: יש דברים שנעסוק בהם.
עמרם מצנע: שמחתי לשמוע על כינון ועדה ותת-ועדות – זו מתכונת להרבה אנשים, להרבה עבודה, לאורך הרבה זמן, עם תוצרים, שמניסיון העבר, לא הייתי נותן בהם יותר מדי תקווה, שיקרה מזה משהו.
עמרם מצנע: בהערות שעלו פה, אני חסיד של התארגנות מלמטה למעלה – זה תמיד יותר טוב מאשר ההפך.
עמרם מצנע: אני חושב שאלמלא קם ארגון בטרם – נדמה לי שהארגון קם אחרי התאונה הקשה בכפר יונה.
<אביטל אפל-פנקס: לא, לפני.
<אביטל אפל-פנקס: מ-1995.
עמרם מצנע: אז זה פרץ יותר לתודעה.
<אביטל אפל-פנקס: אבל אז היה שינוי חקיקתי, בעקבות התאונה הזאת.
<אביטל אפל-פנקס: היינו שותפים, קואליציה של ארגוני בטיחות בדרכים, שעשו שינוי בפקודת התעבורה, מאוד משמעותי, בנושא הסעות תלמידים.
עמרם מצנע: ומאז מורידים אוטובוסים מהכבישים בסיטונאות כל שנה.
עמרם מצנע: בכל אופן, אני חושב שיש בזה הרבה היגיון.
עמרם מצנע: חברה בריאה מעודדת, צריכה לעודד התארגנות מלמטה.
עמרם מצנע: היא לא באה במקום אחריות של הגופים הסמכותיים.
עמרם מצנע: היא באה ליצור שיתוף פעולה.
עמרם מצנע: אני מקווה ששיתוף הפעולה יצליח להתגבר על הפערים הבירוקרטיים ועל ההתמקדות של כל משרד בתחום הספציפי שלו.
עמרם מצנע: נדרשנו לדיון הזה, כי יש פה נושא שהוא חובק רשויות, אבל ברמה הפורמלית אין פה שטחים מתים.
עמרם מצנע: בית הספר ומערכת החינוך אחראיים עד הגדרות, וזה אומר חינוך, הכוונה, המלצה לוועדי הורים והרבה מאוד דברים.
עמרם מצנע: אגב, נושא משמרות הזה"ב עושה בעיה מבחינה פורמלית משפטית, אבל נעזוב את זה.
עמרם מצנע: מגדר בית ספר זה השלטון המקומי.
עמרם מצנע: הוא נושא באחריות לכל נושא הבטיחות התעבורתית – גם ליד בית ספר וגם רחוק מבית הספר.
עמרם מצנע: הוא גם הגורם המתכלל שצריך להושיב סביב שולחן עגול את כל העוסקים במלאכה, ולמצוא את הפתרונות המתאימים.
עמרם מצנע: אני מבקש להבהיר בסיכום הוועדה, שזה לא ניתן לחלוקה.
עמרם מצנע: האחריות לשלטון המקומי הוא מגובה, הוא נעזר, הוא מונחה על-ידי הגופים המקצועיים השונים הממשלתיים שמתקצבים, יותר או פחות, וקובעים את הנהלים.
עמרם מצנע: כפי שאתם יודעים, למרות שלראש העיר יש אחריות מלאה, אין לו אפילו סמכות להציב תמרור אחד.
עמרם מצנע: יש לזה נהלים.
עמרם מצנע: זו עובדה.
עמרם מצנע: אבל רשות התמרור, אגב, זה הרשות המקומית.
עמרם מצנע: נכון שהיא צריכה לקבל אישור, לחתום על כל המפות וכל התסריטים, אבל הרשות המקומית היא האחראית על הנושא.
עמרם מצנע: בנוסף, ועד ההורים – חבל שהוא לא נוכח פה.
עמרם מצנע: בדרך כלל הוא מגיע לכל הדיונים.
עמרם מצנע: בנושא הזה ועד ההורים מאוד מרכזי – ועד ההורים המרכזי, שצריך להנחות את הוועדים העירוניים, שצריכים להנחות את הוועדים של בתי הספר.
עמרם מצנע: בסופו של דבר זה התנדבות הורים – גם ההורה שמביא את הילד לבית הספר, שעליו מוטלת אחריות, כמובן, וגם ועד ההורים, שמתארגן – למשל, בדוגמה של עיניים בדרכים.
עמרם מצנע: משרד התחבורה הוא הגורם שצריך לקבוע את ההנחיות המקצועיות – מותר לסמן, אסור לסמן, מה ההנחיות המקצועיות לגבי אזור בית הספר.
עמרם מצנע: בסוף הרשות המקומית צריכה הנחיות מקצועיות כלליות שמפרטות מה עושים ואיך עושים.
עמרם מצנע: זה בסמכותה לעשות.
עמרם מצנע: אני רושם לעצמי שמשמרות הזה"ב – הנושא מסודר לשנה הבאה, לפי דברייך.
עמרם מצנע: אמרת: הסר דאגה – יהיה בסדר.
עמרם מצנע: יהיה בסדר זה סיסמה בעייתית.
קריאה: אמרתי שזה יוסדר.
קריאה: איך בדיוק – לא ידוע.
עמרם מצנע: אני מבקש גם מהרשות הלאומית לבטיחות וגם ממשרד החינוך וגם מהמשטרה, לעדכן את הוועדה עד 20 באוגוסט, האם הנושאים סודרו בנושא משמרות הזה"ב.
עמרם מצנע: אני רוצה להפנות תשומת לב למשרד החינוך, כי זה בחלק שלכם – תכנון מוסדות חדשים – בתי ספר וגני ילדים.
עמרם מצנע: אם לוקחים בחשבון גם היכן ממוקם השער, אזורי חניה, והיום אני יודע שבחלק מהמקומות זה נעשה – קשה להיכנס לבתי ספר ישנים שנמצאים לעתים ממש על מסלולי נסיעה מרכזיים – גם שם צריכים למצוא פתרונות, אבל בתי ספר חדשים, גני ילדים חדשים שנבנים עכשיו, ובמספרים גדולים מאוד, צריכים לקבל התייחסות.
עמרם מצנע: מי שיושב גם בוועדות התכנון והבנייה זה משרד התחבורה – לוודא שהנושאים הללו נלקחים בחשבון, כי נדמה לי שתכנון נכון של אזור ההגעה לבית הספר, אזור להורדת תלמידים והתמרור המתאים, הוא ממש מתבקש מאליו.
עמרם מצנע: אנחנו בעצם מקווים שמהוועדות ותתי-הוועדות ייצא משהו, אבל זה לא תירוץ, כמובן, לא להתעסק בדברים השונים, ובעיקר בסביבת בתי הספר, שעליה דיברנו.
עמרם מצנע: ואני חוזר – ידידיי בשלטון המקומי לא כל כך אוהבים, כנראה, את הניסיון שיש לי בשלטון המקומי, כי אני רואה בשלטון המקומי ברמת השטח כחזות הכול.
עמרם מצנע: לצערי, משרדי הממשלה לא תמיד מבינים את זה ומשתפים פעולה ומקצים את התקציבים ונותנים חופש פעולה וסמכויות לשלטון המקומי, לראשי ערים, לראשי רשויות מקומיות כדי לעשות את המלאכה, אבל בסוף האחריות נמצאת שם.
עמרם מצנע: סביבת בית הספר, דרכי ההגעה לבית הספר, ההסעות, בדיקת ההסעות – ולא נכנסנו לנושא ההסעות, שהוא נושא בפני עצמו, גם בחינוך המיוחד וגם בכלל, ואני מבקש להפנות תשומת לב.
עמרם מצנע: יש נושא שהיום החינוך הציבורי מתחיל מגיל 3, ולא כולם מודעים לכך שילדים בני 3, אסור בכלל להסיע – לא במיניבוסים ולא באוטובוסים, ולכן גני הילדים צריכים להיות בקרבת הבתים, או מובלים על-ידי ההורים, ואין פתרון אחר.
עמרם מצנע: נמשיך לעקוב ולראות שהדברים יקבלו פתרון מיידי ולא ארוך טווח מדי.
עמרם מצנע: אנחנו במסגרת דיון מהיר, על פי בקשתו של חבר הכנסת מאיר שטרית.
עמרם מצנע: כדרכם של דיונים מהירים הם דיונים מהירים, והדיון יימשך עד לא אחרי 9:50.
עמרם מצנע: ב-10:00 יש לנו דיון נוסף.
עמרם מצנע: הנושא הוא: איכות המזון הנמכרת במזנונים, בקיוסקים, בקפיטריות ובמכונות האוטומטיות במוסדות החינוך.
עמרם מצנע: הנושא הוסדר בחוזר מנכ"ל ב-2006, שפרט מה מותר ומה אסור, אבל לא קבע גורם אחראי ומי שממונה על האכיפה, ולכן אין אכיפה של ממש.
עמרם מצנע: ואני מבין שכתוצאה מכך, חבר הכנסת מאיר שטרית ביקש לעשות ולקיים דיון מהיר.
עמרם מצנע: רק להזכיר שבמהלך הכנסת ה-18 הוגשו מספר הצעות חוק, ובסופו של דבר הוגשה הצעת חוק ממשלתית, שגם עברה, נדמה לי, בדיוק לפני שנה, ביולי 2012, עברה קריאה ראשונה.
עמרם מצנע: וככל שאני יודע, ביום ראשון האחרון החליטה - -
<עירית ליבנה: עברה בוועדת השרים לחקיקה.
עמרם מצנע: - - ועדת השרים לחקיקה להחיל את דין הרציפות, כך שאני מניח שהחוק יגיע די בהקדם חזרה לשולחן הוועדה.
עמרם מצנע: הוא כבר היה על שולחן הוועדה.
עמרם מצנע: אין צורך לדבר, להרחיב בנושא החשיבות של המזון שנמכר בבתי הספר.
עמרם מצנע: יש היום הרבה מאוד בתי ספר שבהם יש גם הזנה.
עמרם מצנע: זה לא רק הקיוסקים והקפיטריות.
עמרם מצנע: אני גם ראיתי דו"ח של שביעות רצון, שגם בדקו נושאים שונים בנושא ההזנה.
עמרם מצנע: ובאמת אנחנו נמצאים ממש-ממש מתחת לכל דבר סביר בנושא הזה.
עמרם מצנע: אני גם מכיר את זה, בעיקר בשנים האחרונות מירוחם.
עמרם מצנע: אנחנו בהחלט בבעיה בתחום הזה, וחקיקה מאוד נדרשת.
עמרם מצנע: גם אחרי החקיקה תצטרך להיות אכיפה משמעותית.
עמרם מצנע: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.
מאיר שטרית: תודה רבה, אדוני היושב ראש, על קיום הדיון במהירות.
מאיר שטרית: אני רוצה גם להודות לפורום הישראלי לאורח חיים בריא, שנציגיו נמצאים פה, שהם העלו את הנושא בפניי, על השולחן.
מאיר שטרית: כשקראתי את החומר באמת נדהמתי.
מאיר שטרית: אנחנו רגילים להגיד: זה בנפשנו.
מאיר שטרית: אני אומר: זה בבטננו, העניין.
מאיר שטרית: הנתונים באמת קצת עצובים.
מאיר שטרית: אני רוצה, אדוני היושב ראש, להסביר, בעצם, על פי הנתונים שהעמותה אספה, לפחות.
מאיר שטרית: הסתבר שבשנים 2012-2011 יש למעלה משני מיליון תלמידים הלומדים במערכת החינוך.
מאיר שטרית: בישראל יש כ-4,000 מוסדות חינוך.
מאיר שטרית: 25% מתלמידי בתי הספר נהגו לרכוש את ארוחות הבוקר בקפיטריה.
מאיר שטרית: היום – לפי ההערכות – 50% מקרב התלמידים נוהגים לרכוש את ארוחותיהם בבית הספר – לא רק מסיבות חברתיות, אלא גם נוחיות של ההורים: לא צריך להכין סנדוויצ'ים בבוקר; אפשר לקנות ישר את האוכל בקפיטריה, למה לטרוח; למה להכין סנדוויץ' בריא אם אפשר לאכול junk food באיזשהו מקום.
מאיר שטרית: בהשוואה לעולם, ישראל ממוקמת בין עשרת המקומות הראשונים מהמדינות הסובלות מהשמנה בעולם.
מאיר שטרית: 64% מהאוכלוסייה סובלת מעודף משקל, ונמצאת בקבוצת סיכון לכלל המחלות הנלוות.
מאיר שטרית: בעשור האחרון אחוז המתגייסים השמנים הכפיל את עצמו, למרות שלא חל שינוי בגובה המתגייסים.
מאיר שטרית: עוד כמה נתונים: 42% מהילדים צורכים, לפחות, משקה ממותק אחד ליום.
מאיר שטרית: כל פחית משקה כזאת מכילה שמונה כפיות סוכר.
מאיר שטרית: זה יותר מכמות הצריכה היומית המומלצת – בפחית אחת.
מאיר שטרית: שתיית כוס משקה ממותק ביום מספקת 630 קילו קלוריות, שזה 2,700 קילו קלוריות לחודש, 32,000 קילו קלוריות בשנה, שיכולים לתרום לעלייה של חמישה קילוגרם.
מאיר שטרית: מדהים.
מאיר שטרית: כן, פחית אחת ביום.
מאיר שטרית: שתיית כוס משקה ממותק ביום מעלה את הסיכון ב-22% לחלות בסוכרת.
מאיר שטרית: נמצא איתנו, פה, פרופסור איתמר רז, שהוא המומחה בארץ לתחום הסוכרת, ובטח יהיה לו מה לומר בעניין, אולי יותר ממה שאני מכיר בתחום הזה, המקצועי.
מאיר שטרית: בכיתה א' היום, בכיתות א', התלמידים הסובלים מעודף משקל הוא 21.4%, ובכיתה ה' הוא מטפס כבר ל-30.7%.
מאיר שטרית: זאת אומרת, כמעט אחד מכל שלושה תלמידים סובל מעודף משקל.
מאיר שטרית: אחד לכל שלושה תלמידים בכיתה א' עתיד לחלות בסוכרת עד גיל 40.
מאיר שטרית: על פי נתוני סקר הבריאות העולמי שנערך ב-2005 וב-2006, בקרב בני נוער בני 15-11 המתגוררים בארץ, צורכים כמות קטנה, יחסית, של פירות, ירקות, וכמות גדולה של משקאות ממותקים.
מאיר שטרית: אני מעיד שזה נכון, אני מכיר מהילדים שלי, לא בדיוק מתלהבים מפירות וירקות.
מאיר שטרית: יש תמיד בעיה.
מאיר שטרית: אני דווקא מאוד אוהב פירות וירקות.
מאיר שטרית: השוואה בין ילידי שנות ה-50 לילדי שנות ה-90 מראה כי בתוך ארבעה עשורים זינק אחוז הסובלים מהשמנה פי חמישה בעשור.
מאיר שטרית: שזה מדליק אור אדום מבחינת בריאות.
מאיר שטרית: על פי הערכה של משרד הבריאות, הנזק שנגרם מהשמנת יתר למדינה מבחינה כלכלית עולה כ-10 מיליארד שקל כתוצאה מהטיפול במחלות הנלוות לעניין הזה.
מאיר שטרית: זה 20% מכלל ההוצאה הלאומית לבריאות ב-2006.
מאיר שטרית: הסכנה בהשמנת ילדים: ילד שמן יהיה מבוגר שמן, פחות או יותר, גם כמתבגר, גם כמבוגר.
מאיר שטרית: 80%-75% מהנערים השמנים יהפכו להיות גם מבוגרים שמנים.
מאיר שטרית: עכשיו, משרד החינוך בעצם אמר, ואני מצטט את דברי משרד החינוך: "מניעת העלייה בשיעור ההשמנה עם הגיל מהווה יעד חשוב של מערכת הבריאות והחינוך יחד.
מאיר שטרית: ניצור כניסה לבית הספר כחלון הזדמנות לבלימת הנטייה הגוברת להשמנה, המהווה אתגר והזדמנות עבורנו".
מאיר שטרית: עכשיו, חוזר המנכ"ל גם עשה משהו בעניין: המנכ"ל הוציא חוזר שאוסר במפורש.
מאיר שטרית: כתוב איזה מוצרי מזון מותרים למכירה, איזה סוגי משקאות מותרים למכירה.
מאיר שטרית: למשל, כדי להבין, בחוזר המנכ"ל – לא אני כתבתי אותו – כתוב ככה: "מותר למכור משקאות שמותרים למכירה: מים, מיץ טבעי ללא תוספת סוכר במנה אישית של 200 מיליליטר לכל היותר, חלב, חלב בטעמים ושוקו".
מאיר שטרית: "מזונות שאין למכור: מזונות מטוגנים ועשירים בשומן, כגון: צ'יפס וחטיפים מלוחים; מיני מאפה עשירים בשומן, כגון: בורקס, מלאווח, ג'חנון; מזון מעובד: נקניקיות, שניצלים מעובדים או מטוגנים; מזונות עשירים בסוכר, כמו: עוגות, עוגיות, ופלים וממתקים.
מאיר שטרית: אין למכור שתייה ממותקת".
מאיר שטרית: בניגוד לחוזר המנכ"ל, בבתי ספר רבים יש היום מכונות ממכר אוטומטיות, שמוכרות את כל המוצרים הממותקים למיניהם.
מאיר שטרית: זאת אומרת, זה לא נסתר.
מאיר שטרית: יש אפילו פרסומות.
מאיר שטרית: חלק מבתי הספר – יש לי תמונות – בבתי ספר יש פרסומות ל"קוקה קולה" ולאלה – תקנו, תשתו קולה.
מאיר שטרית: ואני חושב שהדבר הזה מחייב, כמובן, טיפול.
מאיר שטרית: אני שמח שהחוק שהממשלה הציעה חוזר ברציפות, ואני שוב צריך להעביר אותו במהירות האפשרית.
מאיר שטרית: יותר חשוב: חוק?
מאיר שטרית: הנייר סובל הכול.
מאיר שטרית: ואני כבר מכיר, אדוני היושב ראש, המון-המון חוקים שעברו בכנסת, שכתובים על נייר נהדר.
מאיר שטרית: לא קרה - - -
עמרם מצנע: שנחוקק פחות ונאכוף יותר.
מאיר שטרית: לא קרה מהם כלום.
מאיר שטרית: אין משמעות לחוק אם לא אוכפים אותו.
מאיר שטרית: שום משמעות.
מאיר שטרית: זה לא משנה מה יכתבו על הנייר.
מאיר שטרית: השאלה: מי צריך לאכוף?
מאיר שטרית: בעיניי, אגב, אני קראתי את החומרים הרלוונטיים לעניין, תמיד היה ויכוח: מי אחראי?
מאיר שטרית: השלטון המקומי כמו הרשויות המקומיות, משרד החינוך, מנהלי בתי הספר.
מאיר שטרית: אני חושב שכולם אחראיים, לכל אחד צריך להיות עניין למנוע השמנה מיותרת של תלמידי בית ספר.
מאיר שטרית: מנהל בית ספר, אני מניח שהוא יכול להחליט איזו מכונה נכנסת לו לבית הספר, ואיזה משקאות ייכנסו לבית הספר.
מאיר שטרית: לא רק המנהל יכול להחליט, גם הרשות המקומית יכולה להחליט.
מאיר שטרית: לדעתי, על הרשות המקומית – יש, כמו שאתה יודע, כמוני, שנינו היינו ראשי ערים – יש סמכות מאוד נרחבת לפעול בתוך בתי הספר ולהחליט.
מאיר שטרית: להגיד למנהל: אדוני, אתה לא תכניס אצלך, לבית הספר, מכונות אוטומטיות.
מאיר שטרית: אתה גם משגיח על מה אתה מוכר.
מאיר שטרית: אתה, בעל הקיוסק, מוכר מוצרים?
מאיר שטרית: נסגור לך את הקיוסק.
מאיר שטרית: גם זה אפשרי.
מאיר שטרית: זאת אומרת, לרשויות המקומיות יש כלי אכיפה, בעיניי, מאוד משמעותיים לעשות את זה.
מאיר שטרית: אני חושב, משרד החינוך צריך, הפיקוח מלמעלה מול מנהלי בתי הספר.
מאיר שטרית: נדמה לי שאם ההנחיות של משרד החינוך הן כאלה, ומנהלי בתי הספר מודעים להנחיות הללו, ומשרד החינוך אכן יפקח מפעם לפעם, יראה מה קורה.
מאיר שטרית: אני לא חושב שצריך.
מאיר שטרית: פה היו הצעות שאלה שמוכרים את המשקאות יממנו את הפיקוח עליהם.
מאיר שטרית: מיותר.
מאיר שטרית: בעיניי, לא צריך את זה.
מאיר שטרית: צריך לפקח על האנשים, והפיקוח הוא לא כל כך מסובך.
מאיר שטרית: מה, באמת, זו כזו בעיה גדולה לעבור בכל בית-ספר?
מאיר שטרית: אם באמת אף אחד לא מבקר בבתי הספר – יש המון מפקחים, למיטב זכרוני, בבתי הספר.
מאיר שטרית: אם המפקח לא מבקר אף פעם בבית הספר, זה סימן שאלה חמור אם צריך בכלל פיקוח.
מאיר שטרית: אני בין אלה שחושבים שלא צריך פיקוח - - -.
מאיר שטרית: מנהל בית-הספר, הוא המפקח, צריך להיות.
מאיר שטרית: הוא לא צריך ביקורים חיצוניים.
מאיר שטרית: חבל על הכסף.
מאיר שטרית: אני אומר את זה כמי שהיה שר החינוך – לא צריך פיקוח.
מאיר שטרית: ואני חושב שמנהל בית-הספר יכול לפקח באופן ישיר אם מוכרים או לא מוכרים משקאות ממותקים.
מאיר שטרית: הרשות המקומית בוודאי.
מאיר שטרית: ומשרד החינוך, מפעם לפעם, יבדוק עם מנהלי בית-הספר באמת מה קורה.
מאיר שטרית: ואני חושב שהדבר הזה, איך אמרתי קודם: לא בנפשנו אבל בבטננו.
מאיר שטרית: אני חושב שרצוי וראוי שאנחנו נתרום יותר - - - לבריאותם של תלמידי בתי-הספר.
מאיר שטרית: אני כבר לא ציינתי, מתוך הדו"ח של העמותה – שעשו עבודה מאוד יפה, ואני משבח אותם על כך – שרמת ההשתתפות של תלמידי בתי-הספר בישראל, בהשוואה למדינות בעולם, בשיעורי התעמלות, וספורט ופעילות גופנית היא בין הנמוכות ביותר.
מאיר שטרית: אני זוכר כתלמיד, אדוני היושב-ראש, כשהייתי ילד בבית הספר, היינו עושים שיעורי התעמלות בבית הספר, בחצר.
מאיר שטרית: טובים יותר, טובים פחות, אבל אם לא שיעורי התעמלות, אני מודה שאז לא היו מחשבים, לא טלוויזיה – גם לא הייתה טלוויזיה – רדיו בקושי, היו מכשירי רדיו ענקיים.
מאיר שטרית: אז חלק מהזמן האחר היינו מתרוצצים בחצר ועושים כל מיני משחקים אחרים, שהילדים של היום בכלל לא מכירים: תופסת, וחמור ארוך, וסטנגה וכל הדברים האלה.
מאיר שטרית: הייתה המון פעילות גופנית משמעותית.
מאיר שטרית: ואפילו היינו עובדים בגינה, בחקלאות, ושותלים ירקות ופירות בגינה.
מאיר שטרית: פעם עשו משהו אחר.
מאיר שטרית: גם היום, נכון שאנשים צמודים יותר למחשבים, והייטק וגדג'טים, אבל אני חושב שהעניין של בריאות גופנית הוא דבר חשוב ביותר, הן כל אזרח בפני עצמו.
מאיר שטרית: כמו שכתוב: "נפש בריאה בגוף בריא".
מאיר שטרית: ואני באמת מקווה, אדוני היושב-ראש, שבעקבות הדיון הזה – אני מניח שיושבים פה גם נציגים של משרד החינוך, של השלטון המקומי – נקווה שבעקבות הדו"ח הזה באמת נוכל להעלות את זה, להציף את הנושא מחדש על השולחן.
מאיר שטרית: ובעקבות אישורו של החוק אני מקווה שהפעם אכן יוטל פיקוח.
מאיר שטרית: הערכתי, כשהחוק יבוא לדיון בוועדה, צריך לוודא באמת אמצעי אכיפה ברורים בחוק, ולראות שבאמת יהיה מי שיאכוף את העניין הזה: הן הרשויות המקומיות, הן מנהלי בתי הספר והן משרד החינוך.
מאיר שטרית: כאשר, לדעתי, הפיקוח הממשי, האמיתי, צריך להיות מנהל בית הספר בכפיפות לרשות המקומית או ליחידת החינוך ברשות המקומית – אלה שנמצאים בשטח.
מאיר שטרית: אני אומר כמי שהיה ראש עיר, אני לא מעלה על הדעת שאני לא יכול לפקח על מה שקורה בתוך בתי הספר מבחינת מכירות.
מאיר שטרית: אגב, את חטאיי אני מזכיר היום: אני מודה שזה נושא, שכשהייתי ראש עיר, לפני המון-המון אנשים, זה בכלל לא היה על הפרק, ואני באמת לא בדקתי אף פעם מה מוכרים בתוך, אם יש מכונות או אין מכונות.
מאיר שטרית: פשוט לא הייתי מודע לזה בכלל, ואני מודה: לא בדקתי.
מאיר שטרית: אבל אם הייתי מודע לזה אז ובודק, לא הייתה שום בעיה להפסיק את זה, כראש עיר.
מאיר שטרית: ואני אומר לכם שוב: אין ראש עיר, בעיניי, אם הוא רוצה, שהוא לא יכול להפסיק את המכירה של מוצרים - - -.
מאיר שטרית: לי אין ספק בזה.
מאיר שטרית: זה ניתן לביצוע כמעט באופן מיידי, ללא מאמץ גדול מדי.
עמרם מצנע: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.
עמרם מצנע: מי ישנו פה ממשרד החינוך?
<עירית ליבנה: אני.
<עירית ליבנה: עירית ליבנה, המפקחת על תחום הבריאות במשרד החינוך.
<עירית ליבנה: קודם כל, אני רוצה להודות לכל דיון כזה, כי הדיונים האלה בכל פעם מחזקים.
<עירית ליבנה: שלשום, בוועדת השרים לחקיקה - - -
עמרם מצנע: דרך אגב, לא שמו לנו פה קולה ולא ספרייט.
עמרם מצנע: בדרך כלל, שמים.
<עירית ליבנה: גם במשרד החינוך הכיבוד הוא אחר, דרך אגב: הוא מים, ירקות ופירות.
<עירית ליבנה: אחד מהמהלכים של המשרד, מעבר לזה שהוא הגדיר את תחום הבריאות כיעד ארוך טווח, הוא גם שינה בביתו פנימה.
<עירית ליבנה: והכיבוד אצלנו, לעומת משרדי ממשלה אחרים, הוא כיבוד הרבה יותר מאוזן ומגוון, ויש בו ירקות, פירות, כריכים, ולא בורקס.
מאיר שטרית: אגב, למה אתם לא מזכירים משקאות דיאט?
מאיר שטרית: אסור למכור דיאט.
<קריאה: מותר.
<עירית ליבנה: רגע, רגע.
<עירית ליבנה: קודם כל, המשרד הגדיר ופועל בתחום הבריאות.
<עירית ליבנה: הזכרת שנים קודמות – אני חושבת שהמשרד עשה איזשהו שינוי בתפיסה, והוא מבין את זה.
<עירית ליבנה: אני רוצה להגיד דבר אחד: קודם כל, עבר דין הרציפות.
<עירית ליבנה: אנחנו נכין לקריאה שנייה ושלישית את החקיקה.
<עירית ליבנה: החקיקה מדברת, אל"ף, על המהות.
<עירית ליבנה: בי"ת, מי יאכוף.
<עירית ליבנה: גימ"ל, מה שלא היה מעולם, ולא קיים היום, זה קצת קנסות.
<עירית ליבנה: וכשיהיו קנסות למפעיל קיוסק, כשמדברים על 1,500 שקל ליום, חריגה מאותו מפרט.
<עירית ליבנה: דרך אגב, חוזר מנכ"ל, שאתם הזכרתם, יש חוזר עוד יותר מעודכן בחצי השנה האחרונה.
<עירית ליבנה: אז אנחנו מאמינים כמשרד שאכן יהיה שינוי.
<עירית ליבנה: אני רוצה לציין פה כמה דברים: קודם כל, את הרישיון להפעלת עסק בתוך בית ספר, ולא רק, אלא 100 מטר מסביב, כי אנחנו מדברים גם על מפעילי קיוסקים למיניהם שמחוץ לגבולות.
<עירית ליבנה: ולצערי הרב, איכשהו, יש מפגש עם הילדים – זו הרשות המקומית.
<עירית ליבנה: ולמנהל בית ספר, עם כל הדרישות שלנו – ותאמינו, אני רוצה את תחום הבריאות, קודם כל, כי אחר אפשר את המתמטיקה ואת ההיסטוריה – אין לו מנדט, לא חוקי, לא משפטי.
<עירית ליבנה: ולעיתים, הוא מאוים, ואני אומרת, על ידי בעל הקיוסק, שאם אני אפסיד תראה מה יהיה.
<עירית ליבנה: זאת אומרת, אנחנו דורשים ממנהל בית ספר משהו שאין, שידיו כבולות מעבר לליבו הטוב של מפעיל הקיוסק ועוד ועוד.
<עירית ליבנה: זאת אומרת, המקום של הרשות המקומית שמעניקה את רישיון העסק לאותו ספק, זה כן, כמו שאמרת, את היכולת לסגור לו את העסק ולא מנהל בית ספר.
<עירית ליבנה: מנהל בית ספר אין לו say לזה, ואנחנו לא רוצים.
<עירית ליבנה: אנחנו רוצים על ההתנהלות הכוללת, וזה נכון, אבל הוא מוכרח את הסמכות שתהיה איתו.
<עירית ליבנה: דבר נוסף: הכול מתחיל ונגמר בבית.
<עירית ליבנה: רבותיי, אנחנו דיברנו פה על ההורים – אני מקווה שיש פה נציגים של ארגון ההורים, ואם לא, אז זה מאוד חבל.
<עירית ליבנה: כי הקריאה שלנו צריכה להיות גם להורים בבית.
<עירית ליבנה: אני, ב-2006, את אותו חוזר שציינת, קיבלתי איומים, איומים אישיים מספקים ומחברות גדולות על זה שאני אוסרת למכור בבתי הספר משקאות ממותקים.
<עירית ליבנה: וחברה מאוד גדולה, איומים אישיים.
מאיר שטרית: לא התלוננת במשטרה?
<עירית ליבנה: כי הלשכה המשפטית שלי כיוונה אותי.
<עירית ליבנה: ולכן אני חושבת שבאמת אנחנו צריכים פה, למרות האמירה המשותפת פה, לקרוא מפה, גם להורים: רבותיי, כשהורה, כמו שאמרת, נותן עשרה שקלים או 15 שקלים, והילד קונה צ'יפס בפיתה, צ'יפס בפיתה – איפה אנחנו?
<עירית ליבנה: אז גם ההורים פה צריכים להיות שותפים.
<עירית ליבנה: וכשאנחנו אמרנו, ויש בתי ספר וגני ילדים שמצהירים: אוקיי, זה המפרט, תביאו בארוחת עשר זה.
<עירית ליבנה: אז אני מקבלת תלונות: אבל הילד שלי אוכל רק פיתה בשוקולד.
<עירית ליבנה: אז מה הגננת תעשה אם ההורה נגדה ואם מנהל בית הספר נגדו?
<עירית ליבנה: זאת אומרת, אני קוראת פה ככה: לראות איפה ארגון ההורים וההורים עצמם; איפה מרכז השלטון המקומי, שהוא זה שמעניק את הרישיון; וכמובן, אנחנו.
<עירית ליבנה: אנחנו לא מתנערים.
<עירית ליבנה: לחלוטין לא.
<עירית ליבנה: אבל אנחנו מוכרחים לראות איך אנחנו משתפים פעולה.
<עירית ליבנה: אני רוצה לציין פה עוד שני דברים: בהחלטת ממשלה, המדינה הולכת לתכנית לאומית לאורח חיים בריא.
<עירית ליבנה: ואחד מהדברים, אחד מהסעיפים, זה באמת הנושא של המזון: הן הנמכר, והן המוגש בהזנה – דיברתם על זה.
<עירית ליבנה: אנחנו עושים עכשיו, בשיתוף משרד הבריאות – ותיכף ידברו פה – הנושא של הפיקוח על המזון: גם זה שניתן, וגם התארגנויות פרטיות, שוב, של הורים, שלא בודקים מספיק מי הספק ומה הרכב המזון שהוא נותן.
<עירית ליבנה: והם משלמים לא שקל או שניים, כמו במחיר ההזנה, אלא מחירים מאוד גבוהים לאוכל שמוגש לילדים.
<עירית ליבנה: אני מקווה שביחד אנחנו חייבים להצליח.
<עירית ליבנה: מה שאני מבקשת: למרות הנתונים של הפורום הישראלי לאורח חיים בריא ועוד, נתונים אמיתיים שנאספים, יש, גם משירותי בריאות לתלמיד שנאספו.
<עירית ליבנה: צריך לפרסם אותם, את הנתונים האמיתיים שיש לנו, נכון לשנה הזאת.
<עירית ליבנה: ואולי זה יסייע לנו קצת לרתום ולגייס – גם את ההורים, גם את המפרסמים שדיברתם.
<עירית ליבנה: יש עוד דבר אחד: החוק לאיסור פרסומת מסחרית מדבר גם על השלטים ועל הפרסומות שדיברת, חוזר מנכ"ל שלנו.
<עירית ליבנה: אני במקרה גם בכובע הזה, יאכוף גם את הדברים האלה, כי גם בזה אין למנהל בית ספר כלום, והחברות המסחריות פשוט לוחצות ולא מאפשרות לו.
עמרם מצנע: אני מציע לא להמעיט בסמכותו ובמשמעותו של מנהל בית ספר.
<עירית ליבנה: אני לא ממעיטה.
שמעון אוחיון: אכן.
עמרם מצנע: מהגדר ופנימה, מנהל בית ספר הוא כל יכול.
<עירית ליבנה: עדיין, את הסמכות, שאין לו שום סמכות - - -
עמרם מצנע: ועדיין, יש שותפים נוספים שצריכים להיות שותפים.
<עירית ליבנה: בהחלט כן.
עמרם מצנע: אבל לא להמעיט - - -
<עירית ליבנה: אנחנו לא ממעיטים, ויש לו אחריות כוללת.
עמרם מצנע: חוזר מנכ"ל שלא ממלאים אותו וחוק אחר כך שלא ממלאים אותו, זה היינו הך.
עמרם מצנע: הבעיה היא בעצם מודעות ומאבק.
<עירית ליבנה: אז המודעות קיימת, ואני שוב חוזרת לזה: אכן, שמנו את זה כיעד ארוך טווח, ואנחנו מטפלים בזה במישורים השונים.
<עירית ליבנה: אבל לבד יהיה לנו מאוד קשה, ולכן אני קוראת.
עמרם מצנע: כן, בבקשה, חבר הכנסת שמעון אוחיון.
שמעון אוחיון: קודם כל, אני מברך על היוזמה, על הפעולה, לביצוע באמת מבחינה זאת, ולהביא את הנושא הזה לפני ועדת החינוך, התרבות והספורט כדי לקדם את החקיקה, למען באמת בריאות ילדינו ועתידנו.
שמעון אוחיון: בדיוק בסוגיה הזאת שהתחלתם לעסוק בזה, מי אחראי: המנהל?
שמעון אוחיון: העירייה?
שמעון אוחיון: אני, חבר הכנסת החדש, מהניסיון הקצר שיש לי בוועדה לביקורת המדינה, אתה רואה את זה כחוט השני, מלמעלה למטה: בחברות גדולות, קטנות, במוסדות כאלה – מי אחראי?
שמעון אוחיון: מי בעל הסמכות?
שמעון אוחיון: זה נופל בגלל שאין תמיד הגדרה ברורה: מיהו בעל הבית?
שמעון אוחיון: לכן, אני תומך ברעיון הזה באמת, שמנהל בית הספר, בתחום שיפוטו, בתוך בית הספר, הוא הקובע, הוא האחראי, הוא יתאם גם, יחזק את התודעה בקרב ועדי ההורים, ארגוני ההורים, ישתף איתם יחד פעולה.
שמעון אוחיון: כמובן, הרישיון הוא בידי העירייה.