GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מחמד עזמו: קודם כל ברוכים הבאים לחממה הצנועה שלנו, את החממה התחלנו להקים רק מתחילת השנה, עם התנדבות של הורים וגם מורים וגם תלמידים בבית הספר.
<מחמד עזמו: זה מחולק לשני חלקים, חלק ראשון זה הצד הימני, זו עבודת חקר, בודקים כאן את השפעת סוג האדמה על ההתפתחות של הפלפל וגם יש לנו חצילים.
<מחמד עזמו: כמו שאתם מוצאים, רואים כאן, יש לנו שתי קבוצות חקר, יש קבוצת חקר שכבר סיימה, כי אנחנו בסוף השנה - - -
<חאפז אלסייד: תן עבודה דוגמה.
<חאפז אלסייד: אתם יכולים לראות, זו התוצאה שהגענו אליה במחקר של התלמידה.
<חאפז אלסייד: אני גם הופתעתי, כי חשבתי משהו אחר, חשבתי שחמרה זו אדמה הכי טובה לשתילה.
<מחמד עזמו: זו גם המחשבה של התלמידים.
<חאפז אלסייד: כולנו, לדעתי.
<חאפז אלסייד: זאת אדמה מקומית, נקרא לה, וזו תערובת של קומפוסט וזה חמרה.
שמעון אוחיון: הכול מדובר בפלפל?
<חאפז אלסייד: פלפל וחצילים.
<חאפז אלסייד: רצינו גם לבדוק שני סוגים.
<מחמד עזמו: וזה יצא שונה, בחצילים זה השפיע שונה.
שמעון אוחיון: איזה אדמה מתייחסת יפה לחצילים?
<חאפז אלסייד: לא מתייחסת.
<קריאה: איפה יש פלפל לטעום?
<מחמד עזמו: לטעום?
<מחמד עזמו: בתחילת השנה הבאה.
<חאפז אלסייד: זה מחקר שעושים התלמידים.
<חאפז אלסייד: זו למידה אחרת, אנחנו הלכנו לכיוון למידה אחרת, לא למידה רגילה.
<חאפז אלסייד: זה חלק מהתוצאה.
<חאפז אלסייד: מעבר לזה גם אנחנו בונים על עשייה של התלמידים בשיעורים שלהם.
<חאפז אלסייד: אנחנו מייצרים כאן צמחים ואנחנו גם בתקופות מסוימות מפיצים את זה בדרכים שונות.
<חאפז אלסייד: אני רוצה לדבר על שגרור, פעולה מאוד חשובה.
<חאפז אלסייד: כל פעילות חינוכית תרבותית שאנחנו עושים אותה - - - חם פה, אז נמשיך בדרך.
<עמירה חיים: מחכים לנו בגנים ואנחנו נתקדם.
<חאפז אלסייד: עכשיו ראש המועצה הבטיח לי שיחבר ביני לבין איזה שהיא חממה בבאר שבע, שאנחנו נהפוך לחלק ששייך אליה ואז אנחנו נקבל - - -
עמרם מצנע: אבל כל הפעילות הזאת, אתה אומר, זו התנדבות של הורים?
<חאפז אלסייד: גם כל מיני פרויקטים בבית הספר, כמו המפה וזה, אבל אין לנו זמן לראות את זה.
עמרם מצנע: מבחינת תקצוב בית ספר כזה, הוא מקבל יותר, פחות?
עמרם מצנע: כשאתה משווה אותו לבית ספר מקביל במגזר היהודי.
<ניר שמואלי: התקצוב הוא אחיד במשרד החינוך.
<ניר שמואלי: יש תקצוב לגני ילדים ויש תקצוב לבתי ספר יסודיים, לגבי התקציב השקלי לתחזוקה של בית הספר.
<ניר שמואלי: התקצוב של הפעלה פדגוגית שוטפת היא שונה, בהתאם לקריטריונים שקיימים במשרד החינוך.
עמרם מצנע: זאת אומרת אין במגזר הבדואי איזה שהוא תקציב נוסף?
<עמירה חיים: יש.
עמרם מצנע: זה מה שאני שואל.
<ניר שמואלי: בתקציב הפדגוגי, לא בתקציב של תחזוקת בית הספר.
עמרם מצנע: לא משנה, תגיד מה, אני שואל בכלל, כסף בסוף הוא כסף.
<עמירה חיים: יש החלטת ממשלה שאני בסוף אגיד לכם שתיים-שלוש מילים עליה, שהיא 125 מיליון לחמש שנים, שקיבלנו אותה עכשיו.
<עמירה חיים: ואני גם אפרט לכם איך חילקנו אותה.
עמרם מצנע: וזה לפדגוגי הולך?
<עמירה חיים: פדגוגי.
שמעון אוחיון: וגם למבנים.
עמרם מצנע: 125 זה לכל הארץ?
<עמירה חיים: לא, רק פה, רק למחוז, 125 מיליון, כאשר אנחנו חילקנו את זה לכמה תחומים.
<עמירה חיים: הכול פדגוגי.
<עמירה חיים: גם כשאנחנו החלטנו לתת חלק מהסכום להשכלת מבוגרים, כי אני מאמינה שאם האמא תדע אז זה זה.
<עמירה חיים: וזה לא ישירות לבתי הספר.
<עמירה חיים: חלק גדול מהסכום החלטנו שיילך לתנועת נוער, 12 תנועות נוער פתחנו השנה, וזה דבר שלא היה מאז לא קום המדינה, אלא אלפיים שנות.
עמרם מצנע: בחינוך הלא פורמלי.
<עמירה חיים: נדבר תוך כדי.
<עמירה חיים: חאפז, תגיד שלום ותלווה עד הכניסה.
<אברהים אלסייד: עמרם, בקשר להשקעה לבתי הספר של החירשים פה, גם יש חוסר.
<אברהים אלסייד: גם פה יש חוסר.
עמרם מצנע: חוסר תמיד יש.
עמרם מצנע: וכשאתה רואה מה יש - - -
<אברהים אלסייד: הבעיה שיש לנו פה חירשים, יש לנו כמות תלמידים גדולה.
עמרם מצנע: מה התפקיד שלך?
<אברהים אלסייד: אני מהיישוב.
<עמירה חיים: אני מזמינה אתכם לדבר בדרך.
<אברהים אלסייד: כן, אבל הנושא של החירשים חשוב מאוד.
<חאפז אלסייד: היעד הראשון של המחוז זה חינוך חברתי, לבנות אדם ואחר כך באים ההישגים.
<עמירה חיים: וראה זה פלא, ברגע שאתה ממקד ואתה מאמין בכוחו של התלמיד, כבוד הדדי, בין מורה למורה, מורה לתלמיד, תלמיד למורה, הורה למורה, כשאתה מפתח את זה והתשתית הערכית היא טובה, בכל בית ספר שמנהל הצליח ההישגים עלו.
עמרם מצנע: מורים חסרים?
<אברהים אלסייד: ולהשקיע השקעה.
<אברהים אלסייד: חשוב מאוד להשקיע בבית הספר.
עמרם מצנע: אתה מלא בתקן?
עמרם מצנע: וגם מורים מקצועיים טובים?
<חאפז אלסייד: בשפע.
עמרם מצנע: מה בשפע?
עמרם מצנע: מורים למתמטיקה, לאנגלית, פיזיקה?
<עמירה חיים: כן, אין לו בעיה.
שמעון אוחיון: עוד מעט תתנו למגזר היהודי.
<עמירה חיים: כן, אין שום מחסור.
<עמירה חיים: זה עשר שנים של מאף גננת לא מוסמכת למצב שכל הגננות מוסמכות, ממצב שיותר מ-50%-60% מורים לא מוסמכים, כל המורים מוסמכים, הלכנו לתהליך, וגם מ-80% מורים שמגיעים מהצפון, מגיעים פחות מ-20%.
<עמירה חיים: כלומר הלכנו ???3022 של תשתית פדגוגית.
עמרם מצנע: אני אטפל בעניין החשמל, לא ברור לי למה אין פה חשמל.
עמרם מצנע: אני לא מבין את זה.
<חאפז אלסייד: עמרם, תודה רבה לך.
<חאפז אלסייד: ביקור בגנים
<איציק תומר: שוב, זה קשור לנושא חשמל ומים.
<איציק תומר: יש פה מתחם של גנים, מקבץ של גנים ואנחנו מסיעים את הילדים, ומשרד החינוך אומר לנו, בצדק, בואו תקימו, אני מוכן שתקימו גן סמוך לשכונות ושהילדים לא יצטרכו לנסוע, אבל הבעיה שלכל גן צריך לחבר רשת חשמל ומים ואז אתה נכנס לבעיות שהן לא פתירות כרגע.
עמרם מצנע: הבתים פה מחוברים למים?
<איציק תומר: לא, אין, לא תשתית מים, לא ביוב, לא חשמל.
<איציק תומר: תסתכל פה, רוב הבתים שאתה רואה, אין להם היתרי בנייה.
<חסן אלסייד: אפשר להגיד כולם.
<עמירה חיים: הוא עדין, הוא אומר 'רוב'.
עמרם מצנע: יש תכנית, יש פה תב"ע?
<איציק תומר: יש תכנית ואנחנו הולכים ל - - -
עמרם מצנע: אפשר להוציא היתרים?
<איציק תומר: כן.
עמרם מצנע: טוב, מועצה חדשה, יש לך מספיק עבודה.
<איציק תומר: נכון, אני מודה.
<עמירה חיים: כן, יש לו, ואנחנו נעזור לאיציק.
<עמירה חיים: חייבים להראות את ה - - -
<הגר אל עפיריש: אני המפקחת על גני הילדים.
<הגר אל עפיריש: קודם כל ברוכים הבאים לגן אלסייד כאן.
<הגר אל עפיריש: יש כאן שני גני חובה, יש גננת שהיא נעדרת היום, היא לא מרגישה טובה, היא בבית חולים יומיים, אז אני מזמינה אתכם לגנים לראות איך - - -
עמרם מצנע: פה זה שניים חובה?
<הגר אל עפיריש: שני גני חובה, כן.
עמרם מצנע: מגיל חמש?
<הגר אל עפיריש: חמש-שש.
<הגר אל עפיריש: המשך סיור בגנים:
עמרם מצנע: בואי נראה את הילדים ואחר כך נרצה לשאול אותך כמה דברים.
<הגר אל עפיריש: ברצוני רק לומר שהגן הזה זכה בגן ירוק בשנה שעברה, תשע"ב, יש לנו גננת מובילה, היא גננת נהדרת, לצערי היא לא נמצאת.
עמרם מצנע: שתהיה בריאה.
עמרם מצנע: שלום, ילדים וגננות.
עמרם מצנע: את ילדה בגן?
עמרם מצנע: מבית הספר?
עמרם מצנע: יום בשבוע?
עמרם מצנע: כל השבוע?
עמרם מצנע: אז את לא לומדת?
עמרם מצנע: סיימת ללמוד?
<הגר אל עפיריש: היא סיימה תיכון והיא חושבת ללמוד חינוך לגיל הרך, אז היא מתנדבת פה.
<הגר אל עפיריש: היא בחורה מאוד נהדרת, אני כמה פעמים ביקרתי והיא עושה עבודה נהדרת.
<עמירה חיים: יש לכם היום סיום שנת לימודים, זה היום האחרון.
<עמירה חיים: את לא תהיי בבית הספר ביום האחרון ללימודים?
<הגר אל עפיריש: היא סיימה.
<עמירה חיים: אה, היא כבר אחרי תיכון.
<עמירה חיים: היא נראית תלמידה, את נראית צעירה.
עמרם מצנע: אז מי עכשיו ה - - - זו הגננת?
<סבחא אבו עבייד: יש גננת מחליפה.
עמרם מצנע: כמה ילדים?
<סבחא אבו עבייד: יש 31.
עמרם מצנע: גם הגן השני אותו מספר?
<סבחא אבו עבייד: הגן השני גם גן חובה, יש - - -
עמרם מצנע: כמה גנים יש בכלל?
<סבחא אבו עבייד: באזור אלסייד יש 14 גנים ושניים ב - - - ואחד ב - - -
עמרם מצנע: אתם מגיל ש3?
<סבחא אבו עבייד: כן.
<סבחא אבו עבייד: מזמן, לפני החוק.
עמרם מצנע: כמה ילדים ביישוב לא הולכים לגן?
<סבחא אבו עבייד: ביישוב אלסייד בדרך כלל רוב הילדים מגיעים לגן.
<סבחא אבו עבייד: חלק מהגנים מפוזרים בתוך השכונות וחלק מהילדים מגיעים אלינו גם בהסעות.
<סבחא אבו עבייד: בהשוואה ליישובים אחרים ביישוב אלסייד כמעט כל הילדים מגיעים לגן.
<סבחא אבו עבייד: ביישובים אחרים, שהאוכלוסייה יותר רחוקה ויותר פזורה גיל 3 ו-4 אין להם אפשרות להגיע לכאן.
עמרם מצנע: אבל פה בכפר, ביישוב, כולם באים לגן.
<סבחא אבו עבייד: ביישוב אלסייד כמעט כולם.
<חסן אלסייד: יש לנו באמת ילדים שלא מגיעים לגנים, מחוסר הסעה גם.
עמרם מצנע: בגיל 3 ו-4 צריך להסיע, זה ההורים צריכים להביא.
<חסן אלסייד: ויש חלק באמת שלא באים בכלל.
עמרם מצנע: כי ההורים מה?
עמרם מצנע: לא אכפת להם?
<חסן אלסייד: ההורים עובדים והם - - -
<סבחא אבו עבייד: אין להם אפשרות להסיע את הילדים שלהם.
<סבחא אבו עבייד: יש כאלה הורים שיוצאים לעבודה בשעות הבוקר המוקדמות, אמא עקרת בית, גם היא לא יכולה, ובמרחק נגיד - - -
עמרם מצנע: אז אני שואל עוד פעם, כמה ילדים להערכתך - - -
<חסן אלסייד: אני אגיד לך, חסר גם גנים שישימו את הגנים ב - - -
עמרם מצנע: אבל בסוף זו אחריות של ההורים לשלוח לגן.
<חסן אלסייד: נכון, אבל אם באמת ההורים עובדים אז יש בעיה.
<סבחא אבו עבייד: אנחנו מקבלים כל ילד שמגיע.
<וופא: אבל האחריות גם של משרד החינוך, להקים גנים שהם בקרבה, כי אסור להסיע ילדים.
<חסן אלסייד: בדיוק, צריך לדאוג שיהיו קרובים לשכונות.
עמרם מצנע: זה ההורים יכולים להסיע את הילדים.
<וופא: הם לא חייבים, יכול להיות שהם עובדים.
<שכיב שנאן: עמרם, יש 7,000 ילדים.
<וופא: לא, לא צריך להסיע ילדים לגן, לא צריך.
<שכיב שנאן: יש הרבה ילדים, זה יישוב עם 5,000 נפש.
<וופא: כמה גנים יש ב-5,000 ?
עמרם מצנע: יש 14 גנים.
עמרם מצנע: שלום, ילדים.
עמרם מצנע: מי הגננת?
<חולוד אבו עיידא: אני הגננת.
<חולוד אבו עיידא: שלום וברכה, מה שלומכם?
עמרם מצנע: את גרה ביישוב?
<עמירה חיים: אתה לא יודע למה היא מחבקת אותי.
<עמירה חיים: בעבר הגנים היו צמודים לבתי הספר ומנהל בית הספר היה מקבל את גמול הניהול על הגן, הוא אחראי על הגננת.
<עמירה חיים: אני אמרתי, סליחה, למה?
<עמירה חיים: כמו שבמגזר היהודי יש גננת שגמרה לימודים, מוסמכת, היא מנהלת את הגן, מקבלת גמול גם בשכר שלה, אני מכבדת את השכר של הבנות, של הבוגרות, של הנשים.
<עמירה חיים: לכן היא מחבקת, היא אומרת תודה.
עמרם מצנע: תגידי, את גרה ביישוב?
<חולוד אבו עיידא: אני מכסייפא.
<עמירה חיים: אני מקדמת נשים, אמרתי לך.
עמרם מצנע: כמה שנים את גננת?
<חולוד אבו עיידא: אני גם ותק תשע שנים כאן, אני מגיעה כל יום באוטו שלי, תשע שנים.
עמרם מצנע: איפה למדת?
<חולוד אבו עיידא: אני למדתי במכללת קיי בבאר שבע וארבע שנים עכשיו בניהול.
<חולוד אבו עיידא: ממש תודה על הביקור שלך, אני מאוד שמחה שבאת היום לראות אותנו, לחזק אותנו וזה מחזק גם אותנו לעתיד.
<עמירה חיים: אנחנו היום לא סתם, ועדת החינוך - - -
<חולוד אבו עיידא: את באה, כששמעו שאת הגעת היום לפה, זה ממש דחף אותי - - -
<עמירה חיים: ועדת החינוך של הכנסת הגיעה היום.
עמרם מצנע: עמירה, בגנים יש משמעות לאופק חדש?
<עמירה חיים: כן.
עמרם מצנע: שמה?
<עמירה חיים: באופק חדש.
עמרם מצנע: מבחינת השכר, כי שעות תמיד עבדו פה עד אחרי הצהריים.
<עמירה חיים: יש לה שכר כמו שצריך, מכבד, וגם ה - - -
<קריאה: בנוסף על תקנים וזה אין פה משמעות, זה כל הזמן פרטני.
<עמירה חיים: סדר היום שלהם, בעקבות אופק חדש שינינו את סדר היום.
<עמירה חיים: נכון, זה היה טריגר לשינוי, אבל זה לא עוד עובד, אתה צודק.
עמרם מצנע: אני יכול לשאול אותך מה השכר החודשי שלך?
<חולוד אבו עיידא: כן, בשלושה החודשים האחרונים הגעתי ל-8,000.
<חולוד אבו עיידא: כן.
<חולוד אבו עיידא: ולפני בין 6,000 ל-7,000.
עמרם מצנע: זו משכורת יפה.
<עמירה חיים: משכורת מאוד יפה, והגמול.
<עמירה חיים: כמה הגמול?
<חולוד אבו עיידא: 1,000 ומשהו.
<חולוד אבו עיידא: אני מקבלת 1,100.
<עמירה חיים: בין 1,000 ל-1,500, תלוי בוותק.
<חולוד אבו עיידא: כן, זה משתנה, כל שנה זה עולה.
<עמירה חיים: נאבקו בי אז בוועדת החינוך של הכנסת שאני לא אתן להם את הכסף הזה, אבל אנחנו עבדנו על זה.
עמרם מצנע: תאמרי לי, יש שיתוף פעולה של ההורים?
<חולוד אבו עיידא: בטח.
<חולוד אבו עיידא: אני רוצה להגיד משהו, להדגיש על זה.
<חולוד אבו עיידא: כשהתחלתי לעבוד כאן כמעט לא היו הורים בכלל, היום אנחנו עבדנו עם ההורים, אני גם ביקרתי בבית של ההורים, הבאנו את האמהות, ישיבות לאמהות בתחילת השנה, בונים תכניות ביחד, גם התקנון של הגן, הכול עם ההורים.
<חולוד אבו עיידא: היום יש ביקורים, אבל לא כמו כשהתחלנו, כשהתחלנו זה היה מעט - - -
עמרם מצנע: יש הורים שיש בעיה בהגעה של הילדים לגן?
עמרם מצנע: שלא שולחים אותם, שמגיעים מאוחר?
<הגר אל עפיריש: אני אראה לך איך ילד מגיע לגן.
<הגר אל עפיריש: יש בת אחת שהגיעה על חמור.
<הגר אל עפיריש: אתה רואה?
עמרם מצנע: אבל ההורים מביאים את הילדים - - -
<חולוד אבו עיידא: הם מגיעים ויש שיתוף פעולה יותר חזק גם השנה, אני רואה את זה.
<חולוד אבו עיידא: גם אנחנו, הגננות, הצוות, ביחס, עבדנו ביחד עם ההורים והבאנו אותם לישיבות.
עמרם מצנע: כלומר את מרגישה שיש מודעות של ההורים.
<חולוד אבו עיידא: יש מודעות וגם ההורים, יש להם התפתחות, התפתחו מבחינה לימודית, איך שהילדים שלהם, מכיוון שאני גם בגן חובה, כולם רוצים שהילדים שלהם יהיו מוכנים לכיתה א', אז הם באים, לאן הגיע הילד שלי, מה אני יכול לעזור לו בבית, ממש חבל על הזמן.
עמרם מצנע: יש הבדלים גדולים בילדים שמגיעים אלייך בידיעת השפה?
<חולוד אבו עיידא: אני רציתי להגיד לך שיש לי 30 ילדים השנה בגן, 95% מאותו שבט, אלסייד, כולם מאלסייד, כולם כמעט אותה - - - הם שונים רק ברמת ה - - -
עמרם מצנע: פה זה רק 5 עד 6?
<חולוד אבו עיידא: 5-6, כן.
עמרם מצנע: הילדים ביישוב כל שנה עוברים גן?
<חולוד אבו עיידא: כן, בטח.
עמרם מצנע: יש 3 ו-4.
עמרם מצנע: 3-4 זה גן לקטנים ואחר כך זה 5-6.
עמרם מצנע: אבל עוברים פעם אחת.
<חולוד אבו עיידא: עוברים פעם אחת.
<עמירה חיים: אבל לנו חשוב מאוד שגננת מעולה, גננת שמומחית בגן חובה, יודעת אוריינות, יודעת ללמד את הילדים אותיות, מספרים, אתה רואה את הגן מדבר, אתה רואה את ה- - -
עמרם מצנע: לא, ברור, אני שאלתי על הילדים.
<עמירה חיים: בגלל זה הבאנו את - - - ואני לא רוצה שיהיה שגיל 3 ילמדו עם בני 5.
<עמירה חיים: פעם זה היה.
עמרם מצנע: אבל 3-4 לומדים ביחד.
<עמירה חיים: 3-4 כן.
<עמירה חיים: אבל היה מ-3 עד 5, שלושה גילאים והיה קשה לקדם את הילדים, כי הקטנטנים מושכים אותך למטה.
<עמירה חיים: אנחנו נגיד לך תודה רבה, עוד פעם אני אחבק אותך.
<חולוד אבו עיידא: את יודעת כמה אני חיכיתי ליום הזה?
<עמירה חיים: ריגשת אותי.
<עמירה חיים: תודה.
<עמירה חיים: את מחזקת אותי.
עמרם מצנע: לגבי הציוד היומיומי המתכלה, יש לך תקציב?
<חולוד אבו עיידא: בטח, יש פה תקציבים לגן, מביאים לילדים, דרך הזמנות הכול.
<חולוד אבו עיידא: תודה לאלוהים - - -
עמרם מצנע: זה דרך הרשות המקומית?
<חולוד אבו עיידא: דרך הרשות.
<עמירה חיים: היא תלווה אותך החוצה ותדבר איתך.
<עמירה חיים: אני אגיד לך למה - - -
<וופא: אבל כמה גנים יש כמו - - -
<חולוד אבו עיידא: בשבט אלסייד יש כמעט 17 גנים.
<וופא: בנגב יש כמה כפרים, הרבה כפרים - - -
עמרם מצנע: היא מדברת על הגנים שלה.
<וופא: כן, אבל יש סטטיסטיקה - - -
עמרם מצנע: לא היא.
עמרם מצנע: למה אין חשמל בבית הספר?
<ניר שמואלי: ביישוב?
<ניר שמואלי: אתה אומר בבית הספר.
עמרם מצנע: לא, עזוב את היישוב רגע, אני מדבר על בית הספר.
<ניר שמואלי: כי אם הוא נכנס לאזור בכלל - - -
עמרם מצנע: השאלה למה אין פה חשמל.
<אבי כהן: אני אגיד לך מה הנקודה.
<אבי כהן: הנקודה היא שבדרך כלל - - - קודם כל זו האחריות של הרשות, אבל באופן עקרוני עכשיו מנסים לפתור את זה - - -
עמרם מצנע: אני שאלתי למה.
<אבי כהן: אני אסביר למה.
עמרם מצנע: יכול להיות, אני יודע, אין תב"ע?
<אבי כהן: לא קשור לתב"ע.
<אבי כהן: קשור לזה שעשו פה תיקי שיווק ולא הצליחו לתת את תיקי השיווק האלה ולכן אין כסף בתוך התשתיות של מרכזי השירות.
<אבי כהן: זה לא קיים.
עמרם מצנע: לכן שאלתי על בית הספר.
עמרם מצנע: זה באמת סיפור אחר, אבל לבית הספר יש החלטה כבר מזמן, בממשלה, גם בגיבוי בית המשפט העליון, שבמוסדות חינוך יש חשמל.
עמרם מצנע: איזה סיבה יש שאין חשמל פה?
עמרם מצנע: אפשר להביא חשמל לבית הספר בלי להביא ליישוב.
<אבי כהן: אז יש הבחנה בין מים לחשמל באמת.
<אבי כהן: כאילו מים, יש להם פתרון אחר.
עמרם מצנע: גם מים אין להם.
<אבי כהן: מים אין להם, יש להם פתרון אחר של מיכליות, שהוא לא תקין, בסדר, אני מבין, אבל מים זה בגלל שיווק.
<אבי כהן: וחשמל, כי לא לחצו מספיק על חברת חשמל, זו הנקודה.
עמרם מצנע: אבל צריך לטפל בזה.
<אבי כהן: עכשיו אנחנו נכנסים לתוך הסיפור הזה.
עמרם מצנע: מי גבתרי?
<וופא: אני וופא ממרכז מוסאווה מחיפה.
עמרם מצנע: מחיפה?
<וופא: העיר שניהלת.
<עמירה חיים: בואו נתקדם לאוטובוס.
<עמירה חיים: סיור בבית ספר אלעמאל
עמרם מצנע: שלום, שלום.
<עמירה חיים: איזה כיתה?
<ברוויש ניבי: כיתה א'.
<עמירה חיים: נראים גדולים.
<עמירה חיים: ומה הם לומדים?
<ברוויש ניבי: ערבית.
<עמירה חיים: השפה?
<ברוויש ניבי: כן.
<עמירה חיים: יש ילד שלא יודע לקרוא, אצלך בכיתה?
<עמירה חיים: אל תצביעי, תגידי אם יש מספר ילדים.
<ברוויש ניבי: רק אחד.
<ברוויש ניבי: הוא באותיות.
<עמירה חיים: אותיות הוא כבר יודע?
<עמירה חיים: ואת משקיעה בילד הזה קצת יותר?
<עמירה חיים: אחד שמתקשה.
<ברוויש ניבי: חמדואללה.
<עמירה חיים: חמדואללה, וללמד גם אותו.
עמרם מצנע: גן הילדים הוא פה?
<ברוויש ניבי: הוא לא היה בגן.
<חליל אל כרם: אני צריך להסביר.
<חליל אל כרם: יש ספר לימוד, תחאבי, זה שחיבר אותו הוא מפקח לערבית נכון לרגע זה, הוא היה המורה, חיבר את הספר, אחמד אל עטאב, ואחר כך כשהוא היה מפקח הוא הפסיק את הסדרה.
מסעוד גנאים: ברשות היושב ראש, עוד שאלה לגבי השפה הערבית, משום ששר החינוך לשעבר, גדעון סער, הכריז לפני שנתיים על יוזמת השפה הערבית, ובזמן שהם הגבירו את מספר שעות הלימוד בשפה הערבית, אני רוצה לשאול, לברר, מבחינת השעות בשפה הערבית?
<חליל אל כרם: מבחינת השעות בשפה הערבית באמת לא חסר לנו.
<חליל אל כרם: לגבי שעות לא חסר, יש בעיות, נשב ונדבר.
<חליל אל כרם: יש הרבה בעיות, אבל לגבי השעות בשפה הערבית אין מחסור, אין בעיה.
<חליל אל כרם: אולי עכשיו נעבור לעוד כיתה אחת, כי אנחנו רוצים לנצל את הזמן ולבקר כמה שיותר.
<ברוויש ניבי: 30.
<חליל אל כרם: בסיכום תשמעו הרבה בעיות.
<חליל אל כרם: אני מבטיח לכם.
<חליל אל כרם: אבל לא עכשיו.
עמרם מצנע: איפה את למדת?
<ברוויש ניבי: באלקאסם, באקה אל גרבייה.
עמרם מצנע: וכמה שנים את מורה?
<ברוויש ניבי: שלוש שנים.
עמרם מצנע: ואת גרה פה ביישוב?
<ברוויש ניבי: לא, אני הולכת וחוזרת לבאקה אל גרבייה, שעה.
<עמירה חיים: כל יום?
<ברוויש ניבי: כן, אני באה וחוזרת וזה בסדר.
<ברוויש ניבי: אין בעיות.
עמרם מצנע: טוב, כביש 6 עכשיו.
<ברוויש ניבי: כן, רק שעה.
<חליל אל כרם: זמננו קצת לחוץ אז בואו - - - המשך סיור בכיתה נוספת:
עמרם מצנע: שלום.
<התלמידים: שלום.
עמרם מצנע: כמה ילדים בכיתה?
<מהא: 30.
עמרם מצנע: וזה כיתה?
<מהא: ב'.
עמרם מצנע: ויש לך מורה נוספת בכיתה?
<מהא: כן.
עמרם מצנע: בחלק מהשעות?
<מהא: לא.
<מהא: לכול.
עמרם מצנע: לכל השעות?
<חליל אל כרם: השיעור אמור להתקיים בספרייה, כיוון שאנחנו מקבלים אתכם בספרייה.
<חליל אל כרם: יש ספרייה בכל כיתה כמעט, אבל בספרייה יש ספרים יותר - - -
<עמירה חיים: בשיעור כזה יש שתי מורות?
<חליל אל כרם: כן, שתי מורות.
<חליל אל כרם: בכיתות א' יש לנו את השעות, בכיתות ב' יש עשר שעות לכל כיתה.
<עמירה חיים: יש שפות שאנחנו נותנים להם בתגבורים, אבל לא נדבר על זה עכשיו.
<עמירה חיים: חסרות לך שעות?
<חליל אל כרם: לא, שאלו אותי ואני אמרתי, לגבי שעות אין בעיה.
<מהא: אני מהצפון, מסכנין, אם אתה מכיר, כדורגל.
עמרם מצנע: בטח שאני מכיר, לא רק מכדורגל, אני מחיפה, אז שאני לא אכיר את סכנין?
עמרם מצנע: ואת נוסעת כל יום, לא?
<מהא: לא, אני גרה בבאר שבע.
עמרם מצנע: עם המשפחה?
<מהא: כן, בעלי והילדים שלי.
<עמירה חיים: המשך סיור בכיתה נוספת:
<עמירה חיים: כיתה ב'.
עמרם מצנע: מה לומדים?
<מורה: עכשיו לומדים שיעור ערבית.
<מורה: אני מורה לשפה הערבית.
עמרם מצנע: וכל הילדים יודעים לקרוא?
<מורה: לא.
<מורה: יש שלושה - - -
<עמירה חיים: שלושה ילדים מתקשים עדיין?
<עמירה חיים: לגמרי, או שאת באיזה שהוא שלב - - -
<מורה: אפילו לא ידעו אותיות ועכשיו - - -
<עמירה חיים: הם באו מגן או ישר מהבית בכיתה א'?
<מורה: לא, יש שני ילדים שהם באו ישר מבית ל - - -
עמרם מצנע: לא היו בגן.
עמרם מצנע: ילדים שלא הולכים לגן.
<עמירה חיים: אז שלושה ילדים שאת משקיעה בהם יותר?
<עמירה חיים: היא לימדה בבאר שבע, בית ספר דגניה, בית הספר הדו לשוני, ומשם היא עברה לכאן.
<עמירה חיים: איפה את גרה?
<מורה: בבאר שבע.
<חליל אל כרם: זה לא היה קל להעביר אותה לכאן, כי ההורים רצו אותה, המנהלת רצתה אותה - - -
מסעוד גנאים: במקור היא מסכנין.
מסעוד גנאים: גם המורה שהייתה קודם מסכנין.
<עמירה חיים: כן, הן באות בחורות צעירות מהצפון, אנחנו מסתכלים, אם היא בחורה טובה ומורה טובה, מיד אני מודיעה למפקחים, 'סדרו לה חתן ותשאירו אותה אצלנו'.
<השייח' עטראש: אנחנו סובלים מעודף בדרום, איך את מביאה לנו עוד מהצפון?
<עמירה חיים: האמת היא שאנחנו מסודרים מבחינת כוחות הוראה, מה שלא היה בעבר.
<עמירה חיים: ברוך ה' בסדר.
עמרם מצנע: סיכום הסיור בספרייה
<חליל אל כרם: צהריים טובים.
<חליל אל כרם: אנחנו רוצים לנצל את הזמן, אני יודע שיש לכם סדר יום מאוד עמוס, ביקרתם בעוד בית ספר ובגנים וגם אצלי.
<חליל אל כרם: אני חליל ואני מנהל בית ספר אלעמאל, אני סיימתי מורה מוסמך בכיר במכללת קיי, אחר כך למדתי תואר ראשון באוניברסיטת בן גוריון ותואר שני במינהל חינוכי באוניברסיטת בן גוריון.
<חליל אל כרם: לפני יומיים סיימתי תואר ראשון משפטים.
<חליל אל כרם: קודם כל אני מברך אתכם, אהלן וסהלן.
<חליל אל כרם: לי, כמנהל בית ספר אלעמאל, לא ברור מאליו שוועדת החינוך והתרבות תגיע לבית הספר שלי.
<חליל אל כרם: אני יודע מי שעומד בראש הוועדה, אני מאוד מעריך את מי שיושב בראש הוועדה ואני אומר את זה ממש בריש גלי, אדם שעזב את חיפה וירד לירוחם והשאיר את האישה זה לא דבר פשוט, ואני חושב שבתקופה שלך, עמרם, אנחנו תולים הרבה תקוות.
<חליל אל כרם: אני רוצה לומר, היינו שייכים למועצה האזורית אבו בסמה, ובית הספר שייך למועצה האזורית אבו בסמה קרוב לשמונה-תשע שנים, ואני רוצה להדגיש ואני אומר את הכול ממש, אני לא - - - שמונה שנים ראש המועצה לא נכנס כסייפה - - -
<קריאה: תספר על בית הספר.
<חליל אל כרם: ראש המועצה לא נכנס ולא ביקר בבית הספר.
<חליל אל כרם: אני חושב שהייתה לנו תקופה מאוד קשה ולמרות הקשיים ולמרות כל הבעיות, אתם רואים מה אנחנו, כצוות מורים, מה אנחנו משקיעים ומה אנחנו עושים על מנת שהתלמידים שלנו לא ירגישו חסרים בשום דבר.
<חליל אל כרם: אם מבחינת סביבה לימודית וכל מה שדרוש.
<חליל אל כרם: אני רוצה לומר, ממך, איציק תומר, למדתי דבר אחד ואני לא אשכח אותו לעולם.
<חליל אל כרם: אין שיטה הוראה אחת שמובילה להישגים טובים, ולו הייתה שיטת הוראה אחת שמובילה להישגים טובים כל העולם היה משתמש באותה שיטה.
<חליל אל כרם: רק גיוון בשיטות ההוראה, הוא הדבר היחידי שיוביל אותנו להישגים טובים, ואנחנו תמיד, כצוות מורים, מנסים לעשות את הכול לגוון בשיטות ההוראה על מנת לתת מענה לכל הילדים.
<חליל אל כרם: ממך, עמירה, למדתי דבר ואני לא שוכח אותו לעולם.
<חליל אל כרם: מי שעוסק בהוראה, נתינה, ומי שנותן מתרוקן.
<חליל אל כרם: השתלמות מורים זה טעינה וחשוב לנו שצוות המורים שלנו תמיד ישתלם על מנת שימשיך לתרום לאוכלוסייה.
<חליל אל כרם: הפרופיל של המורים, כל המורים שיש לנו הם מורים שסיימו תואר ראשון ויש כאלה בעלי תואר שני ויש לנו אפילו דוקטור.
<חליל אל כרם: אתם נכנסתם והגעתם לבית הספר.
<חליל אל כרם: אחד האתגרים, או אחת הבעיות שלנו היא כביש הגישה לבית הספר.
<חליל אל כרם: לא יכול להיות שאנחנו כפר כאן קרוב ל-18 שנים ואין לנו כביש גישה.
<חליל אל כרם: הדבר הזה בעייתי מאוד, אם זה בחורף ואם זה בקיץ.
<חליל אל כרם: אנשים שהולכים ומגיעים אלינו, אם זה אורחים, נגיד כמוכם, או מדריכים, או כל מי שבא לבית הספר, יש בעיה מאוד רצינית להגיע לבית הספר, אפילו שילוט שמראה שכאן בית ספר אין.
<חליל אל כרם: מלפני חודש אנחנו שייכים למועצת אלקסום.
<חליל אל כרם: אפילו פחות מחודש אחד, איציק רק בחודש מאי נכנס לתפקיד שלו, זה כבר הביקור השני שלו, ניר, זה כבר הביקור השלישי שלו, אנשי התחזוקה אנחנו רואים ואני חושב שהפער בינינו לבין החברה הישראלית רק בחינוך, השקעה בחינוך היא הדבר היחידי שיצמצם את הפער הכלכלי החברתי.
<חליל אל כרם: אני חושב, עמרם, באמת כוועדת חינוך אתם צריכים לעזור לנו, לעזור למועצה שלנו על מנת לשנות את המצב.
<חליל אל כרם: 60% מהאוכלוסייה שלנו היא אוכלוסייה מאוד צעירה, שמגיעה מ-0 עד 18.
<חליל אל כרם: השקעה באוכלוסייה הזו היא הדבר היחידי שיצמצם את הפער.
עמרם מצנע: בוא רגע נחזור להתמקד בבית הספר.
<חליל אל כרם: בבית הספר.
עמרם מצנע: המורים, אני מבין, אתה מלא בתקן.
<חליל אל כרם: כן.
עמרם מצנע: ומורים מקצועיים?
<חליל אל כרם: יש.
עמרם מצנע: שעות יש?
עמרם מצנע: אתה אומר.
עמרם מצנע: אתה יכול לדעת כמה ילדים לא מגיעים לבית ספר?
<חליל אל כרם: אתה רוצה שנדבר על אחוז הנשירה.
עמרם מצנע: לא אחוז נשירה, כמה לא מגיעים בכלל.
עמרם מצנע: כמה בכיתה א' נשארים בבית ולא באים לבית הספר.
<חליל אל כרם: כל מי שנרשם מגיע.
עמרם מצנע: כל מי שנרשם ברור.
עמרם מצנע: יש לכם קצין ביקור סדיר במועצה?
עמרם מצנע: ויש לכם נתונים על השבט או השבטים?
עמרם מצנע: וכמה לא מגיעים?
<ניר שמואלי: אנחנו, כפי שאתה יודע, חדשים במועצה.
<ניר שמואלי: לעמירה יש את הנתונים באופן שוטף.
<עמירה חיים: הנשירה מאוד הצטמצמה בשנים האחרונות כאשר כמעט ואין ילדים שיושבים בבית בגיל כיתה א', ממש מעטים, ואלה שלא מגיעים נמצאים לעיתים במרעה בתקופה מסוימת ומגיעים אחר כך באמצע שנה לעיתים.
<עמירה חיים: אבל ילדי כיתה א' מגיעים, אין כמעט נשירה בבית ספר יסודי.
עמרם מצנע: הבעיה היא בגן?
<עמירה חיים: הילדים לא מגיעים לגן.
<עמירה חיים: הם מגיעים יותר לגן חובה, גילאי 3-4 עדיין לא הצלחנו להביא את כל הילדים של גילאי 3-4 לגנים.
<עמירה חיים: גילאי 5 הרוב, גילאי 6 כבר מגיעים לבית הספר.
<עמירה חיים: יש לנו שינוי גדול מאוד במודעות של האוכלוסייה, אכפת לאוכלוסייה מאוד מהחינוך של הילדים שלהם, הם נאבקים על החינוך של הילדים, ההורים גם שותפים מאוד, תראה מה קרה בחינוך המיוחד.
<עמירה חיים: מחינוך מיוחד שלא היה בית ספר רק לפני עשר שנים, היום יש להם עשרה בתי ספר.
<עמירה חיים: ילדים משולבים.
<עמירה חיים: ראית םאת הקבוצה של הילדים החירשים?
<עמירה חיים: גם לאוכלוסייה יש מודעות לא להשאיר את הילדים בבית, גם לא החינוך המיוחד.
עמרם מצנע: לא, אני שואל על הביקור הסדיר, של ילדים שלא הולכים לגן - - -
<עמירה חיים: רגע, מתי כן יש נשירה?
<עמירה חיים: יש נשירה של בנים יותר מבנות.
<עמירה חיים: פעם היה יותר בנות.
<עמירה חיים: ברגע שבנינו בתי ספר על יסודיים באזור הפזורה אז הבנות לא לומדות, יותר בנים נושרים מכיתה י', כי הם רוצים - - -
עמרם מצנע: הולכים לעבוד.
<עמירה חיים: מכיתה י', ברגע שיש לך עשר שנות לימוד אתה יכול לעשות רישיון על משאית ואתה יוצא לעבודה.
<עמירה חיים: אז אנחנו גם בעניין הזה נאבקים כדי לשנות את המודעות.
<עמירה חיים: הבנות לומדות ויש לנו בנות שנשואות, שגם יולדות ולומדות.
<עמירה חיים: אנחנו אפשרנו ואנחנו מעודדים את מנהלי בתי הספר לשכנע את הבנות להמשיך ללמוד, גם אם התחתנת, זה בסדר, להיפך ולהיפך, את תהיי משכילה, הילדים שלך גם יהיו יותר משכילים.
<עמירה חיים: השקענו המון בחינוך מבוגרים, בחינוך של ההורים, כדי להעלות את המודעות.
<עמירה חיים: אין רשות בדואית שאנחנו לא נכנסנו אליה בענק בנושא של חינוך מבוגרים.
<עמירה חיים: קיבלנו תקציב מיוחד מהממשלה, רק במסגרת הממשלה.
<עמירה חיים: אנחנו החלטנו לייעד חלק מהתקציב לא לבתי הספר, אלא להורים, שאם אני לוקחת אמא כזאת צעירה ומביאה אותה לחינוך מבוגרים, הילד שלה כבר ילמד בתוך בית הספר, כי היא הופכת להיות יודעת קרוא וכתוב, הילד שלה לומד קרוא וכתוב, כך שהנושא הזה, אני לא אגיד שהצלחנו למגר את נושא הנשירה לגמרי, אבל בבית הספר היסודי הוא ממש בשוליים.