GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אירית ברוק: הרשויות המקומיות שם הגיעו למסקנה שהם מעוניינים, ראשי הרשויות מעוניינים בתנועות הנוער ודוחפים מאוד לכיוון וביום ראשון קיימנו ישיבה לגבי איך מעתיקים את המודל הזה גם למגזר הבדואי בצפון ואני מקווה, כבר מתחילים לעבוד שם ברצינות, אני מקווה שנוכל בשנה הבאה לדווח על הצלחה דומה.
<אירית ברוק: זהו.
עמרם מצנע: אנחנו נשמע עכשיו, כמובן, את המוזמנים וגם את חברי הכנסת.
עמרם מצנע: אולי נשמע, טל בן מלך, מועצת הנוער.
עמרם מצנע: היא כוללת גם את תנועות הנוער?
<טל בן מלך: כן.
<טל בן מלך: יש לנו נציגים.
עמרם מצנע: לא, לא תמיד זה כלל.
<טל בן מלך: אנחנו מועצת התלמידים והנוער הארצית, אנחנו כוללים גם את תנועות הנוער.
<טל בן מלך: כמו שאמרו כבר בעבר, יש כ- 30% מבני הנוער שנמצאים בתנועות נוער, רובם בשכבת הגיל הצעירה יותר.
<טל בן מלך: אנחנו צריכים להגדיל את המספר הזה ואחת הדרכים באמת היא להכריז על יום שלישי כיום לימודים קצר.
<טל בן מלך: ככה המדריכים יוכלו להגיע לפעולות.
עמרם מצנע: למה צריך להכריז?
עמרם מצנע: זה קיים.
יפעת קריב: זה נעלם.
יפעת קריב: הכריזו בעבר.
עמרם מצנע: בזמנו, יולי תמיר כשהיתה שרת החינוך, קבעה שיום שלישי הוא יום לימודים עד הצהריים.
יצחק הרצוג: זה רק פעמיים כי טוב, זה לא מספיק.
עמרם מצנע: רגע, רגע, זה לא קיים?
<טל טוניק: זה קיים אולי בתיאוריה.
<טל טוניק: בפועל, יש הרבה בתי-ספר שממשיכים בצורה פרטית, השלמות ועוד שיעור פה ושיעור שם.
עמרם מצנע: פורמאלית מקיימים את זה, אבל מנצלים?
יפעת קריב: מישהו הכריז את זה מתישהו.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר לכם שבמקומות שאני הייתי, זה עובד יפה אפילו.
עמרם מצנע: בבקשה, טל.
<טל בן מלך: שימו לב שיש בעיה שבתי-ספר מעבירים מסר כפול.
<טל בן מלך: מצד אחד, הם מחנכים אותנו למצוינות מבחינת ציונים, אז אנחנו צריכים ללמוד לבגרויות ולהכין שיעורי בית ולהגיע לתגבורים ומה לא.
<טל בן מלך: מצד שני, מצפים מאיתנו להיות מעורבים בחברה – אז זה להכין פעולות ולהתנדב ולהדריך.
<טל בן מלך: והרבה בני נוער בעצם לא מצליחים לשלב כמו שצריך בין שני המסרים האלה.
<טל בן מלך: הם לא מצליחים לעשות גם וגם ולהגיע למצוינות בשני התחומים.
<טל בן מלך: אז זה מצב בעייתי.
<טל בן מלך: אנחנו מציעים שבתי-הספר יחנכו יותר לערכים מאשר לציונים.
<טל בן מלך: כרגע, מה שקורה, תנועות הנוער משפיעות ברוב המקרים על בני הנוער, הרבה יותר מהחינוך לציונים, שיש בבתי-הספר.
<טל בן מלך: אנחנו צריכים שבתי-הספר יחנכו לערכים יותר מאשר לציונים, יותר מהמצב הנוכחי.
<טל בן מלך: חוץ מזה, אנחנו מברכים על קיום תנועות הנוער ומעודדים את המשך הפעילות שלהם.
עמרם מצנע: חברת הכנסת קריב, בבקשה.
יפעת קריב: קודם כל, אני רוצה לומר לך תודה, יושב-ראש הוועדה, על קיום הוועדה.
יפעת קריב: היום אנחנו מציינים בכנסת, בטח אתה אמרת, את יום הנוער והצעירים.
יפעת קריב: זה בהחלט יום חג, אני חושבת, לכל עובדי הנוער והנוער במדינת ישראל, באמת לצד ועדת החינוך, אתם פותחים את היום הזה בוועדה.
עמרם מצנע: לנו זה געגועים.
יפעת קריב: אבל באמת, שאר ועדות הכנסת גם התייחסו לנושא הנוער והצעירים, גם היו שדולות וגם מליאת הכנסת תיתן התייחסות מיוחדת אל הנושא הזה, יחד עם שר החינוך ובעיני, אני רואה ככה באיזה שהוא הישג מאוד מאוד משמעותי, כי אני אישית גדלתי בתנועת נוער.
יפעת קריב: לא זוכרת יותר מדי מבית-הספר, אני זוכרת המון מהתנועה.
יפעת קריב: גדלתי, התחנכתי, בנוער העובד, במקרה אבל בסדר, אני, ואני אומרת – אלה היו חיי וזה משהו מאוד מאוד משמעותי שללא ספק, עיצב את אישיותי כמישהי שרוצה לשנות, כמישהי שרוצה להשפיע.
יפעת קריב: אני חושבת שהיום אנחנו צריכים לתת השקעה הרבה יותר גדולה בכל מה שקשור לתחום החינוך הבלתי פורמאלי.
יפעת קריב: כל הנושא של בני הנוער, מהרגע שמסתיים בית-הספר ומה קורה אתם עד ליום למחרת, זו ההשקעה המשמעותית ביותר של המדינה.
יפעת קריב: כאימא לשני מתבגרים, אני יכולה להגיד שילדיי, אם אני לא אפעיל אותם ואגיד להם לצאת מהבית, לכו לחברים, תיפגשו, תצאו, הם יכולים לשבת פשוט בפייסבוק.
יפעת קריב: אומרים לי – אנחנו מלא חברים.
יפעת קריב: למטה במקלט, בחדר חשוך, כי הם לא רוצים שהאור יפריע להם, הם עם מלא חברים.
יפעת קריב: אני לא רואה את זה כתרבות, לי זה מאוד מפריע, מאוד קשה לי.
יפעת קריב: הנושא הזה שהכל מתנהל מול מסך ובאמת אני קוראת לחזק את הנושא של תנועות הנוער וכמה שיותר ארגוני הנוער, פעילות נוער, מועצות נוער, מועצות תלמידים.
יפעת קריב: דרך אגב, טל, את מקסימה, ממש, דיברת מקסים.
יפעת קריב: אני קוראת לתמוך בזה וזאת הקריאה מבחינתי שצריכה לצאת היום מהבית הזה – לשים את הנוער ואת הצעירים של מדינת ישראל במרכז סדר היום שלנו.
יפעת קריב: דיברתם על התשתיות, ככה הזכרתם בכמה משפטים.
יפעת קריב: בעמדה שלי ואני אגיד אותה בכל מקום, אני בעד לחזק את התשתיות, בעד לחזק את המבנים הפיסיים, אני מסכימה עם מה שאמר חבר הכנסת הרצוג שבאמת המבנים הפיסיים של תנועות הנוער, ממש, ברוב הרשויות שאני מכירה וסיירתי, לא מכובדים מספיק.
יפעת קריב: לחזק את התשתיות, לחזק את המינהלות, לחזק את חומרי ההדרכה, לחזק את החוברות.
יפעת קריב: כן להשקיע בזה עוד משאבים.
יפעת קריב: דווקא בניגוד לתפישה האחרת, כי כשמדריך מגיע עם מצגת ועם לוח ועם חומרים, הרבה יותר חניכים יגיעו לפעילות.
יפעת קריב: הוא חייב גם להתאים את עצמו לטכנולוגיה המתקדמת.
יפעת קריב: אי-אפשר שמדריך יהיה הרבה פחות ממה שאפשר להשיג לבד באינטרנט.
יפעת קריב: אז אני חושבת שצריך לחזק את התשתיות וצריך להשקיע בזה עוד משאבים ובמינהלות ולחזק את ליבת ה- core של תנועות הנוער ואם נחזק את הלב, אני מאמינה שזה ישפיע על הכל.
יפעת קריב: אז אני מברכת אתכם על זה שבאתם, אני אתנצל שאני לא אשאר פה עד הסוף כי אני חייבת לרוץ לעזור בארגון של היום.
יפעת קריב: רק אני אגיד שהגיעו היום קרוב ל- 500 צעירים ובני נוער ומנהלי ארגונים, 500 חבר'ה, שזה המון, הרבה מעבר למה שהכנסת אישרה לנו.
יפעת קריב: תודה ובהצלחה.
עמרם מצנע: תנועת נוע"ם ואחר-כך חברת הכנסת מיכל בירן.
<יוני אביטן: תודה.
<יוני אביטן: קודם היתה פה הרבה התייחסות לעניין המספרים, מי התנועה הכי גדולה וגם בהתייחסות שלך על ההבחנה בין תנועת נוער לארגון נוער, דווקא לא היתה התייחסות לעניין המספרי.
<יוני אביטן: דווקא אצלנו, בתנועת הנוער נוע"ם, זה ממש העניין המכריע.
<יוני אביטן: אם נסתכל על סעיפי התקנה של תנועת הנוער, ואם אנחנו לומדים מהם או לא, לעומת העניין המספרי שהוא פקטור מאוד רציני בהכרעה הזאת.
<ארז אשל: פקטור מספרי ושכבות גיל וכמות סניפים.
<יוני אביטן: יש המון המון.
<ארז אשל: נכון.
<יוני אביטן: אצלנו, לצערנו, זה באמת העניין המכריע, שהופך אותנו לתנועת נוער או לא וכמובן משפיע על ההתמודדויות שלנו.
<יוני אביטן: אנחנו גם מאמינים, כמובן, שצריך לתת מקום לתנועות נוער קטנות כי זה פחות עניין של תחרות על אותם ילדים שמגיעים לתנועת נוער, כי זו לא המטרה שלנו, להתחרות על איזה ילד ילך לאן.
<יוני אביטן: אנחנו רוצים להגיע לכמה שיותר נוער וילדים, אנחנו רוצים לתת לכל ילד את המקום שמתאים לו, שייתן לו את המקום שאידיאלי בשבילו ושיפתח אותו וגם תנועות נוער קטנות, זה בסדר שהן יהיו קטנות והן יהיו שם והן יהיו על המפה והם יגיעו לילדים, גם אם זה לא הרבה ילדים, כל ילד שרוצה את תנועת הנוער שמתאימה לו, גם אם היא קטנה, זה ילד שיכול להשתנות לו העולם וזה מה שמשמעותי.
<יוני אביטן: אני רוצה להצטרף לטל, לגבי מה שהיא אמרה על יום לימודים קצר בהכרזה, כמו שאמרנו, והיא לא קורית.
<יוני אביטן: זה לא רק זה, זה גם, זה הרבה מעבר וזה עוברים השלמות שלצורך העניין בפסח, כשיש לנו השלמות ויש לנו טיול פסח ולכל תנועת נוער, אני בטוח, כל תנועת נוער אני בטוח שפוגשת את האתגר הזה, אין לנו איך לשלוט בהשלמות של בתי-הספר ואין לנו איך להגיד למדריכים שלנו שלא ילכו להשלמות ויפסידו את החומר הנלמד.
<יוני אביטן: מצד שני, מגיע להם החופש שלהם ומגיע להם לבוא אלינו ולהמשיך את הפעילות שלהם בתנועת הנוער כי זה החופש שלהם והם לא צריכים להיות מחויבים להגיע לבית-הספר בחופש להשלמות.
<יוני אביטן: זה נושא שחייבים לטפל בו.
עמרם מצנע: חברת הכנסת בירן, בבקשה.
עמרם מצנע: אחריה, בני עקיבא.
מיכל בירן: כששואלים אותי איך הגעתי למקום שבו אני נמצאת היום, אז התשובה הברורה, היחידה והמוחלט, זה העבר שלי בתנועת הנוער העובד והלומד, שם חייתי עד גיל 28, חייתי בקומונה ועסקתי בחינוך.
מיכל בירן: חלק מהדברים נאמרו פה כמה פעמים, אני לא רוצה לחזור עליהם, זה ברור שצריך תקציבים וצריך משאבים וצריך תשתיות.
מיכל בירן: אבל אני רוצה לדבר שנייה רגע על מה עוד אנחנו, כפוליטיקאים, צריכים לתת.
מיכל בירן: אני חושבת שאחד הקשיים המרכזיים הוא לא הקושי המשאבים, אלא הוא זה שאנחנו מדברים על עידן, או לפחות לפני כמה שנים, שבו יש קץ לאידיאולוגיה והרבה ציניות.
מיכל בירן: אני חושבת שהיכולת לקיים פעילות של תנועת נוער שהיא כל-כך בלתי אמצעית ערכית ואני חושבת שטל אמרה את זה ככה באמת מהבטן, שמקבלים מסרים שהם סותרים – מצד אחד, הדרך להצטיין, ללכת לעשות את החמש יחידות שלך במתמטיקה ולנסות להגיע לטכניון ולעבוד בהייטק, מצד שני, מסר אחר שאומר – מה שחשוב בחיים זה מי אתה כבן-אדם, מי אנחנו כחברה ואיך אתה כבן נוער מתעצב תוך כדי זה.
מיכל בירן: אני חושבת שלנו, כפוליטיקאים, יש אחריות על העניין הזה, שגם המערכת הפוליטית בשנים האחרונות הוכיחה שפע של ציניות, של קץ אידיאולוגיה.
מיכל בירן: אי-אפשר לצפות מבני נוער שהם יחיו באטמוספרה נפרדת ובוואקום שבו מקדשים את הבחירה הערכית והאידיאולוגית, כשכל מה שיש מסביבם או רוב מה שיש מסביבם, זה אנשים שבוחרים בחירות פוליטיות אופורטוניסטיות, לטובתם האישית ולא לטובת הכלל.
מיכל בירן: אני חושבת שזאת איזה שהיא משימה משותפת שאני רואה אותה כן כשליחות, גם בצד הזה ואני מקווה שבאמת גם חבריי שיושבים פה, להוכיח, 48 חברי כנסת חדשים בכנסת הזאת, אני מקווה שהכנסת הזאת כן תראה שהיא מתנהלת על-פי סטנדרטים שונים ממה שראינו בעבר.
מיכל בירן: אני בהחלט מתכוונת לנהוג כך ואני גם רוצה להגיד בפורמט הזה, שכל דבר שתנועות הנוער צריכות, גם כאלה שהן הנוער העובד והלומד, אז תרגישו חופשי.
מיכל בירן: אני אישית בית בשבילכם בכנסת ואני בטוחה שעוד רבים מחבריי למשכן.
עמרם מצנע: בקשה.
<דניאל הירשברג: תודה.
<דניאל הירשברג: אל"ף, אני מודה מאוד על הדיון הזה.
<דניאל הירשברג: אני חושב שבאמת תנועות הנוער עוסקות במגוון עצום של אתגרים ויעדים לאומיים, אם זה קליטת עלייה, אם זה אוכלוסיות מיוחדות, הכנה לצה"ל, באמת בעבודה נפלאה.
<דניאל הירשברג: אני סובר שחסרים לנו אתגרים.
<דניאל הירשברג: אני חושב שהמדינה צריכה לחשוב, אין היום אפשרות לעשות שבוע עבודה כמו שהיה בעבר בחקלאות, כי החקלאים לא צריכים את בני הנוער, אין לי יותר משמר אזרחי לנוער, הם לא צריכים, הם לא רוצים.
<דניאל הירשברג: אנחנו יצאנו אתמול ליום קטיף עגבניות, אחרי תחנונים, אנחנו משלמים לחקלאים שייקחו אותנו.
<דניאל הירשברג: צריך לחשוב איך מעודדים את הנוער להשתלב במשימות לאומיות.
<דניאל הירשברג: אין יותר משמר אזרחי.
<דניאל הירשברג: אנחנו זקוקים למשימות.
מיכל בירן: אני אתן לך אחת, יש ממש מלא שסעים ובעיות חברתיות שנראה לי שזה מה שתנועות הנוער צריכות לעשות.
<דניאל הירשברג: אוקיי, אנחנו עוסקים בזה, עוסקים בזה הרבה מאוד ביחד, אנחנו זקוקים לעוד אתגרים.
<דניאל הירשברג: אני רוצה להעלות נקודה נוספת.
עמרם מצנע: זה ככה מעניין שדווקא בני עקיבא, שיש להם אתגרים מאוד מאוד מוגדרים.
<דניאל הירשברג: אנחנו עסוקים בהם, אנחנו עסוקים בהם, צריך לזכור שבאמת אם פעם חינכנו לגרעינים להתיישבות, מזמן כבר לא מקימים התיישבות במדינת ישראל.
<דניאל הירשברג: מדברים עכשיו על עשר נקודות בנגב.
עמרם מצנע: מחזקים התיישבות, הם מרחיבים התיישבות.
<דניאל הירשברג: אוקיי, אנחנו שם.
עמרם מצנע: נגב, גליל.
<דניאל הירשברג: עושים את זה, יש גרעינים היום.
עמרם מצנע: גרעינים שבאים.
<דניאל הירשברג: עסוקים בזה מאוד.
<דניאל הירשברג: הנוער, בחור בכיתה י"א, י"ב, אנחנו רוצים להציע, עכשיו חופש גדול, בוא תעשה משהו למען החברה, וזה קשה.
<דניאל הירשברג: אנחנו זקוקים לאיזה שהוא איגום משאבים של המדינה וסיוע.
<דניאל הירשברג: היום להקים מחנה קיץ, מבחינת הבטיחות והביטחון, זה דבר כמעט בלתי אפשרי.
<דניאל הירשברג: דרישות האבטחה, כיבוי האש, בעקבות השריפה בכרמל, הדברים האלה גוררים עלויות שהכפילו את מחירי מחנות הקיץ.
<דניאל הירשברג: כששאלת למה רק 200,000?
<דניאל הירשברג: 200,000 זה המון.
<דניאל הירשברג: להוציא היום ילד למחנה של שלושה ימים, עולה יותר מאשר לקחת אותו לאכסניית נוער.
יפעת קריב: או לטורקיה.
<דניאל הירשברג: כן, ודאי לטורקיה.
<דניאל הירשברג: אבל גם אכסניית נוער בארץ, תעלה פחות.
<דניאל הירשברג: אנחנו רוצים לשמר את המקום הזה של ילד ויערות.
<דניאל הירשברג: צריך פה לקרוא לקרן הקיימת לישראל, צריך לקרוא לרשות הטבע והגנים, לכל הרשויות שיפתחו את המתקנים, שיאפשרו לתנועות הנוער לפעול יותר ולעשות יותר.
<דניאל הירשברג: אנחנו זקוקים לזה.
<דניאל הירשברג: נקודה אחרונה שאני רוצה להעלות פה, שוב, בתקופה של היום, לגייס פעילים לתנועות הנוער, אנחנו מחפשים חבר'ה אידיאליסטיים.
<דניאל הירשברג: בעבר היתה הכרה לעבודה בתנועות הנוער כוותק לצורכי חינוך.
<דניאל הירשברג: זה לא קיים היום ואני קורא לוועדה פה לתקן את הדבר הזה.
<דניאל הירשברג: אדם שפועל בתנועת נוער הוא פעיל חינוך לכל דבר.
<דניאל הירשברג: אנחנו היום מגייסים אנשים שהם יותר מקצועיים, כבר אחרי לימודים.
<דניאל הירשברג: הנושא הזה של ותק בעבודה, הוא קריטי לפעמים.
רות קלדרון: בוקר טוב, ברוכים הבאים.
רות קלדרון: אני מאוד שמחתי שיש את הדיון הזה, תודה רבה ליושב הראש.
רות קלדרון: אני בוגרת הצופים, אני מבינה שאני פה במיעוט?
<אודי לבון: לא לא לא.
רות קלדרון: אבל חבל שהם לא באו, זה מצער אותי.
רות קלדרון: אני רוצה להגיד דברים מעטים.
רות קלדרון: דבר ראשון, מבחינתי תנועת נוער, וכמובן גם אני הייתי שם, מ- ד' עד י"ב, והילדות שלי בשנות שירות ומדריכות וככה, הדבר הגדול ביותר בשבילי בתנועת הנוער היה שלא היו מבוגרים, שהיתה אוטונומיה, שבאמת נער או נערה, מחנכים ילדים וכמובן מתחנכים על-ידי זה שהם מחנכים ואצלנו במעוז אביב, בשכונה בה גדלתי ואני גם גרה בה היום, מבוגרים לא מתקרבים לשבט.
רות קלדרון: קוראים לזה המנודה, יש שם שדה, שהורים לא עוברים אחריו.
רות קלדרון: וזה באמת אוטונומיה של 1,200 – 1,500 ילדים, אני בישלתי במחנה קיץ לפני שנתיים.
עמרם מצנע: כשצריך לאכול, המבוגרים יכולים להתקרב.
רות קלדרון: אז אנחנו, מותר לנו להיות במטבח, אבל לא במחסן ולא בשום דבר כזה.
רות קלדרון: מצד אחד, כאימא, זה מסוכן, כל כמה שנים מישהו נופל, זה לא היה מקצועני, אבל מדאיג אותי שבשולחן הזה יש שלושה אנשים צעירים.
רות קלדרון: אני סופרת אתכם, צעירות, וזה בסדר.
רות קלדרון: אבל אני מתכוונת אנשים צעירים שהם עדיין לא הורים והם עדיין לא גמרו תיכון.
רות קלדרון: כי אני חוששת ממה שראיתי בארצות-הברית, שאפילו תנועות הנוער הופכות להיות מקצועיות ולכל מקום באים הורים ומדריכים בכסף, יש בזה משהו יפה, העולם אולי הולך לשם מצד האחריות, אבל משהו מאוד יקר ערך הולך לאיבוד.
רות קלדרון: כי הילדים האלה, שהדריכו ילדים בכיתה ח', ילדים מ- ד', ה', ו', כשהם באים אחר-כך, אחרי הצבא או לצבא או לכנסת, הרבה מאוד ממה שאנחנו יודעים על אחריות, אנחנו יודעים משם.
רות קלדרון: על להעביר את הכביש את הילדות, ואני דואגת מזה.
רות קלדרון: זאת אומרת, השולחן הזה, אולי הוא מקרי אולי בגלל שזה כנסת, זה דבר חשוב, אבל רוב הדיבורים שלנו היו דיבורים של מבוגרים, הייתי שמחה יותר שהצעירים היו מדברים ואנחנו היינו נותנים את המשאבים, את הבינוי, כל הדברים שנאמרו כאן.
רות קלדרון: אם אפשר שבטיולים לא נלך בשבילים מסוכנים וכו'.
רות קלדרון: אני מאוד מתלבטת עם הדבר הזה.
רות קלדרון: מצד אחד, מקצוענות היא באמת ערך של העולם המתקדם ומצד שני, המופלאות הזאת, של אנשים צעירים שעל זמנם ובלי שום מחשבה על כסף, נותנים את הנשמה שלהם לילדים קטנים ומעצבנים אותם, זה פלא וההדרכה היא פלא.
רות קלדרון: אני רק רוצה להגיד שהייתי רוצה באמת שאנחנו, כמבוגרים אחראיים עם רוח צעירה של יושב-הראש, נהיה המשאבים ולא נהיה יותר מדי דומיננטיים ולא ניכנס לתוך.
רות קלדרון: כמה שיותר לא להיכנס לתוך.
רות קלדרון: לסמוך עליהם.
רות קלדרון: העוצמה של ילדים, אנשים צעירים ישראליים, רואים את זה מול אנשים צעירים בכל העולם, זה שהם עצמאיים והם לא עצמאיים סתם, הם עצמאיים בגלל שהם קיבלו את המשאבים והם הלכו והם בונים מתקנים שעין לא ראתה זולתם.
רות קלדרון: ארבעה ראשים של דרקונים עם סנדות שמסתובבים אחורה, ואז הם הולכים ל- 8200 ועושים את זה.
רות קלדרון: מהנדס חותם, אבל הילדים בונים.
רות קלדרון: מהנדס כמובן, כדי שלא יפלו.
רות קלדרון: אבל הולכים עם הקיסמים עם הדבק, איך קוראים לדבק הזה, בהתחלה אנחנו עושים, דבק חם, הולכים למהנדס, כבר יש דרקון ארבעה ראשים, שמישהו חשב עליו לילה ויום ולילה ויום וישנים באיך שקוראים לזה – קן, שבט וכו'.
רות קלדרון: הדבר הזה שרק חס וחלילה לא ילך לאיבוד, מרוב מקצוענות.
עמרם מצנע: ארגון ההורים, אודי.
<אודי לבון: אני גם מהצופים, הייתי עד לפני כמה חודשים גם מנהל השיווק של תנועת הצופים, כך שאני מכיר את תנועות הנוער גם מבפנים.
<אודי לבון: קודם כל, אני רוצה להתחיל שאין ספק שיש יותר השפעה בתנועות הנוער היום, מבעבר, אבל צריך להבין ששני דברים התרחשו במקביל, אחד – זה הרבה יותר קשה להביא היום נוער לתנועות נוער, מבעבר, ותנועות הנוער צריכות להתמודד עם זה, אם זה בלעשות פעילות יותר מגוונת, יותר אטרקטיבית.
<אודי לבון: הגירויים של הנוער הם יותר גדולים, האלטרנטיבות יותר גדולות ובגלל זה תנועות הנוער צריכות להשקיע הרבה יותר משאבים.
<אודי לבון: גם חברת הכנסת דיברה על מקצועיות ומקצועיות עולה כסף, צריך להבין, כדי להכשיר את המדריכים, כדי להביא רכז בטיחות, כדי להביא בעלי תפקידים נוספים, צריך להבין שזה עוד, עוד, עוד משאבים.
<אודי לבון: 300 שקל לחניך שהיום תנועות הנוער מקבלות, לדעתנו זה לא הרבה כסף, כלומר 85 מיליון לתנועות נוער במדינת ישראל, זה לא הרבה כסף, בסוף, כשמסתכלים על זה ככה.
רות קלדרון: למזלנו יש ארז אשל.
רות קלדרון: הקוסם.
<אודי לבון: נראה לי שארז יסכים.
מיכל בירן: צריך להאביס את התא שלנו באוניברסיטת תל-אביב ב- 30 שנה האחרונות.
<אודי לבון: תופעה נוספת זה הרשויות המקומיות.
<אודי לבון: היום יודעים שרשות מקומית רוצה ותומכת, תנועות הנוער צומחות.
<אודי לבון: לדעתי, אפשר לעשות בדיקה ולראות שאיפה שרשות מקומית נותנת יותר משאבים, שם נראה תנועות נוער הרבה יותר גדולות, מבנים יותר מתוחזקים, יותר מקצועיות וצריך לפתוח מתישהו את הנושא הזה ולקבוע איזה שהוא סטנדרט מינימאלי, של מה רשות מקומית נותנת.
<אודי לבון: יש רשויות שנותנות אפס.
<אודי לבון: זה לא הגיוני שרשות שיש לה – תיתן ורשות שאין לה – לא תיתן ושם יהיו תנועות נוער ושם לא יהיו תנועות נוער.
<אודי לבון: לגבי החינוך הפורמאלי, אז דיברו על זה דווקא הצעירים וזה נכון.
<אודי לבון: אני גם כן, כשהייתי בתנועת הצופים חוויתי את זה.
<אודי לבון: מאוד קשה לעתים להיכנס לתוך בתי-הספר.
<אודי לבון: שבוע תנועות הנוער שעשו, מצד אחד זה מבורך וזה יפה, אבל מה שזה גרם לזה ששאר השנה לא נותנים להיכנס לתוך בתי-הספר.
<אודי לבון: אם בעבר, כל השנה היית נכנס, השנה יש שבוע אחד שנתנו לך.
<ניסים שלם: בחלק, בחלק.
<אודי לבון: בחלק.
עמרם מצנע: תלוי מאוד במנהל, במנהלת.
<אודי לבון: נכון.
<אודי לבון: וזה חייב להיות חלק אינטגראלי מהחינוך הפורמאלי, אולי גם השם קצת מטעה, אז אומרים חינוך פורמאלי או בלתי פורמאלי, ואז רואים איזה הפרדה, זה חייב להיות קשור אחד בשני ואנחנו יודעים שבתי-ספר שתומכים והמנהלים והמורים תומכים, יש יותר ילדים בתנועות הנוער.
<אודי לבון: והדבר האחרון, זה נושא של השיווק, אנחנו רואים משרדי ממשלה שעושים קמפיינים, הרבה מאוד קמפיינים בנושאים מאוד שוליים, ולדעתי קמפיין של לקרוא, להגיע לתנועות נוער, יכול לפנות גם לנוער וגם להורים, לעודד את הדבר המבורך הזה, זה חשוב.
<אודי לבון: אנחנו כארגון ההורים, כמובן נשתף עם זה פעולה ונפיץ את זה בערוצים שלנו להורים, כמה שניתן.
<אודי לבון: זהו.
עמרם מצנע: משה מחברת המתנ"סים.
<משה בבל-פור: אני, למען האמת, לא תנועת נוער, אבל אני נמצא פה כיוון שאני רואה את החשיבות הגדולה של תנועות הנוער.
<משה בבל-פור: אני גדלתי בצופים אבל אני בוגר של מינהל חברה ונוער של קורסי מד"צים ולמעשה, יש קבוצה מאוד מאוד גדולה של בני נוער שלמעשה במספרים גם באו לידי ביטוי, שלא נמצאים בתנועות הנוער, אבל הם נמצאים למעשה ופועלים בתוך המתנ"סים, על-פי תחומי העניין שלהם ויש חשיבות מאוד גדולה לראות את החברה למתנ"סים, את הפרישה שלנו בחברה הערבית ובחברה החרדית ובערים וביישובים הקהילתיים ולראות אותנו כגוף וכמסגרת שמתכללת ומחברת ולמעשה מורידה מחיצות בין תנועות וכו', ולמעשה מכוונת את הילד שיגיע בסופו של דבר למסגרת שמתאימה לו.
<משה בבל-פור: תחומי העניין בתוך המתנ"סים זה מעגל מאוד גדול של דברים שהיום הנוער מתחבר אליהם ואפשר דרך תחומי העניין להוציא ולהביא את הילדים להמון עשייה, להמון התנדבות ולהמון מעורבות.
<משה בבל-פור: לצערי, באי-ראייה של המסגרת הזאת, או שלא לשים מספיק את ההכוונה, כי יש הרבה מד"צים שעוברים את הקורסים של מינהל חברה ונוער, יש יישובים כמו בגבעת שמואל, ששם הם מאוד מאוד חזקים וממלאים תפקיד של תנועת נוער מקומית אפילו.
<משה בבל-פור: הם למעשה, אין להם את המערכת הכוללת ואת המעטפת הארצית, שהיא למעשה פועלת תחת הפיקוח של מינהל חברה ונוער, כמו שארז אמר, ואני שמח שהנושא של ארגוני הנוער, מתחיל לקבל יותר תוקף ומשמעות כדי שגם לנוער אחר, שלא פעיל בתנועות הנוער, תוכל להיות לו מסגרת.
<משה בבל-פור: אני מבקש לראות אותנו כמסגרת שנמצאת בפרישה שלנו, במתקנים שלנו, בתכלול שלנו ובשיתופי הפעולה שלנו, כפי שכבודו יודע גם מירוחם וכו', איך מערכת של מתנ"ס יכולה לתכלל ולהוביל, שנקבל פה מקום יותר גדול וגם, אנחנו למעשה פותחים את שערינו לכל תנועות הנוער.
<משה בבל-פור: יש מתנ"סים שיותר, יש מתנ"סים שפחות, אבל התפישה שלנו היא למעשה לעודד פעילות של נוער וזה לא משנה באיזה מסגרת.
<משה בבל-פור: ואיפה שאנחנו יכולים לשפר ולחבר את המסגרות האלה, הרי זה מבחינתנו, זה הרווח הכי גדול שלנו.
עמרם מצנע: כן, הנוער העובד, בבקשה.
<טל טוניק: כן.
<טל טוניק: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו, נאמרו פה הרבה דברים חשובים, כדי שזו לא תהיה עוד ישיבה שאומרים שצריך תקציב וצריך תקציב ומה בין זה לבין המציאות, יש עניין אחד שלדעתי נכון להעלות אותו, למרות שהוא לא יושב ספציפית בוועדה הזאת, אבל אם כבר יש תנועת נוער, מדברים על תנועות נוער, וזה הסיפור של עבודה מועדפת.
<טל טוניק: אני לאחרונה ראיתי כמה וכמה הצעות חוק, אני חושב שתיים או שלוש הצעות חוק, אורי אורבך היה, אני כבר לא זוכר מי עוד, בעבר זה היה גדעון עזרא ז"ל, שמציעים להכיר בעבודה בתנועת נוער כעבודה מועדפת.
<טל טוניק: זה דבר לדעתי ריאלי, שאפשר לקדם אותו, אם באמת מחפשים מה לקדם ואיך לעזור, ריאלית ושיכול מאוד מאוד לסייע לתנועות הנוער מאפיק אחר.
<טל טוניק: בסופו של דבר, יש הרבה מאוד חבר'ה בוגרים שמשתחררים מהצבא, חבר'ה מאוד איכותיים, שגדלו בתנועות הנוער, מחפשים את הסביבה הזו, מחפשים לחזור ולתרום וכו' והולכים לאפיקים אחרים, כי זה בדרך-כלל לא כל-כך משתלם.
<טל טוניק: זה יכול להיות דבר, איזה שהוא אפיק שיכול מאוד מאוד, לדעתי, לקדם את תנועות הנוער, כמובן גם את הנוער העובד והלומד בתוך זה.
עמרם מצנע: זה עולה מדי פעם, אבל זה נופל, צריך להודות על האמת, שהרעיון שמתחבא מאחורי עבודה מועדפת, זה לא מתאים לדבר הזה.
עמרם מצנע: הרעיון של עבודה מועדפת זה בעיקר עבודת כפיים, זה עבודה שאין אליה אנשים שבאים לעבוד, חקלאות, תחנות דלק, בתי מלון, עבודה שלא דורשת ידע מקצועי.
<טל טוניק: גם פה יש חוסר.
עמרם מצנע: בוא, אני אומר לך רק למה זה נופל כל פעם.
עמרם מצנע: כי זה לא מתאים לסיבה שלצורכה נוצרו עבודות מועדפות.
עמרם מצנע: עבודות מועדפות לא נוצרו על-מנת לספק עבודה, אלא איזה שהוא שילוב של חוסר בכוח עבודה, אל מול כמובן חיילים משוחררים, למשך תקופה מסוימת להשתלבות.
עמרם מצנע: הדרכה, חינוך, תנועות נוער, כי הרעיון עלה לא רק על תנועות הנוער, אלא בכלל.
<טל טוניק: נכון.
עמרם מצנע: עזרה בבתי-ספר, בגני ילדים.
<טל טוניק: ובכלל, חינוך.
עמרם מצנע: יש פה סתירה למהות שבגללה נוצרה בכלל, נוצר הרעיון, הפלטפורמה הזו, של עבודה מועדפת.
עמרם מצנע: ולכן, זה כל פעם עולה ונופל.
<טל טוניק: רק להוסיף לדברים שאתה אומר, אני גם קצת מכיר אותם.
<טל טוניק: קודם כל, היום להבנתי, יש חוסר במדריכים בוגרים בתנועות נוער, זה לא דבר מובן מאליו, בטח לא במובן האיכותי וזה צריך להיות, לדעתי, אינטרס להשאיר אותם בסביבה.
<טל טוניק: דבר שני, אגב, בעבר אני חושב שהיינו גם אצל מנכ"לית הביטוח הלאומי שהסכימה עם זה ורצתה ללכת עם זה ונתנה את האישור לזה, בסבב הקודם, אני לא רואה סיבה למה לא להתאמץ על זה.
<טל טוניק: זאת אומרת, ביחס למה שאתה אומר.
<טל טוניק: יש חוסר, בבקשה, הנה, יש גם פה חוסר.
עמרם מצנע: אני מסביר לך למה כל-כך הרבה אמרו לכם יופי יופי יופי וזה לא קורה.
עמרם מצנע: למה זה לא קורה?
עמרם מצנע: יש לזה סיבות.
עמרם מצנע: ואלה הסיבות, פחות או יותר.
<טל טוניק: אתה אומר – זאת המציאות.
עמרם מצנע: לא, אני לא אמרתי זאת המציאות.
עמרם מצנע: להיאבק אפשר, אבל אני מקווה שאתה כבר מספיק מבין, שהרבה מאוד דברים, כולם יגידו יופי, טוב, אבל מי שיושב בסוף בכיסא המחליט ויש עליו את האחריות, גם התקציבית וגם התקדימית, שרואה את הראייה הכוללת, כי זה בסוף כסף, הלא מישהו מסבסד את זה.
עמרם מצנע: אז לכן זה נופל.
עמרם מצנע: אני לא מחווה את דעתי כרגע אם זה נכון או לא נכון, אבל זה חלק מהבעיה.
רות קלדרון: אני רוצה להוסיף עוד משפט לגבי התוכן של תנועות הנוער, דבר שאני, כמו שאמרה עמיתתי מיכל, מה שקורה לילדים הוא בהתאמה למה שקורה למבוגרים ולמרחב הציבורי.
רות קלדרון: בשבילי, בעיני, בתנועות הנוער החילוניות, חסרה היתה מאוד זהות יהודית.
רות קלדרון: זהות יהודית, לאו דווקא כזהות דתית, אלא כזהות לאומית, כזהות תרבותית.
רות קלדרון: אני מרגישה שאנחנו, הדיאטה התרבותית שלנו היתה אהובה עלי מאוד וידעתי בעל-פה את כל חווה אלברשטיין וגם ברנר, גורדון, פיירברג וכו', אבל היה משהו מאוד חסר מבחינת הזהות של ישראליות יהודית, לא הלכתית.
רות קלדרון: אני רואה שיש בעשור האחרון הרבה יותר לימוד וגם בתי מדרש וגם לימוד מקורות, גם בעולם החילוני, זה נראה לי מאוד מאוד חשוב.
רות קלדרון: אי-אפשר רק על סנדות.
רות קלדרון: לפחות אצלנו, אני מדברת רק על השכונה ממנה אני באתי, התוכן המרכזי היה צבאי, בעצם.
רות קלדרון: זאת אומרת, לא יודעים אם הצבא משפיע על הצופים או הצופים על הצבא, אבל אצלו זה בא מאוד ממקום כזה מחנאי, מקום ראשון במחנאות אלף שנה.
רות קלדרון: אבל אי-אפשר לחיות רק על סנדות ולי היה מאוד חסר דבר שאני חושבת שקורה, הייתי שמחה לשמוע – תנועת נוער, הם כמובן באים משם, אבל אני לא יודעת אם התנועות האחרות, הכחולות - - -
<ערן גלזר: אנחנו נשמח להזמין אותך ב- 9.7 יש מעגל הידברות בירושלים שתנועת בני עקיבא מובילה, עם כל תנועות הנוער שבירושלים, במשך שבוע ימים יש מעגלים ואוהל הידברות מאוד מאוד - - -
רות קלדרון: סביב תשעה באב?
רות קלדרון: מאיפה אתה?
<ערן גלזר: אני ממועצת תנועות הנוער.
רות קלדרון: אני שמחה לשמוע.
<משה בבל-פור: גם בחברה למתנ"סים מתקיימות לא מעט פעילויות.
<קריאה: זה חזר עכשיו מאוד.
עמרם מצנע: תנועת הצופים, מנסה להיות קוסמופוליטית.
עמרם מצנע: אבל אני חושבת שגם שם זה השתנה מאז.
עמרם מצנע: חבר הכנסת שמעון אוחיון, רוצה?
שמעון אוחיון: האמת שאני קודם כל מתנצל, אתה היית צריך להיות שם.
שמעון אוחיון: בביקורת המדינה, הנושא שם היו כל הרמטכ"לים.
עמרם מצנע: ביקורת המדינה זה עוסקים הכל בדיעבד, כל הזמן.
עמרם מצנע: אנחנו עוסקים בעתיד.
שמעון אוחיון: לא לא לא, זה יפה, בסדר, באמת בקטע הזה, אבל הסוגיה היא קשה מאוד, מסמך הרפז וההשלכות הביטחוניות, לפחות הייתי צריך לשבת שעה שלמה, כשליבי הוא כאן, בתנועות הנוער, בעניין הזה.
עמרם מצנע: תמיד לך אחרי לבך.
שמעון אוחיון: אז בעניין הזה, תראו, בוודאי הייתי רוצה שתנועות הנוער באמת להעמיד לרשותן את מכלול המשאבים.
שמעון אוחיון: אז חשבתי אפילו לעצמי, אני לא יודע מה היום מסגרת מינהל חברה ונוער מול הרשויות המקומיות, איך מתואם העניין הזה של התקצוב, אם בכלל יש דבר כזה.
שמעון אוחיון: אם זה נשאר.
<אירית ברוק: יש אמנה.
<אירית ברוק: יש אמנה שמחלקת את התפקידים בין משרד החינוך - - -
שמעון אוחיון: וגם תקצוב, שזה מחייב את הרשויות המקומיות?
<אירית ברוק: יש הצעת תקצוב.