GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמיצור דמרי: אני לא רוצה שאנחנו נגיד להם מה לעשות, אני רוצה שזה יבוא מאצלם ואנחנו רואים את זה בעכו.
עמרם מצנע: כן, אבל תרשה לי לומר עוד פעם, לפי ניסיוני מרכז הצעירים הוא לא רק נקודת מתן שירות, כי זה יש בעיריות, והיו ויהיו, ויותר ופחות.
עמרם מצנע: הוא מקום של התייחסות, מקום חברתי, ואתה צריך ליצור כל מיני גירויים כדי שאנשים יבואו לשם ויישארו שם, וזה יותר הקשרים החברתיים, הפעילות החברתית המשותפת, דווקא בגילים האלה.
עמרם מצנע: לכן אני אומר כל הזמן דיור, דיור, דיור, כי זה נושא מרכזי, ותדעו לכם שבפריפריה הוא לפעמים יותר בעייתי מאשר במרכז, להוציא את הנער הצעיר או את הנערה מהבית, כי אחרת הוא באמת נוסע למקומות אחרים.
עמרם מצנע: אם אתה מאפשר לו דיור, כפי שעושים את זה בדימונה, עשו את זה בירוחם עם דירות של עמידר, עם קרוונים וכדומה, כשאתה נותן לו מין איזה שנתיים, שלוש, ארבע, של מעבר, אתה קושר אותו למקום.
עמרם מצנע: ואז כמובן השכלה גבוהה וכל הדברים האחרים.
עמרם מצנע: אני חוזר ואומר, אם זה הופך להיות רק מקום של קבלת שירות כזה או אחר, אז הוא יבוא לקבל את השירות ויילך ויישאר בעצם אינדיבידואל.
<עמיצור דמרי: בנושא של הדיור אני מקבל את האמירה, שהנושא של הדיור הוא נושא חשוב.
<עמיצור דמרי: אנחנו לא סתם הגדרנו תרבות פנאי, למרות שהרבה אנשים הרימו גבה ואמרו לנו 'מה פתאום אתם עושים תרבות פנאי?
<עמיצור דמרי: ' אבל אנחנו רואים שיש לנו תפקיד משמעותי מרכזי בנושא של הזהות של אותו צעיר או צעירה ובמוטיבציה שלהם לקחת חלק, להיות פעילים, להיות אקטיביסטים וליהנות ממה שהעיר יודעת ומסוגלת לתת וגם האזור.
<עמיצור דמרי: אנחנו היום, בעיקר בפריפריה, עוד פעם נגב וגליל, אנחנו מדברים גם על חשיבה אזורית.
<עמיצור דמרי: אני יכול לצרוך את השירותים שלי, עדיף לי לנסוע מדימונה לירוחם בכדי לראות אמן כזה או אחר ולאו דווקא לנסוע ולהגיד, 'אין שום דבר בירוחם, בואו ניסע לתל אביב', כי רק בתל אביב יש את זה.
<עמיצור דמרי: הרעיון הוא גם לפתח את התפיסה האזורית, שבשנתיים האחרונות היא עשתה קפיצת מדרגה מאוד משמעותית.
<עמיצור דמרי: אלה הנושאים.
<עמיצור דמרי: אני לא ארחיב על זה, כי אני אומר עוד פעם, ראינו את זה דרך אלי, רק חשוב שתראו.
<עמיצור דמרי: זה צוות צעירים.
<עמיצור דמרי: מי שעומד בראשו זה אני, יש לנו מזכירה שגם אחראית על כל הנושא של החוזים, מכרזים, אחראית על הטיפול.
<עמיצור דמרי: יש לנו מנהלי אזורים שהתפקיד שלהם בעיקר לעבוד מול מנהלי המרכזים, בליווי השוטף שלהם, בהדרכה, ומנהלי תחומים שהם בדרך כלל מנהלי תחום השכלה, תעסוקה, מעורבות חברתית, שהתפקיד שלהם לעשות דריל דאון, להתמקצע, להרחיב את השירותים ואותם מענים וכל הזמן לייצר מענים נוספים על מנת שצעירים יגיעו, לא רק ממקום של שירותים, אלא גם ממקום של עשייה.
<עמיצור דמרי: יעל, מנהלת פיתוח והדרכה.
<עמיצור דמרי: הנושא הזה הוא נושא קריטי, הוא ציר קריטי, נתיב מרכזי בעבודת המטה שלנו.
<עמיצור דמרי: כל הזמן יש לנו נושא של למידה ופיתוח, כל הזמן יש את הנושא הזה של לראות, ללמוד, לחקור, כי אנחנו חייבים להישאר רלוונטיים גם לצעירים.
<עמיצור דמרי: קצת היסטוריה.
<עמיצור דמרי: מי שמכיר את הרעיון, הרעיון זה עניין של שותפות בין משרדי ממשלה, שקראו לו מסד קליטה, שבאו ולקחו ולמדו את הנושא של מרכזי הצעירים והם החליטו להקים פיילוט בנושא הזה.
<עמיצור דמרי: כמו שאמרתי, זה עבר תהליך של מחקר מלווה וכתוצאה מהפיילוט הזה אנחנו למדנו שני דברים.
<עמיצור דמרי: אחד זה שהצורך הוא באמת ברמה הלאומית, והדבר השני זה שהוא לכלל הצעירים במדינת ישראל והוא לא היה יכול להיות רק מיועד לאוכלוסייה כזו או אחרת.
<עמיצור דמרי: אנחנו רואים כל הזמן התפתחות של הקמה של מרכזי צעירים נוספים.
<עמיצור דמרי: אחת מנקודות הציון המרכזיות זה ב-2008, כנס ישראל לצעירים, 2009-2010 אנחנו מדברים על החלטת ממשלה שמשרד נגב-גליל מפעיל, הוא שחקן משמעותי, הוא שינה את כללי המשחק גם בתפיסה של מרכזי הצעירים.
<עמיצור דמרי: הרשות לפיתוח הנגב והרשות לפיתוח הגליל ידעו לתת לנו תמיכה מאוד משמעותית גם בחשיבה האזורית וגם בשיתופי הפעולה.
<עמיצור דמרי: כתוצאה מזה יש היום 26 מרכזי צעירים.
<עמיצור דמרי: אין היום בנגב ובגליל עיר ואם בישראל שאין לה מרכז צעירים ואנחנו עכשיו מדברים על השלב הבא, שזה בעצם פתיחה במועצות אזוריות או גם בחברה הערבית.
<עמיצור דמרי: יש לנו מרכז צעירים אחד בבית ז'אן ומרכז צעירים אחת בג'ת, אבל זה לא כל החברה הערבית כמובן.
<עמיצור דמרי: גילה גמליאל וכל הנושא הזה של מחזיקי תיקי הצעירים, אני אומר עוד פעם, מ-2008 כנס ישראל לצעירים נתן איזה שהיא קפיצת מדרגה משמעותית, גם בתפיסה, גם בהבנה, ובבחירות של 2009 נכנס כל הנושא של מחזיקי תיקי צעירים ברשויות המקומיות וזה גם נתן בוסט מאוד רציני בהבנה של הצורך של מרכזי הצעירים.
<עמיצור דמרי: עוד קצת נתונים.
<עמיצור דמרי: אז מה אנחנו רואים?
<עמיצור דמרי: אנחנו רואים שצעירים זה משאב, אנחנו לא יכולים להתייחס לזה לא כאל צעירים בסיכון, למרות שיש גם צעירים בסיכון, אבל קודם כל הנחת היסוד היא שאנחנו מסתכלים על צעירים כעל משאב ולא שום דבר מעבר לזה.
<עמיצור דמרי: גם כשהם אוכלוסייה חלשה או מוחלשת אנחנו יכולים להביא אותם לנקודה כזו שיכולה להיות חברה פרודוקטיבית מצליחה שיכולה לתרום לחברה הישראלית ולא להפריע.
<עמיצור דמרי: יש לנו כמובן ביקוש גדול מאוד למרכזי צעירים.
<עמיצור דמרי: אם אנחנו מסתכלים על השלבים הבאים, יש הרבה משרדי ממשלה שנכנסים.
<עמיצור דמרי: משרד החינוך הוא אחד מהמשרדים שעכשיו הביע התעניינות מחדש בנושא של מרכזי הצעירים.
<עמיצור דמרי: עוד משרדי ממשלה נוספים.
<עמיצור דמרי: יש צורך בהקמה של מנגנון שיידע לתאם את הפעילות ולדעת להביא את המשאבים לטובת מרכזי הצעירים.
<עמיצור דמרי: הרבה פעמים הם לא עוברים דרך מרכזי הצעירים, ראשי הערים שיודעים לנהל את הדברים, או שמנהלים את הדברים נכון, מצליחים בכל זאת למקד ולהביא את הכסף לתוך מרכז הצעירים, לא בכל הערים זה קורה, ואני חושב שכאן צריך להיות איזה שהוא מנגנון שמתייחס לנושא של התכלול.
<עמיצור דמרי: אם אנחנו מדברים על המיזם, אז כמובן כל הנושא של התקנון.
<עמיצור דמרי: היום כוח האדם של מרכזי הצעירים תלוי ברשויות המקומיות.
<עמיצור דמרי: אנחנו ראינו את שמעון לנקרי, כמה הוא השקיע.
<עמיצור דמרי: חלק מהרשויות לא מסוגלות להשקיע את זה.
<עמיצור דמרי: למנהל מרכז צעירים צריך להיות תקן, לרכזים צריך שיהיה תקן, על מנת שאנחנו נוכל להבטיח את העבודה של מרכז הצעירים.
<עמיצור דמרי: זה קריטי.
<עמיצור דמרי: אני חושב שרק מנגנון כמו שחברה ממשלתית מעורבת או כל מנגנון שמוגדר כמנגנון יוכל להבטיח את העתיד של מרכזי הצעירים לטווח ארוך ולתת להם גם עצמאות.
<עמיצור דמרי: הרשויות המקומיות, דיברנו על זה, הן שחקן מפתח, הן צריכות לקחת את האחריות.
<עמיצור דמרי: זה בסופו של דבר יושב בבית של ראש העיר וראש העיר צריך להוביל את זה והוא צריך לקדם את האינטרסים של העיר כרשות מקומית.
<עמיצור דמרי: כמובן התפקיד שלנו, גם של משרדי הממשלה, זה לעזור לרשויות המקומיות לקדם את התפיסה הזו וכמובן לייצר את האמירה ברמה הלאומית ובראייה לאומית בנושא של צעירים וכאן באה לידי ביטוי חברה ממשלתית מעורבת, שלא רק מסתכלת לתוך העיר, אלא מסתכלת על כלל הצעירים במדינת ישראל וכלל המענים שצריכים לתת להם.
<עמיצור דמרי: לצורך זה אני חושב שאחד הדברים במרכזים שאנחנו צריכים לעשות זה גם לבצע מחקר מקיף על הצרכים של הצעירים, על איך הדברים עובדים, עשו כבר מחקרים, נעשו הרבה מאוד מחקרים על צעירים בכל מיני היבטים ועכשיו צריך לקחת את המידע הזה, לתכלל אותו ולשים אותו במקום אחד שיוכל לשמור על יציבות בנושא של עבודה עם צעירים בכלל.
<אורית אסייג: תודה רבה.
<אורית אסייג: הוזמנו לכאן מספר אנשים שהם מאוד רלוונטיים ויש להם ממשקי עבודה אימננטיים עם מרכז הצעירים, כל אחד ישפוך אור מנקודת ראותו הוא, מהמקום שבו הוא נמצא, מהפרויקט, מהמיזם, מהמוסד שאותו הוא מייצג.
<אורית אסייג: אפשר יהיה גם לשאול שאלות, נתחיל עם רני, מנכ"ל המכללה האקדמית גליל מערבי.
<רני פלק: אנחנו בתוך השטח המוניציפאלי של העיר עכו.
<רני פלק: איך לנקרי אומר?
<רני פלק: הוא עדיין קורא לנו מכללה אקדמית גליל מערבי, אבל הוא כבר קורא לנו מכללת עכו.
<רני פלק: יש לנו באמת ממשק, מטבע הדברים, האוכלוסייה שלנו, סטודנטים, תלמידי מכינות בקדם אקדמי, יש הרבה ממשקים עם מרכז הצעירים, גם חיילים משוחררים, כל הדברים שנעשו עם קרן גרוס ועוד פעילויות עם חיילים משוחררים.
<רני פלק: יש פעילויות משותפות, פה במכללה, או בעכו עם מרכז הצעירים.
<רני פלק: יש לנו גם הרבה פעילויות, אני לא רוצה להרחיב - - -
עמרם מצנע: מטבע הדברים במכללה כזו כולם צעירים.
עמרם מצנע: הכוונה לסטודנטים, לא למרצים.
<רני פלק: נכון.
<רני פלק: כולם צעירים.
<רני פלק: יש לנו גם מרצים צעירים, אבל יש לנו גם מרצים יותר ותיקים.
<רני פלק: אבל יש לנו הרבה פעילויות שיזמנו דווקא לאחרונה ובעיקר התחלנו את זה עם עכו וקראנו לזה פרויקט של ילדי מצוינות שהתחיל ותפס אפילו תאוצה - - -
עמרם מצנע: של ילדים בתיכון?
<רני פלק: ילדים ביסודי, כיתות ד' עד ו', מה שנאמר פה קודם, שהצעירים זה מתחיל הרבה יותר, להטמיע, להנחיל, לחנך ולהקנות.
<רני פלק: כל הדברים האלה.
<רני פלק: יש לנו פרויקט של ילדים שהם בהגדרה מצוינים על ידי משרד החינוך, הם עושים פרויקט של יום בשבוע, הם יסיימו עכשיו עוד שנה.
<רני פלק: יש כבר הרשמה יותר גדולה לשנה הבאה.
<רני פלק: דרך אגב, ההצלחה פה של המכללה עם עכו, זה עכשיו נהיה בום גדול בכל הקריות ויש לנו תהליך של התפתחות לשנה הבאה עם כל הקריות.
<רני פלק: אלה הילדים הצעירים יותר.
<רני פלק: כך שיש לנו באמת הרבה ממשקים.
<רני פלק: יש לנו ממשק אקדמי אחד, אני אגיד אותו בקצרה, יש שני חוגים ייחודיים במכללה האקדמית גליל מערבי, אחד זה החוג לתיאטרון ומחול.
<רני פלק: תיאטרון, כל נושא התיאטרון של עכו ופסטיבל חג סוכות, ויש לנו חוג לשימור אתרים, שיש שם הרבה פעילות, שהוא נוסד והומצא בגלל הקרבה הגיאוגרפית לעכו.
<רני פלק: השנה פעם ראשונה קיבלו תואר אלה שסיימו שלוש שנים ראשונות אקדמיות ויש הרבה פרויקטים משותפים עם העיר עכו, ובינתיים עושים חפירות בסוסיתא חודש שלם.
<רני פלק: ביולי, אנחנו רוצים לתכנן שיעשו ביחד, סטודנטים, מרצים ויש הרבה פעילות מעבר למרכז הצעירים ש - - -
עמרם מצנע: איך מגדילים את כמות הצעירים שרואים כחשיבות ללכת לאקדמיה?
עמרם מצנע: הלוא אחת הבעיות הקשות זה ההעצמה של אותם צעירים שאמנם גומרים תיכון ויש להם בגרות, הם צריכים בגרות שמאפשרת הליכה לאוניברסיטה, אבל הם לא מאמינים בעצמם ולכן הם לא הולכים בכלל לאקדמיה.
עמרם מצנע: כלומר כל נושא הנגישות.
<רני פלק: במפגשים האלה זה אפילו מתחיל עם הילדים.
<רני פלק: ההורים של הילדים שמכירים ומגיעים ולמכללה.
<רני פלק: אני לא רוצה להיכנס פה לכל ה - - -
<עמיצור דמרי: החיילים שמגיעים אלינו לקראת שחרור.
<רני פלק: כן, החיילים לקראת שחרור.
<רני פלק: עושים להם את זה בעיקר בשיתוף פעולה עם מרכז הצעירים.
<רני פלק: אבל כל תורת השיווק של המכללות, האוניברסיטאות ובמכינות זה בדיוק הדבר הזה.
<רני פלק: במכינות שלנו יש מכינות מחולקות לפלחים פלחים כדי לעודד אותם.
<רני פלק: גמרנו בסוף השבוע יומיים של ימים פתוחים כאלה שאנחנו משכנעים אותם שמי שחסר לו בגרות, עושים את זה.
<רני פלק: יש שיחות שעושים עם אנשים קצת יותר מבוגרים, יש כמה שנקרא מכינת 30 פלוס, של כאלה שלא חשוב למה, זה כרגע חלק מאיתנו כבר, בתיכון שלא בדיוק עשינו את ההשלמות האלה ואנחנו עושים להם קורסים מיוחדים ומושכים אותם לאקדמיה וזה מצליח.
<אורית אסייג: אנחנו כמערך חינוך יישובי, כשאנחנו מדברים עם תלמידים ותלמידות, מגיל יסודי, אנחנו אומרים 'אנחנו מלווים אתכם עד אשר תסיימו את לימודיכם בתואר הראשון לפחות'.
<אורית אסייג: זאת אמירה, ראש העיר מצהיר את זה בכל פורום אפשרי, אנחנו כמינהל חינוך, כי זה מאוד חשוב לתת להם תמיד את הקצה הרחוק שאליו אנחנו מכוונים שהם יגיעו.
<זיו בר: דווקא נראה לי שאחוזי הצעירים שמשתלבים באקדמיה יחסית למדינות אחרות הוא די גבוה במדינת ישראל.
<זיו בר: אנחנו גם גדלנו על אתוס עם הספר, הרבה אמהות 'לך תלמד, לך תלמד.
<זיו בר: אין כסף, אבל ללמוד אתה צריך'.
<זיו בר: אני חושב שגם צריך לפתח איזה שהוא אפיק למי שלא הולך לעשות תואר ראשון ועדיין הוא יכול להתפרנס בכבוד.
<זיו בר: במדינות אחרות להיות נהג של איזה שהוא טרקטור, או בטח רתכים, זה מקצוע מכובד, מרוויחים כסף מכובד ואנשים גאים במה שהם עושים, ואצלנו זה ממש - - -
עמרם מצנע: כן, זה נושא בפני עצמו שאנחנו צריכים לטפל בו.
עמרם מצנע: כל הנושא של חינוך טכנולוגי, מה זה חינוך טכנולוגי, זה לא פשוט.
עמרם מצנע: יש מדינות בעולם שבכיתה ד' כבר מחליטים מי הולך לאקדמיה ומי הולך לטכנולוגיה.
עמרם מצנע: אני רוצה לראות את האמא הישראלית שאומרים לבן שלה בכיתה ד', 'הוא נגרות'.
עמרם מצנע: לראות מה קורה.
עמרם מצנע: כן, יש פה בעיה לא פשוטה.
עמרם מצנע: אבל רציתי לשאול דבר אחר.
עמרם מצנע: אתם נתקלים בבעיה של צעירים שרוצים ללכת לאקדמיה ולא יכולים לממן את הלימודים בגלל בעיות כלכליות ואין לכם מלגות?
<אורית אסייג: אין דבר כזה שאין לנו, יש פה מעטפת מאוד - - -
<אלי חביב: אני רוצה לענות על זה.
<אלי חביב: מניסיון של חמש שנים, מי שרוצה ללמוד מוצא את התקציבים.
<אלי חביב: אנחנו מסייעים במלגות סדר גודל של בין 50% או 40% במינימום עד 80%-90% ויש מלגות שהן 100% משכר הלימוד.
<אלי חביב: אני לא חושב שהגיע צעיר והבעיה שלו הייתה שכר לימוד ובגלל זה הוא לא למד.
<אלי חביב: עשינו כבר פעילויות משותפות עם המכללה יחד בשכונות קשות מאוד, כמו גאולה ובן גוריון, לאיתור של חבר'ה עם פוטנציאל ללימודים אקדמאיים שהדבר שמנע מהם זה היה באמת שכר הלימוד.
<אלי חביב: הבאנו אותם והכנסנו אותם פנימה לאקדמיה, אם זה במכינות להשלמת בגרויות ואחרי זה הם נמצאים על המסלול הזה, כשהדיקנט במכללה עוזר, כשאנחנו עוזרים.
<נסים לגזיאל: אני גם עובד במכללה, בדיקנט.
<נסים לגזיאל: אני אומר שכל קרן שתתווסף לקרנות שיש לנו תוכל למנף את מספר הסטודנטים.
<נסים לגזיאל: אנחנו היום נעזרים בקרנות כמו רוס, כמו קציר, שהן קרנות שעוזרות בצורה מאוד מסיבית.
<נסים לגזיאל: קרן קציר למשל עוזרת לתכניות מיוחדות, כמו לנשים חד הוריות.
<נסים לגזיאל: יש לנו קבוצה של 25 נשים חד הוריות שמקבלות את כל הסיוע.
עמרם מצנע: הבעיה בדרך כלל היא באוכלוסיות שלא נופלות בקטגוריות.
עמרם מצנע: קרן גרוס זה רק לחיילים משוחררים, מה קורה עם האוכלוסייה הערבית, למשל, בעכו?
עמרם מצנע: כי הם לא כל כך חשופים למלגות שונות.
<אלי חביב: לגבי האוכלוסייה הערבית, כמובן שצעיר או צעירה שמבצעים שירות לאומי זכאים לכל המלגות של חייל משוחרר, זו אותה משבצת.
<אלי חביב: מעבר לזה, כל המלגות שהן בשליטה שלנו, כמו מלגת ראש העיר או מעשה עולם, או מלגות שאנחנו משתתפים בהם, כמובן שיש ייצוג גם למגזר הערבי וצעיר או צעירה ערביים יכולים להשתתף.
<אלי חביב: ור"ה אותו דבר.
<אלי חביב: הסל שישנו, ישנו סל של מלגות, הוא אולי לא באותה פרופורציה מבחינת התקציב כמו במגזר היהודי, בגלל כל הקרנות שמסייעות רק לחיילים משוחרים אבל יש.
<נסים לגזיאל: אני נפגש עם הסטודנטים אחרי שהם מסיימים את הלימודים ואז מתחילה הבעיה של התעסוקה.
<נסים לגזיאל: זו בעיה מאוד מאוד מרכזית לסטודנטים.
<נסים לגזיאל: יש לנו רכזת תעסוקה במכללה שמטפלת בסטודנטים שנה שלישית, לקראת סיום הלימודים והיא לא יכולה לתת מענה לסטודנטים ש - - -
<שירה דקל כץ: רק בהקשר הזה, יכול להיות שבעכו לא, אבל בערים אחרות בהחלט כן, יש צעירים שרוצים ללמוד ולא בהכרח יכולים.
<שירה דקל כץ: דווקא, דרך אגב, המעמד הנמוך מאוד, יש לו הרבה יותר אפשרויות.
<שירה דקל כץ: הצעירים ממעמד הביניים שלא מצליחים לעמוד בתנאי הסף של המלגות הם הצעירים שלא מצליחים בדרך כלל ואז מה שקור זה שהם לפעמים מתחילים, עוזבים אחרי שנה אחת, הולכים לחפש עבודה, לא מצליחים להחזיק את הדירה.
<שירה דקל כץ: זאת אומרת לאו דווקא הקצוות, יותר האמצע.
עמרם מצנע: זו אחת המטרות של מרכז הצעירים, זה לאתר באמת את אותן חוליות שנופלות - - -
<שירה דקל כץ: אבל לא תמיד יש מענים.
עמרם מצנע: אני בטוח שאין, אבל אני אומר לאתר אותם קודם כל ולהבין את ההתנהגות שם ולנסות לכוון מלגות במיוחד לשם.
<נסים לגזיאל: בשנה שעברה הייתה תכנית מאוד יפה של הרשות לפיתוח הגליל עם מוסדות תעסוקה, שנתנו מלגות לסטודנטים שנה שלישית ושילבו אותם בתעסוקה, אבל השנה היא לא הייתה.
<נסים לגזיאל: אני מקווה שהשנה, טלי אמרה שהם מתכוונים לחזור.
<אלי חביב: אני רוצה לתת דוגמה למלגה.
<אלי חביב: רועי, אתה תציג גם את הפרויקט הזה וגם דוגמה של מלגה שהיא - - -
<רועי: שלום.
<רועי: אנחנו מפעילים פה תכנית בשיתוף מרכז צעירים שנקראת פרויקט מעש"ה עולם.
<רועי: מעשה עולם בעצם מביא קבוצה של חבר'ה צעירים ממדינות דוברי אנגלית.
<רועי: בשנתיים האחרונות זה היה מצפון אמריקה, כולם מגיעים לכאן דרך מסע, קבוצה של בוגרי קולג', זה נקרא פוסט קולג', יהודים, הם מגיעים לעיר עכו ואנחנו כאן, דרך מרכז צעירים, דרך השותף המרכזי שלנו כאן, מחברים אותם לסטודנטים מהעיר עכו, סטודנטים ישראליים, ובעצם יש פה פרויקט משותף של חבר'ה יהודים אמריקאים, או יהודים דוברי אנגלית וחבר'ה מקומיים מהעיר עכו.
<רועי: הם גם עושים התנדבות משותפת בעיר וגם יש מפגש אחת לשבוע שבו עוסקים בשאלות שקשורות למדינת ישראל, לקשר שלי ליהדות התפוצות, מה זה אומר להיות יהודי אמריקאי וישראלי ואיך מדברים על נושאים שקשורים לחדשות, לפוליטיקה, לשנת בחירות שעברנו השנה.
<רועי: כל זה קורה כאן בתוך מרכז הצעירים.
<רועי: יש לנו גם דוגמה לסטודנט שהיה השנה בתכנית.
<רועי: אני מרכז את הקבוצה של האמריקאים.
<רועי: אם אנחנו מדברים על נושא המלגות, זה מעניק מלגה, בשיתוף גם עם קרן קציר, ומי שזכאי, גם עם קרן גרוס.
<רועי: זו מלגת לימוד מלאה לסטודנטים הישראלים והמפגש הוא כמעט ייחודי במציאות הזאת של סטודנט שמקבל גם מלגה, גם אפשרות להתנדבות ולעשות עשייה חברתית בתוך העיר, בקהילה שלו, ומפגש ייחודי של למידה מאוד מרתקת וייחודית.
<יהודית גידלי: כמה שנים אתה בעיר?
<רועי: אני מרכז אותו, זו השנה השלישית שלו כבר בעיר.
<אורית ברוך: יש נקודה שלא עלתה ואני חושבת שמאוד חשוב להעלות אותה.
<אורית ברוך: אנחנו מדברים ברמה של הרשויות המקומיות, אבל דווקא ברמה הכללית, הלאומית, נוצרו עם השנים, בעקבות, אני חושבת, איזה שהוא תהליך של התמקצעות שעבר על החברה הישראלית, היום, כדי שצעיר יוכל להיכנס לעבודה יש חסמים של ותק ושל צורך בתארים שבעצם כשאתה מסתכל ורוצה לראות מי מהצעירים יכול להיות מועמד לעבודה, אין לך מועמדים.
<אורית ברוך: המועמדים מתחילים מגיל 35, גם כי אולי צריך 7 שנות ותק ותואר שני, בפרט בשירות הציבורי והנקודה הזאת איכשהו לא עולה על השולחן.
<אורית ברוך: אני חושבת שנורא חשוב לשים אותה.
<אורית ברוך: אני חושבת שהכנסת פה יכולה לעשות עבודה מאוד מאוד רצינית, אבל צריך לשים על זה דגש.
<אורית ברוך: למשל פה רואים דוגמה שדווקא להיכנס וללמוד לתארים יש היום אפשרויות, שפעם לא היו, זאת אומרת בדורות אחורה היה יותר קשה להיכנס להשכלה, היו פחות מלגות ודברים כאלה, אבל גם אלה שהם כבר משכילים, להכניס אותם לשירותים המוניציפאליים, לשירותים הממשלתיים, למגזר הציבורי בכללותו, יש בעיה מאוד מאוד גדולה פה ואני חושבת שזה צריך להיות על השולחן.
עמרם מצנע: לא, אני שמעתי בסקירה בבוקר שיש פה תכנית של מין חונכות כזו.
<אלי חביב: יש תכנית של מתמחים, פיילוט - - -
<אורית ברוך: אבל היא ישנה.
<אלי חביב: היא לא ישנה, זו שנה שנייה שהיא עובדת, היא עברה ברוח חדשה קודם ועכשיו היא עובדת דרך המשרד לפיתוח הנגב והגליל, כשהמטרה היא לתת לצעיר או הצעירה הסטודנטים את ההתמחות במקצוע.
<אלי חביב: כלומר אם אנחנו מדברים על חברות עירוניות או מינהלים עירוניים כמו מינהל החינוך, החברה הכלכלית, המתנ"סים, הם עושים את ההתמחות שלהם שם, לא מקבלים קרדיטציה במכללה או באוניברסיטה, הם מקבלים את הניסיון הזה.
<אורית ברוך: ומה קורה אחר כך?
<עמיצור דמרי: קודם כל יש להם ברזומה שלהם, 'עסקתי ב- ופעלתי'.
<עמיצור דמרי: זה מוסיף להם לניסיון.
<אורית ברוך: אבל אני באה ואומרת שצריך לתקוף את זה ישירות ואני חושבת שמן הראוי להוריד שנות ניסיון.
<אורית ברוך: הקידוש הזה של שנות ניסיון, יכול להיות שאנחנו בו - - -
עמרם מצנע: תראי, בסוף במכרז לתפקידים בחברות הציבוריות יש צבירת נקודות, אתה לא יכול להוריד את הניסיון.
<אורית אסייג: כן יש תכניות ייעודיות שעונות על מה שאת מעלה, אבל הן לא מספקות, כי הן תכניות מאוד יקרות, עתירות משאבים, כמו עתידים, שמתחילים ללוות את הילדים מאז שהם בתיכון, בכיתה י', דרך הגיוס שלהם לצבא.
עמרם מצנע: כן, אבל זה לא עונה על מה ש - - -
<אורית אסייג: זה בדיוק אחר כך הם משתלבים במסגרות תעסוקה.
<טלי עומר: יש מספר תכניות, אחת באמת גם של עתידים, שכרגע הם לומדים בבאר שבע, וגם למגזר הציבורי בצפון, יש שם סטודנטים מהצפון ומהדרום.
<טלי עומר: יש איזה תכנית של מה שאנחנו קוראים מלגות מוטות תעסוקה, 'סטודנטים בונים עתיד', שזה באמת כל הנושא של לעשות את הסטאז', כי זה נורא תלוי באיזה תחום.
<טלי עומר: יש בצפון שש מכללות מוכרות על ידי המל"ג, שאיתם אנחנו עובדים.
<טלי עומר: עד עכשיו עשינו משהו כמו 20 סטודנטים מכל מכללה, שיש קישור בין המפעל, בין המכללה ובין הסטודנט, זה כולל גם בנושאים של היי טק, גם בנושאים של מגזר ציבורי, גם בנושאים של תיירות ובכל הנושאים.
<טלי עומר: לא מאוד פשוט, מאוד בעייתי גם לעקוב אחרי זה, מה קורה אחרי השנה הראשונה שנשארים אחרי, למעט תל חי, שאני יכולה להגיד בוודאות שיש שם למעלה מ-90% הצלחה, כי החבר'ה שעובדים בהיי טק ממש מובלים כבר מתחילת הלימודים שלהם בהתאמה למפעלים, המכללה גם דאגה להביא את השלוחות שלה.
<טלי עומר: יש בעיה הפוכה של מקומות שהם מעוטי תקנים, למשל, ואז יש לך קושי.
<טלי עומר: למשל סיעוד, בבתי חולים, או כל מיני.
<טלי עומר: אבל תמיד מחפשים את הפרצות.
<טלי עומר: משרד נגב-גליל הולך עכשיו להגדיל מאוד את התכנית הזאת, עם מה שנקרא מענקי התמדה, זאת אומרת להמשיך לעוד שנתיים, שוב, בחשיבה שאם הבן אדם יישאר באותו מקום עבודה שנתיים אחרי מן הסתם כבר - - -
עמרם מצנע: אני ראיתי באמת רשויות שעם התעשיות המקומיות הם יוצרים את הקשר, אל"ף, מגייסים אותם למלגות, ובי"ת, גם ליווי תוך כדי הלימודים עם מין שוליות כזו וזה נכון, ברמה המקומית אפשר לגייס את המפעלים השונים.
<עמיצור דמרי: תכנית המתמחים המדוברת, אחת השותפות המרכזיות, מעבר למשרד נגב-גליל, זה קרן קיסריה.
<עמיצור דמרי: אחד המהלכים שאנחנו עושים להוביל ביחד זה להביא למצב כזה שהמל"ג יכיר בנושא המתמחים, כמו שקורה במדינות אחרות מתוקנות בעולם, יכיר בזה כנקודות זכות ולצעיר יהיה מסלול לימודים עם מסלול התמחות, וכך נוכל לעזור להם להשתלב.
<עמיצור דמרי: היום אין מקום יותר להשכלה גבוהה שהיא רק לשם ההשכלה הגבוהה, בסופו של דבר אנשים רוצים גם למצוא מקום עבודה אחר כך ולא רק ללמוד.
<עמיצור דמרי: אז אם אני הולך ולומד מינהל ציבורי, החלום שלי כנראה היה לעבוד במינהל הציבורי או בדברים קרובים לזה.
<עמיצור דמרי: אנחנו מקווים מאוד שבאמת נצליח לעשות את פריצת הדרך הזו ואז יהיה לזה בסיס הרבה יותר רחב.
<אלי חביב: אנחנו קצרים בזמן, נעבור לרכזים עירוניים שנמצאים איתנו, שחשובים מאוד, כל אחד.
<שי רובין: אני מנהל גרעין אומץ, גרעין דתי, בעיר.
<שי רובין: הוקם לפני 15 שנה, היום זה מונה 30 משפחות, הרבה ילדים ברוך ה'.
<שי רובין: הגרעין, מתחילת הדרך הוא בחשיבה לפעול עם העיר, עם הרשות המקומית ועם הגופים העירוניים.
<שי רובין: בשנים האחרונות הדבר הזה מאוד מקבל תאוצה.
<שי רובין: הגרעין מפעיל פה את כל המועדוניות של הרווחה בעיר, יש פרויקטים בחינוך, מרכזי מידע שאנחנו עכשיו מפתחים עם מטה החינוך, חממות חברתיות לתיכונים, מרכז חלוקת מזון וחלוקת סנדוויצ'ים, כל יום 700 סנדוויצ'ים שאנחנו שולחים לבתי ספר פה בעיר.
<שי רובין: יש לנו עוד הרבה מאוד פעילויות, עם מעל 30 פרויקטים שאנחנו מגיעים ללמעלה מ-4,000 תושבי העיר.
<שי רובין: בנוסף לזה אנחנו גם גוף מפעיל של מרכז הצעירים פה, שבשנים האחרונות תפס פה תאוצה ממש חזקה ומדהימה ויפה, מאז שאלי נכנס והרים את המרכז.
<שי רובין: אז כמובן אנחנו גם גוף מפעיל, אבל גם שותפים פעילים בעשייה, בעיקר בתחום הקהילתי, של פעילות קהילתית.
עמרם מצנע: הצעירים שלכם גם מקבלים שירותים במרכז הצעירים?
<שי רובין: כן, כמו כל תושב.
<שי רובין: כמו שאמרתי, אנחנו עושים שיתופי פעולה, זאת אומרת יש אירועים שאנחנו - - - אין לנו הרבה פעילויות שנעשות דווקא למען הצעירים שלנו, מדובר פה על גרעינים כאלה, משפחות ש - - -
עמרם מצנע: לא, אני מכיר את הנושא של הגרעינים, אני רק שואל, מעבר לזה שאתם עושים, נותנים, מפעילים, כמה אתם בעצמכם, למשל הילדים שלכם במערכת החינוך העירונית?
<שי רובין: אנחנו כולנו מעורבים בתוך מערכת החינוך העירונית, בגנים, בבתי ספר והכול.
<שי רובין: יש לנו הרבה מאוד פרויקטים, שבעיקר בשנים האחרונות משרד נגב-גליל והרשות לפיתוח הגליל מאוד נכנסו לעזור, שנוכל להיכנס לכמה שכונות מאוד מאוד מאתגרות בעיר.
<שי רובין: אנחנו מביאים משפחות של סטודנטים, קוראים לזה תכנית שילובים, שלומדים בכל המוסדות להשכלה גבוהה באזור ומתנדבים בשכונות, תמורת מלגות קיום.
<שי רובין: סך הכול באמת שיתוף הפעולה פה בעיר, זה מה שגורם להצלחה הגדולה, שנותן לנו גם את היכולת לגדול ולצמוח, זה באמת שיתוף הפעולה עם כל הגורמים, אם זה ברמה העירונית, ברשות המקומית, על כל האגפים, אנחנו ממש עובדים בשיתוף פעולה מלא ובאמון הדדי, וגם בשנים האחרונות רואים יותר ויותר את משרדי הממשלה השונים שנכנסים ורואים את הערך ה - - - הם רואים את האוכלוסייה הצעירה שבאה לתרום ובאה לתת ובנוסף לזה היא גם באה לגור במקום, באה להיות חלק מהעיר, לעודד את התופעה הזאת ולהגביר אותה.
<זיו בר: אני אשמח גם להגיד.
<זיו בר: התופעה הזאת ששי מציג היא תופעה שמתפתחת ברחבי הארץ, וגם אמרת, הקהילות האלה הן משהו מדהים.
<זיו בר: אם בעבר היו לנו קיבוצים או דברים שאנשים אמרו 'אנחנו נחיה בצורה משותפת ונראה איך אנחנו גם נשתלב ביעדים הלאומיים', היום בערים השונות אנחנו יודעים על מעל 100 קהילות, יש גוונים בדרום ולכל אורכה של הארץ.
<זיו בר: יש כאלה שצורת החיים היא מאוד מאוד הדוקה, התקציב משותף והבחירות הן משותפות, הקיבוץ העירוני, ויש כאלה שצורת החיים היא הרבה יותר פתוחה, הם גרים באותם כמה רחובות, נפגשים אחת לשבוע ללמוד, אבל מה שמשותף לכולם 'אנחנו רוצים להיות גם מעורבים במה שקורה בעיר ורוצים לתרום'.
<זיו בר: אני יודע שמדברים על נגב-גליל, אבל גם משרד החינוך וגם משרד ראש הממשלה, כולם מכירים בתופעות האלה ומנסים כמה שיותר להרחיב אותם.
<זיו בר: זו ממש תופעה מדהימה.
<שי רובין: אולי רק עוד תופעה, עוד משהו אחד שעכו כל הזמן - - - יש פה צורך גדול להביא זוגות צעירים, דבר שמאוד מאוד חסר פה בעיר, ואחת היוזמות שעשינו זה הקמה של שכונה.
<שי רובין: התחיל מכרז לפני שנה וחצי, מכרז של 153 יחידות דיור שהכול נמכר, הכול שווק כבר.
<שי רובין: לפני שבוע הקבלנים נבחרו ומתחילים לבנות.
<שי רובין: זה אומר שהולכים לבנות פה בצורה מאוד מאוד משמעותית ואנחנו חושבים על הפרויקט הבא.
<עומר כהן: אני מרכז את קיבוץ המחנכים בעכו.
<עומר כהן: קיבוץ המחנכים הוקם ב-2005, לפני שמונה שנים, יש בו 56 חברים, כולם חברי תנועת דרור ישראל, גילאי 25 עד 31 וכולם עוסקים בחינוך בצורה כזאת או אחרת.
עמרם מצנע: זה גם משפחות?
<עומר כהן: יש ילדים כבר, כן.
<עומר כהן: הבוגר, הכי גדול, בן שנה יהיה בשבוע הבא.
<עומר כהן: קיבוץ המחנכים מפעיל בעיר כמה פרויקטים, יש מועדונים לבני נוער, מועדונים שכונתיים, מועדוני רווחה ואחד הדברים שתראו עוד פעם, הג'אם, הוא גם פרויקט שהוקם על ידי קיבוץ המחנכים.
<עומר כהן: מה שחשוב לי מאוד להגיד בהקשר של שיתוף הפעולה העירוני פה בעיר, אנחנו הגענו למרכז הצעירים קודם כל כצרכנים.
<עומר כהן: במובן הזה מתוך איזה שהוא צורך גם אני השתתפתי בשני קורסים פה והרבה מהחברים פה השתתפו והרבה מאוד מהפרויקטים שאנחנו מעורבים בהם, בעיקר מגיעים מתוך צורך שלנו, החסם שאנחנו מזהים, אצלנו ובשבילנו, והם הופכים להיות איזה שהוא שיתוף פעולה שבסופו של דבר פותח את שעריו לכל תושבי העיר והסביבה.
<עומר כהן: דוגמה מצוינת זה הג'אם, אני לא ארחיב עליה, חבל על הזמן, כי תגיעו לשם עוד מעט.
<עומר כהן: בהקשר הזה של מרכז הצעירים יש פה עניין מאוד חשוב, ביכולת לזהות קושי מסוים, צורך מסוים, ולהציע לאותם גופים שהם לאו דווקא גופים ממשלתיים או מוסדיים לייצר את שיתוף הפעולה הזה, במיוחד בהקשר של צעירים.
<עומר כהן: אני אתן דוגמה, אנחנו מפעילים מועדונית לנוער, וגילינו שבני נוער לא יבואו למועדונית שתהיה מתויגת כמועדונית רווחה, עם אם בית.
<עומר כהן: זה לא מתאים.