GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוסף אבו סיאם: נכון שהמחוז ומדינת ישראל משקיעה ואני אומר לכם שבתי הספר שבונים בדרום, לפני שש שנים בניתי בבת ים בית ספר וכתבו על זה בעיתון והתחלתי לצחוק בעצמי, סתם בית ספר, וברהט, אצל היישובים הבדואים, בונים בית ספר שאני אומר לכם שאין במדינה כזה בית ספר.
<יוסף אבו סיאם: אבל הבעיה אצלנו אחרת.
<יוסף אבו סיאם: אנחנו מייצרים הרבה ילדים ולא יעזור למדינת ישראל, לא יכולים למנוע מאיתנו, אנחנו לא עובדים, אנחנו רק מייצרים ילדים ואנחנו חברה צעירה, רהט 40% מתחת לגיל 18.
<יוסף אבו סיאם: מסיימים י"ב, בסדר, מסיימים תיכון, מה הוא הולך לעשות כשהוא מסיים תיכון?
<יוסף אבו סיאם: איזה מקום עבודה אפשר למצוא בדרום?
<יוסף אבו סיאם: אתם תושבי הדרום ויודעים, אפילו לטאטא רחוב.
<יוסף אבו סיאם: אם אני מחר בבוקר הולך לאופקים או לדימונה ואני רוצה לטאטא ברחוב, יש רמה יותר נמוכה מזה?
<יוסף אבו סיאם: אני לא מוצא עבודה.
<יוסף אבו סיאם: כי אין עבודה.
<יוסף אבו סיאם: יש עבודה מקצועית.
<יוסף אבו סיאם: היום בעיר הבה"דים שריינו 1,000 מקומות עבודה לבדואים, בתנאי שיהיה לו מקצוע.
<יוסף אבו סיאם: 1,000 מקומות עבודה.
<יוסף אבו סיאם: בקרית מלאכי, היום תביא מזגן, קח 12,000 שקל, הרופא אחרי עשר שנים לא מגיע לזה.
<יוסף אבו סיאם: בתי הספר בדרום, למעשה זה אולי בכל הארץ אבל אני רוצה לדבר על הבדואים, צריך להעביר את הילדים, כמו שעושים בכמה מדינות באירופה ואחרי ט' בודקים אותו.
<יוסף אבו סיאם: לא כדאי לך להפסיד שלוש שנים, בוא, תעבור למסלול שתוכל להיות נגר, להיות בבנייה.
<יוסף אבו סיאם: ענף הבנייה הכי משגשג במדינה, אתה לא תאמין כמה בונים בית בשגב שלום וברהט וכל הכסף הולך לדהרייה, לא לבדואים.
<יוסף אבו סיאם: בעיה ללמד טייח?
<יוסף אבו סיאם: בעיה ללמד רצף?
<יוסף אבו סיאם: בכלל לא בעיה, כל הכסף הולך לדהרייה ולחברון, למה שלא יהיה אצלנו?
<יוסף אבו סיאם: צריך להשקיע בכיוון הזה, רבותיי.
<יוסף אבו סיאם: אנחנו חברה עומדת על הגדר, מתרבים בצורה מאוד - - - אני בדואי ואני חי את זה, אתם שומעים ברדיו שיש אירועים, או בחדשות, אני חי בתוך החברה, אנחנו ברהט היום סובלים מהילדים שלנו, הילדים שלנו סובלים מחוסר תעסוקה, אין לו עבודה, אין לו כלום, הוא בחור צעיר בגיל 16 והוא רוצה 200 שקל, מאיפה יביא אותם?
<יוסף אבו סיאם: הוא הולך לכיוון השלילי והחברה בנגב ובישראל תסבול.
<יוסף אבו סיאם: אנחנו, המדינה, צריכים לחשוב ללכת לכיוון של להכשיר אותם לעבודה, מסגרות, נגרות, בניין.
<יוסף אבו סיאם: התמ"ת יכול לעשות קורסים, ואמרתי את זה לשמחון לפני כן, הוא אמר 'מה שאתה מדבר זה נכון, צריך ללכת לכיוון הזה'.
<יוסף אבו סיאם: להביא אותם, שיוכלו להרוויח כסף.
עמרם מצנע: עמירה, את רוצה עוד משפט?
<עמירה חיים: אני אומרת שאני מתחברת, הכוס לא הייתה מלאה.
<עמירה חיים: כל מה שאמרתי זה באמת, היא באה למלא איזה שהוא חסר בכל התחומים, גם החינוך הטכנולוגי, גם חינוך - - - למעשה יש לנו הרבה חסרים ואנחנו מתמודדים והראיתי את דרך ההתמודדות.
<עמירה חיים: כל נושא שהעליתי בדרך ההתמודדות למעשה הראיתי רק את חצי הכוס המלאה, אבל יש עוד חצי ריק בכל העניין הזה, בהחלט לא אמרתי את הדבר הזה.
<עמירה חיים: לגבי החינוך הטכנולוגי, אנחנו באמת הולכים בכיוון של החינוך הטכנולוגי, אין אפס בעניין הזה, אבל קורסים של טייחות וכל זה, זה לא בשולחן שלי.
<עמירה חיים: אני לא רוצה קורסים לטייחות, זה בגיל 18, שמשרד התעסוקה, העבודה, יעשה להם קורסים מזורזים, זה לא בבתי הספר.
<עמירה חיים: אני רוצה לאתגר את הילדים, אני רוצה שהחברה הבדואית גם תעבור איזה שהוא שינוי, החבר'ה הולכים כאן להשכלה גבוהה גם, אז אפשר לפתוח, לבני ה-17-18 שסיימו את הלימודים, יחד עם התמ"ת למידה של רצפות בניין, זה לא במגרש שלי.
<עמירה חיים: אבל אתה צודק, צריך לפתור את זה.
<דורון אלמוג: טוב.
<דורון אלמוג: קודם כל תודה על ההזדמנות להגיד משהו, למרות שנעדרתי הבוקר מהסיור.
<דורון אלמוג: הסיבה שלא הייתי בסיור בבוקר, עמירה ציינה אותה, מנהלי מחוזות דרום לפני כשנה החליטו שהנושא שמאחד את כולם זה הבדואים והבוקר היה מפגש כזה.
<דורון אלמוג: את נעדרת מהמפגש, אז אני משלב.
<דורון אלמוג: סוגיית החינוך היא סוגיה מרכזית ביעדים שלנו, של מטה היישום במשרד ראש הממשלה, החינוך והתעסוקה הם הגורמים המובילים לשינוי ומעל כל זה אנחנו רוצים ליצור שיפור דרמטי באיכות החיים של הבדואים בנגב.
<דורון אלמוג: דיברתי על זה השבוע בכנסת, היית איתי.
<דורון אלמוג: חשוב לי בחדר הזה להגיד, אחת, החינוך בשנים האחרונות הוא הדבר שקיבל הכי הרבה תשומת לב.
<דורון אלמוג: ביחס לכל משרדי הממשלה, אני חושב שאם אפשר היום לבוא ולהגיד שבחברה הבדואית בשנים האחרונות קרה משהו דרמטי, אז זה מספר מסיימי תיכון, זה מספר מקבלי בגרות.
<דורון אלמוג: זאת אומרת למרות שהפערים הם עדיין גדולים, אבל אם אנחנו לוקחים נגיד את אבו בסמה, ורחמים ציין פה, בתקופה של עמרם קראזי נבנו בתי ספר והייתה השקעה עצומה ועדיין יש לנו כברת דרך מאוד גדולה לפנינו.
<דורון אלמוג: כל מה שנאמר כאן, כל הפערים נכונים, להוציא פער אחד שכמעט לא מדברים עליו, זה מתחת לשולחן, שגם בו צריך לטפל והוא צריך להיות אולי פועל יוצא, זה הגברת הגאווה והזהות הישראלית.
<דורון אלמוג: אני הייתי רוצה לראות את כל המגזר הבדואי ביום העצמאות מניף דגל ישראל ואומר 'אני בדואי גאה'.
<עמירה חיים: על כל בית ספר היה דגל.
<דורון אלמוג: אני יודע.
<דורון אלמוג: מכאן אני רוצה לשתף אתכם במשהו שקרה פה בחדר הזה.
<דורון אלמוג: במטה שלי יש לי פורום צעירים בדואים, סיפרתי עליו קצת השבוע.
<דורון אלמוג: אתם מכירים חלק מהאנשים שם.
<דורון אלמוג: פורום הצעירים הבדואים הם פורצי דרך במגזר הבדואי, כולם אקדמאים, דרך אגב, למשל הם רוצים יישוב בדואי שכולם אקדמאים, חוצה חמולות, לא רק מהוואשלה ועזאזמה ותראבין, לא משנה להם.
<דורון אלמוג: הם אומרים 'אנחנו רוצים יישוב בדואי של אקדמאים'.
<דורון אלמוג: אחד מהם הוא סטרט אפיסט בדואי, אברהים אסנה.
<דורון אלמוג: אברהים אסנה הקים חברה, כדאי לדעת, אנחנו רק מדברים על הפערים, הוא הקים חברה שנקראת טופקסייט, שעושה קווליטי אינשורנס, זה בדיקת מערכת מחשב.
<דורון אלמוג: עזרנו לו להיכנס לחברות היי טק אחרות וכאן בחדר הזה הסתיים קורס ראשון של בודקי תוכנה בדואים.
<דורון אלמוג: ישבו כאן 12 גברים ו-7 נשים, 19 בסך הכול, הם ישבו כאן בחדר הזה והקורס הראשון של בודקי תוכנה בדואים הסתיים כאן לפני כמה חודשים.
<דורון אלמוג: היה על זה סיקור.
<דורון אלמוג: הייתם צריכים לשמוע.
<דורון אלמוג: הייתי כבר בהמון שיחות, אז חלק גדול מהשיחות זה על הריסות בתים ועל קרקעות ועל קיפוח ועל קורבנוּת ועל מסכנות ועל עוני והכול נכון, אבל פה בחדר הזה שמעתי בדואים צעירים וצעירות מדברים בגאווה על היכולת שלהם, על זה שהם עכשיו הולכים לעבוד במשהו חדש.
<דורון אלמוג: ואני אומר לכם, יש דור חדש שרוצה שינוי, יש צעירים שרוצים שינוי, הם רוצים להיות אקדמאים, הם רוצים להיות מובילים, ודרך אגב הם גם רוצים שיח אחר.
<דורון אלמוג: הם אומרים, נמאס לנו מהשיח של קורבנות ומסכנות, אנחנו רוצים שיח אחר, אנחנו רוצים יוזמה אזרחית, אנחנו רוצים מנהיגות.
<דורון אלמוג: הבוקר הבאנו צעירים בדואים שעל זה הם דיברו.
<דורון אלמוג: הם דיברו, לא אני.
<דורון אלמוג: באו שלושה צעירים בדואים ודיברו על מנהיגות צעירה ואנחנו נעשה עם הג'וינט, נעצים אותם ונחזק אותם.
<דורון אלמוג: אם אני אופטימי, זה רק מכיוון שאני רואה נשים וצעירים בדואים שרוצים שינוי ובצד זה אני אומר, באמת יש לנו הרבה פערים עמוקים, נצטרך לטפל ולהשקיע הרבה מאוד בשנים הבאות והחינוך צריך להיות באמת מאמץ מרכזי.
<דורון אלמוג: אני כאזרח ישראלי הייתי רוצה להיות גאה בכל מה שאני רואה מסביב, ואני אומר לכם, כשאנחנו נוסעים ורואים ערי פחונים ועוני, אנחנו לא יכולים להיות גאים.
<דורון אלמוג: אני בא לגדוד הסיור הבדואי, זה כבר אלה שהתנדבו, בכרם שלום, אני נכנס עם המג"ד, שהוא, אגב, אני חושב, פעם ראשונה מג"ד בדואי, וחיד אלאוזייל, סגן אלוף, הגיע לצה"ל עם 7 שנות לימוד, היום הוא עם תואר שני, והוא אומר לי 'בוא נבקר קצת' ואנחנו הולכים לכרם שלום, יש בית ספר שם, שהקמנו עם קרן רש"י, ונכנסים לבית הספר ועומדת מורה חיילת ואני שואל 'מה זה הכיתה הזאת?
<דורון אלמוג: ' היא אומרת לי 'זאת כיתת אנא', אני אומר לה 'מה זה אנא?
<דורון אלמוג: ' היא אומרת לי 'אנאלפביתים, מה, אתה לא יודע?
<דורון אלמוג: היית אלוף פיקוד דרום, איפה אתה חי?
<דורון אלמוג: אנאלפבתים'.
<דורון אלמוג: אני אומר, 'כמה כאלה יש בגדוד?' זה בערך שליש, בערך 100 ומשהו אנאלפביתים מתוך קרוב ל-400 חיילים.
<עמירה חיים: אבל זה לא חלקם באוכלוסייה.
<דורון אלמוג: בסדר.
<דורון אלמוג: להגיד לכם שזה לא כואב?
<דורון אלמוג: אז נגעתי בשני הדברים, יש לנו גם וגם ואנחנו צריכים בסוף לראות לפחות את כולם בוגרי תיכון, כולם בוגרי תיכון ובוודאי שכולם הולכים לגני הילדים ולראות חלק הרבה יותר גדול שמגיע להשכלה אקדמאית, תואר ראשון, תואר שני, תואר שלישי, ויש לנו לא מעט כאלה.
<דורון אלמוג: בוועדה שישבנו השבוע ישבה עורכת דין, אוויה אבו רביע, עורכת דין בדואית.
<דורון אלמוג: תודה רבה וביחד אנחנו נעשה את השינוי.
עמרם מצנע: קודם כל באמת תודה רבה ותודה לעמירה חיים, מנהלת המחוז, ליהודית, המפקחת, לראשי המועצות ולצוות בכלל שלכם.
עמרם מצנע: יש לי היכרות יותר מקרוב עם מחוז הדרום והוא באמת מחוז מוביל בלא מעט תחומים וזה לא מובן מאליו.
עמרם מצנע: בסך הכול המחוז הוא עם בעיות שסוציו אקונומית הן יותר גדולות מהאחרים, עם פערים, וכמובן האוכלוסייה הבדואית, כך שזה לא מובן מאליו ומבחינה זו גם היום אפשר היה להתרשם מזה.
עמרם מצנע: הוועדה בראשותי בכנסת ה-19 שמה לעצמה כנושא מרכזי, ואתם בטח לא תתפלאו, את הפריפריה.
עמרם מצנע: זה פריפריה ופערים חברתיים בחברה הישראלית.
עמרם מצנע: פריפריה ופערים חברתיים זה שם כולל להרבה מאוד בעיות, אבל מניסיוני שלי, הפלטפורמה העיקרית לסגירת פערים זה החינוך.
עמרם מצנע: חינוך, חינוך, חינוך.
עמרם מצנע: לכן היה לנו חשוב לבוא לבקר, הביקור הוא בעצם צעד ראשון לקראת דיון, כשאנחנו כבר קבענו את התאריך, על הבעיות בחינוך במגזר הערבי בכלל ובמגזר הבדואי בדרום, כי הבדואים בצפון זה סיפור אחר, ואנחנו בהחלט מתכוונים ככנסת, כוועדת חינוך, להיות מעורבים ולראות באיזה מקומות אנחנו יכולים לעזור ולהשפיע.
עמרם מצנע: ממה שהתרשמנו היום אין ספק שהחלק של הכוס הוא יותר מחצי ובאמת מרשים לראות גם את המבנים הפיזיים, אפילו בבית הספר של היישוב הלא מוכר, בקרוונים, עדיין אתה נכנס לבית ספר, אז נכון שאלה מבנים, זה לא קרוונים, זה מבנים יבילים כאלה, ולמרות זה שהמבנים הם ישנים בבית הספר יש אווירה, יש בו אקלים התנהגותי, הילדים מחייכים, נראים מטופחים.
עמרם מצנע: אתם יודעים, עין מנוסה רואה את הפנים, את העיניים, את איך הילדים היו לבושים ואת ההתנהגות שלהם ובהחלט זה מעודד.
עמרם מצנע: יש לא מעט בעיות, שמתחילות מהסדר הקרקעות, שזאת ה-בעיה, ולא צריך להיות יותר מדי מכיר את העניין כדי להבין שבאמת פתרון שלם גדול מחויב המציאות ואנחנו נמצאים בדקה ה-90 פלוס, כי באמת שנים ארוכות עסקו בזה ממשלות ופוליטיקאים ולאף אחד לא היה את האומץ לקחת החלטות, כי כל ההחלטות בעניין הזה הן קשות ובכל ההחלטות האלה יהיו ויכוחים.
עמרם מצנע: אני מקווה שלא עימותים, ויכוחים זה דבר לגיטימי.
עמרם מצנע: בסופו של דבר באנרכיה שקיימת היום במידה רבה מאוד בעניין האחיזה בקרקעות כולם סובלים.
עמרם מצנע: לכאורה כל אחד מחזיק את חלקת האלוהים הקטנה שלו, בתקווה שיקבל על זה את החותמת, אבל כולם בסוף סובלים, ואני מקווה מאוד, ובאמת גם החלטת הממשלה לאחרונה, ואני מבין מדורון שזה עומד להגיע לאישור בכנסת, חוק יותר טוב, חוק פחות טוב, בוועדות השונות בכנסת גם בטח יתקנו וישפצו, בסוף צריך להגיע להחלטה שתוכל לפתוח את הפקק הזה ולאפשר באמת את התשתיות ואת כל הדברים האחרים.
עמרם מצנע: אנחנו בהחלט, כפי שאמרתי, כחלק עוקב אחרי הביקור הזה נעשה דיון, הוא בטח לא יהיה רק דיון אחד, והדברים שעלו פה, גם ההתארגנות לגני ילדים בגיל 3-4, אין דרך בעולם לתת לכל אחד גן ליד הבית שלו במרחק הליכה ומבחינה חוקית אסור להסיע בהסעות ציבוריות וההורים צריכים לקחת את האחריות.
עמרם מצנע: ילד שלא הולך לגן בגיל 3-4 פותח פער שאחר כך לא ניתן לגשר עליו.
עמרם מצנע: ויש בעיה בחלק מהיישובים הבדואים של המנטאליות, של התודעה, מילה יותר טובה, של המודעות לשלוח את הילדים.
עמרם מצנע: אני זוכר, אפילו בגן הזה שנאבקנו עליו שנים, בירוחם, כשכבר פתחנו אותו פחות מ-50% מהילדים שהיו צריכים להגיע הגיעו, 'לא, לא הסתדר לי, הילד משחק, הילד פה'.
עמרם מצנע: לכן זה גם עניין של מודעות ותודעה.
<עמירה חיים: שני גנים פותחים השנה שם.
עמרם מצנע: האמת היא שכשאתה שם רגל על הקרקע ועוגן ואתה מתחיל להראות להורים שיש לזה יתרון, יש לזה ערך - - - זאת אומרת זה תהליך, זה לא פשוט, אי אפשר לכפות הר כגיגית, אבל אין לי ספק שהנושא הזה הוא בעל חשיבות עצומה.
עמרם מצנע: אני מאמין שהחינוך בסופו של דבר גם יוביל לתעסוקה.
עמרם מצנע: בגדול בדרום מחפשים עובדים.
עמרם מצנע: אין חוסר עבודה, יש חוסר בעובדים, אבל מה?
עמרם מצנע: בתחומים המקצועיים, אם זה בעיר הבה"דים שמתפתחת, אתה בעצמך אמרת את זה וזה נכון, והיום כל תחום מקצועי דורש השכלה והשכלה גבוהה ובטח סיום תיכון, אחרת לא מגיעים לשם, אבל כן, שם המשחק הוא חינוך.
עמרם מצנע: אני מאוד מקווה שגם כל מיני מפעלים בדרום ואזורי תעסוקה, שלא נוטים לקבל בדואים, בואו נודה על האמת, בחברה הישראלית יש עוד קשיים גדולים מאוד בקבלת הבדואים והערבים ואנחנו מתעסקים בזה הרבה מאוד בוועדה, כי זה אחד הדברים שמשגעים אותי, העניין של הגזענות וחוסר תשומת הלב בחברה הישראלית למיעוט שיושב בתוכנו, ואנחנו בהחלט נעזור בכל דבר שאפשר בתחום הזה.
עמרם מצנע: אז תודה.
עמרם מצנע: אנחנו בוועדת החינוך לשירותכם, גם לממסד וגם לאנשים פרטיים, זה תפקידנו ויש לנו עניין לשמוע כל אחד, גם אם הוא לא בשרשרת האחריות והסמכות, כדי באמת - - - אתם יודעים, אני גיליתי בכנסת שבעצם הכנסת בעיקר בוועדות, לא כל כך במליאה, זה המקום היחידי במדינת ישראל שיש בו את האינטראקציה הזו בין האזרח מהרחוב לבין הממסד, יושבים סביב שולחן וכל אחד מדבר - - -
<יוסף אבו סיאם: זה מי שמצליח להגיע.
<יוסף אבו סיאם: <
עמרם מצנע: כל אחד יכול להצליח להגיע, הוא רק צריך לרצות.
עמרם מצנע: היום, אתם יודעים שכל אחד יכול להגיע לכנסת.
עמרם מצנע: אז יש הרבה נודניקים והרבה כאלה של דווקא, אבל בסדר, אנחנו יודעים לסנן את זה.
עמרם מצנע: אז באמת הרבה מאוד תודה ודורון, אני לפחות אעזור כמה שאפשר, כי זה באמת בנפשנו, תודה רבה.
עמרם מצנע: אנחנו ממשיכים בדיון על סעיף 80 בחוק ההסדרים שהוא סעיף קצר, פשוט, לא מסובך ועם הרבה משמעויות.
עמרם מצנע: מה שכתוב הוא שבחוק חינוך ממלכתי התשי"ג, 1953 (בפרק זה - חוק חינוך ממלכתי), סעיף 11א - בטל.
עמרם מצנע: זו היסקה בחוק ההסדרים, פסקה מס' 80.
עמרם מצנע: אנחנו בדיון המשך.
עמרם מצנע: לכל מי ששאל, אנחנו היום לא נצביע.
עמרם מצנע: אנחנו בהחלט רוצים לייחד גם את הדיון הזה כדי לשמוע את חברי הכנסת, לשמוע אתכם, את המייצגים, כל אחד מהמקום שהוא בא, ודרך השמיעה לוודא שאנחנו מבינים היטב את משמעות התיקון הזה.
עמרם מצנע: אם יש דברים שלא עלו, אז בבקשה.
עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר, נא להירשם אצל מנהלת הוועדה יהודית.
עמרם מצנע: אני את שלי אמרתי.
עמרם מצנע: מי רוצה להתחיל?
עמרם מצנע: יעקב, בבקשה.
יעקב אשר: אני רוצה לומר דבר אחד בהמשך לדיון הקודם.
יעקב אשר: אני חושב שיש פה טעות.
יעקב אשר: לא טעות, זה די בזדון.
יעקב אשר: אני ניסיתי להסביר בפעם הקודמת ואני חושב שזה גם נכון שהחבות של הרשות המקומית היא חבות של רשות מקומית לאזרחיה.
יעקב אשר: המדינה בחרה שלא לתקצב הכול בחינוך, אלא יש דברים שהמדינה מתקצבת ויש דברים שאומרת המדינה: זו חובתו של ראש רשות.
יעקב אשר: כמו שיש דברים גם בתחבורה ודברים כאלה ואחרים, המדינה מתקצבת, אבל יש חבות על ראש רשות מה הוא צריך לתת לתושביו, לכל תושביו.
יעקב אשר: אני לא חושב שיש מקום בעולם שיש אפשרות לראש רשות לקבל החלטות לגבי איך הוא מטפל בשכונות מסוימות או באנשים מסוימים על-פי דרך חיים או על-פי השאלה האם הם אזרחים טובים או אזרחים פחות טובים.
יעקב אשר: אם יש בשכונה מסוימת אנשים שמרעישים בלילה עד מאוחר אז ראש הרשות יכול להחליט שמחר בבוקר הוא מוציא אותם מרשימת הרחובות של איסוף אשפה?
יעקב אשר: אין שיקול דעת לכאורה בעניין הזה כי הנוהג במדינה על-פי חוק זה שהרשות המקומית אחראית על הדברים הפיזיים יותר של החינוך.
יעקב אשר: זה לא כל כך בשעות.
יעקב אשר: בדרך כלל אם יש שעות אז זה שעות מאוד מיוחדות.
יעקב אשר: אבל זה לא הבסיס של חוק חינוך חובה, זה לא הבסיס של השעות שמשרד החינוך מממן לכל ילד במדינת ישראל.
יעקב אשר: לכן, לנסות לבוא ולומר שילד שלומד במוסד כזה או אחר יקבל נייר טואלט או חומרי ניקוי או ניקיון בבית-הספר, וילד אחר שלומד דבר אחר שהוא דבר מוכר על-ידי מדינת ישראל לא יקבל ניקיון בבית-הספר אלא יצטרך לחלות חלילה בגלל אי-ניקיון בית-הספר או לא יקבל חשמל או דברים אחרים.
יעקב אשר: לדעתי גם הניסיון של המדינה לעודד בתי-ספר ממלכתיים שהוא לגיטימי מבחינתה, אני חושב שהוא לא לגיטימי מבחינה ציבורית.
יעקב אשר: אבל בוא נאמר, לממשלה הזו היא ודאי לגיטימית כי היא באה בתור ענישה, וכולנו יודעים שזה בא בתור איזושהי ענישה.
יעקב אשר: לכן, אני חושב שהחוק הזה כפי שהוא קיים היום היה צריך להמשיך כי זה חבות של ראש רשות.
יעקב אשר: ראש רשות - אזרחיו הם שווים ולא משנה מה ההבדל בדעות שלהם, בהשקפות שלהם ובדרך חייהם.
יעקב אשר: לחילופין, כשדובר בתוך הדיון, ואני אתייחס לזה גם אחר כך אם זה יתקדם, היתה כוונה, של כוונת המחוקק, להוריד את החבות של הרשות המקומית כביכול בגלל ההחלטה הזאת ומכורח זה של לבטל את סעיף 11 לגמרי.
יעקב אשר: אני בא ואומר: אוקיי, אתם רוצים שלא יהיו חייבים?
יעקב אשר: אתם רוצים לנסות לפגוע בחוק נהרי שהיה דאז?
יעקב אשר: את החובה נגיד שאתם יכולים להוריד.
יעקב אשר: אבל את הרשות, את האפשרות לרשות מקומית לתקצב את המוסדות האלה על-פי הפרמטרים שהיא מתקצבת מוסדות בכלל, ילדים בכלל, להשאיר את האפשרות הזאת מבלי שיצטרכו להגיע לא לוועדות תמיכות למיניהן כי ועדות תמיכה הן בדברים שמגיעים על דברים שאינם קבועים ואינם שוטפים, אלא דברים מיוחדים: פעילות תרבות מסוימת, מוסדות מסוימים וכו'.
יעקב אשר: כאן מה שאנחנו מבקשים לכל היותר זה שתישאר האפשרות, כפי שהיתה קודם, לרשות מקומית ברצותה לתקצב.
יעקב אשר: אלה שחושבים שהם רוצים גם להצטרף לעידוד או אי-עידוד לימוד בבית-ספר ממלכתי, יחליט ראש העיר והמועצה מה שתחליט.
יעקב אשר: אבל שתהיה האפשרות ולא למנוע את האפשרות מאותן רשויות.
עמרם מצנע: משרד החינוך, משרד האוצר, האם יש לנו תשובה לנקודה הזו?
עמרם מצנע: הלא הסכמנו שלא בהזדמנות חגיגית זו אנחנו ניצור דרך חתחתים, אלא נאפשר לרשות שכן רוצה לתקצב מסלול ישיר.
<דורית מורג: אנחנו למעשה על-ידי ביטול הסעיף הזה בחוק חוזרים למצב הקודם שהיה לפני התיקון לחוק שהתאפשר לכל רשות מקומית לפי קריטריונים שוויוניים לתקצב את מוסדות החינוך בתחומה, לפי קריטריונים שהיא מחליטה עליהם, ובתנאי שיהיו שוויוניים לכלל.
<דורית מורג: אנחנו למעשה על-ידי ביטול הסעיף הזה בחוק חוזרים לאותו מצב.
<דורית מורג: הפתרון הוא למעשה, כמו שהיו גם לגבי חוק נהרי, הנחיות יותר מפורטות של מנכ"ל משרד הפנים שהוא אחראי על הרשויות המקומיות כיצד לעשות את הדבר הזה.
<דורית מורג: כלומר, הסעיף הזה למעשה מחזיר לקדמותו את - - -
עמרם מצנע: את זה הבנו, אבל עדיין נדרשת, ומירב את זה צריך לראות אולי גם עם היועץ המשפטי של משרד הפנים.
עמרם מצנע: האם יש פה?
עמרם מצנע: כי יכול להיות שגם אז נהגו לא כהלכה, אינני יודע.
עמרם מצנע: כל נושא תקציב התמיכות השתפר עם השנים.
יעקב אשר: היא מדברת על תקופה של אז אבל היא מתכוונת למשהו אחר, ואתה מתכוון למשהו.
יעקב אשר: אתה מתכוון לתקופה שבו זה ניתן בפועל - - -
עמרם מצנע: עזוב תקופה, זה לא מעניין אותי מה היה.
עמרם מצנע: אני אומר, ברגע ש-11א מבוטל אנחנו לא מחייבים את ראש הרשות לתקצב את המוסדות האלה, אבל מאפשרים לו.
עמרם מצנע: עלתה פה נקודה נכונה שמאפשרים לו.
עמרם מצנע: לפי החוק היום רשות מקומית יכולה בכלל לתקצב מישהו או בספר התקציב, סעיף תקציבי, או בתמיכות.
<דורית מורג: היא לא יכולה בסעיף תקציבי.
יעקב אשר: רק בתמיכות.
יעקב אשר: תשמע אותה, אל תשמע אותי.
עמרם מצנע: בשביל זה אנחנו צריכים לראות אם צריך לעשות פה תיקונים.
משולם נהרי: עמרם, אני רוצה לחדד את השאלה.
משולם נהרי: הוא מתכוון האם הרשות המקומית יכולה להעסיק עובדים במסגרת תמיכה שלה ברשויות?
עמרם מצנע: לא, הוא לא מתכוון לזה.
יעקב אשר: רגע, זה עוד דבר.
יעקב אשר: זה שווה כסף או לא שווה כסף.
יעקב אשר: בואו נדבר על ההיגיון קודם.
עמרם מצנע: הוא מתכוון קודם כל לעיקרון.
עמרם מצנע: הבנת במה אנחנו מתלבטים?
<אורית מלמד: אורית מלמד, משרד הפנים.
<אורית מלמד: למעשה, ככל שהמנגנון לא יהיה תקצוב אז העברת הכספים תיעשה למעשה באמצעות תמיכות כמו שנאמר פה.
<מירב ישראלי: לפי הנוהל הרגיל של תמיכות.
עמרם מצנע: בסדר, זה נוהל מסובך ומורכב.
<אורית מלמד: מנכ"ל משרד הפנים פרסם נוהל למתן תמיכות למוסדות ציבור על-ידי רשויות מקומיות.
<אורית מלמד: הנוהל קובע את הכללים.
<אורית מלמד: למעשה, הרשות המקומית צריכה לקבוע מבחנים למתן התמיכות ויש את הפרוצדורה בנוהל שמפרטת מה צריך להגיש, מה היא צריכה לבדוק, איך היא מפקחת על מתן התמיכות ועל כך שהכספים ישמשו לייעודם.
עמרם מצנע: זה לא תשובה לשאלה שלי.
עמרם מצנע: אני יודע את זה, אני יודע שרשות מקומית יכולה לנתב כספים רק בשתי אפשרויות.
עמרם מצנע: מה שאני ביקשתי לבדוק זה מה צריך לעשות כדי שרשות מקומית שרוצה לתקצב מוסדות מוכרים שאינם רשמיים שהמדינה מתקצבת אותם, לא בנוהל תמיכות, המדינה מתקצבת אותם בנוהל רגיל של סעיפים תקציביים.
עמרם מצנע: מה צריך לעשות שגם רשות מקומית תוכל את אותם מוסדות שהמדינה מתקצבת על-פי הכללים שלה לתקצב על-פי כמובן שוויון וקריטריונים וכד'?
<אורית מלמד: למעשה, הנוהל קובע היום את הכללים הרגילים שמדברים על תמיכה בכל מוסדות הציבור מכל הסוגים.
<אורית מלמד: היו לנו דיבורים עם משרד האוצר ואחרי ששקלנו את הדברים אנחנו מוכנים לשקול לתקן את הנוהל לגבי מוסדות - - -
עמרם מצנע: לא לשקול.
עמרם מצנע: לפני שאנחנו נצביע על החוק אני רוצה לדבר הזה תשובה.
<אורית מלמד: אז אני אומרת, למעשה מאחר וחלק מהמסמכים והטפסים והפרוצדורה כשמדובר במוסדות חינוך, אותם טפסים ובדיקות נעשות כבר על-ידי משרד החינוך או המדינה, אז אנחנו מוכנים לתקן את הנוהל כך שלא יהיה צורך שאותו מוסד חינוך שוב יצטרך להגיש את אותם טפסים, לעבור את אותן בדיקות.
<אורית מלמד: יש כל מיני טפסים שגם משרד החינוך בודק אותם, בדיקות שהוא בודק, וגם הרשות המקומית צריכה לבדוק לפי הנוהל.
<אורית מלמד: למעשה, משרד החינוך נותן את הרישיון לאותם מוסדות והמוסדות כבר עוברים את הבדיקות.
<אורית מלמד: באמת זה נכון לחשוב על כך שאין צורך שהמוסד יצטרך לעבור שוב את אותה דרך.
<אורית מלמד: זאת אומרת, המחשבה היא לתקן את הנוהל כך שהרשות המקומית תוכל להסתמך על הבדיקות של משרד החינוך - - -
עמרם מצנע: אוקיי, זו הכוונה.
<אורית מלמד: אני מדברת, אבל, על הגשת המסמכים.
<אורית מלמד: כמובן שהמוסד יצטרך לעמוד במבחנים של הרשות המקומית כי הרשות המקומית קובעת את המבחנים.
חנין זועבי: אבל זו לא הבעיה.
עמרם מצנע: זה שעטנז שהוא לא ברור לי.
יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביא דוגמה מארנונה.
יעקב אשר: בארנונה המדינה קבעה קריטריון, אך בד בבד שהיא קבעה את הקריטריון באותן תקנות או בחוק, אני לא זוכר, כתוב: המועצה רשאית.
יעקב אשר: זאת אומרת, תרצה להשתמש, הנה הפרמטרים שאתה יכול לתת.
יעקב אשר: לא תרצה להשתמש - אל תשתמש.
עמרם מצנע: אני חוזר, זה אצלכם.
<דורית מורג: אבל אני רוצה רק לחדד.
<דורית מורג: אם היא תרצה לתקצב לפי קריטריונים או ל- - - לפי קריטריונים אחרים היא גם תוכל.
<דורית מורג: זאת אומרת, הצעת החוק דווקא מגבילה.
עמרם מצנע: להחמיר היא יכולה תמיד.
חנין זועבי: והיא גם תוכל לא לתמוך בכלל.
חנין זועבי: זו הבעיה, מרשים לה לא לתמוך.
עמרם מצנע: חברת הכנסת חנין, אבל לא זו הנקודה שאנחנו דנים בה עכשיו.
עמרם מצנע: את צודקת ולכן אני אתן לך רשות דיבור.
עמרם מצנע: אנחנו דנים עכשיו בהנחה שהחוק הזה יעבור והסעיף יבוטל.
עמרם מצנע: אני לא חושב שהתכוונו, מישהו מאיתנו, להעביר עכשיו את אותו מוסד את הוויה-דולורוזה של תקנות לתמיכות, אלא מאחר והמדינה מתקצבת את בית-הספר, ומאחר ועד היום היתה בכלל חובה לעירייה לתקצב, אז לבטל רק את החובה.
עמרם מצנע: אבל לא לשלוח את המוסדות האלה לאותו מסלול ארוך ומתיש.
יצחק הרצוג: זה יהיה כמו נוהל - - -.
יצחק הרצוג: אותו סיוט ממשיך, תאמין לי.
עמרם מצנע: אנחנו נמשיך.
עמרם מצנע: אדוני, בבקשה.
<רוני מר: רוני מר, הלשכה המשפטית במשרד האוצר.
<רוני מר: הוועדה ביקשה שבוע שעבר, אדוני ביקש שבוע שעבר לבדוק מהן הדרכים שרשות מקומית שתבחר בכך תוכל להעביר כספים למוסדות החינוך שאנחנו מדברים עליהם.
<רוני מר: אמרתם את הדברים שאמרתם גם עכשיו לגבי נוהל התמיכות.
<רוני מר: בימים האחרונים משרד החינוך, משרד הפנים ואנחנו ניסינו באמת לראות איך אפשר לפשט את המנגנון של התמיכה.
<רוני מר: אתה שואל עכשיו שאלה אחרת האם ניתן גם לתקצב.
<רוני מר: אבל, להבנתנו, מנגנון התמיכה הוא המנגנון שדרכו צריך לעשות את הפעילות הזו.
<רוני מר: כמו שהציגה עו"ד מלמד ממשרד הפנים, אנחנו מצאנו דרכים לפשט את מנגנון התמיכה בצורה שאנחנו חושבים שהיא נותנת מענה שהוא טוב, הוא ודאי יותר טוב מהמצב הקיים, למוסדות חינוך שהרבה מאוד מהתהליך עוברים כבר בתהליך ההכרה, הרישוי והתקצוב של משרד החינוך.
משולם נהרי: אתה מדבר על הנוהל של משרד האוצר לתמיכות שדנו פה?
<רוני מר: לא, לא.
משולם נהרי: אותו לא יכולתם לפשט?
<רוני מר: יש פה כמה נוהלים ואני אנסה אולי לעשות סדר.
משולם נהרי: אתה שכחת שמי שעושה את הנוהל בתוך 24 שעות גם יכול לשנות אותו.
<רוני מר: אדוני, אנחנו מדברים על נוהל התמיכות שמנכ"ל משרד הפנים שהוציא שמחייב את הרשויות המקומיות, הוא הנוהל המחייב את הרשויות המקומיות.
משולם נהרי: מה האוצר עושה?
<רוני מר: זה מה שאני מנסה להגיד.
<רוני מר: אנחנו במסגרת הדיונים האלה ובעקבות ההנחיה של הוועדה משבוע שעבר, עברנו בצורה מפורשת על הנוהל, נוהל התמיכות של משרד הפנים.
<רוני מר: בשיתוף עם הלשכה המשפטית של משרד הפנים מצאנו ועברנו על דברים שאנחנו חושבים שיכולים לפשט ולהקל בצורה משמעותית על מוסדות חינוך שמבקשים את התמיכה הזאת ורשות מקומית שמעוניינת לתת את הכסף הזה משני הצדדים: ראשית, הקלה אופרטיבית במסמכים שצריכים להגיש, בדרישות שהרשות המקומית תבקש מהמוסדות האלה.
משולם נהרי: לא הבנתי מה זה קשור אליכם.
חנין זועבי: אבל זה לא הבעיה העיקרית.
חנין זועבי: זו הבעיה העיקרית?
עמרם מצנע: כן, זו הבעיה.
עמרם מצנע: את לא רוצה שהחוק יעבור, אבל הוא יעבור.
עמרם מצנע: יש לי חדשות בשבילך, הוא יעבור.
עמרם מצנע: אנחנו דנים עכשיו היה והוא יעבור.
חנין זועבי: אני לא רוצה שהוא יעבור.
חנין זועבי: הרבה חוקים לא טובים עוברים.
מוחמד ברכה: בוא נגיד שהוא לא יעבור.
חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, יש בעיה עיקרית בחוק ואנחנו מנהלים דיון על דברים לא עיקריים.
עמרם מצנע: חברת הכנסת חנין זועבי, אני מנסה לוודא בהנחה שהחוק יעבור.
עמרם מצנע: אם הוא לא יעבור לא קרה כלום.
עמרם מצנע: אם הוא יעבור, כדי שאותם מוסדות לא יצטרכו לעבור את דרך הייסורים הארוכה של תמיכות.
עמרם מצנע: אני רוצה לענות לך.
עמרם מצנע: נכון להיום, עד שהסעיף הזה לא בוטל, הרשות המקומית לא זקוקה לנוהל תמיכות כדי להעביר את התקציב שלה, נכון?
עמרם מצנע: למה לא לאפשר לרשות שרוצה להמשיך לתקצב לעבוד באותו נוהל שהיא עבדה עד היום?
עמרם מצנע: הלוא מי שהביא את החוק הזה או את ביטול 11א לא התכוון להחזיר אותם עכשיו אחורה לתהליך מסורבל.
<קריאה: אולי כן.
עמרם מצנע: קבל מניסיוני, נוהל תמיכות מכניס את כל העניין הזה למקום אחר.
עמרם מצנע: ראשית, העירייה צריכה לאשר תמיכות.
עמרם מצנע: אתה יודע שלעיריות, למשל, שנמצאות בתוכנית הבראה אסור בכלל לתת תמיכות - דוגמה.
עמרם מצנע: לכן, אם אנחנו לא נמצא לזה פתרון, ולדעתי הוא פתרון פשוט.
עמרם מצנע: אני מציע שנעצור פה.
עמרם מצנע: תבדקו את זה עוד הפעם.
עמרם מצנע: צריך באותו ביטול סעיף לכתוב משפט, אני לא משפטן, שמאפשר לרשות שעושה לתקצב כפי שהיא תקצבה עד היום.
מוחמד ברכה: מילת המפתח: היא רוצה.
מוחמד ברכה: זה נועד לפורענות - רוצה ואם תרצה.
באסל גטאס: אפשר לשאול את האוצר כמה כל העניין הזה חוסך למדינה?
באסל גטאס: כמה זה מתבטא בכסף?
עמרם מצנע: שניה, נגיע.