GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זאב גולדבלט: נשמח אם הוועדה תקבע מועד לדיון, איך משרד החינוך מתכוון להתמודד עם המטרה של צמצום מספר התלמידים בכיתה, גם אם זה יהיה בתוכנית רב-שנתית, אבל שאנחנו כהורים נדע מהם היעדים, ותוך כמה זמן נגיע אליהם.
<זאב גולדבלט: שנית, הוצגה פה התוכנית של השאלת ספרים.
<זאב גולדבלט: בפועל אחוז מוסדות החינוך שמשולבים בפרויקט הוא קטן יחסית למה שאנו ציפינו כהורים.
<זאב גולדבלט: אני מודה שחלק לא קטן מההורים עד היום מתקשים להבין את היתרונות שיש בתוכנית הזאת.
<זאב גולדבלט: אני מודה שגם אני כיושב-ראש ועד הורים בעיר ספציפית מתקשה למכור את התוכנית.
<זאב גולדבלט: אנו יודעים שיש במשרד החינוך תוכנית, להיכנס לספר הדיגיטלי.
<זאב גולדבלט: לא הוזכר כאן הנושא, וזה מייתר את תוכנית השאלת הספרים בעצם.
עמרם מצנע: זה לא מייתר, כי זה ייקח את הזמן שלו.
<דלית שטאובר: אתייחס לשאלות שלך.
<דלית שטאובר: יש הרבה מאוד נושאים שלא הזכרתי.
<דלית שטאובר: בחרנו את הנושאים הגדולים של היערכות לפתיחת שנה.
<דלית שטאובר: כל שאלה שתישאל, תקבל תשובה.
<זאב גולדבלט: נושא נוסף, חיזוק הקשר בין מערכת החינוך לבין התלמידים גם בזמן חופשה, גם בזמן שגרה.
<זאב גולדבלט: אנו חושבים שמרכיב מרכזי במעשה החינוכי לא הוזכר פה, וזה ההורים.
<זאב גולדבלט: צריך לעודד גם את המורים וגם ברשות המקומית, אם זה ראשי מנהלי אגפי החינוך וכן הלאה, לשמור על קשר רציף עם ההורים ולשתף אותם במעשה החינוכי.
<זאב גולדבלט: הדבר האחרון שאני רוצה להזכיר זה גני הילדים.
<זאב גולדבלט: נכון להיום היחס של ילד בתוך גן למבוגר אחראי, אם זה גננת, אם זה מטפלת, הוא 1 ל-17.5.
<זאב גולדבלט: אנחנו מבקשים מאוד לראות תוכנית, איך מצמצמים את היחס הזה, כי ביחס הזה גם הגננות טוענות שהן לא מסוגלות לתת פתרונות הולמים, וגם אנחנו כהורים נפגעים, כי ילדינו נפגעים.
עמרם מצנע: נעמי ריפתין, בבקשה, יושבת-ראש מועצה פדגוגית, הסתדרות המורים.
<נעמי ריפתין: שלום לכולם.
<נעמי ריפתין: אנחנו יודעים שמערכת החינוך היא עגלה כבדה ועמוסה, ויש בה המון דברים נפלאים והמון בעיות.
<נעמי ריפתין: אחת הבעיות שלנו בתור ציבור לאורך שנים, עם שרים מאוד טובים, שכל שלוש שנים מתחלף לנו שר, עם אג'נדות אחרות, והעגלה מזועזעת ימינה או שמאלה, אחורה וקדימה.
<נעמי ריפתין: כרגע אין פתרון – זו הפוליטיקה שלנו, אבל היא בעייתית.
<נעמי ריפתין: אבל יש דברים שהם נכסי צאן ברזל, ואם אמרת למידה משמעותית, ואני מאוד מברכת על למידה משמעותית תמיד, יש שני נכסי צאן ברזל, שאם לא נעשה אותם, פינלנד תמשיך להיות כוכב הצפון הרחוק, ולא יהיה שינוי משמעותי במערכת.
<נעמי ריפתין: אני כבר עשר שנים אומרת את זה.
<נעמי ריפתין: הבעיה, ששר בא לשלוש שנים, וזו השקעה תקציבית מאוד גדולה.
<נעמי ריפתין: אני מצטרפת לחברי מארגון המורים.
<נעמי ריפתין: מספר התלמידים בכיתות הוא בלתי-אפשרי, שלא לדבר על הגנים.
<נעמי ריפתין: זה נשמע הזוי, 35 ילדים בכיתה.
<נעמי ריפתין: איך אפשר להגיע לילד, בנוסף לשילוב, שהוא מבורך, אבל צריך הרבה יותר כוחות.
<נעמי ריפתין: אנחנו רואים איזה קרן אור בשעות הפרטניות באופק חדש.
<נעמי ריפתין: ופתאום המורים ראו שאפשר לעבוד עם קבוצה של חמישה או מול ילד אחד, והם רואים את השינוי העצום.
<נעמי ריפתין: אז מספר הילדים בכיתות.
<נעמי ריפתין: גם ב-OECD עכשיו היה דוח על צפיפות, ואנחנו במקום המיליון אחורה.
<נעמי ריפתין: צריך להשקיע בזה תקציב עצום, אבל לדעתי, זה בסיס.
<נעמי ריפתין: הנושא השני, מקצועות נשמה.
<נעמי ריפתין: בשנות הששים היה ציור ומוזיקה וחקלאות ובישול ומלאכה.
<נעמי ריפתין: מה לא היה לנו?
<נעמי ריפתין: את הכול הוציאו החוצה.
<נעמי ריפתין: גם בשעות הפרטניות יש קצת מקצועות נשמה, ואנחנו רואים איזו עבודה עושים בבתי הספר, שהשמיים הם הגבול ביצירתיות, וזה נותן גם אוטונומיה עצומה למורים.
<נעמי ריפתין: צמצום מספר הילדים בכיתות והחזרת מקצועות הנשמה.
עמרם מצנע: יוסי וסרמן, מזכ"ל הסתדרות המורים, בבקשה.
<יוסי וסרמן: ראשית, אני מודה לשר החינוך ולמנכ"לית משרד החינוך ולצוות הבכיר של המשרד על השותפות, על התיאום ועל הכנת שנת הלימודים, כפי שתוארה כאן.
<יוסי וסרמן: אני חושב שזה היה מרשים ביותר, ואני מאוד גאה על השותפות הזו, שקיימת מספר שנים, מאז אנו מטמיעים את אופק חדש, דהיינו מ-2007.
<יוסי וסרמן: אני אומר ברשות אדוני, יושב-הראש, שניים-שלושה משפטים, ואחר כך אבקש שלילי, מנהלת המחלקה לגננות שלנו, שמייצגת את רוב גננות ישראל – מעל 15 אלף – תאמר משהו קצר בנושא הגננות.
<יוסי וסרמן: לפי הוראת בית המשפט, ארגון המורים ואנחנו מנהלים משא ומתן בינינו – עד עכשיו ברוח טובה – כדי לנסות למצוא מוצא לתביעה של ארגון המורים בנושא היציגות של חטיבות הביניים באשר לבית הספר השש-שנתי מחוץ לבית המשפט.
<יוסי וסרמן: יש שני דברים: אחד, היציגות על חטיבות הביניים, והשני, התחום הפדגוגי –ניהולי של ההתנהלות והעבודה בבית הספר השש-שנתי, מ-ז' עד י"ב.
<יוסי וסרמן: אני חושב שאנחנו יחד עם אנשי משרד החינוך, גם הבוקר שוחחנו על כך, ואני חושב שניתן למצוא פתרון טוב לנושא הפדגוגי–ניהולי.
<יוסי וסרמן: באשר ליציגות, גם כאן, היות שאני אופטימיסט, ואני מאמין שאפשר למצוא פתרונות, אני חושב שגם כאן רן ארז ואנוכי, ארגון המורים והסתדרות המורים, נמצא את הפתרונות, ונחסוך מבית המשפט לעסוק בנושא.
<יוסי וסרמן: כך אני רוצה לקוות.
<יוסי וסרמן: אנו נמצאים עם משרד האוצר ומשרד החינוך בדיונים, במשאים ומתנים פעמיים בשבוע כדי לסיים ככל האפשר מוקדם בתוך החופשה את מה שנשאר לנו.
<יוסי וסרמן: אחד הדברים המובילים שאנו עוסקים בו הוא מתן תשלום 36 שעות נוספות לגננות.
<יוסי וסרמן: הן תקבלנה את המגיע להן – לא בחסד אלא בזכות מלאה.
<יוסי וסרמן: יש רצון טוב גם של משרד האוצר.
<יוסי וסרמן: אני מדבר על השלב הזה של היום הזה, וכמובן, של משרד החינוך, שתמיד עם רצון טוב לשיתוף פעולה.
<יוסי וסרמן: אני מקווה ששנת הלימודים תיפתח, כפי שמגיע לילדי ישראל ולעם ישראל, בחגיגיות, בצורה נאותה וטובה.
<יוסי וסרמן: אני מברך אותך כיושב-ראש מאוד פעיל של ועדת החינוך, שתורם כל כך הרבה בזמן כל כך קצר למערכת החינוך.
<יוסי וסרמן: אם תואיל לאפשר ללילי להשלים אותי.
<לילי פוקמונסקי: ברצוני לפתוח בסוגיית הצטרפות גננות העובדות ביום חינוך ארוך לאופק חדש.
<לילי פוקמונסקי: מדובר בכקרוב ל-1,400 גננות, שאמורות להשתלב באופק חדש יחד עם יוח"א.
<לילי פוקמונסקי: לפני שחתמנו על ההסכם ערכנו סקר בין הגננות כדי לבדוק את הרצונות שלהן.
<לילי פוקמונסקי: התשובות היו שכ-80 אחוז מהגננות ביקשו להמשיך לעבוד במתכונת יוח"א ולהצטרף לאופק חדש, משתי סיבות: חלקן נאלצו פעמים רבות לעבוד עבודה נוספת.
<לילי פוקמונסקי: ביום שערכנו להן הדמיה של השכר החדש הבינו שזה יהיה מאוד לטובתן, עם תוספת של בערך 28 אחוז.
<לילי פוקמונסקי: למרות זאת, יש חלק מהגננות שלא מסכימות להצטרף, והן מעדיפות לעבוד רק במסגרת אופק חדש, וסוכם עם משרד החינוך, שתהיה העסקה גמישה לגננות הללו.
<לילי פוקמונסקי: מי שלא תרצה לעבוד ביוח"א, תוכל לעבוד רק באופק חדש, ולהישאר בגן שלהן.
<לילי פוקמונסקי: בנוסף, בהסכם יוח"א כתוב הרי, לפי החוק, שכל עובד הוראה בהסכמתו יעבוד ביוח"א.
<לילי פוקמונסקי: לכן אני מאוד מעריכה ומברכת את המשרד, שבא לקראת הגננות הללו, והן תוכלנה לבחור, באיזו דרך לעבוד.
<לילי פוקמונסקי: אני רוצה לסיים בבקשה אחת, וחוץ מלברך על הצטרפות גילאי 4-3 לחוק חינוך חינם, שהמשרד השתדל מאוד להוסיף סייעת נוספת לגילאים האלה.
<לילי פוקמונסקי: זאת לא הבעיה שחלק מהילדים בלתי-גמולים, אלא- - -
<רויטל לן כהן: שלום, אני נציגת קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, שמאגדת תחתיה הורים ומשפחות לילדים בעלי מגוון של מוגבלויות, ולא מסקטור כזה או אחר.
<רויטל לן כהן: אני בעצמי אמא לשני ילדים – אחד מהם ילד עם צרכים מיוחדים, משולב בחינוך הרגיל, עולה לכיתה ה'.
<רויטל לן כהן: אני מעוניינת לצטט משפט שנכתב לא מזמן: "מרגע לרגע אני מתחיל להשתכנע שמישהו החליט שהוא לא רוצה בשילוב, שאולי רוצים להכאיב במידה שתגרום לנו להעביר את הילד לחינוך המיוחד כדי לשחרר את המערכת מכאבי הראש המיותרים שבשילוב".
<רויטל לן כהן: כתב את זה בשנה שעברה מי שהוא היום שר החינוך שלנו.
<רויטל לן כהן: לצערי הרב, הילד שלי התחיל שילוב לפני 8 שנים, ואני כבר 8 שנים נמצאת במאבקים.
<רויטל לן כהן: מצד אחד, נמצא חזון, שנמצא גם בתוך משרד החינוך - אני חותמת היום על כל מילה שכתובה במבוא לחקיקה ולחוזרי המנכ"ל.
<רויטל לן כהן: מצד שני, בפועל בשטח המצב קשה עד עגום.
<רויטל לן כהן: ובאמת, כפי שתואר פה בציטוט, נוצרת מוטיבציה שלילית במערכת של הורים לשלוח ילדים לשילוב יחידני במערכת החינוך.
<רויטל לן כהן: האם הנושא של 90 אחוז גילאי 4-3 כולל גם את השילוב?
<רויטל לן כהן: אני מתכוונת לא לתקציב המיוחד שנוצר כשהילד שלי היה בן 4 ושבתי מתחת לבית של יולי תמיר, אלא בתקציב אמתי, כדין, כולל שעות סיוע של המתי"אות?
<רויטל לן כהן: האם יש התייחסות מחודשת לנושא שעות השילוב לא מתוך ההערה המקוממת בעינינו ההורים, בתוך חוזרי מנכ"ל, שמטרת השילוב היא להקטין את שעות הסיוע משנה לשנה, כשאמירה כזו, כמובן, לא היתה נאמרת על ילד שיושב בכיסא גלגלים או נעזר במשקפיים – אף אחד לא היה מעלה על דעתו לקחת את אמצעי ההתאמה שלו; כשאנחנו מדברות על סייעות השילוב, אנחנו מדברים על אמצעי התאמה של הילד בשביל היכולת להשתלב.
<רויטל לן כהן: לקבוע בתור מטרה, להקטין את השעות האלה - בעינינו, זה לא מדויק בעליל.
<רויטל לן כהן: השאלה, האם יש אפשרות להתחיל להתייחס לשעות השילוב כאמצעי הנגשה, וכבר השנה לאפשר יותר שעות?
<רויטל לן כהן: אני מתייחסת בנושא הזה לעובדה שאומרים להורים ששעות המינימום בתוך דרגת התפקוד שהם קיבלו הן המקסימום, ומעבר לזה יכולים לקבל רק ילדים קשים מאוד-מאוד, ואם הילד שלהם זקוק למקסימום, כנראה, מקומו לא בחינוך הרגיל אלא בחינוך המיוחד, שהיא אמירה מקוממת, שלא לדבר על בניגוד לחוק.
<רויטל לן כהן: תח"י ותל"א - מסיימים את כתיבתם בדרך כלל הרבה אחרי החגים, באזור אוקטובר-נובמבר, ובינתיים בתקופה הכי קשה הילד עובר את התקופה הזאת ללא משהו כתוב ומכוון.
<רויטל לן כהן: אנחנו לא מבינים למה זה קורה.
<רויטל לן כהן: תח"י זה תוכנית חינוכית יחידנית, ותל"א זה תוכנית לימוד אישית.
<רויטל לן כהן: תח"י הוא בחינוך הרגיל, תל"א הוא בחינוך המיוחד.
<רויטל לן כהן: דווקא בילדים שמוכרים למערכת, בעינינו, היה צריך לכתוב גם את התח"י וגם את התל"א בסוף השנת הלימודים, וב-28 באוגוסט היתה צריכה להיות תוכנית ברורה, שילד מתחיל לעבוד לפיה.
<רויטל לן כהן: אנו רוצים להתייחס לנושא ההיכרות, בעיקר של הילדים המשולבים, שנאסר עליהם להכיר את המשלבים והמשלבות שלהם בטרם היום הראשון שלהם לשנת הלימודים.
<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת שילד, שחלק מהקשיים שלו הם מעברים, וחלק מהצרכים המיוחדים שלו הם ההיכרות עם מי שמלווה אותו, יכיר אותו בפעם הראשונה בשעה הראשונה ליום הלימודים הראשון בבית הספר ובגן.
<רויטל לן כהן: זה לא ייתכן.
<רויטל לן כהן: שנים אנו מדברים על זה, וזה לא זז.
עמרם מצנע: שלחת לנו חומר כתוב.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לומר משהו אחרון:
<רויטל לן כהן: הישיבה הזו אמנם הוקדמה בחודש מהתאריך הרגיל שבו היא קבועה, והיא עדיין נקבעה בתוך החופש של המתי"אות.
<רויטל לן כהן: לא ייתכן שהמתי"א, ומשרד החינוך, שאמורים לתת מענים, יוצאים לחופש בחודש האחרון של החופש האחרון, ולהורים אין עם מי לדבר.
<רויטל לן כהן: קיבלתי כבר הבוקר SMS-ים מהורים שמתקשרים למתי"אות, ולא עונים להם לטלפון.
עמרם מצנע: לא ייתכן זה סוגייה מעניינת בכלל, כי הכול קורה בסוף.
<אבי קמינסקי: שלום.
<אבי קמינסקי: אני קודם כל רוצה לברך, ואני אומר את זה מכל הלב, על שיתוף הפעולה הקיים בין משרד החינוך לבין אגפי החינוך, מרכז השלטון המקומי.
<אבי קמינסקי: עבודת החינוך היא עבודה מתואמת.
<אבי קמינסקי: נקרא כפר שלם לעבודה הזאת, ומשרד החינוך באמת נקרא גם לעבודה הזאת בצורה מוסדרת ומסודרת.
<אבי קמינסקי: בנושא גננות יוח"א, זה יפה וטוב שנחתם ההסכם, ומיישמים את זה, רק אין הסכם עם הסייעות.
<אבי קמינסקי: מה שיקרה זה שהגננות תישארנה בגן, והסייעות תלכנה הביתה, כי אין עדיין הסכם אתן, ויש בעיה וקשיים עם האוצר בקטע הזה.
<אבי קמינסקי: זה לא ענינו של משרד החינוך אלא של מדינת ישראל ושל האוצר ושל מרכז שלטון מקומי ושל הסתדרות המעוף, איך שהם נקראים.
<אבי קמינסקי: אין עדיין סיכומים בעניין הזה, כך שקשה מאוד להתארגן בנושא גני הילדים, גני היוח"א.
<אבי קמינסקי: אני מביא את זה רק לידיעת הוועדה.
<אבי קמינסקי: מתקיימים דיונים, אך עדיין אין סיכומים.
<אבי קמינסקי: אנו ברשויות המקומיות לא יכולים לשבץ את הסייעות בנושא הזה.
<אבי קמינסקי: אני ממליץ תמיד בפני משרדי החינוך והאוצר ובפני משרד האוצר וגם בפני מרכז השלטון המקומי, שבכל הקשור לדיונים שקשורים במספר משרדי ממשלה, לשבת יחדיו, ולא לחתום אחר כך על הסכם אופק חדש כזה או אחר בנושא גננות היוח"א, ואחר כך מביאים את זה לפתחנו, שאנחנו לא יודעים מה לעשות עם זה, ואנחנו עכשיו נמצאים בפתחו של משרד האוצר, ורצים לחפש את התשובות.
<אבי קמינסקי: עדיין אין.
<אבי קמינסקי: אני מביא את זה לתשומת לב הוועדה.
עמרם מצנע: דורית חזן, בבקשה.
<דורית חזן: שלום.
<דורית חזן: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שנאמרו פה.
<דורית חזן: יוח"א זה העניין שלשמו הגענו להציג את הדברים.
<דורית חזן: לילי טוענת כאן ש-80 אחוז מגננות יוח"א מסכימות להמשיך לעבוד ביוח"א.
<דורית חזן: אלה לא הנתונים שנמצאים בידינו.
<דורית חזן: באחרונה קיבלתי המון מיילים וטלפונים של גננות, שמבקשות לא לעבוד ביוח"א, ואסביר למה.
<דורית חזן: שעת החינוך של גננת היא 60 דקות.
<דורית חזן: שעת הוראה זה 45 דקות.
<דורית חזן: כלומר אם יגדילו את שעות העבודה, אנחנו עובדות 10 שעות הוראה ביום – מה שנוגד את כל החוקים.
<דורית חזן: גננות קורסות תחת הלחץ של יוח"א כבר היום.
<דורית חזן: אני מדברת על גננות חזקות בארץ, שאומרות: אנחנו לא יכולות לעבוד, זה פוגע בילדים, זה פוגע בחינוך שלנו.
<דורית חזן: ארגון גננות מחנכות יצא מהסתדרות המורים.
<דורית חזן: זה גננות שהיו בהסתדרות המורים ופרשו מהסתדרות המורים, כי היו לנו 156 שעות שנתיות, שהיו מגולמות לפנסיה, שיוסי וסרמן חתם עליהן, ולא רק שלא קיבלנו את ה-36 שעות נוספות; אלה היו שעות שהייה, שיכולנו לתפקד, שעות אוויר שיכולנו לעשות דברים לא מעל ראשי הילדים.
<דורית חזן: היום, לא רק שאנחנו לא מקבלים אותן; גם אנחנו לא מקבלות את ה-36 שעות, וכשווסרמן ביקש בבית המשפט, כתבה לו בפירוש השופטת אגסי: התרשלת בחתימת ההסכם, ובסעיף 30, כשהחרגת את הסגנים ואת המנהלים, לא החרגת את הגננות.
<דורית חזן: ואני רוצה לדעת, למה אנחנו לא מקבלות את זה רטרואקטיבית?
<דורית חזן: למה אני צריכה כגננת להתנדב בשעות האלה, ואת השעות האלה לא יגלמו לנו בשכר בפנסיה?
<דורית חזן: והיום גננות מאוימות על-ידי המפקחות שלהן, להישאר ביוח"א.
<דורית חזן: אני קיבלתי כבר הבוקר טלפונים.
<דורית חזן: אני מבקשת לקבל תשובות על זה.
<דורית חזן: אנחנו שנה וחצי מדברות על זה, ולא מקבלות תשובות.
עמרם מצנע: אנחנו מאפשרים לנציגי ציבור לדבר, אבל צריך לזכור שהגוף היציג לגננות ולמורים זה הסתדרות המורים.
עמרם מצנע: אנחנו לא הולכים בוועדה הזאת להתערב בבעיות שבתוך הארגון.
<דורית חזן: אנחנו יודעים שהגוף היציג היום חולש על כל כך הרבה דברים, ואנחנו לא בטוחים שאנחנו מאמינים בו.
<דורית חזן: אני מקווה שתדרשו לקבל תשובות.
עמרם מצנע: ענת נחמיה לביא, מנכ"לית פורום כפרי הנוער והפנימיות.
<ענת נחמיה לביא: שלום.
<ענת נחמיה לביא: בישיבת הפתיחה של ועדת החינוך דיבר הרב השר פירון על עיקרון שוויון ההזדמנויות בחינוך וצמצום הפערים כמטרה מרכזית של המשרד.
<ענת נחמיה לביא: בתוכם הוא הדגיש את אוכלוסיית הילדים שנמצאת בכפרי הנוער של משרד החינוך כאוכלוסיית קצה שבה אמורים להתמקד.
<ענת נחמיה לביא: במסגרת הזו אשמח לשמוע התייחסות קצרה בהתמודדות משרד החינוך עם הצרכים הספציפיים של ילדי הפריפריה בכלל וילדי כפרי הנוער והפנימיות בפרט.
<ענת נחמיה לביא: תודה.
עמרם מצנע: שי זקס, בבקשה.
<שי זקס: שלום.
<שי זקס: אני מוועד הורים של ממ"ד גוננים – ממ"ד שנמצא כאן לא רחוק בירושלים.
<שי זקס: לצערי, המנכ"לית, יש בית ספר אחד לפחות, בית הספר שלנו, לא יתחיל את שנת הלימודים הקרובה.
<שי זקס: יש לנו מבנה שהעירייה ומשרד החינוך ייעדו אותו לממ"ד, אחרי ששנים לא היה שם ממד, ועשו עבודה ברוכה, רק יושב שם איזה מנהל קיקיוני עם איזה אלף עמותות, שיושב כאן כנגד החוק, שולט על 400 מטר של מבנה.
<שי זקס: המשרד מכיר את העניין הזה, אבל לצערי, משרד החינוך לא לקח עלינו אחריות באמת בשלוש השנים האחרונות.
<שי זקס: יש לנו עוד 100 תלמידים לכיתות א', שאמורים ללמוד על הגג או משהו כזה – כל מיני פתרונות קיקיוניים נעשו משנה לשנה.
<שי זקס: זה הגיע לבית המשפט, ובגלל שזה בבית משפט, עיריית ירושלים ומשרד החינוך מתחבאים מאחורי בית המשפט, ולא לוקחים אחריות.
<שי זקס: לצערי, יש בית ספר אחד שיתחיל ללמוד – חצי נלמד בכיכר ספרא, חצי נלמד מול משרד החינוך שם בירושלים – זה קרוב.
<שי זקס: שם תתחיל שנת הלימודים שלנו.
<שי זקס: אולי רחל עזריה מעיריית ירושלים תרצה להוסיף.
רחל עזריה: יש סיכוי לקבל התייחסות לאתגר של 100 ילדים שאין להם איפה ללמוד?
עמרם מצנע: המנכ"לית תתייחס.
<דלית שטאובר: תודה רבה לכל מי שדיבר, ואענה.
<דלית שטאובר: עלה פה עניין מספר התלמידים בכיתה, במיקוד הגן – קבוצה של 35 ילדים עם גננת וסייעת.
<דלית שטאובר: הנושא של מספר ילדים בכיתה, שאכן מדינת ישראל מאופיינת במספר ילדים גבוה בכיתה, והצגתי מייד בפתיחת דבריי את הנתון על מספרי הילדים שיש לנו, וטוב שכך, יש פה היבטים פדגוגיים, ויש פה היבטים כלכליים ומשמעויות כלכליות.
<דלית שטאובר: קודם כל, מבחינה פדגוגית, אנו יודעים שהקשר בין הישגים לבין גודל כיתה אינו קשר מובהק ומוכח בשום מקום בעולם, מלבד בגיל הצעיר.
<דלית שטאובר: אנחנו לא אומרים את זה כדי לומר שאנחנו רוצים שהכיתות תהיינה גדולות.
<דלית שטאובר: זה מאוד משמעותי בגיל הצעיר.
<דלית שטאובר: לכן, כשהיו לנו המשאבים, הקצינו אותם לכיתות א'-ב', כדי לייצר שם יותר פיצולים והקלה למורות, כשהיה לנו המשאב.
<דלית שטאובר: עכשיו בקיצוץ – אתמול או הבוקר היה על זה דיון, על המשאב הזה.
<דלית שטאובר: איכות המורה – זה המרכיב החשוב ביותר.
<דלית שטאובר: בגיל הרך ובגיל הצעיר זה לא כך.
<דלית שטאובר: חזרנו ואמרנו - הסטנדרט של החינוך במדינת ישראל בגיל הזה נקבע כפי שהוא נקבע.
<דלית שטאובר: אנחנו חשבנו שחשוב מאוד לאפשר חינוך חינם לגילאי 4-3 לילדים שלא הלכו לגן, וזה לא חובה אלא כאופציה שהמדינה נותנת – קודם כל לתת את השירות הזה.
<דלית שטאובר: אנחנו רואים שאנחנו נשאלים על עשרת האחוזים שלא מקבלים את השירות, אז בואו נשים את הדברים בפרופורציות, ולדעת, שבמשאבים הנתונים של מדינת ישראל, שהיא מהמתקדמות בעולם במתן מענה כזה, המדינה כרגע לא יכולה לתקצב מעבר לסייעת וגננת בגיל הזה.
<דלית שטאובר: עם זאת, לא היינו מתנגדים שיהיה שם עוד כוח אדם.
<דלית שטאובר: כולנו היינו רוצים, אם המשאבים היו בידינו.
<דלית שטאובר: השנה, כדי לסייע במידת האפשר, יצאנו בפנייה לבנות של שירות לאומי, כדי להכשיר אותן ככוח עזר, גורם שלישי, מבוגר שלישי בתוך הגן.
<דלית שטאובר: הקצינו משאב לכ-600 תקנים נוספים כדי לפזר אותם.
<דלית שטאובר: הבנות צריכות לרצות את זה.
<דלית שטאובר: יש כבר כמה מאות בנות שפנו לעבוד בשנה הבאה כסייעות.
<דלית שטאובר: נשים אותן ככוח עזר בגנים הללו.
<דלית שטאובר: זו סוגייה תקציבית מאוד משמעותית – קודם כל כלכלית; דבר שני, נגיד שלא היתה מגבלה תקציבית במדינת ישראל, והיינו מחר בבוקר מקבלים את המשאב שמאפשר לקחת כל כיתה של 40 ולחלק אותה ל-20 – יש הסוגייה של בינוי ויש הסוגייה של כוח אדם, שאמרנו שאיכות ההוראה היא הדבר המשמעותי ביותר.
<דלית שטאובר: כלומר קודם כל, כרגע המשאבים לא נמצאים.
<דלית שטאובר: אנו רואים מה המדינה עושה כדי ליישר תקציב, ואם יהיו, יש להבין שיצטרכו בתוך תכלול הצרכים של משרד החינוך, לחשוב איפה התעדופים הנכונים ביותר.
<דלית שטאובר: היינו מאוד שמחים אם היו לנו עוד משאבים לגיל הצעיר.
<דלית שטאובר: כרגע זה לא בידינו.
<דלית שטאובר: לכן אנחנו מנסים באמצעות תקנים לשירות הלאומי.
<דלית שטאובר: לגבי השאלת ספרי הלימוד, אנחנו מאוד מקדמים את מהלכי הדיגיטציה.
<דלית שטאובר: הספרים הדיגיטליים כלולים בתוך השאלת הספרים.
<דלית שטאובר: כמובן, שהמדינה שצועדת לשם, זו תקופת מעבר.
<דלית שטאובר: תקופת המעבר הזו לא תבטל לחלוטין את הספר עם הנייר, לא את ספר התנ"ך ולא ספרים מסוימים שאנחנו רוצים שיהיו, ולא בכל הגילאים, אבל היא תביא הקלה משמעותית.
<דלית שטאובר: המשרד עושה צעדים, לקנות זכויות.
<דלית שטאובר: כרגע יצאנו עם שני מכרזים להתאמת ספרים קיימים, להפוך אותם לטקסט דיגיטלי, ושהזכויות האלה יינתנו בחינם.
<דלית שטאובר: כבר בשנה הבאה הרבה מאוד ספרים יוכלו להתקבל בבתי הספר בחינם.
<דלית שטאובר: זה המהלך שאנחנו הולכים אליו.
<דלית שטאובר: אתם מכירים גם את הנושא של תקשוב מערכת החינוך ו-100 בתי ספר שעובדים בפיילוט של ספרים דיגיטליים.
<דלית שטאובר: אנחנו צועדים לכיוון הזה – זה הטווח הארוך.
<דלית שטאובר: כל הסוגייה של הורים, שעלתה פה.
<דלית שטאובר: אי-אפשר לחנך ילדים בלי השותפים הטבעיים.
<דלית שטאובר: השותפים הטבעיים החשובים ביותר זה הורים.
<דלית שטאובר: הילדים נמצאים בבית הספר.
<דלית שטאובר: אנחנו מאוד מאמינים שמסרים משותפים של מורים והורים לילדים, ואווירה מכבדת והכרה במקום של כל אחד, תייצר מסר יותר נכון וטוב.
<דלית שטאובר: אנו מנסים, וזו המדיניות, להקשיב מאוד למה שהורים אומרים בכל הוועדות, לשתף את נציגי ההורים בכל ועדה שיש לנו, לעבוד בשיתוף פעולה בכל נושא ועניין, אפילו החוזרים של תשלומי הורים.
<דלית שטאובר: מאיפה הגיעו קולות הזעקה – מההורים.
<דלית שטאובר: אז בכל דבר ועניין אנו חושבים שהמקום של ההורים הוא מאוד חשוב.
<דלית שטאובר: יש מקום להמשיך ולחזק אותו.
<דלית שטאובר: וגם כשאנחנו מדברים על למידה משמעותית, אפרופו התוכנית, אז ההורים הם חלק; האם הילד, כשהוא בא הביתה, הוא רוצה להמשיך לעסוק בזה, עד כמה ההורה מעורב בזה, עד כמה הקהילה מעורבת בזה – אנחנו דנים בסוגיות האלה מתוך כוונה לחזק את המקומות הללו.
<דלית שטאובר: מקצועות הנשמה.
<דלית שטאובר: יצאו שני קולות קוראים, גם בחוזר מנכ"ל, לחיזוק האומנות ולחיזוק מקצועות הרוח, עם תקצוב מאוד מסיבי לבתי הספר שירצו להוסיף מורה לתחום הזה, ולייצר למידה בין-תחומית.
<דלית שטאובר: תחשבו שבשנה של קיצוצים זו אמירה תוספתית שבאה לומר: המקום הזה חשוב, אנו רוצים להשקיע בו, ואנו רוצים לקדם אותו.
<דלית שטאובר: כפרי הנוער.
<דלית שטאובר: אכן את צודקת במה שאמרת.
<דלית שטאובר: הרב שי אמר שזו קדימות.
<דלית שטאובר: אנו עובדים כרגע במרץ על תוכנית חמש-שנתית, שיש בה גם היבטים פיזיים - הפנימיות וכפרי הנוער זה הבית של הילדים – על היבטים פיזיים שמאוד מוזנחים; משך עשרות שנים לא נעשה שדרוג של המקום הזה.
<דלית שטאובר: מדובר פה במהלך מאוד רחב וגדול, גם של גיוס מאוד משמעותי של פילנתרופיה.
<דלית שטאובר: אני בטוחה שהרב שי יציג את זה בישיבה שהוא יפתח, את המהלך המתוכנן.
<דלית שטאובר: מדובר במהלך חמש-שנתי – כתבנו תוכנית לנושא הזה.
<דלית שטאובר: ממ"ד גוננים זו סוגייה ספציפית, אבל אשמח להתייחס אליה, כי היא עלתה פה.
<דלית שטאובר: אני אומרת את זה בכאב – צרם לי הטון שלכם, צרמה לי האמירה.
<דלית שטאובר: ואני אומרת את זה באותה שקיפות שאני עונה על כל דבר.
<דלית שטאובר: אני חושבת שהסגנון של משרד החינוך והמדיניות שלו באים לידי ביטוי בכל מקום שאנחנו באים.
<דלית שטאובר: אנחנו פועלים, אנחנו קשובים, מסביב לשעון, עד גבולות החוק.
<דלית שטאובר: אנחנו המדינה.
<דלית שטאובר: וכשמשהו נמצא בדיון בבית משפט, יושבת פה היועצת המשפטית של משרד החינוך, והיא תספר לך שהיא נזפה בי כמנכ"לית, שכתבתי מכתב שהוא לא בסמכותי, ואסור היה לי לכתוב לבעלות כדי לסייע למקום.
<דלית שטאובר: וכשזה נתקל בדיון משפטי, כולנו, למורת רוחנו, ואתם מכירים את עמדת המשרד גם לגבי החינוך הציבורי וגם לגבי המקום שפועל שם.
<דלית שטאובר: עם מי לא היינו בישיבות?
<דלית שטאובר: ומהמקום הזה אנחנו כרגע חסומים בדיון משפטי שההורים הגישו.
<דלית שטאובר: הצורך של הילדים שלכם בבית הספר, הזכות על המבנה – אין לנו בכלל חילוקי דעות.
<דלית שטאובר: זה שכרגע יש סיטואציה שהיא לא נוחה לכם, והיא לא נוחה לנו, ואנחנו יכולים רק למקסם את מה שאנחנו יכולים – זה נכון.
<דלית שטאובר: התוצאה היא כרגע עוד לא מיטבית - לא בגלל עצלנות, לא בגלל רוע לב ולא בגלל שמשרד החינוך מסתתר מאחורי בית המשפט.
<דלית שטאובר: משרד החינוך מכבד את כללי הדמוקרטיה של מדינת ישראל, גם כשהם לא פועלים לטובת המדיניות שלו.
<דלית שטאובר: לגבי היוח"א, יש בו קודם כל שיפור שכר מאוד משמעותי לגננות.
<דלית שטאובר: עבודת הגננת היא עבודה קשה ביותר.
<דלית שטאובר: זו קבוצה סופר מקצועית.
<דלית שטאובר: היא בעצם מנהלת מוסד חינוכי, מתמודדת עם גיל שצריך להקנות את כל המיומנויות וכישורי החיים, והיא אשת מקצוע ומנהיגה מהמעלה הראשונה.
<דלית שטאובר: גננות זה בכלל סקטור שראוי לא רק להערכה מקצועית; גם להערצה על התפקוד שלו.
<דלית שטאובר: אנחנו יודעים מה הילדים בגיל הרך לומדים, וכל פעם שאנחנו באים ומקבלים את הילדים שלנו גם בריאים ושלמים וגם מחונכים, אנחנו צריכים להודות ולהוקיר את עבודתן.
<דלית שטאובר: אנחנו מכירים בזה.