GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: ילד או ילדה שמגיעים לבית ספר, מרגישים לא מוגנים בחצר בית ספר, בתוך בית ספר, וזה בהחלט דבר שהוא בין כל הנושאים שקשורים באלימות, מחייב אותנו מאוד.
עמרם מצנע: דרך אגב זה יותר מכפול ממה שמדווחים ילדים בבתי הספר היהודים.
<דלית שטאובר: העניין הזה הוא מאוד מאוד קשור למה שעלה כאן.
<דלית שטאובר: תראו, מאחר ומדובר הרבה פעמים על חברות חמולתיות, למשל בדרום, בנגב.
<דלית שטאובר: אם יש אירוע של רצח ביישוב, כל הילדים למחרת, כל הילדים של שתי החמולות הנוגעות בדבר לא מגיעים לבית הספר, ולפעמים הם לא מגיעים ימים ארוכים אחרי האירוע.
<דלית שטאובר: זה תופעות שבחברה היהודית לא מוכרות והן גורמות לחוסר ביטחון.
<דלית שטאובר: הן גורמות להפסד ימי לימוד.
<דלית שטאובר: הן גורמות לירידה בהישגים.
<דלית שטאובר: אנחנו כאן לא עשינו דיון בסוגיות פרטניות כאלה, אבל אלה דברים מאוד מאוד קשים להתמודדות, ששוב, זה קשור במציאות ובתרבות שכולנו ביחד מוכרחים להחליט שהילדים לא יהיו שבויים, ושבית הספר זה דבר קדוש.
<דלית שטאובר: זמן לימודים זה דבר קדוש.
<דלית שטאובר: לא משנה מה קורה, לבית הספר מגיעים.
<דלית שטאובר: אנחנו מבינים שהילדים הרבה פעמים הם הבנים והבנות של שתי החמולות, אז המתח הוא עצום במקומות האלה בעקבות כל אירוע כזה.
<דלית שטאובר: זה מחייב התמודדות מסוג אחר, שהיא לא דומה לשום מקום.
עמרם מצנע: הדבר הנוסף שאני רוצה להבהיר גם, המנכ"לית דיברה על זה, זה לא עלה כאן, זה באמת נושא של עמדות הנוער.
עמרם מצנע: הן מאוד מדאיגות.
עמרם מצנע: אגב, עמדות הנוער היהודי כלפי הערבי שהן הרבה יותר קשות ובעייתיות מעמדות הנוער הערבי כלפי הנוער היהודי, עוד פעם, לפי הנתונים של המחקרים השונים.
עמרם מצנע: נושא מאוד מרכזי ואני בהחלט קורא למשרד החינוך להגביר את קצב הפעילויות של המפגשים.
עמרם מצנע: בעניין הזה כל המרבה, הרי זה משובח.
עמרם מצנע: לא מפגשים כאלה של ביקורים בגן חיות, הדדיים, אלא באמת מפגשים שיוצרים את ההיכרות, כי במקום שאין היכרות אחד עם השני, יש פחד.
עמרם מצנע: במקום שיש פחד, יש שנאה ויש גזענות.
עמרם מצנע: בדברים האלה כמובן שצריכים לטפל.
עמרם מצנע: ישנם ילדים במגזר היהודי ובמגזר הערבי שיכולים להתפתח ולגדול מגיל 0 עד האוניברסיטה בלי לראות ערבי, יהודי, כל אחד את השני, אלא בטלוויזיה.
עמרם מצנע: הוועדה תיקח על עצמה באמת לנסות ולקדם את כל הנושאים שקשורים בבעיות ובמכשולים של התכנון והבניה כדי להשתמש בפוטנציאל הכספי שאתם מעמידים לבניית מוסדות חינוך, חיבורם למים, חיבורם לחשמל.
עמרם מצנע: בית המשפט העליון ביושבו כבג"צ כבר העיר יותר מפעם אחת שזה שישוב איננו מוכר או ילדים שגרים בבתים שניבנו באופן לא חוקי, איננו נותן למשרדי הממשלה את הפריבילגיה לא להעמיד את השירותים הבסיסיים, חינוך, בריאות, מים, חשמל וכל הדברים האלו, ואני גם כן נתקלתי, ראיתי את בית הספר היפהפה הזה בדרום והוא עם גנרטור.
עמרם מצנע: גנרטור, זה לא רק שגונבים אותו.
עמרם מצנע: זה עלות חשמל עצומה וזה דבר באמת בלתי נסבל.
עמרם מצנע: כולם מסכימים, אבל בסוף כפי שאנחנו מכירים במחוזותינו, יש את היד המתאמת שיודעת לפתור את הבעיה.
<דלית שטאובר: ותיקח בחשבון שזה מועצה בלי שום הכנסה, אז בסופו של דבר מישהו צריך לממן את העלות הזאת.
עמרם מצנע: לא נגענו באמת בהשכלה הגבוהה.
עמרם מצנע: הוועדה עשתה כבר דיון אחד לפני כמה שבועות עם המל"ג.
עמרם מצנע: המל"ג הוציא דו"ח די משמעותי בנושא הזה של נגישות להשכלה הגבוהה למגזר הערבי.
עמרם מצנע: אנחנו חייבנו אותם בכמה דברים ואנחנו מקיימים דיון נוסף, דיון מעקב על הנושא הזה כי הוא נושא מאוד מרכזי.
עמרם מצנע: אני רוצה עוד פעם בסוגריים לומר שאחת הבעיות הקשות, שעשרות אלפי אזרחים ישראלים דוברי ערבית נוסעים כל שנה ללמוד השכלה גבוהה בירדן, דבר שהוא לא בריא, לא נכון ולא טוב בטח לא במספרים האלה, וזה חלק מהבעיה של הנגישות של הסטודנטים הערביים להשכלה הגבוהה.
עמרם מצנע: זה מעיד על הבעייתיות של מערכת ההשכלה הגבוהה שלנו וזה מעיד לדעתי, אני לא יודע אם אני מבטא פה את דעת משרד החינוך, על הצורך להתקדם גם לאוניברסיטה ערבית שתוכל בהחלט לקלוט גם את אותם סטודנטים שהיום יוצאים החוצה.
עמרם מצנע: הדבר האחרון שאני רוצה לומר באמת במגזר בעיקר הבדואי בדרום, מוסדות החינוך הם בעצם המבנים, העוגן, המרכז החברתי, המקום שבו כל ילד וילדה שגרים לפעמים באוהלים, לפעמים בפחונים, לפעמים בבתים מטים ליפול, והם מסתובבים שם בחולות ובבלגאן התכנוני הזה, מוסד החינוך הוא האור הגדול והמקום שאליו כולם צריכים להיות מחוברים מהבוקר ועד הערב, כולל חופשות וכולל כל הפעילויות גם הלא פורמליות.
עמרם מצנע: בחלק מהמקומות זה קיים ואני חושב שכך משרד החינוך גם צריך לראות את עצמו, ואני גם ראיתי את הילדים.
עמרם מצנע: הילדים מתייחסים באמת לבית הספר בחרדת קודש, ורואים את בית הספר כמקום שבו הם מתחברים למאה ה-21, מה שבבית לפעמים אין להם.
עמרם מצנע: זה הרבה יותר בולט במגזר הערבי כמובן מאשר במגזר היהודי.
עמרם מצנע: אנחנו כמובן על פי הצעתך, חבר הכנסת ברכה, ולא רק על פי הצעתך, נמשיך במפגשים, במעקב בנושאים ספציפיים שנביא אותם כאן לדיון, ויחד עם משרד החינוך אנחנו כמובן נעשה את חלקנו בקידום של החינוך.
עמרם מצנע: אין דבר יותר חשוב מהחינוך בסגירת פערים, באזרחות טובה ובפתרון כל הבעיות האחרות שחונות לפתחנו.
עמרם מצנע: אתם קשורים גם לפדרציית בוסטון?
<אלי חביב: לא, אבל פדרציית בוסטון תרמו את המרכז עצמו, את השיפוץ וההשמשה של המרכז עצמו, אחרי מלחמת לבנון השנייה.
<שמעון לנקרי: כן, הם גם שותפים.
<אלי חביב: כן.
<אלי חביב: בעלי עניין שותפים מעורבים.
<אלי חביב: כמובן כל הארגונים הפורמליים והבלתי פורמלים בעיר, מחלקות העירייה, מתנ"סים, עמותות למיניהן.
<אלי חביב: קצת רקע כללי על המרכז.
<אלי חביב: הוא קיים משנת 2008, בהתחלה כמשרד אחד בעירייה, לאחר מכן עברנו למבנה שאנחנו נמצאים בו היום.
<אלי חביב: בשנת 2010 התרחבה הפעילות, עברנו למבנה נוסף.
<אלי חביב: היום המרכז נמצא בשני מבנים.
<אלי חביב: קצת על החזון של המרכז.
<אלי חביב: הוא כמובן מדבר על טיוב ההון האנושי הצעיר בעיר, מתוך מטרה להשאיר את הצעירים בעיר.
<אלי חביב: לגבי מספר הצעירים בעיר.
<אלי חביב: יש 17,450 צעירים, זה כמעט שליש מהאוכלוסייה, בגילאי 18 עד 40.
<אלי חביב: בשנת 2012 קיבלו שירות במרכז 3,085 צעירים.
<אלי חביב: אנחנו יכולים לראות שמבחינת הגידול משנת 2010 ל-2012 33% גידול במרכז.
<אלי חביב: מבחינת התחומים עצמם, אנחנו נצלול למספרים - - -
<שירה דקל כץ: אתה מדבר נורא מהר, אני לא הספקתי.
<קריאה: הם משווים למרכז צעירים אצלם.
<שמעון לנקרי: את משווה למרכז שלך?
<אלי חביב: אני יכול לחזור אחורה, על המספרים.
<אלי חביב: מי שירצה לקבל את המצגת, אין לי בעיה, אני אוכל לשלוח לו אותה.
<אלי חביב: המספרים מראים 2,320 בשנת 2010, 3,085 בשנת 2012, שזה 33% גידול.
<אלי חביב: הגידול הוא לאו דווקא במצטבר, יכול להיות שזה גידול חופף כי אותו צעיר מגיע מספר פעמים.
<אלי חביב: המספרים שאתם רואים פה זה פר אדם, כלומר 3,085 אנשים.
<אלי חביב: אם נצלול לכיוון המספרים פנימה, אז נוכל לראות שתחום ההשכלה הגבוהה הוא התחום הבולט במרכז, 891 צעירים, אחרי זה החיילים המשוחררים, מחשבים, תעסוקה והכשרות, מנהיגות ותרבות ופנאי בסדר יורד.
<אלי חביב: לגבי הכוונת חיילים משוחררים.
<אלי חביב: הייתי אומר שאנחנו מהווים שלוחה של היחידה להכוונת חיילים משוחררים בכל מה שקשור בהכנה לקראת השחרור, דרך ייעוץ במרכז, קורסי פסיכומטרי, מפגשי מידע, ספריית מידע, ייעוץ והשמה לעבודה מועדפת וקורסים לחיילים משוחררים.
<אלי חביב: לגבי תחום ההשכלה הגבוהה.
<אלי חביב: תחום ההשכלה הגבוהה מתחיל משלב הייעוץ הראשוני, שבו מגיע הצעיר לרכזת ההשכלה הגבוהה, יושב מולה, היא מקבלת ממנו את הנתונים שלו ואז בונים ביחד תכנית שמתחילה משלב הרישום או לפסיכומטרי, או רישום לאקדמיה, דרך כל מה שקשור בליווי במהלך התואר, מלגות, עד לקבלת התואר עצמו.
<אלי חביב: קצת נתונים לגבי ההשכלה הגבוהה בעיר עכו.
<אלי חביב: בשנת 2011, הנתונים האלה נכונים ל-2011, 2012 עדיין לא קיבלנו, 885 צעירים נרשמו לאקדמיה בעכו, שזה 1.65% מהאוכלוסייה שנרשמה לאקדמיה.
<אלי חביב: הממוצע הארצי עומד על 1.42%, כלומר אנחנו מעל הממוצע הארצי.
<אלי חביב: דרך הייעוץ וההכוון של רכזת להשכלה הגבוהה נרשמו 130 סטודנטים מכלל הסטודנטים שזה קרוב ל-15%.
<אלי חביב: התכניות של ההשכלה הגבוהה, כל מה שקשור להנגשת ההשכלה הגבוהה לאוכלוסיות המוחלשות בשכונות קשות.
<אלי חביב: מאתרים צעירים בעלי פוטנציאל ללימודים, מלווים אותם משלב המכינה או השלמת הבגרויות ועד לקבלת התואר, תוך מימון וליווי, מתן שיעורי עזר וחיבור לסטודנטים, כל מה שקשור לאנגלית וסטטיסטיקה.
<אלי חביב: יש לנו סטודנטים שמקבלים מלגה במרכז ומעבירים שיעורי עזר לסטודנטים שמתקשים.
<אלי חביב: תכניות מרכזיות במרכז, יש לנו פה שתי תכניות שפונות לצעירים, אחת לצעירים בסיכון והשנייה לשילוב צעירים בעלי מוגבלויות.
<אלי חביב: לגבי תכנית לצעירים, החל משלב האיתור של צעירים בסיכון, שנה שלמה של תהליך שכוללת עבודה קבוצתית איתם, הכשרה מקצועית, עד להשמה לעבודה, הכול ללא עלות.
<אלי חביב: אותה תכנית לגבי צעירים בעלי מוגבלויות.
<אלי חביב: התכניות האלה פועלות בשיתוף מחלקת ההון האנושי, מינהל הרווחה בעירייה, רשת המתנ"סים, ביטוח לאומי ולשכת התעסוקה.
<אלי חביב: להב"ה (לצמצום הפער הדיגיטלי בחברה הישראלית), ששמענו עליה קודם, זו יחידה במשרד האוצר שהמטרה שלה היא בעצם לצמצם את הפער הדיגיטלי בחברה הישראלית, דרך לימוד כל יישומי המחשב, משלב ההדלקה הבסיסי ביותר ועד לרמה של פיקוד אתרים על כל קו הרצף.
<אלי חביב: כל הקורסים וההכשרות הם ללא עלות.
עמרם מצנע: זה לתיכון או לצעירים?
<אלי חביב: זה לכלל האוכלוסייה.
<שמעון לנקרי: כלל התושבים, כל מי שרוצה.
<אלי חביב: הדגש לגבי הצעירים זה בעיקר בתכניות המתקדמות, אופיס, אקסל, פאואר פוינט.
עמרם מצנע: משרד האוצר ממשיך לממן את זה?
<שמעון לנקרי: מאוד מקפיד לממן את זה.
<שמעון לנקרי: מאוד מקפיד.
<אלי חביב: יש לנו כאן, אתם תראו תיכף בהמשך, שתי כיתות של מחשבים, 12 עמדות גלישה שבהן צוות - - -
<שמעון לנקרי: זו תכנית הדגל שלהם במרכז הצעירים.
<עמיצור דמרי: מכבים, שזו תכנית של הג'וינט שבעצם מדברת על איגוד של כלל התכניות הג'וינטיות, פלוס כל התכניות החברתיות-קהילתיות במגזר העסקי.
<עמיצור דמרי: המטרה שלהן לייצר סינרגיה סביב נושא אחד, אנחנו בחרנו בערך ההתנדבות, מכאן גם השם 'עכו – עיר מתנדבת'.
<עמיצור דמרי: הגוף המתכלל הוא מרכז הצעירים.
<עמיצור דמרי: תכנית המתמחים זו תכנית סטודנטיאלית שמאפשרת לסטודנטים שלומדים בחוגים שאין בהם פרקטיקום את האפשרות להתמחות בתחום הלימודים שלהם ואז בשורת הניסיון התעסוקתי הם יכולים לרשום התמחות בחברה הכלכלית, התמחות בדובר העירייה, התמחות בחינוך ורווחה ולא התמחות בברמנים או באיזה שהוא פאב.
<עמיצור דמרי: מעש"ה עולם – תכנית בשיתוף עם קרן רש"י שמשלבת 10 סטודנטים אמריקאים עם 10 סטודנטים ישראלים לשנה של עשייה, כל מה שקשור לעבודה קהילתית חברתית.
<עמיצור דמרי: זו שנה שלישית שהתכנית הזאת פועלת, השנה אנחנו רוצים לפתוח שתי קבוצות.
<עמיצור דמרי: קצת קורסים והכשרות.
<עמיצור דמרי: קורס מלגזנים שעשינו, קורס בניית ציפורניים ועיצוב גבות, בודקי תוכנה, קורס קונדיטוריה, איפור, קורס ברמנים, צילום בפוטו שופ, שיווק ומכירה, חשבי שכר, חרטות, כרסמות ב-CNC, קורסי פסיכומטרי, קורס אנגלית, פסטיבל הצחוק, הרבה אירועים ומופעים.
<עמיצור דמרי: יש לנו כאן את המכללה האקדמית גליל מערבי ואנחנו בקשר רציף וחזק עם אגודת הסטודנטים שם, אנחנו עושים את פסטיבל הצחוק, שזה אירועי סטנד אפ עם מיטב האמנים, מסיבות לצעירים וימי סטודנט שאנחנו עושים יחד איתם, הפנינגים שאנחנו מציעים לילדים בשכונות עתירות זוגות צעירים, עושים במהלך חודשי הקיץ.
<עמיצור דמרי: דרך הילדים מגיעים להורים ומשווקים את המרכז להורים.
<עמיצור דמרי: במה פתוחה – מיזם שמנגיש את כל מה שקשור למוזיקה, אנחנו גם נראה אותו בהמשך לחבר'ה צעירים.
<עמיצור דמרי: מעורבות חברתית ומנהיגות – מרכז הצעירים מרכז את תחום המלגאות בעיר.
<עמיצור דמרי: כ-300 צעירים וסטודנטים שעושים, חלקם מתוקף מלגה וחלקם מתוקף התנדבות בלי מלגה, פעילויות בכל הגופים העירוניים.
<עמיצור דמרי: במרכז הם עושים פעילות למען הקהילה, איסוף משלוחי מנות ואיסוף חבילות מזון לחגים, סיירת השיפוצים של המרכז בבתי קשישים ונכים, פורום צעירים שמתכנס אחת לחודש, חודש וחצי, ומעלה את הצרכים של הצעירים לשולחן העבודה.
<עמיצור דמרי: סדנאות העצמה ומנהיגות, קורס נאמני איכות הסביבה, משלחות שאנחנו מוציאים, משלחות של סטודנטים שהוצאנו לכאן וקיבלנו הנה, בהונגריה, בולגריה, סרביה ופולין.
<עמיצור דמרי: ערב הוקרה למתנדבים שעשינו בשיתוף רשת המתנ"סים לתכניות קהילתיות-חברתיות שבה חולקו לכלל מתנדבי העיר תעודות הוקרה וכרטיסים.
<עמיצור דמרי: כנס ישראל לצעירים שנערך פה בשנת 2010 והיה בעצם הכנס השלישי של מרכזי הצעירים בשיתוף כמובן המכללה האקדמית גליל מערבי, בהובלת המשרד לפיתוח הנגב והגליל והרשות לפיתוח הגליל.
<עמיצור דמרי: תכניות עתידיות – יש לנו ל-2013, למרכז, פתיחת יחידה עירונית של תכנית שגרירי רוטשילד, בעיר, כשהמטרה שלה היא להכשיר מלגאים בתכנית תלת שנתית, להוביל פרויקטים מחוללי שינוי בעיר.
<עמיצור דמרי: אנחנו עושים את זה בשיתוף מינהל החינוך בעירייה, בשיתוף גופים עסקיים כמו מיכאל שטראוס שנרתם, קרנות, מגבית קנדה וקרן רש"י וחממה עסקית ליזמים צעירים שתאפשר פלטפורמה ליזמים צעירים שרוצים להתחיל פעילות עסקית, לצלול את טבילת האש הראשונה.
<עמיצור דמרי: כמו שכולם יודעים, השנה הראשונה בעסקים היא הקשה ביותר, מי שעובר אותה בצורה טובה פחות או יותר גם יצליח אחר כך.
<עמיצור דמרי: אנחנו ניתן לו את כל הכלים שהוא ירצה, אם זה בהקצאת משרד בעלות מסובסדת, אם זה כל מה שקשור בייעוץ עסקי, אימון עסקי, ליווי וכן הלאה, חדר ישיבות, הלוואות ללא ריבית, כדי שאת השנה הראשונה הוא יעבור בצורה המיטבית.
<שמעון לנקרי: אלי, תודה.
<שמעון לנקרי: בוא נגדיר את הבעיה לפני שזיו יתחיל להציג את המודל עצמו.
<שמעון לנקרי: הצעירים במדינת ישראל, בעצם עד לפני כמה שנים אף אחד לא ידע עליהם, לא שמע עליהם ולא התעסק איתם.
<שמעון לנקרי: בכלל בכלל.
<שמעון לנקרי: כשאני אומר צעירים אני מתכוון לגילאי 21 עד גיל 35.
<שמעון לנקרי: זאת אוכלוסייה שמדינת ישראל לא טיפלה בה מעולם.
<שמעון לנקרי: היא טיפלה בקשישים, היא טיפלה בילדים, בתינוקות, בנוער, טיפלה בהמון אוכלוסיות, באוכלוסייה הזאת מעולם מדינת ישראל לא טיפלה.
<שמעון לנקרי: מה קרה עם השנים?
<שמעון לנקרי: האוכלוסייה הזאת שפעם, כשאנחנו היינו צעירים, ידענו להסתדר, איכשהו, והמחירים היו מחירים הגיוניים וסבירים, ואת ההשכלה שלנו רכשנו לבד בלי עזרת ההורים, עם השנים נוצר מצב שהיום צעירים במדינת ישראל לא יכולים לנהל את החיים שלהם לבד.
<שמעון לנקרי: לא מסוגלים.
<שמעון לנקרי: אין צעיר היום במדינת ישראל שלא נסמך או על הוריו, או על מזל, או על ספונסר, או על מישהו שעוזר לו ומטפל בו.
<שמעון לנקרי: ואלה תהליכים לא טובים.
<שמעון לנקרי: לא טובים, כי בעצם המדינה שאמורה לתת את הפלטפורמה לצעיר לקדם את עצמו ולסייע לו ולעזור לו, לפחות בשלבים הראשונים, לא עושה את זה או עושה את זה חלקית ולאור זה קמו מרכזי הצעירים.
<שמעון לנקרי: מרכזי הצעירים קמו ואמרו: בואו נשים את העניין על סדר היום.
<שמעון לנקרי: האם זה מספק?
<שמעון לנקרי: לא, עם מרכז הצעירים של אלי אני אומר שהפער בין מה שמרגיש צעיר ומה שצריך צעיר כדי להתקיים איפה שהוא נמצא הוא עדיין פער עצום שצריך לסגור אותו וזה בכמה תחומים מסוימים.
<שמעון לנקרי: זאת אומרת אנחנו לא נלך ונשים לו תחבושת על הרגל, אנחנו מדברים על השלבים הראשונים שהצעיר בונה את עצמו, בעיקר בתחום ההשכלה, בעיקר בתחום הדיור, בעיקר בתחום ה - - - כי אלה שכבר מגיעים לגיל 40 הם אנשים שבינתיים צברו כסף, הסתדרו, אבל עד גיל 35 אלה אנשים שזקוקים לעזרה של המערכת.
<שמעון לנקרי: כרגע מה שיש להם ביד זה העזרה של ההורים שלהם.
<שמעון לנקרי: מי שהורה פה לילדים יודע שאם הוא לא משלם את שכר הדירה של הילד ואת שכר הלימוד של הילד, או עוזר לו בצורה אינטנסיבית, הילד לא יכול ללמוד.
<שמעון לנקרי: לא יכול.
<שמעון לנקרי: כל הקרנות וכל מה שתשימו פה, הוא לא יכול ללמוד.
<שמעון לנקרי: לכן חשבנו, בשלטון המקומי ביחד עם יזמים, ביחד עם מגזר שלישי, ביחד עם עמותות, ביחד עם משרדי הממשלה לבנות איזה שהוא מודל שישים את הנושא שנקרא צעירים במדינת ישראל על סדר היום.
<שמעון לנקרי: אני גם חושב שהמחאה שהייתה לפני שנתיים לא לחינם עמדו שם על הבמה תשעה צעירים שהובילו את כל המחאה הזאת.
<שמעון לנקרי: לא עמדו שם זקנים.
<שמעון לנקרי: בדרך כלל מי שמוביל מחאות זה 40, 50, 60, אלה מובילי המחאה.
<שמעון לנקרי: תראו עכשיו בדרום תל אביב, את המחאה מובילים אנשים מבוגרים.
<שמעון לנקרי: פה זאת מחאה של צעירים שקמו ואמרו 'לבד אנחנו לא יכולים להסתדר.
<שמעון לנקרי: הפער בין המדינה לבינינו הוא פער גדול שצריך לצמצם אותו חזרה'.
<שמעון לנקרי: איך מצמצמים אותו?
<שמעון לנקרי: בתהליכים שצריכים לעשות אותם, שעולים גם כסף לפעמים והיום יש במדינת ישראל 2 מיליון צעירים שמחכים שמישהו ייקח אחריות וביחד איתם יוכל לקדם אותם.
<שמעון לנקרי: אז אנחנו מדברים על מדיניות שלא קיימת ולכן אנחנו מדברים על קידום מדיניות לאומית לצעירים במדינת ישראל ובין לבין גם בחרנו את המודל וגם בחרנו את תחומי התוכן.
<שמעון לנקרי: הרי אי אפשר להתעסק עם כל תחומי התוכן במדינה שמעניינים צעירים, אז בחרנו חמישה שהם הליבה של התחומים שבמקום הזה, אם נעזור, אני חושב שצעיר יוכל לממש את עצמו ולבטא את עצמו כמו שצריך במדינת ישראל.
<שמעון לנקרי: דבר שני, אני גם מדבר על הפריפריה.
<שמעון לנקרי: הפריפריה מאבדת המון צעירים.
<שמעון לנקרי: למה היא מאבדת המון צעירים?
<שמעון לנקרי: כי צעיר לא מוצא את עצמו.
<שמעון לנקרי: אתה היית ראש עיריית ירוחם וחיפה ובשני התפקידים האלה שלך אתה ראית את זה, אנחנו רואים את זה כאן, הרבה צעירים עוברים למרכז.
<שמעון לנקרי: המרכז מתפוצץ ובעצם כשהילדים עוברים למרכז הבעיה נשארת, אנחנו ההורים צריכים להמשיך לממן אותם ולתקצב אותם ולשלם להם, זה עול שלם שנופל על ההורים ואם אין את ההורים, אז אנחנו לא יודעים מה הילד עושה שם.
<זיו בר: ומהמרכז הם עוברים לחו"ל אחר כך.
<זיו בר: הוא לא נשאר במרכז.
<שמעון לנקרי: ואחר כך יש בריחה של צעירים לחו"ל.
<שמעון לנקרי: על זה אני לא יודע מה הנתונים, כרגע אני לא רואה שם את הבעיה.
<שמעון לנקרי: אני רואה את הבעיה בזה שאין מדיניות מסודרת והתוצאה של היעדר מדיניות שצעירים עוזבים את הפריפריה ואז לא נשארים.
<שמעון לנקרי: זה לא עונה על הצורך של הטיפול בצעירים, אבל לראשי הרשויות מאוד מאוד חשוב שהצעירים יישארו פה.
<שמעון לנקרי: לא כל הצעירים, חלקם הגדול של הצעירים, אבל כדי שהם יישארו אנחנו צריכים להציע להם את אותן האלטרנטיבות שיש להם במרכז.
<שמעון לנקרי: זה הסיפור פחות או יותר.
<שמעון לנקרי: האם זה יקרה?
<שמעון לנקרי: לא יודע, אבל אם נשב בחיבוק ידיים ולא נעשה כלום אז כנראה זה לא יקרה לעולם.
<שמעון לנקרי: שנתיים בשלטון המקומי, עם כל הקבוצות שתיארתי קודם, ישבנו עם נציגי מרכזי הצעירים למיניהם, משרד החינוך היה מעורב שם, משרדי הממשלה, נגב-גליל, כולם היו מעורבים לבניית המודל הזה שנקרא חברה מעורבת שבעצם בא ושם את הנושאים, שם את השיטה ואומר איך באמת אם מדינת ישראל, ביחד איתנו, ניקח כולנו אחריות, גם נוכל להביא לכמה פתרונות בתחום.
<זיו בר: אני אהיה קצר.
<זיו בר: אני ככה חששתי קצת, שמחתי וחששתי שנבוא לעכו.
<זיו בר: כי לפעמים אחרי יום כזה, שאנחנו עושים סיור ביחד, אתה מתרשם מכל מה שקורה, מהעשייה, ואתה חושב שיש פתרונות.
<זיו בר: אתה חושב שהנה המצב בעכו בסדר, ואם בעכו בסדר אז המצב יסתדר, ואני רוצה לחזק את הדברים של שמעון, גם קצת לבוא עם נקודות.
<זיו בר: המצב של הצעירים בישראל הוא בבעיה.
<זיו בר: מתוך הצעירים שיושבים פה, שלושה מתוך עשרה גרים היום עם ההורים שלהם.
<זיו בר: בשנות 2000, בסך הכול לפני 13 שנים 74% מהצעירים החזיקו בדירה בבעלותם.
<זיו בר: היום, אני לא יודע, הסטטיסטיקה משתנה, אבל צריך 130 משכורות כדי לרכוש דירה.
<זיו בר: אבל זה לא רק דיור, זה גם בנושא של הכנסה.
<זיו בר: כולנו, כל מי שנמצא בחדר הזה הידרדר עשירון אחד כלפי מטה בסולם עשירוני ההכנסה.
<זיו בר: השכר החציוני של זוג צעיר שעובד זה 6,000, השכר החציוני של משפחה צעירה, איזה מספר מטורף.
<זיו בר: השכלה גבוהה – אנחנו מדברים על זה שילמדו, כבר יש כזאת שחיקה של התואר הראשון היום.
<זיו בר: ואני פה מדבר על צעירים אבל בעצם אלה מעגלים נורא רחבים.
<זיו בר: שמעון הרבה מדבר על זה, וגם אני התייחסתי לזה, אנחנו מדברים גם על ציבור ההורים.
<זיו בר: תסתכלו על מי שפה לא צעיר והוא הורה, אז הוא עוזר לילדים שלו ומי שהוא צעיר וההורה שלו לא יכול לעזור לו, אז הוא באמת נמצא בבעיה.
<זיו בר: יש לזה הרבה השלכות.
<זיו בר: קודם כל הפערים מאוד גדולים.
<זיו בר: אנחנו פה ברשות שיכולה ומטפלת בצעירים, אבל רשויות שלא יכולות אז כבר נפתחים פערים.
<זיו בר: כשהמצב נהיה קשה אז צעירים שמצליחים לשרוד מסתדרים ואלה שלא מצליחים, המצב שלהם נהיה עוד יותר קשה, ובסוף גם ההשלכה על החברה שלנו.
<זיו בר: אני מסתכל עליכם, אתם לא כאלה יותר מבוגרים מאיתנו, אבל אתם שייכים לדור שהיה עסוק בהקמת המדינה ובשלבים הראשונים - - -
<שמעון לנקרי: הוא, אל תסתכל עליי.
<שמעון לנקרי: אני, כשהייתי מ"פ בגולני הוא היה מפקד אוגדה.
<זיו בר: אז, עמרם, אני מסתכל עליך ואני אומר, אני גם אומר לאבא שלי, שהוא עבד באינטל, היה משהו מאוד ראשוני בראשיתי בלהקים מפעלים פה, בלייצב את המדינה הזאת.
<זיו בר: היום צעירים בדור שלי שואלים מה החיבור שלנו למדינה, באיזה אלמנטים אנחנו מתחברים למדינה, היום השאלה מה המדינה עושה בשבילי, זה בא לידי ביטוי במילואים, הרבה פחות אנשים הולכים.
<זיו בר: כשאני הולך לעשות מילואים, אני לא אומר את זה כי זה זיו, שואלים אותך 'למה אתה הולך לעשות מילואים?
<זיו בר: יש לך תואר, התחתנת - - -
<קריאה: תגיד לי, למה אותי לא שאלו אף פעם למה אני עושה מילואים.
<קריאה: מי שהיה שואל אותי, הייתי מביא לו כאפה לפנים.
<זיו בר: החברה השתנתה, וכחברה יש לנו בעיה.
<זיו בר: אני רק אגיד עוד משהו, בהערת סוגריים, מדברים הרבה על הבעיות של מהגרים צעירים באירופה, באנגליה, בצרפת, איך הם לא מצליחים להשתלב וכל הזמן מדברים על בעיות הגירה, אבל לא מדברים על זה שצעירים לא מצליחים להשתלב, שצעירים - - -
<שמעון לנקרי: היום מדברים על צעירים ועל האבטלה של צעירים וזה הפך להיות הבעיה החברתית הגדולה ביותר באירופה.
<שמעון לנקרי: ה-OECD הגדיר לכל ראשי המדינות במערב אירופה ובכלל לבנות תכנית אסטרטגית להתמודד עם הבעיה הזאת שנקראת צעירים באירופה.
<שמעון לנקרי: זה זולג אלינו.
<זיו בר: אנחנו נמצאים במצב שהוא אבסורדי, כי מצד אחד הבעיות האלה רק מחריפות ויש נתונים שמגבים את זה, ומצד שני אף פעם לא היה כמו בעשר השנים האחרונות שהמדינה, הרשויות המקומיות וארגוני מגזר שלישי שמים כל כך הרבה כסף ומאמץ באוכלוסייה הזאת.
<זיו בר: משרדי ממשלה, אני עבדתי במשרד החינוך, אני מדבר רק על צעירים, הוא משקיע 220 מיליון שקלים.
<זיו בר: סכומים מטורפים.
<זיו בר: המשרד לפיתוח הנגב וגליל, שיקום שכונות, משרד הכלכלה, כולם שמים כספים ייעודיים.
<זיו בר: יש המון החלטות ממשלה שעברו רק בתחום של צעירים, כמו מימון מרכזי צעירים בנגב-גליל, מימון שנה ראשונה לסטודנטים מהפריפריה.
<זיו בר: המון כסף הולך לשם.
<זיו בר: רשויות מקומיות – 56 מרכזי צעירים רק בחמש השנים אחרונות, שמות 65 מיליון.
<זיו בר: ומגזר שלישי, קמו 200 ארגונים שמתעסקים רק בנושא של צעירים.
<זיו בר: כלומר יש המון המון עשייה מצד אחד ומצד שני אנחנו רואים שהמצב מידרדר.
<זיו בר: ואז שאלנו את עצמנו איך המצב הזה כל כך חמור, שיש השקעה ומצד שני המצב לא טוב.
<זיו בר: אנחנו הגענו למסקנה.
<זיו בר: משרדי הממשלה לא מדברים אחד עם השני, הרשויות המקומיות לא משתפות בפרויקטים, המגזר השלישי לפעמים נכנס ולפעמים לא, אף אחד לא מדבר איתו.
<זיו בר: המצב היום הוא שאין כמה דברים שבעינינו הם קריטיים.
<זיו בר: אפשר לבדוק את זה, אין תכנית רב שנתית של הממשלה שמדברת על איך אנחנו לוקחים את תחומי הליבה ומתקדמים איתם, הפער בין הרשויות המקומיות רק גדל, אין אף מרכז ידע אחד, הג'וינט עושה את זה אבל אין מרכז מידע שאומר מה המגמות בעולם, לאן אנחנו רוצים לקחת את התחום הזה ובמה אנחנו רוצים להתקדם ויש כמה שאלות שאין להן תשובה.
<זיו בר: איך אני מעודד השכלה בתחומים נדרשים?
<זיו בר: אני אפנה אחר כך את הצעירים האלה ולהגיד, לחינוך מה אני רוצה להשקיע, להנדסה, אין תכנית שמתעסקת בזה.
<זיו בר: בתעסוקה, אם אתה לא אקדמאי מה העתיד שלך.
<זיו בר: אנחנו חושבים שצריכה להיות תעסוקה איכותית גם למי שאינו אקדמאי.
<זיו בר: ואז הגענו למודל הזה.
<זיו בר: עבדנו עליו, כמו ששמעון אמר, יש פה הרבה שותפים ממשרדי ממשלה וגם מרכזי צעירים, יש פה מדימונה, קרית ים וכפר סבא, וג'וינט נכנס פה ומשרדי ממשלה שונים וקרנות, גם קרן גנדיר ועוד הרבה שותפים וחשבנו מה צריך לעשות.
<זיו בר: המודל, זה הדבר היחיד שאני אראה מהמצגת, זה לא אוצר וזה לא משרד ממשלתי, זה גם לא מנגנון שאמור לעלות שאמור לעלות עוד כסף, כי יש המון כסף, פשוט אין ראייה מתכללת של הסיפור הזה.
<זיו בר: מה זה החברה הממשלתית המעורבת?
<זיו בר: קודם כל אלה שותפים שחשבנו שיהיו רלוונטיים בצומת קבלת ההחלטות.
<זיו בר: אגב, במודל הזה, הרשויות המקומיות שהיו נוכחות תומכות בזה.
<זיו בר: יש הרבה קרנות, כל הקרנות, גם הסוכנות היהודית בעד הסיפור הזה, נציגי צעירים שהשתתפו ומשרדי ממשלה, כל המשרדים האלה, בתוכם משרד החינוך, המשרד לנגב-גליל, היו איתנו בוועדה והם כולם עושים דברים בנושא של צעירים.
<זיו בר: אלה השותפים.
<זיו בר: מה המטרות, איך נעשה תכנית רב שנתית שתקדם סוגיות קליטה, איך נקים בכל רשות מקומית איזה שהיא פלטפורמה או אפילו רשות אחת שתיתן מענה לכמה רשויות מסביב.
<זיו בר: מה עם מרכז מידע, פיתוח, מחקר בנושא של צעירים בארץ ובעולם, איך לאגם משאבים.
<זיו בר: יש לנו את המטרות, מה המבנה הארגוני.
<זיו בר: אנחנו רוצים לבנות את זה.
<זיו בר: אין היום דבר כזה, זה משהו חדש.
<זיו בר: נגיד מפעל הפיס, הדירקטוריון שלו מורכב מרשויות מקומיות ומהמדינה, אבל אין היום איזה שהוא גוף - - - אנחנו רוצים שהממשלה תהיה בסיפור הזה, שהרשויות המקומיות, המגזר השלישי והמגזר העסקי, כולם יהיו חלק מההנהלה של הדבר הזה.
<זיו בר: כן יהיה מנכ"ל ומטה שיעשו את כל מה שדיברנו מקודם, על המטרות, על מחקר, על להמליץ לממשלה, לקדם החלטות ממשלה.
<זיו בר: המודל הזה, אנחנו רואים אותו גם ברמה הממשלתית, אבל גם ברמה של רשות מקומית.
<זיו בר: גם פה, כששמעון לנקרי עושה מרכז צעירים, הוא צריך שמרכז הצעירים הזה יוקם גם מנציגי צעירים, גם ממגזר שלישי, גם ממגזר עסקי.
<זיו בר: תחומי הליבה – אלה ההמלצות שלנו, אלה הדברים שמעניינים.
<זיו בר: זו אוכלוסייה מובחנת, זו אוכלוסייה שהיא בצומת קבלת החלטות הכי קריטית, מה אני עושה בתעסוקה, איפה אני - - -
<שמעון לנקרי: זה לא לפי הסדר.
<זיו בר: זה לא לפי סדר חשיבות, כי זה גם ההמלצות שלנו.
<זיו בר: יש לנו מדדי הצלחה.
<זיו בר: כן כדאי להגיד, שקף אחרון, יש היום משהו שכן יכול לגרום לזה לקרות.
<שמעון לנקרי: יש כאן הזדמנות.
<זיו בר: יש לנו אותך, שאתה, אני לא זוכר שהיה יושב ראש ועדת חינוך שאמר שצעירים זה משהו חשוב.
<זיו בר: יש לנו חברי כנסת צעירים, יש שיח ציבורי כל הזמן שצעירים רוצים להיות מעורבים, עוד מעט יהיו בחירות לרשויות המקומיות ואנחנו מאמינים שמפלגות שרוצות לקדם את הנושא של הצעירים, זו מגמה שהתחילה בבחירות שעברו וזה נמשך.
<שמעון לנקרי: יותר צעירים נכנסים לתוך המערכות, כאלה שבאים ואומרים 'אנחנו נציגי צעירים'.
<זיו בר: אנחנו יודעים היום על הרבה מאוד חבר'ה צעירים שבאים ואומרים 'אנחנו רוצים להיות שותפים' ולהיות אקטיביסטים ולהביא את זה לידי ביטוי ברמה של השתתפות במועצות.
<שמעון לנקרי: אני רוצה לתת דוגמה של אחד הצעירים.
<שמעון לנקרי: הוא פנה ואמר שהצעירים לא מצליחים לקנות פה דירות בעכו.
<שמעון לנקרי: הוא הביא קבלן שמוכן לבנות דירות לצעירים.
<שמעון לנקרי: ישבנו עם הקבלן הזה, ומה קורה היום עם הפרויקט הזה?
<נציג צעיר: היום כבר קנו שם כמה זוגות צעירים דירות במחיר של 710,000 שקל.
<נציג צעיר: זה לא הסתיים - - -
<שמעון לנקרי: זה רק התחיל לפני חודש.
<נציג צעיר: אבל זה כבר מראה קבוצה די רצינית שיכולים לקנות דירה של ארבעה חדרים ב-710,000.
<שמעון לנקרי: כן.
<שמעון לנקרי: זאת אומרת אתם יושבים עם קבלנים כדי לנסות להתמודד עם העניין של הדיור.