GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אנחנו דנים עכשיו במשהו שהוא משני אבל חשוב.
עמרם מצנע: אני מבקש, זה לא חייב להיות ברגע זה, אבל אתם צריכים.
עמרם מצנע: אם אתם רוצים נשב ביחד ובנפרד ונמצא לזה פתרון.
<דורית מורג: אני רק רוצה לחדד מה זה מאפשר לתקצב.
<דורית מורג: תקצוב הוא בדרך כלל על-פי חוק לפי קריטריונים שנקבעים.
עמרם מצנע: קריטריונים - זה בסדר.
<דורית מורג: רגע, בואו נחדד למה הכוונה.
<דורית מורג: ככל שזה לא על-פי חוק יש חוזר מנכ"ל משרד הפנים שאומר לרשות מה האפשרויות שלה.
<דורית מורג: רוצה - משתמשת.
<דורית מורג: לא רוצה - זה לא האפשרות שלה.
<דורית מורג: אני לא כל כך מבינה מה מטריד את חברי הכנסת המכובדים.
מוחמד ברכה: המילה רוצה או לא רוצה.
<דורית מורג: אם מטריד רוצה או לא רוצה זה סיפור אחד.
מוחמד ברכה: לא, צריך להתחיל מכאן.
<דורית מורג: אם מטריד רוצה, אבל הקריטריונים מפריעים לנו, בואו תחדדו מה - - -
עמרם מצנע: אבל אני חושב שהסברתי את זה דווקא טוב.
<דורית מורג: לא, אני מתנצלת.
יעקב אשר: תדברי עם היושב-ראש, הוא הסביר את זה יותר טוב מאיתנו.
עמרם מצנע: אני מסביר לך עוד פעם.
עמרם מצנע: ביטול הסעיף זה מאפשר לרשות מקומית לתת אם היא רוצה רק בנוהל תמיכות כי זה החוק במדינת ישראל.
עמרם מצנע: בצדק זה החוק, שאו זה מופיע בתקציב ויש כללים מה נכנס בתקציב, ואז ברגע שמועצת העיר מאשרת את התקציב ויש סעיף תקציבי מסוים אז הכסף זורם לאן שהוא זורם, או בתמיכות.
עמרם מצנע: תמיכות זה נוהל מורכב ומסובך.
עמרם מצנע: מניסיוני, אני אומר לך.
עמרם מצנע: אני בא ואומר, כפי שעד היה עד היום כאשר ראש רשות היה מחויב לתת לאותו מוסד תקציב, והוא קבע, ראש הרשות עם הצוות שלו קבעו מה גודל התקציב, אני חושב שנכון עכשיו עם ביטול הסעיף הזה להשאיר את האפשרות של מועצת העיר כאשר היא מחליטה לתת את הכסף, לתת אותו בנוהל תקציב ולא בנוהל תמיכות.
משה גפני: תגידי, וועדה קרואה מה?
משה גפני: ועדה קרואה.
משה גפני: את מתעלמת ממני הבוקר.
<דורית מורג: לא, אני לא מתעלמת, אף פעם.
משה גפני: ועדה קרואה יכולה לתת נוהל תמיכות?
<דורית מורג: - - -
עמרם מצנע: היא לא המומחית לזה.
<דורית מורג: קודם כל, אני לא משרד הפנים.
יעקב אשר: היושב-ראש מומחה לוועדה קרואה.
עמרם מצנע: זה לא רק ועדה קרואה, זה גם במועצה בתוכנית הבראה.
<דורית מורג: אם אנחנו מדברים על תקצוב, משמעו - חיוב.
<דורית מורג: ככל שזה לא חיוב, יש נוהל תמיכות שאותו אמור משרד הפנים לפשט.
עמרם מצנע: הוא לא יכול לפשט את זה.
<דורית מורג: הוא יכול לפשט.
עמרם מצנע: בסדר, הבנתי.
עמרם מצנע: זה לא מספק אותי.
יפעת קריב: תנו לה לסיים לדבר.
יפעת קריב: אני רוצה לשמוע אותך, האם את יכולה לסיים?
<דורית מורג: איך שלא יהיה, ויתקנו אותי משרד הפנים שמא אני טועה, דרך אגב, גם היום מי שקיבל את אותו תקצוב היה מחויב לניירות - - -
עמרם מצנע: אגב, הוא לא מחויב לשום ניירות.
עמרם מצנע: מוסד שמתוקצב על-ידי המדינה הוא מחויב כלפי המדינה ובזה הוא בא לסיפוקו.
<דורית מורג: בוודאי שהוא מחויב.
<דורית מורג: בוודאי הוא צריך לקיים מספר תנאים.
<דורית מורג: אבל בואו תעזרו לי במשרד הפנים, מה אתם אומרים?
עמרם מצנע: אני חוזר, אני חושב שהייתי די בהיר.
עמרם מצנע: אני לא אסכים לחוקק חוק שהוא בעייתי גם כך.
עמרם מצנע: זאת אומרת, הוא יוצר בעיה לחלק מהציבור, וכשאנחנו כן מאפשרים זה דרך חתחתים.
<דורית מורג: האם לומר אין בעיה לתת תמיכות?
<דורית מורג: כי המילה תקצוב לא ברורה לי.
<דורית מורג: אבל תעזרו לי.
עמרם מצנע: אז אני מסביר לך.
עמרם מצנע: איך זה פועל היום את יודעת?
עמרם מצנע: איך היום אני ראש רשות נותן תקציב לבית-ספר מוכר שאינו רשמי, לא משנה למי שהוא שייך.
עמרם מצנע: איך אני נותן לו כסף היום?
<דורית מורג: היום אתה בודק לפי החוק אם יש לו רישיון, אם הרישיון בר-תוקף, אם הוא זכאי לפי חוק.
<דורית מורג: אם יבוטל החוק אתה עדיין - - -
יעקב אשר: לא, אבל המדינה עדיין מתקצבת.
<דורית מורג: כל רשות תחויב כרצונה להתקין - - -
מוחמד ברכה: כרצונה.
<דורית מורג: כרצונה, בוודאי.
עמרם מצנע: כרצונה - זה בסדר.
מוחמד ברכה: זה לא בסדר.
<דורית מורג: אם אנחנו מורידים את החיוב, והכוונה כרגע היא להוריד את החיוב- -
עמרם מצנע: ברצונה.
<דורית מורג: - -תחויב כרצונה לקבוע פרמטרים - במילים אחרות, קריטריונים - כיצד היא רוצה לתת כסף לאותם מוסדות חינוך.
מוחמד ברכה: הכיצד או גם כמה?
עמרם מצנע: כיצד זה גם כמה.
<דורית מורג: מה שהרשות מחויבת, וחויבה עוד קודם לכן, זה לקריטריונים שוויוניים.
<דורית מורג: היא לא יכולה להחליט: אני חפצה ביקרו של מוסד X.
<דורית מורג: היא תצטרך לקבוע קריטריונים.
<דורית מורג: הבעיה, אם אני מבינה נכון, של הוועדה היא שלא יתקעו בהליכי הבירוקרטיה.
<דורית מורג: לכן, אומר נציג משרד הפנים: אנחנו נביא נוהל שיפשט את זה.
<דורית מורג: זה אם אני הבנתי נכון עד כאן.
עמרם מצנע: אני הסברתי ואני חושב שהובנתי.
עמרם מצנע: אם אתם רוצים לעשות אצלי פגישה - - -
משה גפני: בבית הספר בוועדה קרואה, מה עונה משרד הפנים?
עמרם מצנע: אנחנו חוזרים למסלול המרכזי של הדיון כי המסלול המרכזי הוא על ביטול הסעיף שמשמעותו ביטול חוק נהרי.
מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, יש הרבה מה לומר בעניין הזה.
מוחמד ברכה: אבל בדיון שהיה עכשיו אני עדיין מתעקש שהדיון הוא אם היא רוצה או ברצונה או באי-רצונה.
מוחמד ברכה: הכותרת של הדברים שלי אומרת כך:
מוחמד ברכה: אם החוק של נהרי לא היה קיים צריך לחוקק אותו לפחות בשנת בחירות מוניציפאליות, לפחות, לפחות.
מוחמד ברכה: זאת אומרת, החוק הקיים, חוק נהרי, קובע פרמטרים, קריטריונים אחידים, מסודרים, שתקפים לגבי כל המוכר בלתי רשמי.
מוחמד ברכה: כאן נכנס העניין של הרצון של הרשות שהוא קשור באינטרסים של ראש הרשות או בהרכב הקואליציה הנוכחית או העתידית.
מוחמד ברכה: זה פתח לפורענות, רבותי.
מוחמד ברכה: יכול להיות שזה מכשיר הוגן, אבל גם זה יכול להיות מכשיר לטובות הנאה למיניהן.
מוחמד ברכה: לכן, אני חושב שזה דבר שהוא לא מקובל.
מוחמד ברכה: שנית, אם כל החינוך המוכר הבלתי רשמי היה מתבטל זה היה חוסך יותר לקופת המדינה או לרשות המקומית.
מוחמד ברכה: השלטון המקומי היה צריך לשלם את ה-100%, ולכן אני לא יכול להבין למה אנשי השלטון המקומי לא רוצים, אלא אם רוצים שזה יהיה מכשיר בידיהם ברצונם או כרצונם.
עמרם מצנע: יש פה רצון, ואני מאוד תומך בו, דרך אגב, לחזק את החינוך הציבורי הממלכתי במדינת ישראל.
עמרם מצנע: חוק נהרי הביא לגל של בתי-ספר מוכרים שאינם רשמיים.
עמרם מצנע: לא במגזר החרדי, אגב.
מוחמד ברכה: יש לי שתי בעיות בעניין של החינוך הציבורי שאמרת עכשיו.
מוחמד ברכה: ראשית, עד היום, לפחות בתוך הציבור הערבי, בתי-ספר המוכר בלתי רשמי הם מין מנגנון חיפוי על הכשלים של החינוך הציבורי.
עמרם מצנע: וחלקם סלקטיביים.
מוחמד ברכה: הסלקטיביות לא תקפה לגבי תושבי המקום, אלא תקפה לגבי משיכת אנשים מחוץ למקום.
עמרם מצנע: גם תושבי המקום.
מוחמד ברכה: כל המוכר בלתי רשמי מחויב.
מוחמד ברכה: בחיפה מחויבים לתלמידי חיפה, בנצרת מחויבים לתושבי נצרת.
מוחמד ברכה: אבל כשהם רוצים למשוך מחוץ ליישוב אז יש פה מנגנון של סלקטיביות - זה נכון.
מוחמד ברכה: נקודה נוספת בנושא הציבורי.
מוחמד ברכה: אם רוצים לדבר על התכנים ועל הליבה, בבקשה.
מוחמד ברכה: בואו נקיים דיון על התכנים ועל הליבה ולא לקשור את זה בעניין המימון, בעניין קיום בית-הספר.
מוחמד ברכה: זה דיון, וזה דיון.
מוחמד ברכה: זה דיון אחר.
מוחמד ברכה: יש כאלה שרוצים לחסל, למשל, את בתי-הספר שקשורים לחרדים לא דרך אמירה לגבי התוכן, אלא דרך סגירת הברז או איום בסגירת הברז.
מוחמד ברכה: לדעתי, זה דבר שהוא לא הוגן.
מוחמד ברכה: זה פוגע בתלמידים, גם יהודים, גם ערבים, בכל השכבות ובכל המקומות.
מוחמד ברכה: הדבר שהכי חורה לי עכשיו הוא שדווקא ארבעה-חמישה חודשים לפני הבחירות המוניציפאליות תבוא הכנסת ותבטל את החוק הזה ותפתח את הנושא הזה על שעריו לדברים לא הוגנים ולא ישרים.
עמרם מצנע: חבר הכנסת שטבון.
יוני שטבון: אמרתי את הדברים גם בפעם הקודמת, אבל אני רוצה להציג זווית נוספת שקשורה כי אנחנו נמצאים עכשיו בשלב מתקדם בחוק ואחרי הדיון הקודם.
יוני שטבון: אתמול ועדת שרים לענייני חקיקה אישרה חוק מאוד משמעותי שבציבוריות הישראלית יש כאלה שלא מסכימים לו בכלל, ויש כאלה שתומכים בו פחות ויש כאלה שממש תומכים נלהבים.
עמרם מצנע: כמו כל חוק.
יוני שטבון: כמו כל חוק, אבל זה חוק שקשור לסוגיות של שותפות בנטל, ועדת פרי, ומילים כאלה ואחרות.
יוני שטבון: ועדת השרים ישבה חודשיים וחצי על החוק שהוא סוציולוגי בחברה הישראלית, זהו תהליך מורכב בחברה הישראלית.
יוני שטבון: היא הבינה שתהליך כזה עושים בארבע שנים.
יוני שטבון: זאת אומרת, גם אם רוצים לצאת מנקודת קצה כזו או אחרת שאנחנו מסכימים עליה או לא מסכימים עליה וזה דיון אחר, גם אז באים לכך בארבע שנים.
יוני שטבון: הסוגיה שבה אנחנו עוסקים עכשיו היא יותר רחבה כי היא עוסקת בחינוך.
יוני שטבון: האם אני חרדי, ערבי, תלמודי תורה ציוניים - כל אחד עם המגוון שלו.
יוני שטבון: זה עולם שלם שיש בו אלמנט משפחתי ואלמנט ציבורי שגם הוא קשור לתהליכים סוציולוגיים בחברה הישראלית במשך שנים.
יוני שטבון: הבעיה היא שזרקו את הנושא הזה לתוך חוק ההסדרים.
יוני שטבון: להבנתי ולתפיסתי, וגם כמו שאומר היועץ המשפטי לכנסת, סוגיות כאלה לא מביאים בחוק ההסדרים.
יוני שטבון: זו סוגיה שצריכה להיות בחקיקה ראשית והיא צריכה להיות מוסדרת בתהליך סדור ועם מחשבה.
יוני שטבון: הייתי שמח אם היינו עושים את זה בוועדת החינוך וחושבים איך עושים את זה נכון.
יוני שטבון: לצערי, זה כבר קרה, ואני אומר את זה כחבר קואליציה, ולכן לדעתי הנושא צריך להתבצע בצורה הדרגתית.
יוני שטבון: כוועדת החינוך אנחנו נמצאים היום מול החוק והתפקיד שלנו הוא לעשות את המקסימום כך שהתהליך הזה יהיה הדרגתי.
יוני שטבון: נכון לעכשיו, בסעיף 81 המושג הזה שנקרא 50% ואחרי זה בשנה הבאה להעביר את זה ל-100%, זה לא עובד.
יוני שטבון: אם בחקיקה אחרת הבינו שבארבע שנים קורים תהליכים, יכול להיות שבחוק הזה צריך לבצע 15%, ובתהליך הדרגתי, לאט, לאט, לאט, במיוחד כשהרצון שעומד מאחורי החוק, בלי הסוגיה האם מסכימים עליו או לא מסכימים עליו, הוא כן לדחוף ציבורים מסוימים.
יוני שטבון: אני אומר בכנות, חלק מילדיי נמצאים במוכר שאינו רשמי, בתלמודי התורה הציוניים לכיוון החינוך הממלכתי, וזה לא קשור לחרדי ולא לציבור הערבי.
יוני שטבון: את זה לא עושים בתהליך כזה של 50% ובשנה אחרי זה 100%.
יוני שטבון: אני חושב שחלק מהחובה של הוועדה הזו הוא להביא מודל נכון מכיוון שיש פה מגוון כל כך רחב של ציבורים.
עמרם מצנע: אתה אומר לפרוס את זה ליותר זמן.
יוני שטבון: בצורה הרבה יותר משמעותית ובצורה יותר נכונה, ובשיתוף והבנה עם אותם תלמודי תורה.
יעקב אשר: מה הבן שלך אשם?
יוני שטבון: אני אמרתי את דעתי גם בפעם הקודמת.
יוני שטבון: אמרתי שלתפיסתי התהליך הזה הוא תהליך מורכב.
עמרם מצנע: תזכרו את ההבדל בין חובה לרשות.
מוחמד ברכה: מה אתה רוצה להשיג בפריסה?
יוני שטבון: מה אני רוצה לשים בפריסה?
יוני שטבון: זה לא קשור.
יוני שטבון: אני אומר לכם מהי הבנתי בתהליך הנוכחי.
יוני שטבון: בפעם הקודמת אמרתי, וכמו שהסכמתי עם חבר הכנסת ברכה, שאני נפגשתי באחת הערים הגדולות בישראל וראיתי מה זה עושה לקראת בחירות.
יוני שטבון: אמרתי שזו סוגיה נוספת.
יוני שטבון: אני מדבר עכשיו על סוגיית החינוך כוועדת החינוך.
יוני שטבון: אני חושב שזוהי סוגיה שצריך להעיר ולהאיר אותה פה.
רות קלדרון: תודה רבה, בוקר טוב.
רות קלדרון: ראשית, אני רוצה לדבר על בתי-הספר בחינוך הערבי שנמצאים תחת המטריה של מוכר שאינו רשמי.
רות קלדרון: אני חושבת שברובם, כמה שאני מבינה, לומדים 100% ליבה, ולכן הם צריכים לקבל, להבנתי, 100% תמיכה.
רות קלדרון: אני מבקשת שוועדת החינוך מול שר החינוך את הדבר הזה נפתור במקביל כי הם נמצאים כאן בדיעבד ולא לכתחילה.
משולם נהרי: אגב, יש חוות דעת של היועץ המשפטי לממשלה שצריכים לקבל את התקציב לפי אחוז הליבה.
משולם נהרי: יש לי את חוות הדעת של היועץ המשפטי שהיום הוא השופט אלייקים רובינשטיין.
רות קלדרון: נכון, תודה רבה.
רות קלדרון: אני גם רוצה להצטרף לחבר הכנסת שטבון וליושב-ראש הוועדה.
רות קלדרון: אם אני מבינה נכון, ביטול החוק הזה - מטרתו חס וחלילה לא רדיפה, אלא לנסות לכנס כמה שיותר אזרחים תושבי המדינה לחינוך ממלכתי טוב לקהילה שלהם, שמתאים לערכים שלהם, בין אם הם ערבים, בין אם הם חרדים, בין אם הם חילונים ציוניים.
רות קלדרון: הניסון הוא שכמה שיותר אתה מלמד ליבה או את השפה המשותפת שכולנו הסכמנו עליה, אתה מקבל יותר תמיכה מהמדינה.
יעקב אשר: באותו יחס.
יעקב אשר: אם לומדים 75% אז יתוקצבו 75%.
יעקב אשר: אם אצל הערבים לומדים 150% יקבלו 150%, אני בעד.
רות קלדרון: מאה אחוז.
רות קלדרון: ההנחה היא שאנחנו מנסים להזמין את כל הקהילות האידיאולוגיות והאתניות במדינה לשיתוף.
רות קלדרון: ה-100% הוא חמש שעות, הוא מאוד מעט.
רות קלדרון: אני מבינה שיש בינינו מחלוקת, נעשה אותה בהזדמנות אחרת.
יעקב אשר: רות, לפעמים אנחנו גם באותו צד.
יעקב אשר: אם את אומרת נכון זה אומר שאין ביטול אפס.
יעקב אשר: את לא מסכימה לאפס.
מוחמד ברכה: אני מסכים למה שאומרת חברת הכנסת קלדרון, אבל אני לא מוכר את החרדים בשביל זה.
רות קלדרון: לא, הקהילה החרדית יכולה לבחור.
רות קלדרון: אני מנסה לומר שהכיוון הוא לא כיוון של- - -
יעקב אשר: תהיה רגוע, פוגעים בכם היום בגללנו.
רות קלדרון: בסעיף ו' כתוב כי במוסד חינוכי משלב יהיה רכז יהדות שיסייע בהטמעת תוכנית הלימודים בתחום לימודי היהדות.
רות קלדרון: אני מקווה שזה לא מדבר על החינוך הערבי.
עמרם מצנע: מאיפה את קוראת?
<יהודית גידלי: היא קוראת מהחוק הראשי.
רות קלדרון: הדבר הזה תמוה, אני לא כל כך מבינה אותו.
רות קלדרון: אולי חבר הכנסת נהרי יסביר לו אותו אחר כך.
רות קלדרון: הדבר האחרון, עידוד שפה משותפת לא צריך להביא לשיטות נוספות להתבדל.
רות קלדרון: לכן, אני דואגת מהרשות המקומית שרוב תושביה מסוג אידיאולוגי מסוים שייתנו כסף רק לבתי-הספר מהאידיאולוגיה הזאת או האתניות הזאת או האחרת.
רות קלדרון: הייתי רוצה שהכלל יהיה כלל לא מרצונה או לא רצונה של הרשות המקומית, אלא שוב מהמידה שבו בית-הספר מוכן להיות שותף לאיזושהי ממלכתית בלי לבטל את הייחוד האידיאולוגי שלו.
יעקב אשר: אז אל תבטלי את החוק הזה, זה החוק.
עמרם מצנע: חבר הכנסת זועבי.
חנין זועבי: קודם כל, אני רוצה להודות לחברת הכנסת רות ואני רוצה לחזור על הדברים שלה.
חנין זועבי: כבוד היושב-ראש, אתה אמרת שאני נגד החוק.
עמרם מצנע: אני לא אמרתי שאת נגד החוק.
חנין זועבי: אני בעד המטרה של החוק שאתה ציינת - חיזוק חינוך ממלכתי רשמי.
חנין זועבי: מהו העיקרון של ממלכתי רשמי אם אנחנו רוצים לדייק גם בכותרות?
חנין זועבי: זה לימודי הליבה.
חנין זועבי: אני חושבת שזה המאפיין העיקרי שלא עושים פה בין חינוך ממלכתי לא רשמי שמלמדים בו לימודי ליבה ואז הוא ציבורי לכל דבר, לבין חינוך ממלכתי לא רשמי שלא מלמדים כל כך לימודי ליבה ואז החינוך - - -
עמרם מצנע: זה לא רק לימודי הליבה, זה פיקוח.
חנין זועבי: הכול.
חנין זועבי: היית ראש עיר בחיפה ואתה יודע כמעט כל התפיסה של חינוך ציבורי נמצאים בבתי-הספר הערביים שבטעות קוראים להם ובלי הוגנות קוראים להם חינוך ממלכתי לא רשמי.
חנין זועבי: אם אנחנו נקבע את הקריטריון הזה, ואני רק מחזקת את הדברים של רות, הם רוצים לחזק את הציבורי והציבורי עיקרו הוא לימודי הליבה אז כך אתה פוגע בחינוך הציבורי בתוך בתי-הספר הערביים שהוא ממוין בטעות תחת הכותרת ממלכתי לא רשמי.
חנין זועבי: אני חושבת שאם כבר מדברים על קריטריונים אז נגיד כך: מחייבים את הרשות המקומית לתמוך, לתקצב את החינוך הממלכתי הלא רשמי אם הוא מלמד את לימודי הליבה.
חנין זועבי: זה חייב להיות - זה לגבי החוק הזה.
חנין זועבי: לגבי האמירה שלך על הסלקטיביות - גם אם הדברים הם נכונים, הדחף העיקרי לחינוך הממלכתי רשמי הערבי להתקדם הוא על מנת לסגור את הפער הזה בינו לבין החינוך הממלכתי הלא רשמי.
חנין זועבי: יש את התחרות שהיא תחרות לטובת החינוך הערבי.
חנין זועבי: אתה יודע שרוב הבעיות של אלמותנבי בחיפה הן לא בגלל בית-ספר אורתודוכסי, בגלל הבעיות בתוך החינוך הממלכתי רשמי.
חנין זועבי: אתה יודע את זה, יש לך את כל המידע יותר ממני להצביע על בעייתיות, על כשל ניהולי, על כשל בכל הרמות בבתי-הספר המוכרים הרשמיים.
חנין זועבי: זה לא בגלל האורתודוכסי.
חנין זועבי: אדרבא, האורתודוכסי מציב רמה כל כך גבוהה שהיא דוחפת אותך ודוחפת את משרד החינוך על מנת לסגור את הפער.
חנין זועבי: מה אתה עושה?
חנין זועבי: אם אתה רוצה לפגוע בחינוך הלא רשמי, אתה פוגע בחינוך הערבי כך שאתה מוריד את הרמה הגבוהה הזאת ואז כולם משתווים ואז אתה פתרת חצי מהבעיה בגלל שאין את הרמה הגדולה ש- - -
עמרם מצנע: כל התלמידים שהאורתודוכסים, נזירות נצרת והכרמליתיות לא מקבלים הולך לאלמותנבי.
חנין זועבי: למה שהם לא יקבלו?
עמרם מצנע: למה שהם לא יקבלו?
חנין זועבי: אבל אתה פותר עוול בעוול.
<קריאה: העירייה לא נותנת.
עמרם מצנע: לעירייה אין say בעניין.
חנין זועבי: אבל, אדוני היושב-ראש, לא פותרים עוול על-ידי כך שמייצרים עוול במקום אחר.
חנין זועבי: פותרים עוול על-ידי צדק.
חנין זועבי: אתה פוגע ב- - -
עמרם מצנע: נלך לבתי-הספר היהודיים, בסדר?
עמרם מצנע: לוקחים את הכסף מבית-ספר ריאלי לעירוני א'.
עמרם מצנע: האם זה טוב?
עמרם מצנע: האם זה בסדר?
חנין זועבי: אני לא חושבת.
חנין זועבי: אם זה פוגע באיכות אז לא.
עמרם מצנע: זה סוגר פערים בחברה.
חנין זועבי: אתה לא סוגר פערים על-ידי זה שאתה מכשיל את המצליח.
חנין זועבי: אתה סוגר פערים על-ידי זה שאתה גורם להצלחת הנכשל.
חנין זועבי: אתה לא מוריד מלמעלה, אתה מעלה מלמטה אם אתה רוצה לסגור פערים.
חנין זועבי: כך אתה רק מוריד מלמעלה.
חנין זועבי: יש עוול, כבר נעשה אפילו בלי חוק נהרי.
חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, כבר יש עוול שנעשה עם בתי-הספר המוכר לא רשמי.
חנין זועבי: ממילא הם לא לוקחים את כל התקציב שלהם, אז עכשיו אתה פוגע בהם יותר?
חנין זועבי: ועוד הפעם הנקודה שצריכה להיות בפרוטוקול, אתה מגדיל את הפערים בין היישובים החזקים לבין היישובים החלשים.
חנין זועבי: כשאתה נותן לרשות לקבוע בעצמה אז הרשות החזקה שיש לה תקציב היא מתקצבת את החינוך.
חנין זועבי: תחשבו על היישובים החלשים.
חנין זועבי: חושבים על סגירת פערים אבל עושים הפוך.
עמרם מצנע: חברת הכנסת זועבי, העניין ברור.
עמרם מצנע: זה פשוט מדהים איך אפשר להפוך הכול מאה שמונים מעלות.
עמרם מצנע: חבר הכנסת באסל, בבקשה.
באסל גטאס: אני עדיין לא מצליח להבין למה האוצר הכניס את העניין הזה של חוק נהרי בחוק ההסדרים.
באסל גטאס: אני מנסה לעמוד על העניין המספרי.
באסל גטאס: לפני שמגיעים לחיזוק חינוך ממלכתי ציבורי מבחינת ערכית, מה המטרות הכאילו ערכיות, מה באמת העניין מביא לתקציב המדינה?
באסל גטאס: נקודה.
באסל גטאס: איך זה מתבטא בכספים בבסיס חוק התקציב.
עמרם מצנע: אין לזה ביטוי ישיר בתקציב המדינה.
עמרם מצנע: הביטוי הוא בתקציב של השלטון המקומי.
עמרם מצנע: ישיר אמרתי, עקיף יש.
באסל גטאס: אבל התקציב של השלטון המקומי, במיוחד בעיריות החזקות, הוא לא נסמך על שולחן הממשלה ב-100%, או אפילו לא ב-50% - אני לא יודע כמה.
משולם נהרי: גם היועץ המשפטי של הכנסת חושב כמוך.
באסל גטאס: העניין הזה של ההיטפלות, כך אני קורא לזה, לחוק נהרי הוא לא במסגרת אותם קיצוצים או הבראה או כל מה שאנחנו רוצים לקרוא לזה שנעשו בחוק התקציב.
באסל גטאס: לזה יש מטרות אחרות כנראה של העניין של יש עתיד, של העדיפויות, התחשבנות עם העניין של החינוך החרדי וכו'.
באסל גטאס: זה ברור, זה ברור.
באסל גטאס: אם לא כך, אז למה בחוק ההסדרים?
באסל גטאס: אני בעד, בואו תוציאו את זה מחוק ההסדרים.
באסל גטאס: תביאו את זה כהצעת חוק נפרדת לטיפול ודיון ארוך ומעמיק על עניין ההשפעה.
באסל גטאס: אמר עמרם שכאילו חוק נהרי, ואני לא ראיתי את זה אצלנו, יצר מציאות של חיזוק החינוך המוכר לא רשמי על חשבון החינוך הציבורי.
באסל גטאס: אצלנו אני לא מרגיש, אני לא יודע איך זה יצר במגזר הישראלי.
עמרם מצנע: היהודי, היהודי לא הישראלי.
עמרם מצנע: גם אתה ישראלי.
באסל גטאס: השאלה היא האם אין דרך לחזק את החינוך הציבורי ולעשות אותו הרבה יותר חזק מול החינוך המוכר לא רשמי בדרכים אחרות ולא להוציא.
באסל גטאס: כלומר, אני לא מבין למה לשים אותו חלק מהתקציב כשאני לא רואה את ההשפעות התקציביות שלו.
באסל גטאס: למה, למה לא מוציאים את זה?
באסל גטאס: אני חושב שהוועדה צריכה - - -
עמרם מצנע: אבל זה עבר בוועדת הכנסת, כפי שאתה יודע.
באסל גטאס: הדבר היותר משמעותי ולדעתי הוא איום על כל מערכת החינוך זה ההפרטה.
באסל גטאס: היום מופרטים בתי-ספר בסיטונאות.
באסל גטאס: בסיטונאות הם מועברים מהחינוך ה- - -, ואני לא יודע מה ההגדרות שלהם רשמי, מוכר.
באסל גטאס: אבל היום בית-ספר שהוא תחת פיקוח ישיר של מועצה מקומית או רשות עירונית בקלות מפריטים אותו ולוקחות אותו חברות פרטיות.
באסל גטאס: על זה אף אחד לא מדבר.
עמרם מצנע: אני לא מכיר אף בית-ספר בחברה פרטית.
עמרם מצנע: זה רשתות.
באסל גטאס: יש חברות פרטיות למטרות רווח.
עמרם מצנע: אין דבר כזה.
באסל גטאס: בטח, מכרזים.
באסל גטאס: מה זה משנה מי זכה במכרז?
באסל גטאס: אם זה רשת עמל או אם זה חברה פרטית?
באסל גטאס: על זה לא מדברים.
חנין זועבי: יש עכשיו בג"ץ נגד זה.
חנין זועבי: בית-ספר ברהט בנגב, הם העבירו את זה לרשת של סח'נין המוכרת – אתה מכיר אותה – וההורים לא רוצים.
באסל גטאס: עכשיו יש שפרעם.
עמרם מצנע: אגב, ההשפעה הגדולה של חוק נהרי היא בעיקר בבתי-הספר היסודיים.
משולם נהרי: רק.
עמרם מצנע: אני אומר בעיקר.
משולם נהרי: לא בעיקר, יש תקנות שאומרות.
עמרם מצנע: עזבו את התיכונים כרגע בצד.
עמרם מצנע: איתמר חברוני, איגוד תלמודי תורה.
<איתמר חברוני: הלאומיים.
עמרם מצנע: למה שלא תהיו במוכר?
<איתמר חברוני: אני אגיע לזה בסוף.
עמרם מצנע: שתהיה לך תשובה גם על השאלה הזו.
<איתמר חברוני: תגיע תשובה.
<איתמר חברוני: החוק מופיע בחוק ההסדרים בתוך פרק שנקרא העלאת רמת הפריון במשק.
<איתמר חברוני: בהסבר לסעיף עצמו, כתוב בצידו שהמטרה היא, כמו שציינת, שזה בא לתמרץ מעבר לחינוך הרשמי.
<איתמר חברוני: בפועל הדבר הזה במידה והוא יצליח, הוא בוודאי לא תקציבי.
<איתמר חברוני: הוא ההיפך מתקציבי.
<איתמר חברוני: הוא יפגע בתקציב הנוכחי כמו שכבר אמרו פה ויגרום לזה שהתשלומים יהיו יותר גבוהים למוסדות האלה והמדינה תצטרך להתמודד עם זה, כניסה של 200,000 תלמידים בבת אחת למשרד החינוך, לחינוך הרשמי.
<איתמר חברוני: כנראה יהיה מאוד מאוד קשה לעמוד בזה תקציבית.
<איתמר חברוני: חשוב לי לחדד היום את הנקודה של מה המשמעות של הדיבורים ושל הדיונים פה בוועדה.
<איתמר חברוני: יש לכך משמעות מעשית.
<איתמר חברוני: המשמעות המעשית היא סגירה של מוסדות.
<איתמר חברוני: כי כשאנחנו נמצאים בתאריך הזה, בחודש יולי, ועוד חודש וחצי נפתח שנת הלימודים, ה-31 למאי עבר, אסור לפטר מורים, מה שאומר שגם אם יבוא בית-ספר וירצה לעבור לחינוך הרשמי, העמותה תרצה לפרק את העמותה ולעבור לחינוך הרשמי, אסור לה.
<איתמר חברוני: היא מחזיקה עשרות מורים והיא צריכה לשלם להם משכורות במשך כל השנה גם אם היא תהיה כבר במוסד ממלכתי.
<איתמר חברוני: היא לא יכולה גם אם היא רוצה בפרק הזמן הזה.
<איתמר חברוני: בצורה הזו שהחוק הזה יעבור, שום מוסד מוכר שאינו רשמי לא יכול לעבור לחינוך הרשמי כי הוא מחזיק פה צוות של מורים שאסור לו לפטר.
עמרם מצנע: האם אתה יכול לתת לי דוגמה של בית-ספר מסוים, מבלי לנקוב בשמו אפילו, מה התקציב שהוא מקבל מרשות X, ושוב, לא אכפת לי איזה רשות, במסגרת חוק נהרי מה שנקרא?
<איתמר חברוני: זה מאוד מאוד משתנה.
<איתמר חברוני: אתן שתי דוגמאות כדי קצת לסבר את האוזן.
<איתמר חברוני: אם זה בית-ספר שהצליח לקבל מהרשות מבנה והוא לא תלוי בשכירות שחוק נהרי חל גם על שכירות, אז התקציב הוא פחות או יותר – אני אומר, זה מאוד מאוד משתנה, אבל אתן דוגמה של בית-ספר אחד שאני יודע שזה בערך 2,000 שקל לתלמיד לשנה.
עמרם מצנע: לא נראה לי.
עמרם מצנע: הלוא 2,000 שקל לתלמיד לשנה זה כביכול ה-25% - - -
<מיכל מנקס: רשות מאוד עשירה עם תושבים מאוד עשירים שבחרו בדרך פרטית.
עמרם מצנע: הלוא תקציב של חינוך נגזר מתוך תקציב המדינה שניתן לאותו בית-ספר, מושווה לבתי-ספר - - -
<מיכל מנקס: ה-75% נכון, אבל זה 75% ממה שמקצה הרשות לבתי-ספר דומים בתחומה.
עמרם מצנע: יפה, והרשות מקצה לבית-ספר יסודי בתחומה בסביבות ה-25% פלוס.
עמרם מצנע: אגב, זה 25% לא כולל תשלומי מורים וכד'.
עמרם מצנע: זה 25% מהתקציב הכללי שהוא לבית-ספר נתון בערך הרשות נניח נותנת 100,000 שקל לשנה לבית-ספר מתקציבה, נניח.
<איתמר חברוני: זו דוגמה קיצונית.
עמרם מצנע: זאת אומרת, זה הרבה.
<איתמר חברוני: דוגמה של עיריית ירושלים שמתקצבת בסביבות 700 שקל לתלמיד שזה בוודאי פער יותר גדול.
<איתמר חברוני: מקומות שיש שכירות גבוהה - - -
עמרם מצנע: אני מנסה לומר שהחלק השולי שהעירייה משתתפת הוא לא אמור להביא לסגירת בית-ספר, עם כל הכבוד.
<איתמר חברוני: אני שמח שהעלית את הנקודה כי זה המשפט הבא שלי.
<איתמר חברוני: כשאנחנו מדברים על העלאת רמת הפריון אנחנו חוזרים על נקודה שאנחנו רוצים להעביר את המוסדות האלה לחינוך הרשמי.
<איתמר חברוני: משרד החינוך לא מחכה להחלטות של ועדת החינוך, הוא פועל בעצמו כבר חודשיים-שלושה חודשים בצורה מאוד מאוד נחרצת להביא לסגירת המוסדות האלה.
<איתמר חברוני: חוק נהרי זה חלק אולי באמת קטן.
<איתמר חברוני: חשבנו שהוא חלק יחסית גדול עד שהתחלנו את השבוע עם ההוראה, עם חוזר מנכ"לית, בהגבלת שכר הלימוד.
<איתמר חברוני: לא שיש לנו אינטרס שההורים ישלמו כל כך הרבה, אבל כשאתה מגביל את שכר הלימוד- - -
עמרם מצנע: זה לא להשנה, זה לעוד שנה.
עמרם מצנע: מה שיצא עכשיו זה טיוטה להערות.
<איתמר חברוני: זה טיוטה להערות.
<איתמר חברוני: אני רק מראה את המגמה.
<איתמר חברוני: יש פה מגמה שאנחנו נקצץ - - -
עמרם מצנע: מה זה "מגמה"?
עמרם מצנע: אתם מקיימים בתי-ספר.
עמרם מצנע: האם אתה יודע כמה מכתבים אני מקבל מהורים שלכם על אלפי אלפי שקלים שגובים בבתי-הספר האלה?
עמרם מצנע: זה כן בסדר.
<איתמר חברוני: ודאי שלא.
עמרם מצנע: אגב, זו אחת הסיבות לעבור לממלכתי.
<איתמר חברוני: בוודאי שהאינטרס הוא שההורים ישלמו פחות.
<איתמר חברוני: אבל אני אומר עוד הפעם שיש דרך לעשות את זה בוועדת החינוך.
<איתמר חברוני: אתה בא בחוק ההסדרים ובבת אחת אומר, בלי דיון, בלי להבין את המשמעויות של למה מוסד - - -
עמרם מצנע: למה בלי דיון?
עמרם מצנע: הוציאו את זה לידיעת הציבור שהציבור יגיב, ולקראת שנת הלימודים הבאה, לא הקרובה, הבאה אחריה לטובה, אז הכוונה להחיל את חוזר המנכ"ל הזה שיצמצם את השתתפות ההורים.
יוני שטבון: לא, 50% השנה.
עמרם מצנע: לא מדובר על החוק הזה.
עמרם מצנע: הוא מדבר על דבר אחר.
עמרם מצנע: היתה ועדת מתוקי שסיימה את עבודתה כבר לפני חצי שנה שעסקה בתשלומי הורים במגזר המוכר שאינו רשמי ששם יש התפרעות מוחלטת, בעיקר במגזרים שלכם.
עמרם מצנע: המסקנות של הוועדה הזו תורגמו לחוזר מנכ"ל שלא יצא עדיין.
עמרם מצנע: יצא לשימוע ציבורי.
יוני שטבון: החוזר הזה כבר קיים שנים.
עמרם מצנע: עם כל הכבוד, אני מדבר איתך על משהו חדש לגמרי, עם בתי-הספר הייחודיים.
עמרם מצנע: גם בתוך המוכרים והרשמיים יש בתי-ספר ייחודיים.
יוני שטבון: קבעו 6,500.
עמרם מצנע: רגע, שניה.
עמרם מצנע: זה מה שהוא מדבר לפחות, אני רק מנסה ליצור מכנה משותף.
<איתמר חברוני: בשורה התחתונה כשאנחנו מגיעים לבחון את המציאות, מה יצא במציאות מההחלטה של הוועדה פה, האם בתי-ספר יוכלו להתקיים.
<איתמר חברוני: תוספת של ביטול חוק נהרי עם הנושא של שכר הלימוד ועם הנושא של קיצוץ שעות תמרוץ וטיפוח שזה עוד אחוזים ניכרים מזה - - -
יוני שטבון: ולימודי יהדות.
יוני שטבון: קיצצו גם את - - -
<איתמר חברוני: לימודי יהדות זה מתייחס למגזר היהודי.
<איתמר חברוני: במגזר הערבי אין תגבור לימודי יהדות.
<איתמר חברוני: אבל בשורה התחתונה עוד קיצוץ מפה ועוד קיצוץ משם.
<איתמר חברוני: גם המדינה מקצצת מה-75%.
עמרם מצנע: עכשיו תענה על השאלה ששאלתי אותך בתחילת הדרך.
עמרם מצנע: למה אתם לא נמצאים בחינוך הממלכתי המוכר הרשמי?
יוני שטבון: יש פה סוגיות חינוכיות.
יוני שטבון: היום בציבור הדתי לאומי ובציבור החילוני - כל אחד עם הסיפור שלו - יש גוונים.
יוני שטבון: זה טבעי שיש מגוון בתוך הציבוריות הישראלית.
עמרם מצנע: מה זה "מגוון"?
עמרם מצנע: זה מגוון אין סופי.
עמרם מצנע: יש "ברקאי" ו"ברקאי" הוא בתוך החינוך הממלכתי.
יוני שטבון: בתוך הציבור הדתי לאומי יש רצון של קבוצה לא קטנה היום להגביר את שעות לימודי הקודש.
יוני שטבון: יש את המתח הזה בין הרצון להיכנס לממלכתי - - -
עמרם מצנע: מי מפריע לכם?
יוני שטבון: זה כן מפריע.
יוני שטבון: במקרה תלמוד התורה שבו לומד הבן שלי הוא ציוני.