GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת קריב: בית-ספר אזורי, שמכספי הארנונה שלנו היינו מחויבים לשלם לו כסף על זה שהם היו אצלנו ביישוב ולעומת זאת, הבית-ספר הדמוקרטי שגם הוא חינוך - - -
משה גפני: עכשיו את מדברת על חיים שכאלה?
משה גפני: על זה מדובר.
יפעת קריב: ועל בית-הספר הדמוקרטי - - -
משה גפני: הוד השרון, הבית-ספר נסגר בסוף.
יפעת קריב: ההורים מחויבים בתשלום אישי.
יפעת קריב: לא, השנה זה ממומן ואביא לך את ספר התקציב.
יפעת קריב: לגבי הנוהל תמיכות.
יפעת קריב: תראו, נוהל תמיכות בקדנציה האחרונה, ופשוט משהו שאף, על כל העמותות ועל כל הארגונים, ואני חושבת שהיתה לזה תמיכה מאוד מאוד גדולה מהממשלה הקודמת.
יפעת קריב: הלא נוהל תמיכות לא מדבר רק על המוכר שאינו רשמי, הוא מדבר על כלל העמותות ועל כלל הארגונים.
יפעת קריב: כשאתה מדבר על החובה של הניירת, זה לא רק לכם, זה לכולם.
יפעת קריב: אז אם נוהל תמיכות זה משהו שהממשלה הקודמת אמרה לעבוד אתו בצורה הרבה יותר משמעותית, זה דיון אחר, זה לא השיחה הרלוונטית בכלל בנקודה הזאת.
יפעת קריב: נוהל תמיכות, אם את רוצה לדבר על זה, זה סוגיה בפני עצמה, היא לא רלוונטית.
מיקי רוזנטל: כפייה דתית היא דבר נורא וכפייה חילונית היא דבר נורא מאוד.
יפעת קריב: הנוהל תמיכות זה דבר, יש לי עמדה מאוד חריפה לגביו.
עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע את אנשי עיריית תל-אביב.
משה גפני: רק זה טוב, את ישנה בלילה בסדר, שלילד שלי לא יהיה פיתרון.
יפעת קריב: לילד שלך לא יהיה פיתרון?
משה גפני: לא יהיה פיתרון.
משה גפני: את ישנה עם זה טוב בלילה, זה בסדר.
יעקב אשר: את רוצה שהוא יהיה יותר משכיל, את תרעיבי אותו.
יפעת קריב: לכל תלמידי מערכת החינוך במדינת ישראל יהיה פיתרון שווה.
יפעת קריב: גם לארבעת הילדים שלי וגם לילדים שלך.
יפעת קריב: אין שום סיבה שיהיה הבדל.
משה גפני: אני מסכים, אני מסכים רק 50% מהילדים שלך.
משה גפני: אני לא מבקש יותר.
יפעת קריב: שר החינוך הנוכחי, מעבר למה שהשקעה פרטית שאני משקיעה.
משה גפני: רגיל, רגיל, מה שהילדים שלך מקבלים, אני מסתפק ב- 50%.
עמרם מצנע: תודה רבה חברת הכנסת קריב.
עמרם מצנע: אנשי תל-אביב, מה דעתכם?
<חביב נאמן: אני חושב שצריך להסתכל קצת על רשויות גדולות ועל רשויות קטנות.
<חביב נאמן: אני לא בטוח שמה שעיריית חיפה ומה שעיריית תל-אביב והעיריות החזקות יותר יכולות להרשות לעצמן, האם יכולות גם הרשויות הקטנות ועל זה צריך לתת את הדעת, לפני שעושים את כל השינוי הזה.
עמרם מצנע: מה עמדת עיריית תל-אביב, לגבי חוק נהרי?
יפעת קריב: מה היתה העמדה שלהם לפני שנחקק.
יפעת קריב: איך הגבתם.
עמרם מצנע: רגע, חברת הכנסת קריב.
<חביב נאמן: אני יכול לומר שמה שעשינו עם החוק של נהרי שהתקבל, יישרנו את הקו לכל אורך המסלול של כל בתי-הספר.
עמרם מצנע: לא, זה ברור, אתם צריכים לעמוד בחוק.
<חביב נאמן: קרי, תקצבנו 75%.
עמרם מצנע: אבל מה עמדתכם היום?
<חביב נאמן: עדיין לא עשינו דיון על העניין הזה.
עמרם מצנע: אתה מתחמק לנו.
משה גפני: הם תקצבו יותר.
עמרם מצנע: לא, הוא אומר לך.
עמרם מצנע: הוא אמר לך שהוא יישר כלפי מעלה.
עמרם מצנע: אבל לא משנה.
משה גפני: לא, כלפי מטה.
<חביב נאמן: חלק היה כלפי מעלה וחלק כלפי מטה.
עמרם מצנע: בסדר, בסדר.
משה גפני: למה אתה לא נותן זכות דיבור לעיריית ירושלים?
<ברוך הלפגוט: אני סגן מנהל האגף לחינוך חרדי בעיריית ירושלים.
<ברוך הלפגוט: רציתי להתייחס לנקודה שאתה אמרת, לחזור למה שהיה קודם.
עמרם מצנע: לא אמרתי לחזור, החוק מחזיר.
<ברוך הלפגוט: למה שהיה קודם.
<ברוך הלפגוט: הבעיה שמה שהיה קודם, אני מדבר לגבי הרשתות, מה שהיה קודם, עיריית ירושלים התייחסה אליהם כאל רשמי לחלוטין.
<ברוך הלפגוט: אנחנו העסקנו את המזכירות, השרתים, עשינו שם את הניקיון, משלמים את החשמל, את המים, הכל עלינו, כאילו שזה בית-ספר רשמי לגמרי.
<ברוך הלפגוט: מכיוון שהחוק לא אפשר את המשך ההתנהלות בצורה הזו, לא היתה ברירה ואז התחיל חוק נהרי שעל זה גם הגיע גפני, בקטע של שווה כסף ולא שווה כסף, כי הנושא של קבלת כסף לרשתות, אין מצב כזה בכלל, הוא כמו משרד ממשלתי, אי-אפשר לתת למשרד ממשלתי כסף, אין דבר כזה.
<ברוך הלפגוט: זאת אומרת, גם אם יש לו, ובהנחה שיהיה לו ואין לו עדיין, את כל מה שהוא צריך לקבל בשביל לקבל הקצבה, שזה מאזנים מסודרים וכל מה שניהול תקין וכל הדברים שלא שייכים לאותה עמותה, מכל מיני סיבות, הוא לא יוכל גם לקבל, כשנרצה לתת לו.
עמרם מצנע: טוב, זה אמרנו שנבדוק את זה.
עמרם מצנע: לי זה לא נראה.
משה גפני: זה המצב, אבל, זה חצי משרד ממשלתי.
עמרם מצנע: מה שאני לא מבין, אני צריך לבדוק.
<ברוך הלפגוט: אני חושב בכל מקרה, מתן האפשרות לרשויות לקבל החלטה בעניין הזה, זה מה שחשוב.
<ברוך הלפגוט: זאת אומרת, גם אם יהיה ביטול, שלא יהיה ביטול כפוי.
<מיכל חורין: אני מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.
<מיכל חורין: פשוט נאמרו פה כמה דברים, נזרקה באוויר המילה אפליה.
<מיכל חורין: אני פשוט רוצה להבהיר שלא מדובר.
<מיכל חורין: מדובר פה בעצם בהבחנה בין שונים.
<מיכל חורין: יש את המוסדות הפרטיים המוכרים שאינם רשמיים ויש את המוסדות הרשמיים.
<מיכל חורין: צריכים להזכיר שהמוסדות הרשמיים הם בעצם בשר מבשרה של המדינה והרשות המקומית.
<מיכל חורין: הרשות המקומית מחליטה איפה ייפתח המוסד הזה.
<מיכל חורין: היא משבצת אליו את התלמידים.
<מיכל חורין: זאת אומרת, אם היא לא תרצה שייפתח מוסד, לא ייפתח מוסד.
<מיכל חורין: היא מחליטה על הצרכים וקובעת איפה ייפתח.
יפעת קריב: זה לחצים קואליציוניים, אל תהיי כזאת תמימה.
<מיכל חורין: לעומת זאת, המוסדות הרשמיים, המוסדות שהמורים שלהם הם עובדי מדינה, בעצם להורים אין אפשרות לבחור את המורים שלהם, אלא במידה מאוד מצומצמת, הפיקוח הוא מלא, אין להם שום, כמעט ואין אוטונומיה לבתי-הספר האלו.
<מיכל חורין: לעומת זאת בתי-הספר המוכרים שאינם רשמיים, יכולים להיפתח גם במקום שבו הרשות המקומית מבקשת שהם לא ייפתחו.
משה גפני: לא הרשתות.
<מיכל חורין: הרשתות בעניין הזה, מוכר שאינו רשמי - - -
עמרם מצנע: בבקשה, חברים.
משולם נהרי: אם הרשות מתנגדת,
יעקב אשר: מה שמנית קודם על ...
<מיכל חורין: לא, זה לא מדויק.
משולם נהרי: חוק הפיקוח, מחייב אישור של הרשות המקומית.
משולם נהרי: מה את מדברת?
<קריאה: תשאלי את האנשים שמסביבך.
משולם נהרי: חוק הפיקוח.
עמרם מצנע: תנו לה לדבר, מה קרה לכם?
<מיכל חורין: צריכים לפנות לרשות המקומית, אבל ניתן.
עמרם מצנע: מה קרה לכם?
עמרם מצנע: כל מי שדיבר עד עכשיו, הכל היה אמת מוחלטת, סופית?
משה גפני: חוץ מיפעת קריב שהסכמתי אתה, אחרים היו נגד.
<מיכל חורין: לכן בעצם מדובר פה באמת באיזה שהיא מעמסה תקציבית על הרשויות המקומיות, גם במוסדות שבהם אין להם שום נגיעה פעמים רבות לרשות המקומית ולכן הביטול של הסעיף הזה, יש בו באמת החזרה של המצב אחורה.
<מיכל חורין: לגבי, שוב, לרשות המקומית ולמשרד החינוך, מותר להם להעדיף את החינוך הרשמי.
<מיכל חורין: זאת אומרת, הכספים, יש, נכון שמשרד החינוך והרשות המקומית מתקצבים באופן מלא את המוסדות הרשמיים, אבל כי אלה מוסדות רשמיים, של המדינה, של הרשות המקומית.
<מיכל חורין: גם כשיבוטל החוק, גם כשיבוטל הסעיף הזה, הרשות המקומית עדיין רשאית לתמוך במוסדות המוכרים שאינם רשמיים.
<מיכל חורין: זאת אומרת, אין שום, לא מבוטלת בעצם הזכות שלהם לתמוך וככה גם נעשה קודם לכן.
עמרם מצנע: האם את יכולה להתייחס לשאלה האם הרשות המקומית, במצב שהסעיף 11(א) בוטל, האם הרשות המקומית יכולה לתמוך בבתי-הספר האלה, רק בנוהל תמיכות?
עמרם מצנע: אם את לא מכירה את הנושא הזה, אז תעזבי אותו.
<מיכל חורין: לא, אני לא מכירה את דיני הרשויות המקומיות.
עמרם מצנע: לא מבנה.
<מיכל חורין: את דיני הרשויות המקומיות אני לא מכירה.
<מיכל חורין: אבל ברגע שאין חוק, הדרך לעשות את זה, זה בתמיכות.
<מיכל חורין: תמיכות מיוחדות לצורך העניין הזה.
עמרם מצנע: אני אומר לכם עוד פעם, לי נראה, הלא המדינה מעבירה כספים.
עמרם מצנע: חברי הכנסת, לי נראה, הלא המדינה מעבירה כספים למוסדות שהם מוכרים ולא רשמיים והיא לא מעבירה את זה בנוהל תמיכות, היא מעבירה כסף.
עמרם מצנע: לכן, לא נראה לי שהרשות לא יכולה, כרשות.
<מיכל חורין: לא, המדינה עושה את זה.
אורי מקלב: גם תרבות היא מביאה.
משה גפני: הנה, תשמעו אותה.
משה גפני: רגע, תנו לה לדבר.
משה גפני: ריבונו של עולם, למה אתם מפריעים לה?
עמרם מצנע: גפני, מי שמחלק פה זכות דיבור זה אני.
עמרם מצנע: ואין כמוך יודע את זה.
עמרם מצנע: אם את לא יודעת, אז - - -
משה גפני: היא אמרה עכשיו.
<מיכל חורין: העברת תקציבים של משרד החינוך למוסדות האלה, נעשית מכוח חוק.
<מיכל חורין: מכוח סעיף 11 לחוק חינוך ממלכתי.
משה גפני: הנה, כל הכבוד.
<מיכל חורין: לכן זה תקצוב בשונה מתמיכה, במקום שבו - - -
עמרם מצנע: אני, יש לי הרגשה שיש פה איזה שהוא - - -
עמרם מצנע: אבל תן לי לבדוק, מה איכפת לך?
עמרם מצנע: אני יכול להגיד לך לא, לא ובזה נגמר.
מנחם אליעזר מוזס: תבדוק, אם זה אפשרי, מקובל עלינו.
מנחם אליעזר מוזס: אני יודע שלא.
מנחם אליעזר מוזס: הוא יבדוק.
עמרם מצנע: חברים, אנחנו נבדוק את זה.
עמרם מצנע: זה הלא, זה לא מהות התיקון, לא, זה לא המהות שכשמשרד האוצר ומשרד החינוך עשה את התיקון הזה, לא זו היתה כוונתו.
משה גפני: הכוונה שלו היה נגד החרדים, אני יודע.
יפעת קריב: תמיד, זו הכוונה היחידה, אין כוונות אחרות.
משה גפני: רק זה?
יפעת קריב: רק זה.
משה גפני: רק זה.
משה גפני: שום דבר אחר לא?
משה גפני: נעבור על כל החוקים.
<איתמר חברוני: שלום לחברי הוועדה.
<איתמר חברוני: אני מייצג את תלמודי התורה הלאומיים, מוסדות מוכר שאינו רשמי בציבור הממלכתי דתי.
<איתמר חברוני: אני חושב שבמהלך הדיון פה היחידה שבעצם התייחסה לזה, זה חברת הכנסת יפעת קריב, אבל טיפה התפספס המהות כמו שהרגע יושב-ראש הוועדה אמר.
<איתמר חברוני: צריך לקרוא לילד בשמו.
<איתמר חברוני: בתיקון לחוק כתוב בהסבר, שהמטרה היא לתמרץ מעבר לחינוך הרשמי וכל הדיון פה טיפה הוסט מזה.
<איתמר חברוני: זה נאמר בצורה מפורשת, המטרה היא לפורר את המוכר שאינו רשמי, לצמצם אותו למינימום ולהעביר את החינוך לחינוך רשמי ולצורך הדבר הזה, צריך למצוא אלטרנטיבות.
<איתמר חברוני: לגבי הרשויות, בהפוך על הפוך, אם במידה והחינוך המוכר שאינו רשמי יעבור לחינוך הרשמי, הרשויות המקומיות יצטרכו לשלם הרבה יותר ממה שהן משלמות עכשיו.
<איתמר חברוני: זה דבר ראשון, אז צריך לקרוא לילד בשמו ולדעת מה התוצאות.
<איתמר חברוני: אז אם רוצים לתת חינוך רשמי לכולם, אז דבר ראשון צריך למצוא אלטרנטיבה, וגם לדעת שזה יעלה הון תועפות.
<איתמר חברוני: זה דבר ראשון.
<איתמר חברוני: מה שקורה בפועל, שלא מצהירים על זה, לא מצהירים שהולכים לסגור את המוכר שאינו רשמי, אבל מה שבפועל עושים, באווירת ימי המצרים מטילים מצור.
<איתמר חברוני: חותכים מפה וחותכים משם.
<איתמר חברוני: אמרה חברת הכנסת קריב, רק הרשויות המקומיות לא נותנות.
<איתמר חברוני: זה לא נכון, משרד החינוך הוציא הוראה לפני פחות מחודש, שיש שעות תמרוץ וטיפוח שמגיעות לכל בתי-הספר, לא יתוקצבו במוכר שאינו רשמי.
<איתמר חברוני: זה מגיע ל- 10% קיצוץ נוספים.
<איתמר חברוני: אומרים 75%, בפועל זה הרבה פחות.
<איתמר חברוני: כלומר עוד 10% בממוצע למוסדות נפגעים וזה מהמדינה, לא מהרשות המקומית.
<איתמר חברוני: כלומר, כשמדברים על זה שרק הרשות המקומית תפסיק לתקצב, זה לא נכון.
<איתמר חברוני: מעבר לזה, כשהרשות המקומית תפסיק לתקצב, זה לא בסך-הכל היא תפסיק לתקצב.
<איתמר חברוני: אני רוצה להוסיף, כשאומרים שבסך-הכל הרשות המקומית לא תשלם, זה הכל, זה עוד הורדה קטנה בתקציב, זאת מכת מוות למוסדות וזה צריך להיות מונח על השולחן.
<איתמר חברוני: רוצים לסגור את המוכר שאינו רשמי.
<איתמר חברוני: תסגרו, אבל תמצאו אלטרנטיבה.
<איתמר חברוני: עוד פגיעה זה הנושא של חוק נהרי שאנחנו מדברים עליו והפגיעה הנוספת שמשליכה על הכל זה החלטה שהתקבלה אתמול על הגבלת תשלומי הורים.
<איתמר חברוני: אז לוקחים ולוקחים ולוקחים ומורידים ומורידים ולא מוכנים לאפשר לקחת.
<איתמר חברוני: זה לא שאנחנו רוצים שההורים ייפגעו, כי ההורים גם באמת לא יעמדו בנטל, אבל בהפוך על הפוך, אסור להם לקחת גם אם יש מקומות שהיו רוצים שההורים ישלמו וישלימו את הפער שהמדינה יוצרת בחוק הזה, אסור, ההורים לא יוכלו לפצות על זה שלא יהיה אפשר לממן חשמל וניקיונות וכל מה שהוזכר פה.
<איתמר חברוני: מה שאני רוצה בשורה התחתונה להגיד זה שהדיון על חוק נהרי והדיון בכלל על המוכר שאינו רשמי נמצא במקום הנכון, בוועדת החינוך.
<איתמר חברוני: זה לא צריך להיות בחוק ההסדרים, אין שם מקום.
<איתמר חברוני: אתה לא יכול להביא איזה אבן בליסטרה שתעקוף את כל החומות ואת כל הדרך הנכונה להחליט על רפורמה או על שינוי בחינוך, ודרך חוק ההסדרים להנחית איזה שהיא מכה.
<איתמר חברוני: אז זה נמצא במקום הנכון, פה צריך לדון על המוכר שאינו רשמי ופה צריך לדון על רשת חינוך ממלכתית חרדית או מה שזה לא יהיה, או על כל פיתרון אחר.
<איתמר חברוני: אבל לא לבוא ובאבחת חרב, לעצור את הדבר זה.
<איתמר חברוני: בתוספת ההחלטה שהתקבלה אתמול, זאת מכת מוות.
<איתמר חברוני: אם רוצים לעשות את זה, שזה יהיה מונח על השולחן ויגידו את זה.
יעקב פרי: אני ממשרד המשפטים.
יעקב פרי: אני מרגיש שהדיון כאן, מטעמים מובנים, נטה מאוד לכיוון החינוך החרדי שהוא מקרה אחד של חינוך פרטי בישראל, צריך לזכור את זה.
יעקב פרי: אמנם כ- 60% מהמוסדות הפרטיים הם חרדיים, אבל יש גם 40% שהם לא.
יעקב פרי: התיקון שנמצא כאן מתייחס למכלול, לכל ה- 100% של החינוך הפרטי בישראל.
יעקב פרי: אני רוצה לציין רק נתון אחד שאני חושב שהוא מאוד חשוב כאן בדיון ולכן אני רוצה לציין אותו.
יעקב פרי: יש בין 1,500 ל- 1,600, אני לא יודע בדיוק את הנתון.
מיקי רוזנטל: 1,544.
יעקב פרי: זה מספר המוסדות הפרטיים בישראל היום.
יעקב פרי: כשליש מהם הוקמו בעשר השנים האחרונות.
יעקב פרי: חוק נהרי ללא ספק תרם בצורה משמעותית להחלשה של החינוך הממלכתי בישראל ולהקמה של המון מוסדות פרטיים, לאו דווקא חרדיים.
יעקב פרי: וכל הדיון כאן היה בעיקר על המקרה הפרטי של החינוך החרדי וצריך לזכור שזה לא חזות הכל.
עמרם מצנע: ההערה שלך היא בהחלט נכונה ובמקום.
מיקי רוזנטל: יש גם את העניין הזה של כושר השתכרות, שהוא נועד לכלל האוכלוסייה, אבל הוא נועד לפגוע בעצם בחרדים.
מיקי רוזנטל: אז פה רוצים לפגוע בחרדים, יפגעו גם באחרים.
עמרם מצנע: לא, זה לא.
מיקי רוזנטל: לא יעזור, אי-אפשר לצבוע את זה.
עמרם מצנע: זה יהיה החוק מחר.
משה גפני: החוק בא בגלל החרדים.
עמרם מצנע: לא נכון.
משה גפני: רק בגלל החרדים.
יפעת קריב: מיקי, בבתי-הספר הדמוקרטיים, ההורים משלמים קרוב ל- 1,200 שקל לחודש, כל חודש, עבור כל תלמיד.
מיקי רוזנטל: זה לא בסדר.
יפעת קריב: אבל זה בדיוק העניין, ודרך אגב, כן אפשר - - -
מיקי רוזנטל: זה רק "עלה תאנה".
מיקי רוזנטל: באתם לפגוע בחרדים, נקודה.
משה גפני: אם לא החרדים, הנושא הזה לא היה מתעורר.
יפעת קריב: יש לי ילדים במערכת הזאת, אני מכירה אותה.
עמרם מצנע: לצורך האמת ההיסטורית, משרד החינוך נאבק גם בממשלה הקודמת כנגד ההרחבה הבאמת גדולה מאוד של בתי-ספר, דרך אגב, המונח פרטי הוא לא נכון, כי הם כולם מתוקצבים על-ידי המדינה, בדרך זו או אחרת.
מיקי רוזנטל: הכוונה היא לא של המדינה.
עמרם מצנע: ויש בהחלט, בעקבות חוק נהרי, גידול גדול מאוד, לא בחרדים, אלא בדמוקרטיים וכל מיני.
מיקי רוזנטל: אבל זאת הדרך, זאת הדרך לטפל בעניין.
עמרם מצנע: אנחנו לקראת סיום.
<אמנון דה-הרטוך: אני רק מבקש להעיר הערה אחת לדבריו של נציג משרד המשפטים.
<אמנון דה-הרטוך: יש משהו לא מתקבל על הדעת.
<אמנון דה-הרטוך: הרי חוק נהרי, אני חוזר ומדגיש, עוקב אחרי היקף התקצוב של המדינה.
<אמנון דה-הרטוך: זה שהמדינה מתקצבת ב- 75% את בתי-הספר הפרטיים, זה לפי שיקול דעתו של שר החינוך.
<אמנון דה-הרטוך: הוא יכול מחר בבוקר להחליט להוריד את זה ל- 60%.
<אמנון דה-הרטוך: אני לא מצליח להבין למה הממשלה מעוניינת להמשיך ולתקצב, למרות הנזקים הבלתי הפיכים לחינוך הממלכתי, היא ממשיכה לתקצב את בתי-הספר הפרטיים כאילו היא מעוניינת לעודד אותם.
<אמנון דה-הרטוך: אבל היא אומרת – אתן, הרשויות המקומיות, אתן לא תתקצבו.
<אמנון דה-הרטוך: איפה ההיגיון?
<אמנון דה-הרטוך: הרי ברגע שהממשלה תוריד את זה נגיד ל- 60%, אוטומאטית היקף התקצוב העירוני יורד אף הוא ל- 60%.
<אמנון דה-הרטוך: ולכן, כל הטענה של משרד המשפטים או של נציגי הממשלה כאן, שהממשלה מעוניינת לעודד את החינוך הממלכתי, זאת טענה בלתי ראויה.
<אמנון דה-הרטוך: מפני שהם הולכים לעשות תיקון בחקיקה, כאשר התיקון הגדול ביותר לשיטתם, יכול להיות בהחלטה של שר החינוך, מחר בבוקר.
<אמנון דה-הרטוך: למה הוא לא מחליט?
<אמנון דה-הרטוך: זה כנראה לא שיקול שאנחנו יודעים מה הוא.
משולם נהרי: אני רוצה להעיר כמה הערות ולהבהיר כמה הבהרות.
משולם נהרי: קודם כל, מיכל חורין, לגבי חוק הפיקוח.
משולם נהרי: מי שרוצה היום להקים בית-ספר, מוסד, חל עליו חוק הפיקוח.
משולם נהרי: חוק הפיקוח, יש התניות ויש דברים שזה לא בהתניה, כמו למשל בריאות, תנאי תברואה, זו התניה.
משולם נהרי: ויש את הרשות המקומית - - -
<מיכל חורין: הוועדה לתכנון ובנייה.
משולם נהרי: שניים יש ברשות המקומית.
משולם נהרי: גם ועדה לתכנון ובנייה וגם הרשות המקומית.
<מיכל חורין: נכון.
משולם נהרי: באה הבוסית שלך, דורית מורג, שהיא לא נמצאת פה, ובוויכוח סוער שהיה אתי כשהייתי במשרד החינוך, היא החליטה שהוועדה לתכנון ובנייה זו תהיה התניה והיא הוציאה חוזר וככה משרד החינוך התנהל והיו לנו הרבה דיונים עם שרי החינוך בנושא הזה.
משולם נהרי: אז קודם כל, הרשות המקומית עדיין, הרשות המקומית - - -
<מיכל חורין: הוועדה לתכנון ובנייה היא גוף מקצועי בתוך הרשות המקומית, זה לא, היא לא מכניסה לשיקולים שלה - - -
משולם נהרי: גם הרשות, סליחה - - -
<מיכל חורין: היא מכניסה את השיקולים המקצועיים של תכנון.
משולם נהרי: אז אני אמרתי לך, אמרתי לך שברשות המקומית יש שני גורמים.
יעקב אשר: זה חלק אחד של הדבר הזה, אבל.
משולם נהרי: יש שני גורמים ברשות המקומית.
יעקב אשר: זה חלק מהרשות.
משולם נהרי: זה לא רק, יש את הרשות ויש את הוועדה לתכנון ובנייה.
משולם נהרי: עכשיו הרשות המקומית יכולה להתנגד.
עמרם מצנע: ישות עצמאית.
אורי מקלב: כן, הם נתמכים הרבה יותר מהממלכתיים.
אורי מקלב: בממלכתי לא צריך להוציא רישיון.
אורי מקלב: 40 שנה אותו בית-ספר.
עמרם מצנע: צריך להוציא רישיון, גם ממלכתי.
אורי מקלב: לא, הממלכתי לא מוציא רישיון.
אורי מקלב: בית-ספר, גן עם ילדים 40 שנה, אף אחד לא בדק אותו בריאותית או בטיחותית.
עמרם מצנע: זה שהוא 40 שנה, אבל הוא צריך רישיון.
אורי מקלב: ואותו דבר, הם הרבה יותר נותנים מענה.
משולם נהרי: הוא לא צריך.
משולם נהרי: אני ממשיך, רבותיי.
משולם נהרי: ממלכתי לא צריך רישיון.
יפעת קריב: נכון, כי הוא של המדינה.
משולם נהרי: מבחינת החוק, כן.
משולם נהרי: רבותיי, להערה של איך החוק עבר, לחצים פוליטיים וכל הדברים הללו, רבותיי, החוק עבר בקולות הקואליציה והאופוזיציה, למעט ארבעה אנשים שהתנגדו, אלה היו חברי הכנסת ממרצ.
משולם נהרי: אבל כל הקואליציה והאופוזיציה, כולל הליכוד שהיה באופוזיציה, הצביעו בעד החוק.
משולם נהרי: את יכולה ללכת לדברי הכנסת ולראות מי הצביע.
<מיכל חורין: אני זוכרת את הסערה הגדולה שהיתה סביב זה.
משולם נהרי: אני אומר לך, יש לי נתונים מדויקים, את יכולה לבדוק את זה.
משולם נהרי: זה לא דבר שאפשר להסתיר אותו.
משולם נהרי: לגבי הליבה, רבותיי, יש פה טעות וכל הזמן חוזרים על זה.
משולם נהרי: כל המוכר שאינו רשמי, שמקבלים 75%, חייבים במינימום של 75% תוכנית הליבה.
משולם נהרי: עכשיו, חלק מהם מלמדים אפילו יותר מ- 100%, והרשתות מינימום 100%.
משולם נהרי: לא רק תוכנית הליבה, הם משתתפים גם במבחני המיצ"ב.
משולם נהרי: אז ככה, שאין, הטענה הזו של הליבה, היא לא במקומה.
עמרם מצנע: הרשת העצמאית לא מלמדים לימודי ליבה.
משה גפני: מלמדים, ולא מקבלים את זה כליבה, בגלל שמחר יגידו לנו - - -
משולם נהרי: מלמדים ליבה.
משולם נהרי: רבותיי, אני הייתי אחראי במשרד החינוך גם על המוכר שאינו רשמי, אני אומר לכם בוודאות, גם אם יגידו שלא, מקיימים את תוכנית הליבה ואני מוכן בפני הוועדה להביא את כל התוכנית, נמצא פה מנהל האגף לחינוך מוכר שאינו רשמי, הוא היה שותף לטבלה שמשרד החינוך הוציא לגבי תוכנית הליבה, שיעור בכל מקצוע, כמה שעות.
<קריאה: שיש בה חמש שעות לימודים כלליים בשבוע.
משולם נהרי: סליחה רגע, סליחה.
משולם נהרי: היועץ המשפטי בזמנו, היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, שהיה היועץ שלו לענייני חקיקה, עו"ד אמנון דה הרטוך, הוציא חוות-דעת לגבי הרשויות, לגבי הרשתות, כיוון שהרשתות בהתחלה חויבו ב- 75% בתוכנית הליבה, והם קיבלו על-פי 3 (א) לחוק יסודות התקציב, קיבלו 100%, הוא בא ואמר – לא.
משולם נהרי: מי שמקבל תקצוב של 100%, ילמד 100% ליבה.
משולם נהרי: זו חוות-דעת שהיא עדיין שמורה אצלי.
משולם נהרי: אז ככה שהליבה זה תירוץ ותירוץ מאוד לא טוב.
משולם נהרי: רבותיי, לגבי תמיכות.
משולם נהרי: לגבי תמיכות.
משולם נהרי: אני הייתי יושב-ראש ועדת תמיכות במשרד החינוך והייתי בתחילת הדרך כשביטלו את הייחודיים, הייתי במשרד החינוך ורוב שנותיי במשרד החינוך טבעתי בנושא התמיכות, כאשר מצד משרד המשפטים עו"ד אמנון דה הרטוך, הוא היה אחראי על כל נושא התמיכות של כל משרדי הממשלה.
משולם נהרי: אני אומר לכם רבותיי, אם יעברו לנושא של תמיכות, זה אסון.
משולם נהרי: אני אומר לכם כמי שמכיר את הנושא לפני ולפנים, כשנח שלח את היונה לראות הקלו המים, אם כבר הגיע היובש, אז חזרה יונה עם עלה זית.
משולם נהרי: אומר מדרש אגדה, אמרה היונה – יהיו מזונותיי מרורים כזית, ובידי הקדוש ברוך הוא ולא מתוקים בידי ועדת התמיכות בידי בשר ודם.
משולם נהרי: מפני שאם זה קשור לוועדת התמיכות, הם יכולים לתת מתי שהם רוצים ואיך שהם רוצים והתקציב לא קבוע ויכול להיות שגם לא יהיה בכלל תקציב, קחו לכם את השנה.
משולם נהרי: קחו לכם את השנה שהיא זו שנת, עדיין אין תקציב, ואם אני לוקח רק נושא אחד, אני רוצה להביא את זה לצורך הדוגמה, משהו שגם אני הייתי אחראי עליו במשרד החינוך, זה תרבות יהודית ואם בתקופתי היו אז 84 מיליון לצורך הנושא, היום יש 23 מיליון ופתאום מבשרים להם שזה עדיין לא בטוח כי יכול להיות שזה רק 16 מיליון ואין מקדמות ואין כלום והגופים התרבו וגדלו.
משולם נהרי: רבותיי, זה מה שיקרה.
משולם נהרי: ואם מישהו רוצה עוד חיזוק, שיבוא לדיונים של נוהל התמיכות, שכל הגופים היום, כל המגזר השלישי משתולל, כל הגופים משתוללים לגבי נוהל התמיכות, שהוא הולך ונהיה יותר קשה ויותר קשה ואתם יודעים מי שולט על נוהל התמיכות.
משולם נהרי: זה לא רק הרשויות המקומיות וזה לא הרשויות המקומיות.
משולם נהרי: נוהל התמיכות, מישהו אחר שולט, מישהו אחר מושך בחוטים.
משולם נהרי: רבותיי, אי-אפשר לנהל ככה בתי-ספר ואי-אפשר להחזיק תלמידים ואתם יודעים ששנת הלימודים, אי-אפשר לדחות אותה לשנה הבאה או להקדים אותה או לאחר אותה וראינו מה קרה לשר חינוך שרצה לתת יום אחד חופש להקדים את החופש או להקדים את הלימודים, מה קרה לו.
משולם נהרי: בטח לא לקחת שנה מתלמידים ולהזיז אותה לכאן ולכאן.
משולם נהרי: עכשיו לגבי השלטון המקומי.
משולם נהרי: רבותיי, אסור לשכוח שזה כסף ממשלם המיסים, זה צריך להכניס לראש, זה לא תקציב מדינה, זה אנשים שמשלמים ויש להם זכויות ואנחנו פה באים להצדיק את השלטון המקומי.
משולם נהרי: רבותיי, השלטון המקומי מתנגד לכל דבר.
משולם נהרי: אני אספר לכם במשרד החינוך, הוויכוח עם משרד החינוך הוא תמידי.
משולם נהרי: יש הרבה דברים שהם משותפים למשרד החינוך ולשלטון המקומי, ניקח את הנושא של הסעות.
משולם נהרי: ההסעות היו ביחס של 60 ל- 40.
משולם נהרי: 60% נתן משרד החינוך, 40% נתנה הרשות המקומית.
משולם נהרי: זאת אומרת, תלמיד צריך לקבל את ה- 100%.
משולם נהרי: אין מושג שיקבל פחות, מי יממן את זה?
משולם נהרי: ובשיטתיות משרד החיוך, כשקיצצו לו, הוא קיצץ מההסעות והנתח של הרשות המקומית הלך וגדל, עד שהיחס התהפך של 40% - 60%, ההפך, לרעת הרשות המקומית, השלטון המקומי.
משולם נהרי: השלטון המקומי בוויכוח כל הזמן, איפה שהוא יכול לחסוך, לא לשלם, הוא יעשה את זה.
משולם נהרי: אז איך הוא ישלם, אם יהיה ממלכתי?
משולם נהרי: איך הוא ישלם?
משולם נהרי: מאיפה הוא יביא את הכסף?
משולם נהרי: זה הרבה יותר.
משולם נהרי: רבותיי, די לצביעות.
משולם נהרי: רוצים ממלכתי?
משולם נהרי: אני אומר לכם שהדיונים היו עוד כשעבדתי במשרד החינוך, למעלה מ- 20 שנה, לגבי ממלכתי ותמיד יד נעלמת הסירה את זה מסדר היום.
משולם נהרי: היה נוח להם שככה יתקיימו בתי-ספר.
משולם נהרי: היה נוח שיהיו בתי-ספר מוכרים שאינם רשמיים ושיתמודדו.
משולם נהרי: וכל פעם שמישהו רצה להקים – קח, תקים.
משולם נהרי: רק תסיר ממני את האחריות.
משולם נהרי: משרד החינוך לא לקח על עצמו אחריות וזה לא שהוא אשם, משרד החינוך.
משולם נהרי: כל שר שבא למשרד החינוך, אני זוכר את שולמית אלוני, היא רצתה, אמרתי לה – לכי לאוצר.
משולם נהרי: הלכה לאוצר, כל המורים צריכים להיות עובדי מדינה.
משולם נהרי: מבנים, חייבים לבנות לכולם.
משולם נהרי: צריך לתת להם תקציב יותר גדול ממה שנותנים להם עכשיו ואז היו סלים, אתם לא יודעים מה זה הסלים, אני זה שהפרדתי את הסלים ממשרד החינוך.
משולם נהרי: הסלים זה היתה תוספת מרובה על העיקר.
משולם נהרי: וזה לא היו מוכנים לתת.
משולם נהרי: ועוד ועוד ועוד, וזה היה, ואני מסכם.
משולם נהרי: זה היה נוח.
משולם נהרי: אם היום משרד החינוך רוצה את הממלכתי ויכול – בבקשה, שישב עם האוצר, נמצא פה סימנטוב הוא יודע מה המשמעויות של זה, יגיעו לסיכום.
משולם נהרי: אני לא מאמין שתהיה התנגדות.
משולם נהרי: אבל עד אז, רבותיי, אסור ללכת לשפוך את התינוק עם המים.
משולם נהרי: אסור לעשות את זה, זה לא יסולח לנו ולא יימחל לנו.
משולם נהרי: אסור לנו לעשות את זה לילדי ישראל.
משולם נהרי: בואו תיצרו אלטרנטיבה, בואו נשב, האמינו לי שאפשר להתקדם, אבל לא לפגוע בילדים האלו.
עמרם מצנע: אנחנו מסיימים, כמובן תם ולא נשלם.
עמרם מצנע: בדיון בשבוע הבא, אנחנו נביא לסיכומים ולהצבעות על הנושא הזה.
עמרם מצנע: מי שרוצה עוד להוסיף, להגיד, מוזמן לשלוח אלינו בכתב את נושא התמיכות, נוהל תמיכות כפי שהתחייבתי, אנחנו נבדוק.
עמרם מצנע: בוקר טוב לכם.
עמרם מצנע: אנחנו בשידור בערוץ 99, אז נא להתנהג בהתאם.
עמרם מצנע: הדיון מהיר על דו"ח ארגון OECD שפורסם לאחרונה בנושא מערכת החינוך במדינת ישראל והשוואתה למדינות ה-OECD.
עמרם מצנע: ואת הדיון המהיר ביקשו חברי הכנסת מוחמד ברכה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, חברת הכנסת גילה גמליאל, חבר הכנסת שמעון אוחיון, וחבר הכנסת ג'אמל זחאלקה, ואני מיד אעביר אליכם את רשות הדיבור.
עמרם מצנע: הדיון יהיה עד השעה 09:00.
מוחמד ברכה: תודה אדוני יושב הראש, בוקר טוב לכולם.
מוחמד ברכה: לפני שנתיים, כשישראל התקבלה ל-OECD, היא התקבלה תוך הערות נוקבות באשר להשתלבות בשוק העבודה של חרדים וערבים ותוך ביקורת נוקבת על מצב החינוך בכלל והחינוך הערבי בפרט.
מוחמד ברכה: אבל הדו"ח האחרון שיצא ל-OECD, מציע על כך שהצפיפות בכיתות בישראל היא אחת החמורות ביותר בקרב מדינות הארגון.
מוחמד ברכה: נדמה לי בארגון עכשיו יש קצת יותר מ-30 מדינות, המדינות המפותחות בעולם ומדינת ישראל נמצאת בעניין הזה של הצפיפות, במקום מאד לא מחמיא.
מוחמד ברכה: בזמנו, או נגיד בשנות ה-2000 הראשונות, היו כמה מדינות שפיגרו אחרי ישראל בכל מה שקשור צפיפות, מאז הן עשו כברת דרך – למשל תורכיה, למשל קוריאה ועכשיו לאור אי השיפור או בעצם החרפת הבעיה, מדינת ישראל נשארה מדשדשת מאוחר.
מוחמד ברכה: ממוצע התלמידים בכיתה ב-OECD הוא 21.3 לעומת בישראל, בכיתה ממוצעת בבית ספר יסודי ממלכתי, וזה מתקשר לדיון שהיה בצורה זו או אחרת אתמול, בעניין של המוכר הבלתי רשמי, זה 28.4, ובתי ספר פרטיים – 24.2.
מוחמד ברכה: וזה בעצם דבר שאי אפשר לעבור עליו כסתם נתון וכסתם מספר.
מוחמד ברכה: וכשעושים את ההפרדה, לא הפרדה, כשעושים את הסטטיסטיקה בין בתי ספר במגזר היהודי ובין בתי הספר במגזר הערבי - התמונה היא הרבה יותר קשה.
מוחמד ברכה: בבתי ספר יהודים זה קרוב ל-25 תלמידים בכיתה, בבתי ספר ערבים זה 32-33, אז התמונה היא עוד יותר חמורה.
מוחמד ברכה: הצפיפות בכיתות היא לא רק "חיסכון" בכיתות, היא גם מתן אפשרות לבוגרים של סמינרי מורים ובוגרי האוניברסיטאות להשתלב במערכת החינוך.
מוחמד ברכה: זאת אומרת כשהצפיפות תהיה בנורמה הקיימת בתוך ה-OECD, זה לא ידרוש רק הוספת כיתות אלא הוספת שעות לימוד והוספת מורים וכו'.
מוחמד ברכה: ואני חושב שזו אחת הבעיות הכאובות והקשות במערכת החינוך במדינת ישראל, במיוחד באלה שנסמכים על שולחנו של החינוך הממלכתי.