GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחלי אידלמן: עכשיו, הסעיף הזה בעצם מחייב את המו"ל לחתום על הסכם, אז אם עכשיו הרשת תבוא ותגיד – אני רוצה 80% הנחה ולשלם לך באריכות ימים, לפי הצעתו של עודד מודן, ואני לא יודעת, עוד כל מיני דרישות שונות ומשונות של מנהלת החנות, שגם כן עולה לי, אז אני מבקשת - - -
עמרם מצנע: תודה, רחלי.
עמרם מצנע: אם יש עוד משהו חשוב.
<רחלי אידלמן: אבל זה דבר חשוב.
עמרם מצנע: אבל אם יש עוד משהו חשוב.
עמרם מצנע: אנחנו צריכים להתקדם כי הזמן רץ.
<עודד מודן: רחלי, מישהו סירב לתת ספרים לחנות?
<עודד מודן: מישהו סירב לתת ספרים לדיונון?
<קריאה: אל תוותרי, רחלי, זה חשוב.
<רחלי אידלמן: אני לא מוותרת, אני באמת לא מוותרת.
עמרם מצנע: רחלי, הערה אחרונה בבקשה.
<רחלי אידלמן: בסעיף 38 אני מבקשת להוסיף, בנושא של רשאי הממונה, לאחר התייעצות עם הממונה על ההגבלים העסקיים ולאחר שמיעת הצדדים הנוגעים בדבר, להוסיף: ובלבד שאין תנאים מקפחים בהסכם המוצע מבחינת תנאי המכירה, ההנחה ותנאי התשלום, וכן שאסור לחנות להוסיף לתנאי המכירה על התנאים הקיימים היום.
<אברהם שומר: אני מוכן, אבל שזה יהיה הדדי.
<רחלי אידלמן: אני רוצה רק להגיד שתנאי המכירה הקיימים היום זה התנאים הכי סחטניים שבגללם כולנו יושבים פה היום, אז אני מבקשת שתביאו את זה בחשבון.
<יפתח דקל: יפתח, כתר.
<יפתח דקל: רק לגבי הגדרת "חנות ספרים", נדמה לי שמחקו את המלים הלא נכונות, והיו צריכים למחוק בכלל מילה אחרת.
<יפתח דקל: מחקו את המלים "באמצעות מקום או מקומות קבועים לממכר ספרים".
<יפתח דקל: את המלים האלה היה צריך להשאיר, ורק למחוק את המילה "לרבות".
<יפתח דקל: מה זאת אומרת?
<יפתח דקל: כרגע, אם קוראים את הניסוח כמו שהוא, בהגדרה הזאת נכללים גם מו"לים.
<יפתח דקל: גם מו"ל הוא תאגיד או יחיד העוסק במכירת ספרים לציבור הרחב בתמורה לתקבול כספי, לרבות יריד, דוכן או חנות מקוונת, אז זו גם הגדרה מדויקת של מו"ל.
<איריס בראל: זו הכוונה, שלא יורידו - - -
<יפתח דקל: לא לא.
<יפתח דקל: כאן הכוונה היא להסביר מה זה חנות ספרים.
<יפתח דקל: חנות ספרים היא לא מו"ל, ולכן צריך למחוק את המילה "לרבות" ולהגיד - -
<אברהם שומר: הכוונה שמו"ל לא יעקוף את החוק.
<יפתח דקל: - - חנות ספרים היא תאגיד או יחיד המוכר באמצעות מקום או מקומות קבועים לממכר ספרים.
<איריס בראל: אבל, יפתח, לא רוצים להוריד מחירים של ספרים חדשים.
<איריס בראל: סליחה.
<איריס בראל: אז מה אתה בא ואומר?
<יפתח דקל: שנייה.
<איריס בראל: אתה רוצה להוריד באמצעות מחיר כזה?
<איריס בראל: אני לא מבינה את זה.
עמרם מצנע: ההערה שלך הובנה, נרשמה.
עמרם מצנע: הלאה.
<יפתח דקל: צריך לעשות הבחנה.
<יפתח דקל: אם רוצים לעשות הגבלות על מוציא לאור, יעשו הגבלות על מוציא לאור, אבל אי-אפשר להגיד כאן בדלת האחורית, בלי ששמים לב להחליק את זה, שבעצם חנות ספרים היא כמו מוציא לאור.
עמרם מצנע: ההערה נרשמה.
עמרם מצנע: תתקדם.
<יפתח דקל: אוקיי.
<יפתח דקל: בהגדרת "מהדורה ראשונה", עמוד 2, יש פה איזה פתח למניפולציה שהיא לא מובנת, זה עניין של עברית פשוט.
<יפתח דקל: כתוב: " "מהדורה ראשונה" – כלל העותקים של ספר שנדפסו בהדפסה מסוימת לראשונה".
<יפתח דקל: מה זה בהדפסה מסוימת?
<יפתח דקל: אני יכול לעשות כל מיני הדפסות מסוימות.
<יפתח דקל: צריך פשוט למחוק את המלים "בהדפסה מסוימת".
<יפתח דקל: מהדורה ראשונה היא כלל העותקים של ספר שנדפסו לראשונה, בלי התוספת המיותרת שפותחת פה פתחים למניפולציות.
<עודד מודן: כך, בהבדל בין edition ל-printing.
<עודד מודן: הכוונה היא ל-edition, וה-printing זה ה-repaid.
עמרם מצנע: הדס, אתם רושמים?
עמרם מצנע: הלאה, בבקשה.
<יפתח דקל: בסעיף 4(א) שוב יש פה מקום למניפולציות לא רצויות, זה עניין של עברית רק.
<יפתח דקל: כתוב כרגע: "רשאי הוא לקבוע מחירים שונים לאותו ספר בגרסה מודפסת לעומת גרסה אלקטרונית".
<יפתח דקל: מזה אפשר להבין שבגרסה המודפסת אני יכול לקבוע כמה מחירים – גרסה מודפסת א', גרסה מודפסת ב'.
<יפתח דקל: מה שאני רוצה להגיד פה – במקום לשון רבים, לשון יחיד – לקבוע מחיר שונה לאותו ספר בגרסה מודפסת לעומת גרסה אלקטרונית, ואז זה מבהיר את העניין.
<יפתח דקל: לגרסה מודפסת יש מחיר אחד, לא יכולים להיות כמה מחירים לגרסה מודפסת.
<יפתח דקל: ההערות שלי באות לאו דווקא מבחינת עברית, אני רוצה להסביר.
<יפתח דקל: אנחנו רוצים בעצם לעשות חוק שלא יהיה אבסורד.
עמרם מצנע: ההערה שלך התקבלה, למה להמשיך?
עמרם מצנע: אני מבקש, הזמן עומד להסתיים.
<יפתח דקל: אני מסיים.
<יפתח דקל: הערה אחרונה, לעניין ההגדרה של "מוציא לאור".
<יפתח דקל: יש כבר היום לכולם – גם כתר – יש לנו חברות אחיות וחברות בנות ואפשר לפתוח כל מיני התחכמויות, שכבר כיום קיימות, יש התשתית התאגידית לעניין הזה.
<יפתח דקל: ולכן, אנחנו רוצים לעשות הגדרה יותר מדויקת לפי חוק ניירות ערך מה זה בעצם מוציא לאור, ולהגיד כך: מוציא לאור אחד ומוציאים לאור, אז זה לרבות בן משפחה, לרבות שולט, לרבות תאגיד בשליטתו, לכל מי שהוא תאגיד בשליטה ישירה או עקיפה, הכול כהגדרת המונחים בחוק ניירות ערך.
<יפתח דקל: זאת אומרת, לא צריך להמציא שום גלגל.
<יפתח דקל: הגלגל נמצא, הוא נמצא בשימוש נרחב בחוק הישראלי ואותו צריך להחיל גם כאן, אחרת יש פה מקום לעקיפה מאוד פשוטה, מאוד נוחה ומאוד זמינה כבר לשחקנים הנוכחיים.
עמרם מצנע: דודי.
<דוד תדמור: לא נותר הרבה זמן, אני אמקד את ההערות.
<דוד תדמור: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שהנוסח הזה של החוק הוא יותר קיצוני, יותר מפלה ופחות חוקתי בהרבה מקודמו.
<קריאה: ולא מידתי.
<דוד תדמור: אני אתפלא מאוד אם ההוראות כמו שהן, עברו בכלל את הייעוץ המשפטי של הכנסת.
<דוד תדמור: הן הוראות שחלקן מפלות באופן קיצוני, אני רוצה לעמוד על הדברים.
עמרם מצנע: אני מציע כך, אדוני.
עמרם מצנע: אנחנו מתכוונים בפגישה הבאה להקצות איזשהו זמן לדיון על החוקתיות.
<דוד תדמור: אדוני, יש פה 15 מו"לים מסביב לשולחן.
<דוד תדמור: ההוראות האלה פוגעות בעיקר במי שאני מייצג, ולא יכול להיות שאני לא אוכל להביע דקות ספורות את הדברים כאן.
עמרם מצנע: אתה תוכל.
<דוד תדמור: הסעיפים כמו שהם, הם בעייתיים ביותר.
<דוד תדמור: ראשית, אני הערתי בפעם הקודמת על האפליה החמורה שיש בחוק הזה בהגדרות הבעלות, בין ההגדרה בסעיף – זה שילוב של סעיף ההגדרות, שהוא סעיף 2, הגדרת "מוציא לאור קשור", והוראת סעיף 7 והוראת סעיף 11.
<דוד תדמור: שלושה הסעיפים האלה, יש בהם הגדרות שונות, לא קונסיסטנטיות ומפלות, ואת זה צריך לתקן משום שבצורה שזה כתוב, התוצאה הסופית היא לא הגיונית והיא גם לא חוקתית.
<דוד תדמור: ההגבלה שמוטלת על מי שקשור בבעלות לרשת ספרים, יושבת על המילה "מניות", משום שבהגדרה של "מוציא לאור קשור" כתוב שהוא בעל מניות בחנות ספרים.
<דוד תדמור: לעומת זאת, כאשר באים, בסעיף 11, לספור את אותם 20 אחוזים – אני אתייחס תיכף לאחוז – אבל אותם 20 אחוזים שהיו קודם 15, משטח תצוגה מועדף, כתוב: "מוציא לאור", לרבות השולט בו או תאגיד בשליטתו.
<דוד תדמור: כלומר, ההגדרה שחלה על מו"ל שמחזיק בחנות ספרים היא הגדרה מאוד מאוד רחבה וכוללת מניות, שזה רחב ביותר.
<דוד תדמור: לעומת זאת, מוציא לאור, ההגדרה מאוד מצומצמת ודורשת שליטה.
<דוד תדמור: באתר האינטרנט של "ידיעות אחרונות" יש 11 הוצאות שרשומות כהוצאות שותפות – 11 הוצאות, זה צילום מאתר האינטרנט של ידיעות אחרונות.
עמרם מצנע: כן, הערת על זה גם פעם קודמת.
<דוד תדמור: לא, אבל העברנו לכם את זה כדי לראות, 11 הוצאות קשורות.
<דוד תדמור: לא יעלה על הדעת שאותן 11 הוצאות לא ייספרו בנתח האחוזים של "ידיעות אחרונות" או של הוצאה אחרת.
<דוד תדמור: יורם רוז העיר על זה פעם קודמת, שזה מאפשר עקיפה לכל הכיוונים.
<דוד תדמור: זה לא תקין, אבל קודם כול, זה פועל בצורה מאוד מפלה בגלל שההגדרות האלה לא קונסיסטנטיות, הן פועלות רק לטובת צד אחד ורק לרעת צד אחר.
<דוד תדמור: בסעיף 7 לחוק, ההגדרה הזו שונתה לא באופן מלא ולא באופן מספק, אבל היא שונתה, ובסעיף 7 נאמר שהסעיף כולל גם מקומות של שותפות.
<מירב ישראלי: 7 או 9?
<דוד תדמור: אני מצטער, טעות שלי.
<דוד תדמור: גם מקומות של שותפות - - -
עמרם מצנע: גם לא ב-9.
<דוד תדמור: אז אני לא טעיתי.
<קריאה: סעיף 7(ד)(1).
<דוד תדמור: סעיף 7(ד)(1): "ספר כאמור שיצא במשותף על ידי שני מוציאים לאור יחשב כספר שיצא לאור על ידי המוציא לאור הגדול מביניהם;" זאת אומרת, לעניין ההנחות, זה נלקח בחשבון לא בצורה מספיק טובה אבל נלקח בחשבון, אבל לא הביאו את זה באותה צורה וצריך להביא את זה לפחות באותה צורה, לעניין סעיף 11, כי אחרת נוצרת כאן אפליה שהיא באמת בוטה ולא מתקבלת על הדעת.
<דוד תדמור: זו נקודה ראשונה.
<הדס פרבר: זו טעות.
<דוד תדמור: זו טעות, אז את הטעות צריך לתקן.
<דוד תדמור: זה דבר ראשון.
<הדס פרבר: בסעיף 11 זה אכן נשמט.
<הדס פרבר: זו טעות סופר.
<דוד תדמור: תודה רבה על ההבהרה.
<דוד תדמור: אני אעבור להערה הבאה, אולי גם שם נתקן אותה בצורה כל כך פשוטה, אדוני, ואז אני לא אצטרך לבוא בפעם הבאה, לרווחת כולם.
לימור לבנת: לא...
<דוד תדמור: גברתי השרה.
<דוד תדמור: לך, אם תרצי, אני אעשה את זה מחוץ למליאה, בשיחה במזנון נוכל לשוחח, ואני אעיר את ההערות עוד פעם, ולא יצא חלקך נגרע.
<דוד תדמור: 45 אחוזים המופיעים בסעיף 11 – הערתי פעם קודמת, אני אעיר עוד פעם, אבל זה נהיה יותר חמור כשהאחוזים הועלו ל-20 אחוזים.
<דוד תדמור: 45 אחוזים – הגבלה שמלכתחילה אני חושב שהיא לא תקינה, אבל בשיעורה זה היא לחלוטין לא מידתית.
<דוד תדמור: המשמעות היא – אני חושב, מי שידבר בהגינות, ואולי לא לטובת אינטרס, יכיר בכך שצריך לתת יתרון הגיוני.
<דוד תדמור: לכל הפחות, אם מגבילים, ולא צריך להגביל אבל אם מגבילים, צריך לכל הפחות לתת יתרון הגיוני למי שיזם והקים רשת ספרים בכספו ובסיכון, כשהייתה רשת ספרים מונופוליסטית אחת במדינת ישראל.
<דוד תדמור: הפער שבין האחוזים המוצעים כאן – בין אם זה 30, בין אם זה 40 להוצאות ספרים, לבין 45, הוא קטן ולא מידתי.
<דוד תדמור: את הסעיף של ה-45 אחוז הזה צריך להעלות לצפונה מ-50, בוודאי ל-50 - - -
<יפתח דקל: צריך לומר כאן שעמדת המו"לים היא להקטין את המספר הזה, לא להגדיל אותו.
<דוד תדמור: בסדר גמור.
<דוד תדמור: עמדת המו"לים הייתה שלא יפריעו להם לדבר, ויש הרבה מו"לים מסביב לשולחן.
<רחלי אידלמן: החלק של שתי ההוצאות בעלות - - -
<דוד תדמור: אדוני, אם אפשר בבקשה להתקדם.
עמרם מצנע: בבקשה, בוא תמשיך.
<דוד תדמור: 45 אחוזים הם נמוכים והם לא מידתיים והם לא תקינים ולא חוקתיים.
<דוד תדמור: העלייה מ-15 אחוזים ל-20 אחוזים משרתת באופן לא תקין הוצאות מסוימות.
<דוד תדמור: אנחנו ביקשנו 15 אחוזים, אני לא יודע למה זה עלה מ-15 אחוזים ל-20 אחוזים.
<דוד תדמור: בדיון סביב השולחן הזה אף אחד לא ביקש להעלות את זה, לזיכרוני, מ-15 אחוזים ל-20 אחוזים, ואיכשהו באופן פלאי זה קפץ ל-20 אחוזים.
<דוד תדמור: כנראה שמישהו בעל אינטרס היה פה, יש הרבה פגישות של בעלי אינטרסים, ולא רק - - -
<אברהם שומר: מה עמדת המו"לים?
<קריאות: 15 אחוזים - - -
<דוד תדמור: זה טוב רק למו"ל אחד במדינת ישראל - - -
<יפתח דקל: לא ברור איך זה עלה ל-20%, כשאף אחד פה לא ביקש.
עמרם מצנע: תרשמי, בבקשה, הדס.
עמרם מצנע: גם אני לא כל כך הבנתי למה זה עלה.
<שרון רוטברד: אפשר להביע הסתייגות?
<דוד תדמור: רק שנייה, סליחה, אני לא סיימתי.
<דוד תדמור: אז לעניין הזה של ה-15%.
<קריאה: כמו כולם.
<דוד תדמור: כן, כולם מסכימים.
<דוד תדמור: הנקודה הבאה, סעיף 9.
<דוד תדמור: סעיף 9 שונה באופן מהותי, הוא הפך להיות מסעיף שעוסק בהנחה שניתנת למו"לים, לסעיף שמכוון נגד שני מו"לים במדינת ישראל – נגד מודן ונגד כנרת זמורה ביתן.
<אברהם שומר: לא, הוא מכוון גם נגד צומת ספרים.
<דוד תדמור: ונגד רשת אחת, שהיא צומת ספרים.
<דוד תדמור: המצב שסעיף 9 יוצר הוא מצב בלתי אפשרי לחלוטין, שבו יש רשת אחת שיכולה לעמוד מול כל מו"ל בנפרד ולהגיע אתו לסיכום על-פי שיקול דעתה לכל שיעור שהיא רוצה, ויש רשת שנייה שלמעשה יכולה להגיע לשיעור אחד אחיד.
<דוד תדמור: זה לא ייתכן.
<דוד תדמור: זאת אפליה שהיא בלתי סבירה, אנחנו מתנגדים לה נחרצות.
עמרם מצנע: כן, אני גם כן הערתי כבר לסעיף הזה.
<דוד תדמור: אם הדברים ברורים, אני לא ארחיב.
<דוד תדמור: לעניין הסנקציה, אני מבקש להעיר.
<דוד תדמור: אני חושב שנגררים פה להפרזות שהן באמת לא מידתיות.
עמרם מצנע: לגבי גובה הקנס.
<דוד תדמור: בוודאי.
<דוד תדמור: סכומי קנסות קבועים של מיליון ומיליון וחצי שקלים, אדוני, אין דברים כאלה.
<דוד תדמור: אני רק רוצה לחדד את הנקודה כי פה יש מי שחושב שנורא קל לעמוד בדרישות החוק ואצלו תמיד יהיה בסדר.
<דוד תדמור: בסעיף (א)(1) של אותו סעיף 21, למשל: נתנה הנחיה בכתב למכירת ספרים במחיר לא נכון בתקופת ההגנה.
<דוד תדמור: יש מחירונים לרשת.
<דוד תדמור: אם אפילו הייתה טעות דפוס במחירון של רשת, ומחיר נכתב לא נכון – ויש טעויות אנוש גדולות מאלה; אנחנו רואים את זה אפילו בניסוח החוק, יש טעויות אנוש בחיים גם של אנשים אחראים – אז טעות האנוש הזאת במחיר יכולה לעלות סכומי כסף לא סבירים.
<דוד תדמור: אדוני, היא לא צריכה לעלות גם 10,000 שקלים.
<דוד תדמור: צריך התראה וצריך אפשרות לתקן, ולא צריך להיקלע לקיצוניות שהיא בלתי סבירה.
<דוד תדמור: סעיף (א)(3) כמו שהוא כתוב הוא בלתי אפשרי לחלוטין.
עמרם מצנע: הנושא ייבחן, אבל נותנים גם קנסות כאלה שירתיעו כמובן.
<אברהם שומר: שיהיה לזה מקסימום.
<דוד תדמור: יש עניין של סבירות, אדוני.
<דוד תדמור: העיצומים הכספיים כמו שהם כתובים בנוסחים הסטנדרטים הם קבועים והסטייה מהם היא קשה – אי-אפשר, צריך באמת להיות מידתיים גם כשרוצים את זה לעשות.
<דוד תדמור: יש לנו הסתייגויות לסעיפים נוספים, כולל סעיף 45, אני לא ארחיב כאן.
עמרם מצנע: אני מציע, אתה גם יכול להעלות את זה בכתב, אנחנו נתייחס לזה באותה רצינות.
<דוד תדמור: נעלה על הכתב, ואני מודה לאדוני.
<אברהם שומר: מספר סעיפים.
<אברהם שומר: קודם כול, בהמשך לקונצנזוס שהיה בנושא מכירות בחגים, אני חושב שמכירה של 20 ספרים ב-5% הנחה לא תשרת אף אחד, היא לא עוזרת לאף אחד.
<אברהם שומר: 5%, אין להם משמעות.
<אברהם שומר: אני מציע להוריד את זה מהפרק.
עמרם מצנע: כן, סימנו את זה.
<קריאה: יש קונצנזוס.
עמרם מצנע: לא, סימנו את זה.
עמרם מצנע: לא אמרתי - - -
<אברהם שומר: אני לא רואה אבל שיש פה התנגדות בקרב - - -
<מנחם פרי: כולם מסכימים להוריד את זה.
<אברהם שומר: דבר טכני.
<אברהם שומר: בסעיף 8(ב) אנחנו מאפשרים אמצעי תצוגה למו"לים שונים, שעולים לנו כסף – סידור חלונות ראווה, אנחנו מביאים מעצבים.
<אברהם שומר: אנחנו לא יכולים לקבל תגמול על זה או לפחות את ההוצאות.
<אברהם שומר: אני מציע שיהיה אפשר כמה דברים, אפילו שיהיה מחירון קבוע.
<אברהם שומר: המטרה היא לא לפגוע באף אחד ולא להעלות את אחוז ההנחה, אבל יש דברים שהם קיימים והם יפגעו במו"לים אם לא יאפשרו לנו להציג אותם.
<איריס בראל: סטימצקי עושה את זה על חשבונה למו"לים.
<אברהם שומר: את לא עושה חלונות ראווה על חשבונך.
<איריס בראל: ודאי שכן.
<אברהם שומר: 60,000 שקלים ביקשת בפעם האחרונה.
<איריס בראל: זה מצומת.
<אברהם שומר: לא מצומת.
<אברהם שומר: דודי העלה לגבי סעיף 9, שהוא מפלה, דיברנו על זה.
<אברהם שומר: דבר טכני נוסף זה סעיף 21(2) בנושא מהדורה מקוונת.
<אברהם שומר: זה עושה קצת בעיה שאנחנו באתרי אינטרנט נציין את תקופת ההגנה.
<אברהם שומר: אני לא יודע את מה זה משרת, אם אפשר להוריד את זה, זה לא משרת את הלקוחות בכלל.
<הדס פרבר: בדיוק לפני שבוע מישהו שאל אותי איך הוא ידע מתי תקופת ההגנה נגמרת, שהוא יוכל לקנות את הספר בהנחה.
<הדס פרבר: זה כן משרת את הלקוחות.
<אברהם שומר: אוקיי.
<אברהם שומר: זה לא כל כך מהותי.
עמרם מצנע: עוד משהו?
עמרם מצנע: בואו נמשיך.
<מרק עמוס: מרק עמוס, קלסיקלטת.
<מרק עמוס: הערה ראשונה הוזכרה קודם לגבי מהדורה ראשונה.
<מרק עמוס: אני חושב שברגע שמשתמשים רק במילה "מהדורה", כל הפירוט כרגע בסעיף שאומר – למעט מקרים שבהם שונתה הכריכה, וכאלה דברים – ההבחנה בין הדפסה לבין מהדורה מסדירה את העניין הזה.
<מרק עמוס: צריך להשתמש רק במילה "מהדורה" ולא במילה הדפסה.
<מרק עמוס: מהדורה נחשבת למהדורה חדשה רק אם חלו שינויים.
<מרק עמוס: אם לא חלו שינויים, זה לא נחשב למהדורה חדשה, זה נחשב להדפסה חדשה.
<מרק עמוס: זה לגבי הסעיף הזה.
<מרק עמוס: סעיף נוסף הוא סעיף התמלוגים, וזה קשור בכלל לעניין של הסתירה בין החוק הזה לבין חוק זכות יוצרים.
<מרק עמוס: בסעיף 43 נמחקה השורה שאומרת: "אין בהוראות חוק זה כדי לגרוע מהוראות חוק זכות יוצרים", ואני רוצה למנות פה כמה מקרים שבהם יכולה להיות סתירה בין החוק הזה לבין חוק זכות יוצרים.
עמרם מצנע: בוא נדלג על זה כי אנחנו הולכים לבדוק את כל ההתנגשויות שיש פה בעניין של זכויות סופרים, או זכויות בכלל.
<מרק עמוס: בסדר גמור.
<מרק עמוס: לגבי שינוי מחיר, אני ביקשתי בעבר שהניסוח יהיה שאי-אפשר יהיה להוריד מחיר כי אז יש כמה מקרים שבהם החוק לא מתמודד עם בעיות שקורות, שנאלצים להעלות מחיר, שהמו"ל נאלץ להעלות מחיר.
<מרק עמוס: כמו למשל, שינויי שער מטבע.
<מרק עמוס: אנחנו למשל מייבאים את כל הספרים שלנו, ואז שינויי שער מטבע לא מאפשרים לנו לעשות התאמה של המחיר כלפי מעלה.
<מרק עמוס: דבר נוסף, למשל שימוש במחיר כמחיר היכרות.
עמרם מצנע: אתם מייבאים ספרים שנכתבים על-ידי סופרים ישראלים?
<מרק עמוס: ודאי.
<רחלי אידלמן: מייבאים ספרים שמודפסים בחוץ-לארץ, ומובאים לארץ.
<רחלי אידלמן: כל ספרי הפופ-אפ, כל הספרים שיש להם מחשבונים צמודים.
<מרק עמוס: זה לא קשור, גם אם זה מתורגם זה בהגנה.
<רחלי אידלמן: גם ספרים מתורגמים מוגנים.
<מרק עמוס: בדיוק.
<מרק עמוס: אלמנט נוסף זה סופר או מו"ל שרוצה להשתמש במחיר הראשוני כמחיר היכרות, ואז הוא אומר:
<מרק עמוס: אני רוצה להוציא לאור את הספר במחיר נמוך יותר - - -
עמרם מצנע: אנחנו חייבים לעצור פה.
עמרם מצנע: מי שרצה להוסיף – רבותי, תכתבו לנו, אנחנו עוברים על זה ברצינות.
עמרם מצנע: אני רוצה לתת לפרופ' קנדל ולשרה.
צלי רשף: אפשר רק להבין מה לוח הזמנים לחוק?
עמרם מצנע: אני אסביר מה לוח הזמנים הרצוי.
עמרם מצנע: חברת הכנסת יפעת קריב.
יפעת קריב: אני אהיה קצרה, אני רק רוצה להתייחס לכמה נקודות.
יפעת קריב: אני באמת יושבת ומקשיבה די הרבה ולא מדברת, וקוראת גם את כל כמות הפניות שמגיעות אלי על הנושא הזה, ויש לי כמה דברים.
יפעת קריב: קודם כול, דבר אחד קטן, לפני הגדול, לגבי ביטול ה-5%, שהיה כאן קונצנזוס על הנושא הזה, אני רוצה לומר מילה ואני רוצה לייצג קול אחר – קול שמחפש הנחות בראש השנה ובפסח.
יפעת קריב: תבינו, ואתם צריכים לזכור את מי אתם מייצגים פה גם – את הקורא.
יפעת קריב: אם אותו בן אדם שיוצא לקניות שלו בערב ראש השנה, ורואה – סלחו לי – במשביר לצרכן אינספור הנחות, בגולף, ברשתות אין-סוף הנחות, אצלכם ברשתות לא יהיו בכלל הנחות, אז נקנה קערה לפסח.
<קריאה: אבל יהיו הנחות.
<קריאה: יהיו הנחות.
<מנחם פרי: 5% זה שני שקלים, שני שקלים.
יפעת קריב: בכוונה אני אומרת - - -
עמרם מצנע: חברים, זה לא ויכוח.
עמרם מצנע: חברת הכנסת יפעת קריב מביעה את דעתה, מייצגת את הקוראים, ה- End User.
יפעת קריב: אני רוצה לייצג קול אחר שבא ואומר: גם שני שקלים הנחה זאת הנחה, אני נכנסת לחנות יותר בכיף, ואז אולי אני אקנה ספר ישן בהנחה גדולה יותר.
יפעת קריב: אבל יש משהו באווירה של החגים ושל הקניות ושל ההנחות – אל תשכחו את זה.
יפעת קריב: אני רוצה לשים את זה כאן.
יפעת קריב: אני רוצה כן לשים עוד כמה דברים שאולי שכחנו בחדר הזה.
יפעת קריב: אתם יוצאים מתוך נקודת הנחה לאורך כל הדרך שאנשים קונים ספרים.
יפעת קריב: אנשים גם יכולים להפסיק לקנות ספרים.
יפעת קריב: זאת נקודת הנחה שהיא לא אקסיומה.
יפעת קריב: אנשים קונים ספרים.
יפעת קריב: בואו נבטל את נקודת ההנחה הזאת.
יפעת קריב: היום אנשים קונים ספרים, אולי יום אחד הם יפסיקו לקנות ספרים.
יפעת קריב: מה שאני רוצה רק לבקש, שתזכרו גם את זה בחוק הזה.
יפעת קריב: שאנחנו רוצים להמשיך לגרום לאנשים לקנות ספרים, ואם החוק הזה משרת גם אותם, וזה מביא אותי לדבר הבא, למטרת החוק.
יפעת קריב: חזרתי והסתכלתי שוב על מטרות החוק.
יפעת קריב: תקראו את מטרות החוק, סעיף 1, תראו אם כל התיקונים שאתם עושים – ואני אומרת לכם כי אתם באמת יושבים פה ועובדים על זה מאוד קשה – לא שמים את מטרות החוק בנקודה אחת ואת התיקונים בנקודה אחרת.
יפעת קריב: האם כל התיקונים באמת בהלימה למטרות החוק שאותו קבעתם לעצמכם, והאם באמת אלה מטרות החוק?
יפעת קריב: והדבר האחרון שאתו אני אסיים, ואומר.
יפעת קריב: אני חברת כנסת חדשה ואני מסתובבת פה ככה בתקופה של סערה של הרבה מאוד חוקים, וכל הזמן רצה לי תמונה בראש.
יפעת קריב: כמעט בכל ישיבה שאני יושבת – לא משנה על איזה חוק – ואולי אתם סוף סוף תבינו אותי עם התמונה שמלווה אותי, תמונה מהספר "מסעות גוליבר".
יפעת קריב: ב"מסעות גוליבר" יש תמונה נהדרת שגוליבר קשור – אתם מכירים אותה כולכם – גם הידיים וגם הרגליים.
יפעת קריב: אני טוענת שאם היה אפשר לצייר את זה שוב, אולי לנו, היינו קושרים את עצמנו.
יפעת קריב: תשימו לב שהחוק הזה לא קושר לכולנו את הידיים ואת הרגליים, ובסופו של יום אנחנו רק נצטרך לחזור ויום למחרת לעשות עליו תיקונים ותיקונים ותיקונים, כמו שאנחנו כחברי כנסת חדשים מגישים כל יום – גם ותיקים - אינספור תיקונים לחוקים שנחקקו בבית הזה.
יפעת קריב: אז רק התמונה הזאת מלווה אותי פה בבניין.
יפעת קריב: אני שמה אותה לכם, אתם מכירים אותה.
יפעת קריב: צאו, תסתכלו עליה שוב, תראו שהיא לא מתאימה לחוק הספציפי הזה.
רות קלדרון: בכבוד רב לחברתי, חברת הכנסת קריב, אני אוהבת את החוק הזה.
רות קלדרון: אני יותר ויותר בישיבות כאן מרגישה שבאמת נעשית עבודה מאוד רצינית של כולנו.
רות קלדרון: הייתי רוצה לבקש משרת התרבות שהצגת החוק אל הציבור תהיה באיזשהו אופן קול משותף של כולנו שמעודד ספרים ומעודד קריאה, שגם יינתן אל הציבור.
רות קלדרון: אם באמת נוכל להגיע שגם צומת וגם סטימצקי, כל המו"לים, וגם היוצרים, מרגישים שכאן נעשה דבר בסופו של דבר הכי טוב שיכולנו לעשות, שזה יגיע לציבור לא כגזירה אלא כבשורה.
רות קלדרון: ואולי אפשר – אני לא מכירה את כל כוחות משרד התרבות – אולי אפשר לעשות משהו, איזו ג'סטה, שעושה מין חג כזה לספרים כי אני חושבת שזאת הייתה הכוונה כאן, ועל זה כולם עובדים כל כך קשה, אם החוק הזה אחרי כל התיקונים באמת יכול להיות טוב לספר העברי, אפילו אם כל מיני משלמים על זה, כמו ששילמתם כבר הרבה פעמים, שהתחום יהיה יותר רווחי אבל הסופר והקורא והספרות העברית יוכלו להרגיש איזשהו סוג של חג.
יפעת קריב: זאת לא עוד גזירה על הציבור, זה יום חג.
<יוג'ין קנדל: אני רוצה להיות ממש קצר.
<יוג'ין קנדל: אני עוקב אחרי הנושא הזה שלוש וחצי שנים, הרבה יותר מדי, לטעמי, אבל אני רוצה להביא את זה לסיום.
<אברהם שומר: אבל התאהבת בנו.
עמרם מצנע: זה כבר אמרנו.
<יוג'ין קנדל: אני רוצה להגיד לכם שאני עוד לא ראיתי אף ענף שרמת האמוציות השליליות בו היא כל כך גדולה.
לימור לבנת: אתה לא מטפל בהתאחדות לכדורגל.
<אברהם שומר: לימור, אולי אפשר להעביר את כספי הטוטו.
<יוג'ין קנדל: אני מתאר לעצמי שגם בנמלים יש אמוציות.
<יוג'ין קנדל: אני חושב שיש פה הזדמנות.
<יוג'ין קנדל: החוק הזה, המטרה שלו היא להרגיע קצת את הענף ולאפשר לו להסתכל קדימה ולא להסתכל כל יום ביומו איך לשרוד.
<יוג'ין קנדל: יש פה אפשרות לכולם לקחת קצת את האמוציות אחורה ולהסתכל על זה כענף שאנחנו כולנו רוצים שהוא יחיה, ולא רק יחיה אלא יפרח.
<יוג'ין קנדל: יש פה הזדמנות לכולם – גם לסופרים וגם למו"לים וגם לקמעונאים – כולם צריכים להרוויח, שהסופרים יוכלו לכתוב ביותר חופש וגם שהמו"לים יוכלו להשקיע באיכות הספרים ובפיתוח של הסופרים, וקמעונאים יוכלו להרוויח, כך שתהיה יותר תחרות גם בענף הקמעונאי, ותהיה יותר נגישות.
<יוג'ין קנדל: יש כמובן אפשרות אחרת.
<יוג'ין קנדל: החוק הזה הוא לא חסין למניפולציות ולא חסין לניסיון לקעקע אותו ולפגוע בענף, תחת המטריה של החוק.
<יוג'ין קנדל: אפשר לעשות דברים, אני לא אומר שזה קל אבל זה אפשרי.
<יוג'ין קנדל: אם זה יקרה, שום דבר לא יתחדש בענף הזה.
<יוג'ין קנדל: מה שקרה בשנים האחרונות, היו פה כוחות שוק שלא הוסדרו בצורה נכונה, שהכריחו כמעט את כל המשתתפים לעשות את זה.
<יוג'ין קנדל: החוק הזה לא מחייב את זה.
<יוג'ין קנדל: הוא נותן אפשרות להתנהל בצורה הגיונית וקוהרנטית.
<יוג'ין קנדל: מה שאני יכול להגיד, מטעמנו, אנחנו נסתכל על הענף הזה מאוד מאוד מקרוב.
<יוג'ין קנדל: אני בטוח שהשרה ומשרד התרבות ואנחנו לא השקענו שנים רבות של התעסקות בנושא הזה כדי פשוט לעזוב את זה וללכת.
<יוג'ין קנדל: לכן, אנחנו נעקוב אחרי זה, אנחנו נלמד את הנתונים, ואם אנחנו נראה שהחוק משמש כמטריה להריסה נוספת של הענף או ניסיון של חלק אחד מהענף להשתלט על שאר החלקים של הענף, יש לנו כלים נוספים שהם מאכיפה יותר מוגברת, גם דרך הגבלים עסקיים ודרך שינוי חקיקה שיכול להיות.
<יוג'ין קנדל: אנחנו לא רוצים באמת, אנחנו ניסינו לחשוב על זה.
עמרם מצנע: כבוד השרה, בבקשה.
לימור לבנת: כמה הערות – גם להערות של חברי הכנסת וגם לדברים שנשמעו כאן, קצת סוג של סיכום.
לימור לבנת: כפי שאמר יוג'ין קנדל, אנחנו עוסקים בזה כבר כמה שנים, ויש היום בכלל במדינה – החל מבעיות של מסחר הוגן, תחרות הוגנת, החל מקוטג' ודרך מוצרי צריכה אחרים, וגם בשוק הספרים – אמר קודם יוג'ין, בצדק, שכמות האמוציות שקיימות כאן, הוא לא ראה עוד, ואני סומכת עליו שאם הוא אומר את זה, הוא כנראה מכיר את זה כי אני לא כל כך מכירה כמוהו היטב את השווקים האחרים, או פחות טוב ממנו.
לימור לבנת: אבל יצרים יש בכל מקום, ומסתבר שגם כאן.
לימור לבנת: אנחנו מאוד מקווים ומאמינים שאכן החוק הזה יביא מזור לשוק שיש בו כשל שוק, וכשל השוק הזה הוא שחייב אותנו – אני אומרת את זה גם לחברת הכנסת יפעת קריב – הוא זה שהביא אותנו להתערב במקום שאנחנו בדרך כלל לא אוהבים להתערב, בתוך השווקים.
לימור לבנת: אנחנו אוהבים יותר שהם מסדירים את עצמם, ולא להתערב, במיוחד בשוק שלכאורה נראה היה כפורח, נראה היה כטוב מאוד ל-end user, לצרכן, לצרכנים, כי המחירים הם מאוד זולים ואפשר לקנות ויש מבחר ולכאורה הכול נראה כל כך ורוד וטוב, אבל כשטיפה מגרדים אז רואים שבעצם הסופרים מפסידים, המו"לים מפסידים, ויש כאן איזה כאוס שהוא לא נראה כלפי חוץ.
לימור לבנת: ולכן, למרות שאנחנו דואגים מאוד לצרכנים, כמובן, הדאגה הזאת מלווה בדאגה לעתיד הספרות, היא מלווה בכך שאנחנו נמצא את עצמנו בעוד זמן קצר במקום שבו הצרכנים לא יוכלו באמת ליהנות, וודאי וודאי שהמו"לים לא יוכלו להמשיך ולייצר את הספרים שלהם, והרמת האבן הזאת הקטנה מוצאת מתחתיה כשל שוק מאוד מאוד גדול, ולכן כמובן הדבר נדרש.
לימור לבנת: ניסינו לעשות את זה במידתיות ראויה, ולכן גם דברים שנשקלו כאן בתוך הוועדה – של הגבלות על משא ומתן בין המו"לים וכו' – הם ירדו מעל הפרק בסופו של דבר, והתקווה היא שיהיה כאן
לימור לבנת: באמת משחק הוגן בתוך השוק הזה.
לימור לבנת: אבל, אני מציעה שאף אחד לא יתפתה לחשוב – כפי שאמר כאן יוג'ין קודם – שאנחנו מחוקקים והולכים הביתה לישון.
לימור לבנת: אנחנו לא.
לימור לבנת: אנחנו נמשיך ונהיה במעקב מתמיד – בין אם זה יהיה משרד הכלכלה, שאני חושבת שהוא הגורם שצריך להיות הגורם העוקב, לא פחות ממה שמשרד הכלכלה בהצעת חוק ממשלתית שמונחת לנגד עיני שמשרד הכלכלה הניח רק לפני ימים אחדים, ב-11 ביוני השנה, שנקראת הצעת חוק קידום התחרות בענף המזון.
לימור לבנת: הצעת החוק הזאת עוסקת, בין היתר, בסידור המדפים, בחובה לדאוג ששטחי מדף למשל – אני אומרת את זה לאנשי משרד הכלכלה, אותה הערה שנשמעה כאן קודם על כך שאסור להתערב בשטחי מדף, בסידור, אבל אני רואה כאן לנגד עיני איך משרד הכלכלה עצמו, בנושא של הצעת חוק קידום התחרות בענף המזון, הוא מציע בדיוק את הדברים האלה.
לימור לבנת: הוא מציע להתערב בדיוק בדברים האלה, אבל פתאום כשזה נוגע לספרים, אז זה עניין אחר לגמרי.
לימור לבנת: זה נוגע להערתי הקודמת, אבל אני אומרת את זה רק כדי שיהיה ברור ונהיר כאן שמשרד הכלכלה הוא זה שאמור לעקוב.
לימור לבנת: אבל, אנחנו לא הולכים הביתה.
לימור לבנת: משרד התרבות לא הולך לשום מקום, אנחנו כאן, גם אני כאן – גם השמועות, תסירו אותן מעל הפרק, אני לא הולכת לשום מקום, לונדון לא מחכה לי, שום מקום אחר לא מחכה לי.
<יוג'ין קנדל: אולי תעבירי את החוק גם באנגליה.
לימור לבנת: לא, זה נכון להגיד את זה כי יש כאלה שכל הזמן מקווים בסתר לבם.
עמרם מצנע: אנחנו עוד לא מסכמים, יהיה לך זמן.
לימור לבנת: לא לא, זה חשוב לומר לפעמים את הדברים.
עמרם מצנע: לא, זו הייתה הערה חשובה.
לימור לבנת: מאוד חשובה.
לימור לבנת: יש כאלה שיושבים ומחכים כל הזמן.
לימור לבנת: ובכן, אני פה ואני נשארת פה, ואני לא הולכת לשום מקום ואף אחד לא מחליף אותי ואף אחת לא מחליפה.
לימור לבנת: שום דבר.