GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אירית ברוק: לא, זה לא מחייב אותם לתקצוב.
<קריאה: יש ראשי רשויות.
<ניסים שלם: זה רק המלצה.
שמעון אוחיון: ברור, ברור.
שמעון אוחיון: בגלל זה חשבתי, עם כל הדיונים, אם הייתי יכול להעתיק את חוק נהרי לפה, בהקשר הזה, כלומר מה שהממשלה לא אוהבים אותו, אבל יש בזה פן חיובי לחייב בחקיקה, כפי שאנחנו עוד מעט הולכים לדון, עוד כמה שעות, מתחילים לדון בעניין הזה, מה נותנת הרשות המקומית, מה משלימה, שלא יישאר רק אצל ארז אשל ואחרים, התקצוב.
שמעון אוחיון: הדברים הללו, אני בוודאי חושב שיש מקום לתנועות הנוער ואני חושב שאנחנו לא הפנמנו מספיק ולא מפנימים מספיק את הערך הגדול של הלימוד החווייתי.
שמעון אוחיון: של התקופה הנפלאה הזאת, שבה בני הנוער שלנו חווים למידה בשלושה, תמיד אני חוזר לזה, היבטים, גם הצד הרגשי, גם הצד ההתנהגותי, המודלים לחיקוי, מדריכי הנוער, המודלים לחיקוי להתנהגות, הדילמות הערכיות שמתקיימות שם, הרעיונות, היוזמות, הגרעינים שקמו בזמנו.
שמעון אוחיון: כל זה, אני חושב שאולי בכל-זאת, אני, למרות שיש לי כיפה על הראש, כיפה סרוגה ולא חרד, הלוואי ופה רות קלדרון דאגה לזהות היהודית.
שמעון אוחיון: הלוואי משלושת הקודקודים במשולש הידוע של לאום, מדינה ודת, הלוואי בעניין הזה והיו מתקיימים דיונים סביב לאום ומדינה.
שמעון אוחיון: לו תנועות הנוער, על דת בוודאי, אצלי גם זהות יהודית היא בוודאי גם מבטאת בכל דבר, אבל הסוגיות הללו צריכות להתקיים.
שמעון אוחיון: אנחנו צריכים לעודד את תנועות הנוער, צריכים לתת להם את המשאבים.
שמעון אוחיון: הם לא צריכים להתדפק על הדלתות.
שמעון אוחיון: יש להם ייעוד חשוב מאוד בטיפוח, באמת, בטיפול הנוער, בהקניית אידיאלים, בדו-קיום.
שמעון אוחיון: כל הדברים היפים שאנחנו יכולים, אני רק מרגיש, לא מבין מדוע המדינה שלנו, שהיום נמצאת במצב כל-כך טוב יחסית מבחינת המשאבים, תנועות הנוער, שהם היו צריכים באמת לשאת אותם על כפיים, הם צריכים להתדפק על דלתות ולבקש וחסר לנו פה וחסר לנו שם.
שמעון אוחיון: לכן אני באמת חושב שאולי עמרם מצנע, יושב ראש הוועדה, יזם ובוודאי רואה בעניין הזה חשיבות, שאנחנו כאן בוועדת החינוך נלווה, אם לא הספקנו השנה, במסגרת התקציב, נעשה מה שאנחנו יכולים עוד לעשות השנה.
שמעון אוחיון: אבל לטפח את הסוגיה הזאת של תנועות הנוער, לתת להם את המשאבים, כי שם יש ערכים, שם יש חינוך עשיר מאוד, עשיר מאוד חווייתי מאוד, דברים שבית-הספר במסגרת פורמאלית לא יכול לתת, בגלל המבנה ודרך ההתנהלות, תנועת הנוער נותנת הכל.
שמעון אוחיון: הכל, גם מבחינת ההתפתחות האישית, גם אהבת הארץ, גם הנושאים החברתיים, הערכיים, יש שם עולם ומלואו ושאנחנו לדעתי, לא מנצלים אותו ואני לא חושש מהעניין האידיאולוגי.
שמעון אוחיון: אדרבה, הצד האידיאולוגי ייצור פה ויכוח, עימות, בין דרכים וכל אחד יוביל בעניין הזה, שיש לנו איזה שהיא הסכמה בוודאי, לפחות לגבי המדינה, לגבי הארץ ואני בטוח גם לגבי העם.
שמעון אוחיון: אני זוכר שהייתי שליח לפני הרבה שנים והיינו יושבים יחד עם כל השליחים של כל תנועות הנוער, אבל למרות הוויכוח האידיאולוגי, אבל היה קונצנזוס רחב, שיתוף פעולה במסגרת של תנועות הנוער החלוציות בוודאי והציוניות, לתת לעבוד למען העם היהודי ולמען מדינת ישראל.
שמעון אוחיון: איפה אתה הולך להתיישב, איפה אתה, אם אתה מתיישב בנגב או ביהודה ושומרון, זה כבר סיפור אחר.
שמעון אוחיון: אבל יש קונצנזוס רחב מאוד שיכול לתת לנו כאן במה ערכית להתפתחות אישית, חברתית ולאומית, ולכן בכל מקום שיש מאבק, באמת, למען תנועות הנוער, אני רוצה להיות שם.
עמרם מצנע: ארז, כמה מילות סיכום.
<ארז אשל: אחד, לגבי ארגון נוער, אנחנו במינהל חברה ונוער במשרד החינוך מקווים מאוד שיקומו עוד תנועות נוער בישראל.
<ארז אשל: אנחנו יודעים על ארגון נוער, אנחנו יודעים על השומר החדש, כדי להיות תנועת נוער, אתה צריך לעמוד בקריטריונים של סף מינימום, ואחד הדברים המרכזיים זה באמת היכולת של אותו רעיון שאתם מייצגים ואתם מייצגים, לסחוף כמות מינימאלית של בני נוער ובעיקר אנחנו יודעים שהסוד הגדול זה המדריך שסוחף את החניכים, שיש מספיק מדריכים שמוכנים להירתם לזה לאורך זמן ובשיטתיות ואנחנו באמת מאחלים בהצלחה גדולה, כי כאשר תיכנס תנועת נוער חדשה, זה יאתגר את כל תנועות הנוער הקיימות וחשוב, כמו שדני אמר, לאתגר אותם כל הזמן בשאלה מהו החזון הבא שלהם.
<ארז אשל: לגבי החברה למתנ"סים, את כל הנושא של ארגוני הנוער, שאירית ציינה שאנחנו רואים בחזון של תהליך של עד 2020 – 300,000 בני נוער בארגוני נוער, הליבה של הפעילות תהיה ב- 700 המתנ"סים שמפוזרים ברחבי הארץ, והפעלה בתוך בתי-הספר, לאחר סיום שנת הלימודים.
<ארז אשל: אני רוצה לציין עוד דבר אחד.
<ארז אשל: אנחנו ב- 70 שנה למרד גטו וארשה ולמרידות היהודיות בשואה וכל ראשי תנועות הנוער היו ביחד השנה במסע מרגש מאוד בפולין.
<ארז אשל: בשורש שאנחנו בוחנים בנקודת המשבר הגדולה ביותר מי הוביל את המרידות, אז זה כמובן חניכי וחניכות, מדריכי ומדריכות של תנועות הנוער בישראל, וזה אולי אחד הדברים שבדברים שנאמרו כאן על-ידי חברי הכנסת, מחבר לאלה שמובילים את הרעיון הערכי.
עמרם מצנע: תודה, קודם כל, באמת שבאתם.
עמרם מצנע: אני אמרתי בראשית דבריי, שהכנסת מציינת היום את יום הנוער והצעירים ואין יותר מתאים מלעסוק בתנועות הנוער.
עמרם מצנע: גם אני בוגר תנועת הנוער, הייתי בנוער העובד והלומד וגם אני חושב שחלק גדול מקווי האופי והפעילות והדברים שעשיתי כל חיי, ניזונים, מוזנים, מהשורשים של תנועת נוער שהתבטאה בתפישת עולם ציונית פוליטית, תכף אני אומר על זה מילה, לא צריך להתבייש, שדאות, מחנאות, טיולים ברגל.
עמרם מצנע: אני פעם נשאלתי באיזה שהיא הזדמנות מיהו ישראלי לדעתי ואמרתי שישראלי הוא מי שלפחות אחד מחמשת הפעילויות האלה, או לא אחת, שלוש מחמשת הפעילויות האלה, הם חלק מהוויית חייו – טיולים ברגל בארץ, ריקודי עם, שירה ישראלית, תנועת נוער וצבא.
עמרם מצנע: כלומר, חמישה מגוונים של פעילות שאם אתה עם שניים או שלושה מהם, אפשר לקרוא לך ישראלי.
עמרם מצנע: ולצערי הרב, יש בחברה הישראלית היום - - -
שמעון אוחיון: היום יש שירה ישראלית עשירה.
מיכל בירן: בסדר, אבל הדימוי זה הוא כן, צריך להיזהר.
עמרם מצנע: היום בחברה הישראלית אני אומר לכם ש- 50% להערכתי, לא עוסקים אפילו באחד מתוך החמישייה הזו.
עמרם מצנע: וזה בהחלט יוצר מכנה משותף נמוך מדי, במערכת הישראלית ומה שאמרתי כמובן זו דעתי האישית.
עמרם מצנע: תראו, בתנועות הנוער צומחת המנהיגות העתידית של מדינת ישראל.
עמרם מצנע: בתנועת נוער מתחנכים להיות איכפתניק, לרצות לשנות ולקחת אחריות וזה נעשה בתנועות הנוער למיניהן ותנועות הנוער בראשית דרכה של המדינה היו בעיקרן תנועות נוער פוליטיות שהיו גם מחוברות למפלגות ויותר מאשר למפלגות – לתפישת עולם, לדעה, לתחום ואני לא רואה בזה דבר פסול, כי בסופו של דבר, אנחנו בחינוך הלא פורמאלי, בתנועות הנוער שכל אחד מצטרף מרצונו או מרצון ההורים שלו, שם צומחים כפי שאמרתי, המנהיגים, המנהיגות, הנכונות לקחת אחריות והמעורבות, המעורבות בנושאים המרכזיים שמעסיקים את החברה הישראלית.
עמרם מצנע: בין אם זה אופי החברה הישראלית, בין אם זה הוויכוח בין דת למדינה, בין אם זה הוויכוח על גבולות מדינת ישראל, בין אם זה הוויכוח על מהות החברה הישראלית, על הערבות ההדדית, על האחר, השונה, המאבק נגד גזענות, כל אותם דברים חשובים יותר וחשובים פחות, כל אחד על-פי דרכו, בעצם זה לב לבן של תנועות הנוער.
עמרם מצנע: אני מסכים עם האמירה שבכל דור ודור צריך ליצור את הדגלים שזה מונח מחליף לאתגרים החדשים ולהציב בפני הנוער אתגרים, דגלים, יעדים מורי כיוון, מורי דרך, מהם הדברים הנכונים, מהם הדברים שהחברה רוצה להיות מובלת אל.
עמרם מצנע: זה תפקידה של ההנהגה, אבל זה תפקידם כמובן של הצעירים ואני מוכרח לומר, למרות השאלה הפרובוקטיבית ששמתי כנושא לדיון, אני מתרשם שיש בהחלט פעילות מתגברת בשנים האחרונות.
עמרם מצנע: גם נוער גם צעירים, חלק מהדיונים היום יהיו גם בנושא הצעירים בכלל, זה הגרעינים הקהילתיים, בין אם הגרעינים התורניים ובין אם הגרעינים הקהילתיים, זה חברות שונות, כמו אור וכמו איילים, תנועה לנגב, לגליל, בהחלט יש היום התעוררות.
עמרם מצנע: ההתעוררות הזו צריכה להיות מנוצלת, כי זה פוטנציאל באמת ליצור איזה שהוא מין איזון חוזר לנוער שנוטה ונטה להתכנס בחדרים סגורים – פייסבוק, אינטרנט, מחשבים, טלוויזיה וכמובן התופעות השליליות שמלוות אותנו היום, שזה אלימות, שתייה חריפה, סמים וכדומה.
עמרם מצנע: ולכן אני חושב שבאמת תנועות הנוער הן כל-כך חשובות, אנחנו היום לא עוסקים בתקציב, אני גם מניח שכולם מבינים שבשנה הזו, בשנה הבאה, באותו תקציב מדינה שהולך ומאושר, קשה מאוד יהיה להרחיב פעילות תקציבית, אבל נצטרך לשמור על מה שקיים ולנסות להשתמש במשאבים הקיימים, בצורה כמובן יותר מושכלת ויותר נכונה.
עמרם מצנע: אני רשמתי לעצמי מספר דברים.
עמרם מצנע: אחד – באמת הרשויות המקומיות.
עמרם מצנע: כמי שבא מהשלטון המקומי, אין לי ספק בכלל, שהרשויות המקומיות, השלטון המקומי, ראשי הערים, בידם הכוח לשנות.
עמרם מצנע: וראש עיר ועירייה שרוצים, הם מקדמים ופועלים בנושא תנועות הנוער.
עמרם מצנע: אני יכול להגיד לכם, בחיפה, שהיא האימא של תנועות הנוער, מזה עשרות שנים, באמת פועלות הרבה מאוד תנועות נוער, עם מועצת תנועות נוער, מועצת תלמידים, מועצות משולבות, ואנחנו רואים בזה רק ברכה.
<קריאה: עם עזרה בכל התחומים.
עמרם מצנע: עם עזרה בכל התחומים, בהחלט, גם בפיסי וגם בפעילות ואני חושב, דרך אגב, גם צריך לציין את עיריית תל-אביב, אני יודע שהיא רואה למשל, לקחה לעצמה את תנועת הצופים, כתנועה עירונית.
<ניסים שלם: את זה אנחנו לא כל-כך אוהבים.
עמרם מצנע: אני יודע, יש לזה מתנגדים, יש לזה פעילים, אני מוכרח לומר שבחיפה ערכתי כמה דיונים בעניין הזה ובסוף נכנעתי ולא הכרזתי על תנועה מסוימת אחת, כתנועה עירונית.
<ניסים שלם: ונכון עשית.
עמרם מצנע: אבל יש בזה גם יתרונות.
עמרם מצנע: זה נכון שזה סותר את העיקרון שתנועת נוער צריכה להיות עצמאית וצריכה להיות עם אידיאולוגיה ותפישת עולם, וצריך לעודד אותם.
עמרם מצנע: אני גם רוצה לומר לכם, אני גם רוצה לומר לכם, אני אמרתי את זה בקריאת ביניים, כי אני ראיתי בירוחם, למשל, יישוב מאוד קטן, שברגע שתנועות נוער מתחילות להתחרות על החניכים, אז אתה רק מפסיד.
עמרם מצנע: ולכן, למשל בירוחם, אנחנו הלכנו לתפישה של תנועה אחת שמייצגת את הציבור היותר דתי, שלוש תנועות בעצם, אחת – החרדים, השנייה – הציונות הדתית, והשלישית אמרנו – נבחר את אחת מתנועות הנוער שתייצג באמת את הציבור הלא דתי ובירוחם במקרה זה הצופים, הנוער העובד היה לו איזה קן קטן, אבל הוא לא, לא הצליח, כי עוד פעם, מספר הילדים, אם אתה רוצה בסוף שבאמת המטרה היא שילדים יהיו משולבים בתנועת נוער ולא כל-כך חשוב באיזה.
עמרם מצנע: כלומר, צריך להתאים את זה.
עמרם מצנע: אבל מה שבטוח, שהרשות המקומית היא מאוד דומיננטית ומאוד קריטית ומאוד חשובה ואם דיברנו על מבנים, אל"ף, הקצאת מבנים, בי"ת שיפוץ מבנים, ובניית מבנים, זה בכלל, בעצם, חונה רק ברשות המקומית.
שמעון אוחיון: אם הרשות המקומית ולא אציין שם, היתה נותנת לכלל תנועות הנוער מה שהיא נותנת לאגודת ספורט אחת, מכבי או אחר, לא משנה, זה חשוב.
שמעון אוחיון: אני לא פוסל את הספורט, אני רק מדבר על ההקצאה התקציבית הפרופורציונאלית, מול תנועות הנוער.
שמעון אוחיון: אתה מקצה לספורט שהוא בוודאי יש לזה ערך, במיוחד כשאותה אגודה היא גם מקצועית והיא מעסיקה אנשים בשכר כזה וכזה ואנשים מבחוץ, הלוואי, ואני שואף, שכל תנועות הנוער יחד יקבלו מה שאגודת ספורט אחת מקבלת.
<ניסים שלם: חלוקת משאבים נכונה יותר.
עמרם מצנע: רבותיי, מה שאנחנו יכולים בוועדה, זה לקרוא לרשויות המקומיות, לעודד אותן ולפעול ואני מציע גם להנהגות תנועות הנוער באמת להיות שם פעילים.
עמרם מצנע: יש עכשיו בחירות, אפשר "לסחוט" מראשי הערים כל מיני הבטחות בעניין הזה, כי כולם רוצים להיראות בסדר ולהיות קשורים לצעירים.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שאני הייתי במודעות שימי שלישי הם באמת ימים של פעילות לתנועות הנוער.
עמרם מצנע: אני מבקש, ארז, אתה נציג משרד החינוך, גם האחר, גם החינוך הפורמאלי, אז באמת צריך לפי דעתי ההחלטה היתה החלטה נכונה בזמנו, שיום שלישי הוא יום לימודים - - -
<ארז אשל: יש חוזר מנכ"ל.
<ארז אשל: כל התגבורים בימי פסח.
<ניסים שלם: צריך קריטריונים לכל השעות של אחרי הצהריים.
<ניסים שלם: קריטריון בחופשה.
עמרם מצנע: אני רוצה רק לסכם ולבקש ממשרד החינוך שיקפיד שהוראות מנכ"ל מיושמות ויום שלישי הוא יום לימודים גם במערכת הלימודים של יום לימודים ארוך, הוא יום קצר.
עמרם מצנע: בפורמאלי, אני מניח שזה עובד, הבעיה היא שבטח מנהלות בתי-ספר וארגונים שונים, יוצרים כל מיני פעילויות כי בסוף הזמן הוא אחד המשאבים החשובים, אבל כל זה נועד כדי שבאמת תהיה פעילות אחר-הצהריים.
עמרם מצנע: דבר נוסף מאוד חשוב והוא תלוי עוד פעם ברשויות המקומיות ובהנהגות של בתי-הספר, זה באמת לפתוח את בתי-הספר בפני תנועות נוער.
עמרם מצנע: יש בתי-ספר שאפילו בחצר בית-הספר נמצא המקום, הקן או השבט או הסניף, כל אחד על-פי השמות הנפוצים בתנועת הנוער, שבחצר בית-הספר ובחלק ממתקני בית-הספר, מתבצעת בכלל פעילות של תנועת הנוער, אז זה באמת מה שנקרא אלה שהולכים רחוק מאוד עם התנועה.
עמרם מצנע: אבל מעבר לזה, זה גם לאפשר לתנועות הנוער לשווק את עצמן בבית-הספר, ליצור את הקשר עם הילדים וכל הדברים האחרים שקשורים בזה.
עמרם מצנע: הוועדה, ועדת החינוך שמה לעצמה כיעד וכמטרה באמת נושא הנוער והצעירים ואנחנו כתובת ואנחנו נעשה את כל שביכולתנו, כדי שגם יהיו בעתיד תקציבים יותר ראויים, גם משאבים, גם תשומת לב ובהחלט ניסיון להביא לכך שכל נער ונערה בחברה הישראלית, משתתף בפעילות לא פורמאלית.
עמרם מצנע: בין אם הוא בפעילות במתנ"ס, בין אם הוא בפעילות בתנועת נוער ואני אומר לכם שחלק גדול מהנוער לא נמצא בכלל בפעילויות הלא פורמאליות האלה של שעות אחר-הצהריים והחופשות, אלא נמצא במקומות אחרים ואחת המטרות שלנו והיעדים שלנו, וגם זה דרך אגב מופנה בעיקר לראשי הרשויות, למפות את הנוער, איפה הוא נמצא, מה הוא עושה ולעודד אותו להשתתף בכל הפעילויות האלו.
עמרם מצנע: אין דבר יותר משפיע על, נגד אלימות, נגד סמים, נגד אלכוהול, נגד בכלל התפרחחות ברחובות ו-ונדליזם ברחובות, מאשר כל אותן פעילויות, כולל פעילויות ספורט, כמובן.
עמרם מצנע: אז אני מאחל לכולנו שנדע ימים טובים ותודה רבה על כל העשייה.
עמרם מצנע: שמעון, בוא תקשיב.
<חאפז אלסייד: אני דיברתי על הכלה ודיברתי על כיתות חירשים.
<חאפז אלסייד: יש לי פה כיתות חירשים, שלוש כיתות חירשים רגילים וכיתה אחת של מושתלים.
שמעון אוחיון: מה זה מושתלים?
<חאפז אלסייד: שיש להם שתל.
<חאפז אלסייד: אנחנו עובדים להם על שפה מדוברת, על שפתיים, על שמיעה ועל שפתיים, כך שהם יתחילו ללמוד - - -
שמעון אוחיון: והם משולבים במסגרת רגילה?
<חאפז אלסייד: במסגרת רגילה.
<חאפז אלסייד: מה עומד מאחורי זה?
<חאפז אלסייד: אנחנו לא רוצים להגיד לו 'אתה מיוחד, שב בצד', לא, 'אתה רגיל, אתה יכול'.
עמרם מצנע: בית הספר הוא אזורי, או רק של היישוב?
<חאפז אלסייד: של היישוב.
<חאפז אלסייד: יש פה שלושה בתי ספר.
עמרם מצנע: שלושה א'-ח'?
<קריאה: שניים א'-ח', אחד א'-ט'.
<ניר שמואלי: אני ניר שמואלי, הסגן של עמירה, והיום מנהל מחלקת החינוך באלקסום.
<ניר שמואלי: לגבי התיכון, יש לנו כבר עכשיו תקציב לבנות פה בית ספר תיכון פה ביישוב.
<ניר שמואלי: אנחנו בימים האלה יושבים עם המחוז ועם המטה לגבי כל ההתארגנות של המבנה הפיזי.
<ניר שמואלי: היום אנחנו מתחילים את הפרוגרמה - - -
עמרם מצנע: טוב, להשיג כסף אתה יודע.
עמרם מצנע: התמחית בזה.
<ניר שמואלי: יש לנו הרשאה ביד כבר לבנות את בית הספר התיכון שלב א'.
<ניר שמואלי: הילדים היום כרגע לומדים בח'ורה, הפזורה, עד היום כל יישובי הקבע לומדים בח'ורה וברגע שאנחנו נפתח את התיכון - - -
עמרם מצנע: כמה כפרים יש במועצה?
<ניר שמואלי: לנו יש שבעה יישובים - - -
עמרם מצנע: מתי קמה המועצה הזו?
<ניר שמואלי: ב-6 בנובמבר 2012.
<ניר שמואלי: לפני כמה חודשים.
<ניר שמואלי: חצי שנה המועצה הזאת קיימת.
<ניר שמואלי: אלקסום זה בציר 31 בכביש 1 ונווה מדבר כביש 25 - - -
עמרם מצנע: בית הספר השני שיש פה, היסודי, ה-א' עד ט', הוא אותו דבר?
<עמירה חיים: לא, זה בית ספר של הפזורה, זה בית ספר של - - -
עמרם מצנע: הוא יושב פה, אבל הוא של הפזורה.
<עמירה חיים: נכון.
<עמירה חיים: אנחנו בהחלטה של משרד החינוך.
<עמירה חיים: העברנו את הטיפול של כל בתי הספר בפזורה בחוזה בעבר עם אבו בסמה, והחלטנו להפוך את זה ל - - - כדי לא לפצל את החוזה, מאוד קשה לעשות חוזה עם שתי מועצות.
<עמירה חיים: מה עוד, שכל פעם - - -
עמרם מצנע: אז הם נותנים שירות לכפרים הבלתי מוכרים.
<עמירה חיים: אנחנו קונים שירות והם מחזיקים את בתי הספר, מה עוד שכל שנה אנחנו מצפים שבתי הספר יצטרפו ליישובי הקבע.
<עמירה חיים: זה הולך ופוחת.
<עמירה חיים: בינתיים - - - יצא מסמך רשמי בעניין הזה.
עמרם מצנע: שבעה היישובים שאצלכם, כולם מוכרים?
<אבי כהן: כן, יש שבעה מוכרים ויש לנו בתי ספר שהם בסטטוס של הפזורה, שלא מול שטח כללי שבחזקת המדינה.
<מוחמד אלסייד: זה שבעה מוכרים בלי חשמל.
<אבי כהן: הסכם חוזי, כדי לתת שירות.
עמרם מצנע: דרך אגב, אפרופו שאין פה חשמל, ביישוב עצמו יש חשמל?
<מוחמד אלסייד: אין שום דבר.
עמרם מצנע: מה הסיבה?
<מוחמד אלסייד: זה יישוב שעשר שנים מוכר.
<עמירה חיים: אנחנו לא יודעים.
<מוחמד אלסייד: אנחנו יודעים.
<עמירה חיים: אני לא יודעת.
<מוחמד אלסייד: למה אתם לא יודעים?
<מוחמד אלסייד: למה אתם אומרים 'אנחנו לא יודעים'?
<מוחמד אלסייד: יודעים שהרשות רוצה רק את האדמות, לא רוצה שום דבר.
<מוחמד אלסייד: היא לא רוצה לתת חשמל, היא לא רוצה שום - - - בהסכמים.
<אבו עסאם: בקשר לחשמל, איציק אני יודע שיש לו כוונות טובות, אנחנו מצפים ממנו להרבה והם עובדים ואנחנו רוצים להגיש את ה - - - חשמל ל - - -
עמרם מצנע: בסדר, אני אבדוק את זה.
<עמירה חיים: זה הנושא המרכזי.
<עמירה חיים: איציק העלה את זה כנושא מרכזי.
עמרם מצנע: לא, מעניין אותי למה, מה הסיבה.
<עמירה חיים: כי תסתכל איזה בית ספר, תראה איזה השקעה יש - - -
<חאפז אלסייד: ולא לשכוח את ההישגים.
<חאפז אלסייד: אנחנו מזמינים את - - - חשובים גם לנו, זה חשוב לנו.
עמרם מצנע: בסדר גמור, בואו.
<מורה: אפשר לדבר באנגלית?
עמרם מצנע: עברית לא מדברים טוב?
<מורה: זה דווקא טוב, אבל יש לנו שיעור באנגלית.
עמרם מצנע: יש לכם שיעור באנגלית?
<מורה: כן.
<מורה: אנחנו עכשיו - - -
עמרם מצנע: איפה הבנים?
עמרם מצנע: יש רוב בנות בבית הספר?
<מורה: זו כיתה מיוחדת.
שמעון אוחיון: למה הרוב בנות?
<מורה: התלמידים החזקים - - -
שמעון אוחיון: זו קבוצה ברמה מסוימת?
<מורה: כן, זה רמה מסוימת, אני אסביר לכם קצת.
<מורה: באנגלית?
<עמירה חיים: באנגלית, אנחנו רוצים לשמוע את הבנות באנגלית.
שמעון אוחיון: בערבית, כדי שאני אוכל לתרגם.
<מאיסה אבו ריא: אוקיי, This is English lesson, this is a special group, they are the strongest students.
<מאיסה אבו ריא: As you can see, we teach then on very high level, we teach them the model c, bagrut.
<מאיסה אבו ריא: The girls achieve very high marks and we also work on different aspects of the language, we work on writing, culture and many other aspects.
עמרם מצנע: In what grade you started to study English?
<מאיסה אבו ריא: 7 grade.
עמרם מצנע: So it's the second year that they are - - -
<מאיסה אבו ריא: This, the bagrut project started from last year, but we start teaching from the third grade.
<מאיסה אבו ריא: I want to explain a little bit - - -
<עמירה חיים: אני רוצה לשמוע את הילדים.
<עמירה חיים: את לא צריכה להסביר, הילדים.
<מאיסה אבו ריא: Joana, can you show some aspects we had so far?
<ג'ואנה: First, - - -
<עמירה חיים: Louder, please.
עמרם מצנע: What you know better, English or Hebrew?
<מאיסה אבו ריא: English.
<רימה: Yes.
<מאיסה אבו ריא: Rima, do you want to say something?
<רימה: When the teacher told us that we have visitors, we were interesting, she told us that Amira Haim is visiting, I went home and look up at the internet and I found that you have the head of the students council at Ben Guryon university, I was happy to know that because I am the head of the student council in the school this year.
שמעון אוחיון: I see not you are only learn English, also public raelation.
<רימה: And my father told me that he visit you in your office in Ben Guryon and one day I will be famous as successful as you are.
<עמירה חיים: Yes, you can.
<מאיסה אבו ריא: I believe all of them can.
<מאיסה אבו ריא: Raide would like to talk about Masuud Gnaim, because we searched all of you on line and yes, we worked very hard, so - - -
מסעוד גנאים: Yed, Raida?
שמעון אוחיון: אנחנו עכשיו נמצא למה ברבים גנאים, למה לא גנא?
<ראידה: My name is Raida, I'm at 8 grade, I searched about Masuud Gnaim, you and I have the same birthday on 15 in February.
<מאיסה אבו ריא: You have the same birthday.
מסעוד גנאים: You know, it's Valentine day.
<ראידה: And you from Sachnin and my teacher is from Sachnin and you - - - What did you teach?
מסעוד גנאים: History.
<ראידה: Thank you.
מסעוד גנאים: There is a mistake, the number of children are 4.
שמעון אוחיון: מאתמול להיום?
עמרם מצנע: מאיפה האנגלית שלך?
<מאיסה אבו ריא: I went to - - -
עמרם מצנע: And you are from Sachnin?
<מאיסה אבו ריא: I'm married in Sachnin, I'm originally from Baka El Garbia.
עמרם מצנע: And where do you live.
עמרם מצנע: In Baka, here or in Sachnin?
<מאיסה אבו ריא: Now I live here with my husband.
<מאיסה אבו ריא: Naguaa, who is going to talk about Ifaat Kariv?
<נג'ואה: I know Ifaat Kariv in Beer Sheva, she is from here/
<מאיסה אבו ריא: Ok, and we have any questions, Naguaa?
<עמירה חיים: היא נולדה בבאר שבע.
<תלמידה: Did thing she go to the university?
<נג'ואה: Yes, she has a B.A in - - -
<מאיסה אבו ריא: אוקי, תודה.
<עמירה חיים: תודה רבה.
עמרם מצנע: אתם מכינים את הילדים לבגרות של כמה יחידות?
<מאיסה אבו ריא: עכשיו לשלוש יחידות, שזה רמה C - - -
<עמירה חיים: אבל הם בכיתה ט'.
<מאיסה אבו ריא: כן, ח'.
<עמירה חיים: זה לא שלוש יחידות.
עמרם מצנע: זה עדיין לא - - -
<מאיסה אבו ריא: הנה, אני אראה לך.
<עמירה חיים: לא, אבל הבנות כאן מיועדות לחמש יחידות אנגלית?
<מאיסה אבו ריא: כן, בטח.
<מאיסה אבו ריא: זה בטח.
<מאיסה אבו ריא: אבל - - -
<עמירה חיים: אנחנו מובילים למצוינות במגזר הבדואי.
<מאיסה אבו ריא: אבל אנחנו בשנה הזאת התחלנו לשבץ.
<עמירה חיים: הן צריכות לדעת שאנחנו מאמינים בהן - - -
<מאיסה אבו ריא: תגידו להם את זה.
עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אתכם, למי יש בבית מחשב?
עמרם מצנע: למי אין?
<עמירה חיים: לכולם יש.
עמרם מצנע: למי אין בבית מחשב?
עמרם מצנע: אין אחד כזה?
<קריאה: אולי הם מתביישים?
עמרם מצנע: מי שתגיד שאין לה מקבלת מחשב.
<תלמידה: I don't.
עמרם מצנע: ומה אתן עושות עם המחשב בבית?
עמרם מצנע: זה שלך או של כל הילדים?
עמרם מצנע: כל הילדים?
עמרם מצנע: ונותנים לך גם להשתמש במחשב, או שעומדים בתור?
<תלמידה: - - -
עמרם מצנע: מה עושים?
עמרם מצנע: משחקים, או גם עושים שיעורים?
<מאיסה אבו ריא: מטלות.
עמרם מצנע: The impression is fantastic, you look nice, all of you, you have big smile on your face, which it's so important; it means that you are happy.
עמרם מצנע: Are you happy?
עמרם מצנע: You like to go to school?
עמרם מצנע: Yes?
עמרם מצנע: What are you doing in the afternoon, after school?
עמרם מצנע: You have any social activity, with your friends?
<רימה: ביום חמישי אנחנו נשארים בבית הספר ועושים צופים, וזה נעים מאוד.
<רימה: דוקטור.
עמרם מצנע: דוקטור למה?
עמרם מצנע: רופאה?
<רימה: כן.
עמרם מצנע: אז את לומדת חזק בשביל זה?
עמרם מצנע: ההורים שלך, אבא ואמא, מה הם עושים?
עמרם מצנע: מה הם עובדים?
<רימה: אבא שלי מנהל, ואמא שלי לומדת - - -
<חאפז אלסייד: במכללת כספין, בבאקה אל גרבייה.
עמרם מצנע: היא הבת הגדולה?
<חאפז אלסייד: כן, היא הבת הגדולה.
<רימה: אנחנו לומדים לפסיכומטרי.
שמעון אוחיון: אתם מתכוננים לפסיכומטרי.
שמעון אוחיון: את רוצה ללמוד רפואה.
שמעון אוחיון: את צריכה להתכונן, ללמוד לפסיכומטרי.
עמרם מצנע: לא, יש לה עוד כמה שנים.
עמרם מצנע: ביקור בכיתת חירשים
<חאפז אלסייד: עכשיו אברהים הוא המורה בשפת סימנים.
<חאפז אלסייד: אברהים, אתה מתחיל עכשיו גם שפת סימנים וגם דיבורים, שכולם - - -
<אברהים אבו שהין: אנחנו כאן בכיתת חירשים, הכיתה משולבת גם בחינוך הרגיל וגם בכל הפעילויות של בית הספר, התלמידים לומדים גם ערבית, גם עברית, גם חשבון וגם אנגלית.
<אברהים אבו שהין: אני מלמד אותם ערבית.
<אברהים אבו שהין: אני יכול להדגים לכם קצת.
<אברהים אבו שהין: אנחנו רוצים לברך אתכם על ההגעה שלכם לבית הספר השלנו בשפת סימנים.
<אברהים אבו שהין: הוא רוצה להגיד לכם, 'ברוכים הבאים לבית ספר אלסייד'.
<אברהים אבו שהין: תודה.
<אברהים אבו שהין: היא מרוצה בבית הספר ומהלימודים כאן.
<אברהים אבו שהין: אנחנו רוצים להדגים לכם שיעור, גם התלמיד יכול להדגים את זה.
<חאפז אלסייד: אם אתם רוצים לדבר איתם או לשאול אותם, הוא יתרגם.
<אברהים אבו שהין: כן.
<אברהים אבו שהין: יש לכם שאלות לתלמידים?
<אברהים אבו שהין: אני אתרגם להם.
עמרם מצנע: אתה מצליח ללמוד?
<אברהים אבו שהין: יש לך ציונים טובים?
עמרם מצנע: תן לי לשאול אותו.
<אברהים אבו שהין: העניין שקשה לתרגם כל מילה.
עמרם מצנע: הם לא שומעים בכלל?
<אברהים אבו שהין: הם לא שומעים בכלל.
<אברהים אבו שהין: זה חירשים.
שמעון אוחיון: אז צריך להסביר לו גם מחוץ לבית הספר, כשהוא משחק עם חברים.
שמעון אוחיון: איך הוא מסתדר?
<אברהים אבו שהין: איך אתם יוצאים מהבית ומשחקים עם תלמידים?
שמעון אוחיון: שלא מכירים את שפת הסימנים.
<אברהים אבו שהין: בבית שלכם משחקים עם ילדים אחרים?
<אברהים אבו שהין: איפה מלמדים אתכם?
<אברהים אבו שהין: באיזה בית ספר?
<אברהים אבו שהין: ליד הבית?
עמרם מצנע: תשאל אותו, שיראה לנו מה הסימן של גבר ומה הסימן של אישה.
<אברהים אבו שהין: תגיד לו בשפת הסימנים מה הוא?
<אברהים אבו שהין: אם אני אגיד לו את זה, הוא יידע.
<אברהים אבו שהין: אתה מנהל, הוא אומר לך.
<אברהים אבו שהין: אתה מנהל.
עמרם מצנע: זה סימן של מה?
<אברהים אבו שהין: זה סימן שיפה.
<אברהים אבו שהין: צריך להבדיל ביניכם.
<אברהים אבו שהין: תשים לך אישה ועוד גבר ליד.
<אברהים אבו שהין: יש לך לוח.
<אברהים אבו שהין: בוא נשים להם, יש להם את זה על הלוח, אני כותב על הלוח בת ובן - - -
שמעון אוחיון: אתה מתקשר איתו רק בעברית, או גם בערבית?
<אברהים אבו שהין: גם בעברית וגם בערבית.
<אברהים אבו שהין: אבל לרוב אנחנו מדברים רק בערבית.
<אברהים אבו שהין: הם גם קוראים שפתיים, אבל אני כל הזמן מדבר איתם רק ערבית, כי הם קוראים את השפתיים שלי בערבית.
<אברהים אבו שהין: אם אני אגיד להם בעברית, הם יתבלבלו.
<קריאה: שפת הסימנים בעברית ובערבית זה אותו דבר?
<אברהים אבו שהין: כן, בישראלית.
<אברהים אבו שהין: שפת הסימנים היא בישראלית.
<אברהים אלסייד: עמרם, בקשר לבית ספר לחירשים, יש לנו חוסר בכיתות.
<אברהים אלסייד: גם בבית הספר הזה וגם - - - הנושא הזה חשוב לי מאוד, הכיתות, יש לנו בעיה גם עם חברת חשמל - - -
עמרם מצנע: בכל הכפר?
<אברהים אלסייד: בית ספר כזה יפה וגם יש לנו בעיה.
<אברהים אלסייד: זה מכשיל את בית הספר, כל מה שחסר מכשיל אותנו, הנושא של החשמל.
<אברהים אלסייד: יש לנו מחשבים - - -
<חאפז אלסייד: צריכים לבנות חממה ולעשות את הניסיונות שלנו והתלמיד יושב ובתוך שבועיים, שלושה, חודש, הוא מגיע למסקנה בעצמו לבד.
<חאפז אלסייד: פה אנחנו נראה דוגמה לסוג של חקר, סוג של מעקב אחרי השוואה בין שלושה סוגי אדמה ולראות מה יותר טוב, מה יכול באמת יותר לסייע ל - - -
עמרם מצנע: כמה ילדים בבית הספר?
<חאפז אלסייד: 433 תלמידים.
עמרם מצנע: שתי כיתות בשכבה?
<חאפז אלסייד: כן.
<חאפז אלסייד: תוסיף על זה ארבע כיתות חירשים.
<חאפז אלסייד: מוחמד, בגלל שחם פה נעשה את זה מהר.
<מחמד עזמו: לא, הזדמנות כזאת אני לא יכול לפספס.
<מחמד עזמו: לא כל פעם הם באים לכאן.
<קריאה: חייבים מזגן פה.
<חאפז אלסייד: מחמד עזמו הוא רכז המדעים, הוא מביא פרויקט חקר, הוא יסביר לנו.
<מחמד עזמו: אני לא רוצה להרגיש אתכם על קצה המזלג וזהו.
<מחמד עזמו: זו הזדמנות שלא לכולם מגיע דבר כזה.