GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אוחיון: אתה פונה לבג"ץ והם חושפים לפניך מידע, ואתה נותן את זה לחברה מסחרית?
<גיא דיין: לא, לא.
<גיא דיין: בית המשפט קובע שיש לפרסם מידע.
<גיא דיין: משרד החינוך מפרסם את המידע באתר שלו.
<גיא דיין: הם לקחו את הנתונים מאתר משרד החינוך, לא ממני.
שמעון אוחיון: לא ממך.
<גיא דיין: לא ממני.
<אירית נחמני: זה הרעיון - להנגיש מידע.
<אירית נחמני: המידע הוא לא של התנועה לחופש המידע, המידע הוא של הציבור.
<אירית נחמני: זה המאבק.
<אירית נחמני: חלק מהעבודה של "מדלן" זה כי הרבה פעמים רשויות, גם כשהן חושפות מידע, הן עדיין לא מנגישות מידע, כי יש כל מיני אופנים שאפשר להנגיש מידע.
<אירית נחמני: מה שעשה משרד החינוך, הוא הנגיש – ואני לא חושבת שזה יהיה מופרך להגיד שאולי גם במכוון - באופן שמקשה על ההורים לעשות את ההשוואה הזאת, ונדמה לי שמשרד החינוך אפילו אמר את זה באופן גלוי.
<אירית נחמני: באה "מדלן" ואיפשרה לעשות את ההסתכלות ההשוואתית הזאת בין בתי-הספר, וזה לא נורא שגם ההורים - שהם צרכנים והם פרטנרים, הם פונקציה מאוד רלוונטית בתוך מערכת החינוך - ידעו גם את האלמנט ההשוואתי.
עמרם מצנע: אני מניח שאם מנהלי ומנהלות בתי-הספר היו שוכרים את שירותייך היית מייצגת את העמדה שלהן טוב באותה מידה.
עמרם מצנע: זה תפקידך.
<אירית נחמני: לא יודעת.
<אירית נחמני: אל תתייחס רק לפוזיציה שלי, תתייחס לתוכן.
עמרם מצנע: אני מתייחס לכובע שאת נושאת.
<אירית נחמני: אבל גם משרד החינוך נושא פה כובע, גם למשרד החינוך יש אג'נדה להגן על המיצ"ב.
עמרם מצנע: אבל אני מציע שנסתפק בזה.
עמרם מצנע: אני חושב שסגן המנכ"לית ייצג היטב את מה הוא חושב, לא צריך עכשיו את הדוברת שתסביר את זה יותר טוב, עם כל הכבוד.
<אירית נחמני: לא התכוונתי לחזור, התכוונתי להגיד גם דברים שלי.
<אירית נחמני: וכאמור, אני לא רק דוברת, אני גם הורה, אני גם צרכנית של המערכת, אז אני מדברת גם בפוזיציה הזאת.
<אירית נחמני: וחשוב לי להגיד: "מדלן" לא עשו מניפולציה על הנתונים האלה, הם בסך הכול הנגישו אותם.
<אירית נחמני: יש פה ביקורת על התקשורת שהיא שטחית.
<אירית נחמני: בוודאי שהיא שטחית, אבל מה המשמעות של האמירה הזאת?
<אירית נחמני: אז לא צריך תקשורת?
<אירית נחמני: תקשורת לא צריכה לחשוף את המידע?
<אירית נחמני: אני חושבת שאפשר לסמוך על ההורים שם מסוגלים לקחת את המידע הזה ולנתח אותו באופן מורכב, ולא הייתי מזלזלת בהורים שאם נותנים לילדים שוקולד או מוציאים אותם לטיול אז - - -
<חגית חובב: משרד החינוך מציב בין היעדים המרכזיים שלו את צמצום הפערים הלימודיים.
<חגית חובב: אילו היה המשרד מפרסם מדי שנה דוח כללי על צמצום הפערים בין כל הקבוצות אולי לא היינו נזקקים לדיון הזה.
<חגית חובב: אבל המשרד לא עושה את זה.
<חגית חובב: אנחנו, באגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, פנינו לראמ"ה וביקשנו את ההתייחסות ליוצאי אתיופיה המהווים רק 2% מכלל האוכלוסייה, ובגלל קוטן האוכלוסייה הם לא נופלים באף אחד מהמדגמים.
<חגית חובב: אנחנו יודעים שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בחלק גדול מהסקרים, כשאני מבקשת מהם נתונים הם אומרים: אי-אפשר, זו קבוצה קטנה מדי.
<חגית חובב: הדרך היחידה שאנחנו יכולים לקבל נתונים זה על-ידי פרסום של חתך ארצי של יוצאי אתיופיה.
<חגית חובב: רק כך אנחנו יכולים לראות האם הצטמצמו הפערים בינם לבין כלל האוכלוסייה.
<חגית חובב: אני חוששת שעכשיו, עם הגדלת המרווחים והקטנת המדגם בכל פעם, אי-אפשר יהיה לפרסם את אותו נתון שקיבלנו עכשיו לגבי כלל האוכלוסייה.
<חגית חובב: אני פונה לראמ"ה ומבקשת שהמדגם יהיה כזה שאפשר יהיה לקבל בעתיד נתונים על יוצאי אתיופיה.
שמעון אוחיון: בלבד.
עמרם מצנע: היא עוסקת בזה.
<חגית חובב: עוד הערה קטנה, לגבי השימוש שעשינו בנתונים.
<חגית חובב: זיוה הזכירה את סגירת אחד מבתי-הספר שציוניו טובים ואנחנו מנסים - - -
<יהודית גידלי: רצון לסגירה.
<חגית חובב: כן.
<חגית חובב: בית-ספר אחר שמצאנו שעומדים לסגור אותו, וגם אחד שסגרו אותו, בדקנו לאן העבירו את התלמידים.
<חגית חובב: מצאנו שחלק גדול מהתלמידים הועברו לבתי-ספר אחרים שציוני המיצ"ב – זה מה שהיה לנו - לגבי סך הכול תלמידיהם היו נמוכים ביותר.
<חגית חובב: אז מה הועילו חכמים בתקנתם?
<חגית חובב: אנחנו אומרים שצריך לחשוב על דרך הפרסום.
<חגית חובב: יחד עם זאת, לגבי קבוצות אוכלוסייה קטנות כמו יוצאי אתיופיה, יש לזה ערך רב.
עמרם מצנע: בבקשה, גברתי.
<בלה בסן: אם אנחנו מחפשים פתרונות, אני חושבת שצריך לצאת מסר: לסמוך על צוותי החינוך.
<בלה בסן: אנחנו נפגשים שלוש פעמים עם מפקחת בית-הספר לישיבות סטטוס שבהן אנחנו מדברים על נתונים, שהן אנחנו מדברים על אילו ערכים אנחנו מקנים לילדים.
<בלה בסן: אנחנו עובדים על הרבה פלטפורמות, כמו נושא האקלים.
<בלה בסן: אני חושבת שהמדדים הפנימיים של בית-הספר, לצד מיצ"בים חיצוניים אחת לתקופה מדגמית – צריך להחליט על זה - יכולים לתת את הפתרון.
<בלה בסן: אני גם מבקשת לחשוב על איזושהי פלטפורמה שמשרד החינוך ישב ויגבש.
<בלה בסן: הדוחות הלאה הם ארוכים ומלאים ולא תמיד ההורה יורד לרזולוציות, ואז לפעמים נתפסים לאיזשהו משפט שהוא חלק ממשהו ואז אין לו תוקף ומהימנות כשהוא עומד יחיד.
<בלה בסן: צריך לחשוב על פלטפורמה קצרה, שההורים ייכנסו ויראו אמיתי וזה יהיה מסכם.
<בלה בסן: גם לחשוב איך אני, כמנהלת, מייצגת.
<בלה בסן: מ-2009 עד 2013 בית-הספר עבר כברת דרך; איך ההורה רואה את זה?
<בלה בסן: אם הוא נכנס לאתר של משרד החינוך הוא רואה, אבל אם הוא לוקח איזשהו נתון השוואתי שמתפרסם בעיתונות – לא כתוב שם שזה מ-2009.
<בלה בסן: גם לזה צריך למצוא פתרון.
עמרם מצנע: כן, אבל את מציגה תמונה.
עמרם מצנע: את אומרת: אני מנהלת, קיבלתי בית-ספר במצב X, עם מיצ"ב נמוך, קידמתי אותו במשך כמה שנים ולצערי הרב משתמשים בנתון ההוא.
עמרם מצנע: תארי לך שזה היה הפוך – היית מקבלת בית-ספר עם מיצ"ב גבוה - - -
<בלה בסן: אבל זה רלוונטי.
עמרם מצנע: אבל אז לא היית באה בטענות.
עמרם מצנע: הפואנטה היא שהשאלה המרכזית היא האם המיצ"ב משרת אותך, כמנהלת בית-ספר.
<בלה בסן: המיצ"ב משרת אותי כמנהלת בית-ספר, בוודאי.
עמרם מצנע: האם הכלי הזה יחסר לך אם יבטלו אותו?
<בלה בסן: הפנימי משרת אותי מצוין; החיצוני משרת אותי באופן חלקי, כי אין לי נתונים אישיים על כל תלמיד.
<בלה בסן: הרי מה אני רוצה?
<בלה בסן: אני רוצה לקבל - - -
עמרם מצנע: אני חושב שראמ"ה צריכים לתת את התשובה.
<בלה בסן: הפנימי משרת אותי יותר מאשר החיצוני.
עמרם מצנע: אוקיי, תודה.
<בלה בסן: דרך אגב, גם מנהל שמקבל נתונים ב-2011 צריך להישיר מבט אל הקושי, כמו שאנחנו עשינו, ולבנות תוכנית עבודה.
<בלה בסן: הרי הצוות שלי הוא אותו צוות.
עמרם מצנע: מראש לא ציפיתי שבסוף הדיון הזה נצא מפה עם סיכום מה עושים מהיום והלאה.
<קריאה: חבל.
עמרם מצנע: חבל, אבל הנושא הוא באמת מורכב.
עמרם מצנע: המונח "דילמה" קיים כאשר יש עימות בין ערכים, וכל אחד משבץ בהתלבטות הזו את תפיסת העולם שלו ואת דרך החינוך שלו.
עמרם מצנע: ויש פה דילמה, בהחלט.
עמרם מצנע: זכות הציבור לדעת, אני בהחלט חושב שהיא עוגן, אבן יסוד בחברה דמוקרטית.
עמרם מצנע: וזה נכון שבזכות זכות הציבור לדעת נמנעו הרבה מאוד עוולות, גם פרסונליות, גם ציבוריות וגם לאומיות.
עמרם מצנע: מצד שני, אנחנו גם יודעים שזכות הציבור לדעת יכולה לפגוע גם במהויות.
עמרם מצנע: הנה, אפילו הדיון - שהוא בחלקו פוליטי, כמובן - בנושא הפרוטוקולים של ועדת השרים לחקיקה, האם צריך לפרסם אותם; או הפרוטוקולים של הוועדה לבחירת שופטים, שבהם אנשים מתבטאים חופשי ואם יתחילו לרשום פרוטוקולים, ופרוטוקולים דינם, כמובן, להיחשף, אז אנשים יפסיקו לדבר ולומר את מה שהם חושבים באמת.
עמרם מצנע: הם ידברו לפרוטוקול בידיעה שזה מתפרסם, וכן האלה.
עמרם מצנע: ולכן יש פה בהחלט דילמה.
עמרם מצנע: אני חושב שהדרך להתמודד עם הדילמה הזו - וזה חוזר כמובן למשרד החינוך ולראמ"ה, שהיא הגוף הביצועי של משרד החינוך לבצע הערכות - זה לעשות אצלכם חשיבה מחדש.
עמרם מצנע: אני יודע ששר החינוך הנחה לעשות את זה.
עמרם מצנע: צריך להגדיר יותר בבהירות את המטרה.
עמרם מצנע: הרי אנחנו לא במקרה עוסקים רק במיצ"ב ולא במבחנים נוספים, כי יש מבחנים שתכליתם באמת לדרג ולדעת איפה כל אחד נמצא, כדי לדעת איפה אנחנו כולנו נמצאים.
עמרם מצנע: זו לא מטרת המיצ"ב.
עמרם מצנע: הוועדה, ונדמה לי שאין על זה ויכוח, ממליצה לבחון מחדש, כי הכלי הוא חשוב.
עמרם מצנע: הכלי הוא כדי לאפשר למנהל או מנהלת בית-הספר להכיר את המערכת שעליה היא ממונה.
עמרם מצנע: הוא כלי חשוב, וצריך לבחון.
עמרם מצנע: יש לי כמה רעיונות, אבל אני לא חושב שזה נכון או חשוב שנביע אותם פה, כיצד להפוך את הכלי הזה לכלי שמשרת את מנהלת בית-הספר ולא מאפשר לעשות אחר כך מניפולציות, ואני משתמש במילה "מניפולציה".
עמרם מצנע: דרך אגב, מניפולציה היא אמנם בקונוטציה שלילית, אבל היא לא תמיד שלילית.
עמרם מצנע: אבל לא לאפשר למשהו שנועד לדבר מסוים שישתמשו בזה לדבר אחר.
עמרם מצנע: הייתי רוצה שמשרד החינוך – וכמובן נכתוב את זה - יחזור אלינו בעוד שלושה חודשים כדי לעדכן איפה אתם נמצאים בתחום הזה.
עמרם מצנע: אתם עושים את זה, אבל אני חושב שחשוב לשמוע את מנהלות בתי-הספר.
עמרם מצנע: אם אנחנו חושבים שזה כלי עבורן, מאוד חשוב לשמוע את דעתן.
עמרם מצנע: אנחנו מתחילים לקיים בוועדה שיח מורים, ומחר תהיה הפעם הראשונה.
עמרם מצנע: יבואו לפה 50 מורים מכל הארץ ונשמע גם אותם, כמין הזדמנות לקיים שיח יותר פתוח ולשמוע את הקו הקדמי של העוסקים בחינוך.
שמעון אוחיון: גם שיח מנהלים.
עמרם מצנע: יהיה גם שיח מנהלים, בהחלט.
עמרם מצנע: תודה רבה לכולם, אני נועל את הישיבה.
עמרם מצנע: שלום רב, אנו בסיור של ועדת החינוך לציון יום ירושלים.
משה טור פז: יש לנו בדיוק חצי שעה.
משה טור פז: אנחנו נעשה "זום אאוט" ו"זום אין", בסדר?
משה טור פז: בחצי השעה הקרובה נדבר על מזרח ירושלים גם מהספקטרום של מה שראינו עכשיו.
משה טור פז: גם בקשנו משני מנהלים ללוות אותנו, כהיכרות רחבה יותר.
משה טור פז: לרה מיד תציג את מערכת החינוך במזרח ירושלים.
משה טור פז: נזכיר שוב את המספרים: אנחנו מדברים על ירושלים, 800 אלף תושבים, כ-300 אלף תושבים במזרח ירושלים.
משה טור פז: 250 אלף תלמידים בירושלים, כ-98 אלף תלמידים במזרח ירושלים, מחציתם במערכת הרשמית ומחציתם במערכת הלא רשמית.
משה טור פז: מיד לארה, הממונה על מזרח ירושלים במנח"י, תציג את המערכת הזאת וניגע בכמה מרכיבים ואתגרים שלה.
משה טור פז: לארה בבקשה.
<קריאה: תוכל להגיד מה זה מוסד רשמי ולא רשמי?
משה טור פז: במדינת ישראל יש 3 מעמדות בסיסיים שזה רשמי, מוכר שלא רשמי ופרטי.
עמרם מצנע: הוא כולל בלא רשמי את כל מי שלא בחינוך הרשמי הממלכתי.
<לארה מובאריכי: בוקר טוב לכולם.
<לארה מובאריכי: אני מברכת על הביקור ואני מאד שמחה לארח אתכם במגזר שלנו.
<לארה מובאריכי: אני רוצה להודות לאמל על האירוח.
<לארה מובאריכי: הזכות שלנו לארח אתכם פה ולתת לכם דוגמה לבית ספר שנמצא במזרח ירושלים.
<לארה מובאריכי: יש לנו עוד בתי ספר לתפארת.
<לארה מובאריכי: נעשית פה עשייה מאד חיובית ומצוינת, גם אצל אמל וגם בבתי ספר אחרים במזרח ירושלים.
<לארה מובאריכי: לצערי, המערכת שלנו בימי ראשון סגורה אבל גם לטובתה של אמל ולמזלה, יצא ככה שהיא מלמדת בימי ראשון ויצא לנו לבקר אצלה.
<לארה מובאריכי: תודה לאמל.
עמרם מצנע: יום ראשון סגור?
עמרם מצנע: ביום שישי, לא?
<לארה מובאריכי: אנחנו לא מלמדים ביום ראשון במערכת הרגילה אבל בחינוך המיוחד אכן מלמדים.
<לארה מובאריכי: לכן יצא ככה שאפשר להתמקד - -
עמרם מצנע: שישי וראשון?
עמרם מצנע: ובשבת לומדים.
<לארה מובאריכי: כן.
<לארה מובאריכי: למעט בבית צפאפא, שהם סגורים בימי שישי ושבת ומלמדים בימי ראשון.
<לארה מובאריכי: אז אני אתן סקירה ממש קצרה על המערכת שלנו ואז נעבור לדיון.
<לארה מובאריכי: קצת נתונים על המערכת, גם הרשמית וגם המוכר הרשמי והפרטי.
<לארה מובאריכי: כמו כן, נציין שבמזרח ירושלים יש לנו כ-100 אלף תלמידים כאשר 43 אלף תלמידים נמצאים במערכת העירונית הרשמית שאני ממונה עליה.
<לארה מובאריכי: יש לנו כ-36 אלף תלמידים במערכת המוכר שאינו רשמי וחינוך פרטי, יש לנו כ-20 אלף תלמידים.
<לארה מובאריכי: החינוך הפרטי מנוהל ומפוקח באופן פרטי טוטאלי על ידי עצמו.
<לארה מובאריכי: הוא לא רוצה שום קשר עם המדינה, לא עם משרד החינוך, לא עם העירייה.
<לארה מובאריכי: בקושי אנחנו מצליחים לאתר את הנתונים האלה.
<לארה מובאריכי: אנחנו פונים למנהלים ומתחננים לקבל את הפרטים של בתי הספר האלה.
<לארה מובאריכי: לכן, הנתונים, אפשר להגיד שבערך 20 אלף תלמידים - -
<קריאה: הם לא מקבלים איזה שהוא תקציב?
<לארה מובאריכי: הם לא מקבלים שום תקציב מהמדינה.
<לארה מובאריכי: כמו שאתם רואים, מחצית התלמידים של מזרח ירושלים נמצאים במערכת שלנו ומפוקחים על ידינו ועל ידי משרד החינוך.
<לארה מובאריכי: אני עוברת ישר לאתגרים של המערכת שלנו כי אין לי זמן להתמקד בעוד דברים.
<לארה מובאריכי: אני רוצה לדבר על המאבק בבתי הספר לניהול עצמי.
<לארה מובאריכי: כמו שאתם רואים, לא סתם אני רוצה להתחיל בזה כי אני חושבת שזה הדבר הכי חיובי שנעשה במערכת שלנו השנה.
<לארה מובאריכי: במערב העיר משנת 2000 בתי הספר מתנהלים באופן עצמאי, עברו לניהול עצמי ואני חושבת שזה משאב אדיר.
<לארה מובאריכי: השנה, בתי הספר היסודיים, לא כולם, רק 13 מתוך ה-32 עברו לניהול עצמי.
<לארה מובאריכי: בתי הספר מה-1.1.2013 עברו לניהול עצמי.
<לארה מובאריכי: 13 המנהלים שעברו התחילו לקבל השתלמות איך לנהל בניהול עצמי.
<לארה מובאריכי: התקציבים התחילו לעבור לבתי הספר.
<לארה מובאריכי: היעד שלנו להשלים עוד 19 בתי ספר לשנה הבאה.
<לארה מובאריכי: אני חושבת שזה המשאב היותר אדיר למנהלים.
<לארה מובאריכי: המנהלים רואים בזה משאב מאד חיובי וזה מעצים אותם באופן אישי, מעצים את הצוות הניהולי, צוות המורים של בית הספר.
<לארה מובאריכי: זה גם תקציבים, זה גם באמת משאב לא רק תקציב אלא אני חושבת שזה יכול לתת למנהל וגם לצוות לחשוב אחרת מבחינה חינוכית.
<לארה מובאריכי: כל הזמן המנהלים - -
עמרם מצנע: המעבר לניהול עצמי הוא רק שיטת ניהול אחרת של המשאבים או שזה גם נתן להם תוספת תקציבית?
<קריאה: זו תפיסת עולם.
<לארה מובאריכי: אני רוצה לדבר על זה.
<לארה מובאריכי: המנהלים שלנו קיבלו כ-160 שקל פר תלמיד לשנה.
עמרם מצנע: בנוסף, מעבר לתקציב.
<לארה מובאריכי: עכשיו הם יקבלו כ-550 שקל לשנה.
<לארה מובאריכי: זה התחלה, זה המחיר הכי גדול - -
עמרם מצנע: זה הועמד לרשותם בעירייה.
<לארה מובאריכי: יש בתי ספר שיקבלו 550 פר תלמיד ויש בתי ספר שיקבלו - - תלוי בגודל בית הספר.
עמרם מצנע: צריך לומר שמשרד החינוך - - -
<לארה מובאריכי: אני רוצה להגיד כאן הערה מאד חשובה: גם העירייה וגם משרד החינוך לא הגבילו אותנו בתשע"ג לגבי מספר בתי הספר שעוברים אלא זו היתה בחירה שלי.
<לארה מובאריכי: אני חשבתי שכפיילוט ראשוני וגם כיכולת של מנהלים.
<לארה מובאריכי: בחרנו מנהלים שיכולים להוביל את המהלך הזה ולהוביל אותו להצלחה.
<לארה מובאריכי: לא היתה הגבלה מבחינת תקציב.
<לארה מובאריכי: זה היה תלוי בנו נטו.
<קריאה: זה נעשה בהסכמה שלא נעשה בבת אחת אלא - -
עמרם מצנע: בזה כלולה גם האפשרות להשתמש במתקנים של בית הספר בשעות שאינן שעות לימוד?
<לארה מובאריכי: גם.
משה טור פז: במבנים עירוניים אנחנו מאפשרים שימוש קודם כל למנהל הקהילתי.
משה טור פז: יש לנו דווקא במזרח ירושלים שיתוף פעולה מדהים.
משה טור פז: בתי הספר רואים את עצמם - -
עמרם מצנע: אבל זה מאפשר למנהל בית הספר - -
<לארה מובאריכי: בתי הספר שכן מאפשרים את זה.
<לארה מובאריכי: האתגר השני שלנו זה לצמצם את המחסור במבני חינוך.
<לארה מובאריכי: אנחנו מאד רוצים להמשיך את התהליך לפיתוח ובינוי מוסדות חינוך.
<לארה מובאריכי: אני הבאתי פה דוגמה ל-5 שנים האחרונות ועוד לשנה הבאה, היעד שלנו לבינוי.
<לארה מובאריכי: כמו שאתם רואים פה גם זה לא בא בקביעות.
<לארה מובאריכי: כמו שציינו בוועדת החינוך שהיתה בשבוע שעבר, זה תלוי גם במגרשים הזמינים שלנו וכל הנושא של הפקעות אבל אני חושבת שאנחנו במצב אופטימי.
עמרם מצנע: את אומרת יעד ל-2013 של 85 כיתות.
עמרם מצנע: זה אומר שזה כבר בקנה.
משה טור פז: זה לא בקנה, זה ודאי.
<לארה מובאריכי: אנחנו כבר נערכים לצייד אותם.
משה טור פז: בשנת הלימודים תשע"ד נפתח לפחות 85 כיתות חדשות.
<לארה מובאריכי: נחנו כבר בהיערכות של ריהוט וציוד המבנים, ואנחנו אוטוטו נקבל את המפתחות בחודשיים הקרובים.
<לארה מובאריכי: אנחנו גם מדברים על עוד 27 כיתות בשכירות.
<לארה מובאריכי: אפשר להגיד שזה בחתימת חוזה.
משה טור פז: בכל נושא הבינוי הוא גם יוכל להגיד לך מה יהיה ב-2014.
משה טור פז: כלומר, העבודה היא כמובן שנים קדימה אז יואל - -
עמרם מצנע: אני שאלתי מה צוואר הבקבוק?
עמרם מצנע: כסף או - -
<יואל לוטפי: - - - במזרח העיר ענין של זמינות כלכלית.
<יואל לוטפי: זה היקף של תכניות מאושרות עם קרקעות ייעודיות - - על מנת לקדם את הענין הזה אנחנו עושים מהלכים של הפקעת קרקעות והסיפור של מורכבות ההפקעה דובר גם בוועדה.
<יואל לוטפי: אנחנו עושים לא מעט פעולות על מנת לקדם את זה.
<יואל לוטפי: והראיה שעשינו, שיש לנו היום מסלול התקציב של הבניה, יש לנו היום 250 כיתות מאושרות על ידי משרד החינוך, פרוגרמות מאושרות, חלקן בשלבי תכנון אדריכלי וחלק בתהליך של ביצוע, וחלק אחר - -
משה טור פז: סליחה חסרים לנו שני דברים: הפקעות ושכירויות כי בסוף משרד החינוך בצדק לא אוהב שכירות.
משה טור פז: הוא אומר: תבנו.
משה טור פז: אני נותן כסף לבניה.
משה טור פז: הבעיה היא שבמזרח ירושלים, ללא שכירות ובדגש על גני הילדים לשנים הבאות, אנחנו בבעיה.
<יואל לוטפי: סליחה, אנחנו נמצאים כאן בבנין שכור.
<יואל לוטפי: בגלל המצוקה והמחסור הגדול אנחנו נותנים מענה לא קטן.
<יואל לוטפי: עיריית ירושלים מתקציבה מתקצבת 15 מיליון שקל בכל שנה לשכירות של מבנים והתאמה שלהם.
<יואל לוטפי: זה מבנה ל-18 כיתות לחינוך המיוחד, שאילולא היינו מאכלסים אותו - -
משה טור פז: למה העירייה ולא משרד החינוך?
<יואל לוטפי: יש על זה דיון ארוך.
<יואל לוטפי: למשרד יש מדיניות של תקצוב שכירויות על פי קריטריונים.
<יואל לוטפי: באופן מזערי הם מכסים 20% מההוצאה.
<יואל לוטפי: זו המדיניות של האוצר והחינוך.
<יואל לוטפי: כל הנטל נופל על הרשות המקומית.
<יואל לוטפי: ככל שסכום השכירות גדול יותר, כדוגמה הנושא של מזרח העיר, ההוצאה היא גבוהה יותר.
<יואל לוטפי: לכן אנחנו ביקשנו לנהוג אתנו באופן יוצא מן הכלל, בגלל המצוקה הגדולה של קרקעות במזרח העיר והיעדר פתרונות.
<יואל לוטפי: יש הבנה והכרה של המשרד בצורך.
<יואל לוטפי: חשבנו שיבואו לקראתנו.
<יואל לוטפי: יש מחנה פליטים בשועפאט, במצוקה גדולה.
<יואל לוטפי: אנחנו מסיעים שם אלפי ילדים מחוץ למחנה.
<יואל לוטפי: זה לעבור את המחסום וזה הוצאות של הסעות.
<יואל לוטפי: אתרנו מבנים לשכירות בתוך המחנה.
עמרם מצנע: יש שם בית ספר של אונר"א?
<יואל לוטפי: יש גם של האו"ם ושל עוד כמה גופים.
עמרם מצנע: כשאומרים אלף כיתות חסרות, מה זה אומר?
עמרם מצנע: האם זה אומר שזה לכל ה-100 אלף?
<יואל לוטפי: זה מורכב משני דברים: ראשית, זה מורכב מכך שכל הכיתות השכורות הן באלף, בוודאי.
עמרם מצנע: זאת אומרת, חצי מהאלף הן כיתות שכורות, כמו המקום הזה.
<יואל לוטפי: זה חסר של השכורות של הגידול הטבעי ואנחנו יודעים - -
עמרם מצנע: זה גם הלא רשמי?
<יואל לוטפי: כן.
עמרם מצנע: איך אתה יודע מה?
<יואל לוטפי: יש לנו הערכה.
<יואל לוטפי: אנחנו מעריכים שאחוז מסוים של הילדים שלומדים ביום במערכת הפרטית הלא רשמית יבואו למערכת הרשמית.
<יואל לוטפי: אגב, אני חושב שמערכת המוכר שאינו רשמי היא מערכת תקינה לכל דבר, כמו שיש במערב העיר.
משה טור פז: זו השאלה כי מוכר שאינו רשמי הוא גם של משרד החינוך.
<יואל לוטפי: בוודאי, אבל במזרח אנחנו מניחים שחלק מהתלמידים במזרח העיר מגיע לשם מחוסר ברירה.
משה טור פז: בא נאמר את זה ככה: לארה אמרה בהתחלה: אני אחראית על המערכת הרשמית.
משה טור פז: אנחנו, כעיר, אחראים על הכול.
עמרם מצנע: בסדר, השאלה מה - -
<יואל לוטפי: אנחנו מאלצים חלק מהתלמידים ללכת לחינוך - -
<לארה מובאריכי: אני יכולה היום 1,000 כיתות להעביר.
<לארה מובאריכי: יש לנו 1,400 כיתות במזרח ירושלים במערכת הרשמית.
<לארה מובאריכי: 700 מתוך ה-1,400 לא תקניות אז זה כאילו מבטל אותן, להביא את ה-700 התקניות ויש לנו עכשיו, עם טרכטנברג, 300 כיתות חסרות.
<לארה מובאריכי: אז זה לחבר את ה-300 - -
עמרם מצנע: זה 1,000.
עמרם מצנע: זאת אומרת, ה-300 שחסרות, איפה הילדים?
<לארה מובאריכי: בבית כי לא נתנו להם מענה.
<יואל לוטפי: אם תחזרי למספר - -
משה טור פז: חלק גדול מהם - -
<לארה מובאריכי: וחלק במוכר הלא רשמי.
משה טור פז: במערכת הרשמית לא פתחנו פתרונות לגילאי 3,4 וכן - -
עמרם מצנע: כשאומרים 1,000, זה מאד מבהיל.
עמרם מצנע: קודם כל אתה אומר ש-700 זה כיתות מהסוג הזה.
עמרם מצנע: זה לא תקני אבל זה לא קטסטרופה.
<קריאה: רק צריך לומר שהוא לא מתמודד עם המוכן הלא רשמי בחלקו.
<קריאה: כלומר, במובן של הלא רשמי, חלק יישאר שם, לא יעזור.
<לארה מובאריכי: כן, נכון.
עמרם מצנע: ב-300 שחסרות, כמה מתוך זה באמת עד גיל בית ספר?
עמרם מצנע: כלומר, גני הילדים זה הרוב?
משה טור פז: 300 גני ילדים חסרים לנו במזרח ירושלים ו - -
עמרם מצנע: זאת אומרת שברשמי, לכולם יש מקום אבל לא הכול תקני.
<לארה מובאריכי: לא.
משה טור פז: זה הולך ככה: בבתי הספר יש לנו מקום לכולם אבל חלק לא תקני ומי שרוצה לעבור, אנחנו לא נוכל לאפשר אין סוף מעבר כי בתי הספר שלנו מפוצצים ובגני הילדים, כמו שלארה הציגה יפה, 600 עד 700 גני ילדים, כשאנחנו נותנים מענה ל-350-300 אנחנו צריכים לבנות 300 חדשים כדי לתת מענה לחוק חינוך חובה כל שנה.
<יואל לוטפי: הטבלה הזאת בדיוק מבטאת שיש כ-8,000 ילדים בשנתון בגיל הרך במזרח העיר כך שבשלושה גילאים יש כ-24 אלף תלמידים.
<יואל לוטפי: אנחנו מניחים, מעריכים, שכשני שליש מהם בסדר גודל יבקשו להיקלט במערכת שלנו.
<יואל לוטפי: לכן, אם אנחנו כבסיס לוקחים את זה, זה ה-300 שהיא אומרת.
<יואל לוטפי: בגילאי חובה אנחנו קולטים, בקדם חובה אין לנו מענה.
<לארה מובאריכי: אני רוצה לתקן משהו לגבי הכיתות התקניות: זה שיש לנו 700 לא תקניות ועוד 300 של גני ילדים, אם יתנו לנו היום 1,000 נוכל באמת להסתדר.
<לארה מובאריכי: אבל יש לנו ביקוש כל הזמן ומעבר מהמוכר הלא רשמי לרשמי ואני לא יכולה לתת מענה.
<לארה מובאריכי: מה-1.5 ועד היום יש לנו 250 בקשות מעבר מהמוכר לא רשמי לרשמי.
<לארה מובאריכי: אני לא נתתי עדין תשובה לאף אחד כי אני לא יודעת אם אני יכולה לקלוט.
<לארה מובאריכי: נכון שאני הולכת לקבל 85 כיתות חדשות בתחילת השנה אבל זה בשכונות ספציפיות.
<לארה מובאריכי: זה בבית חנינא ובראס אל עמוד.
<לארה מובאריכי: מה עם שכונת סוואח שאין לי מענה, מה עם שכונת עיסאוויה, מה עם שכונת צור באהר, ושכונת העיר העתיקה ואחרות?
<לארה מובאריכי: זה לא ממש התמונה הנכונה שזה 1,000 כיתות חסרות.
<לארה מובאריכי: זה לא ממש נכון.
<פפה אללו: אנחנו כוללים את כל מה שלא תקני.
<פפה אללו: לא תקני זה לא רק את זה - - -
<יואל לוטפי: מה זה לא תקני מבחינת מספרים בממוצע?
<פפה אללו: שלא עומדים ב-40 מטר שצריכה להיות כיתה תקנית.
<פפה אללו: יש כיתות יותר קטנות.
<לארה מובאריכי: כל מה ששכור, שזה חדר מגורים כזה.
<פפה אללו: הענין הוא שגם במספרים, יש מספר מעניין.
<פפה אללו: אנחנו הכנו פה את המספרים שיש לנו לפי ה - - אבל יש 10,000 ילדים שלא נמצאים לא פה ושהם קיימים.
<פפה אללו: זה ילדים בגיל חינוך חובה.
<פפה אללו: הבעיה שיש לנו עם השכירות, אני רוצה שתדע.
<פפה אללו: אנחנו עומדים בשתי דילמות: הדילמה של חוק חינוך חובה, שאנחנו צריכים לתת לילד ויש לנו אפשרות להשכיר ובין חוק התכנון והבניה, תתפלאו לשמוע.
<פפה אללו: אנחנו לא משכירים בית שאין לו היתר.
<פפה אללו: במזרח ירושלים רוב הבתים הם ללא היתר.
<פפה אללו: יכולנו לשכור, יש לנו את הכסף.
<פפה אללו: אין לנו בעיה של כסף.
<פפה אללו: כל הזמן בגלל שיש מרפסת או חדרון ואין היתר בניה, אנחנו לא יכולים להשכיר.
עמרם מצנע: יש לי עוד שאלה ששאלתי והתשובה לא היתה שלמה: ילדים מגיל 3 שהולכים לגן פרטי, המדינה מסבסדת?
<לארה מובאריכי: לא, פרטי לא.
עמרם מצנע: הלא מטרכטנברג, המדינה יודעת שהיא לא מסוגלת לבנות ולהעביר את כל הגנים הפרטיים לגנים ציבוריים ואז, נתנו סבסוד.
עמרם מצנע: הגן מקבל את זה, זה לא עובר דרככם.
<יואל לוטפי: זה אפשרי אם הגן הפרטי מוכן לעבור את הפרוצדורה ולהיות בסטטוס מוכר שאינו רשמי.
<יואל לוטפי: לקבל רישיון - - - אתה צריך לעבור מסלול.
<לארה מובאריכי: אבל הם למדו מהר איך לקבל.
עמרם מצנע: אז יש כאלה שמקבלים?
עמרם מצנע: וזה הוריד להורים את העלות?
עמרם מצנע: הרי בגנים האלה יש גם פיקוח על - - - וזו אחת הטענות, אגב של הגננות, שלא משלמים את הכול.
<פפה אללו: אבל עכשיו יש בג"ץ שעומד כבר בתוקף, שבשנת 2014, אם עיריית ירושלים לא תוכל לקלוט מישהו מבית הספר הלא רשמי.
<פפה אללו: עכשיו אין לנו מקום.
<פפה אללו: אם ב-2014 לא נוכל לקלוט, יהיה לנו צורך לשלם את המחיר למדינה.
<לארה מובאריכי: בגילאי 4-3 יש לנו 138 גני ילדים מוכרים, שיש להם את כל האישורים.
<לארה מובאריכי: נותנים מענה לגילאי 4-3 ויש לנו 134 בגילאי 5.
<לארה מובאריכי: מוכר לא רשמי.
<לארה מובאריכי: אז שתדע באילו היקפים מדובר לעומתנו, ברשמי, שיש לנו 88 גנים.
<לארה מובאריכי: אז מדובר על היקפים מאד גדולים.
<לארה מובאריכי: זה אומר שהמוכר לא רשמי חוגגים שם.
<לארה מובאריכי: הם מודעים והם רוצים וזה הרבה כסף.
<לארה מובאריכי: האתגר השלישי שלנו זה בעצם צמצום ממדי הנשירה, שלא משנה על איזה היקפים מדובר אבל אנחנו מודעים ויודעים שמדובר על היקפים מאד גדולים.
<לארה מובאריכי: מדובר על ממוצע של 13%, ואז באמת - - - מכיתה ז' עד כיתה י"ב הממוצע הוא 13%.
עמרם מצנע: זאת אומרת, אלה שמתחילים את כיתה ז', 13% לא מגיעים ל-י"ב.
משה טור פז: לא, זה יותר.
משה טור פז: אם אני סופר מ-ז' עד י"ב כ-40 אלף תלמידים, 13% מהם לא בבית ספר.
משה טור פז: אבל אם אני מסתכל שהוא מתחיל ב-ז' ומסיים את י"ב, האחוז הוא הרבה יותר גדול.
משה טור פז: בשנתון י"ב קרוב לשליש מהילדים, קשה לנו אולי להגיד, 30% הם לא בבית ספר.
<קריאה: רגע, השאלה מה הם עושים במקום זה?
משה טור פז: בא נגיד ככה:
משה טור פז: עשינו עבודה לוודא שאם הם ברשות הפלסטינית אנחנו כנראה לא נדע.
משה טור פז: גילינו שיש כמה מאות שהם בישראל ואנחנו לא יודעים עליהם אבל כנראה, שהרוב ברחוב.
משה טור פז: עיקר העבודה שלנו היום זה לייצר תכניות למניעת נשירה חדשות, תוספתיות למזרח ירושלים לצמצום נשירה.
<לארה מובאריכי: זה, הדגשתי, פותח חינוך טכנולוגי מקצועי לתלמידים במזרח ירושלים, כי אנחנו רואים שהם פונים.
<לארה מובאריכי: .. יש במוכר הלא רשמי ובפרטי כמה מסגרות שנותנות את המענה הטכנולוגי המקצועי.
<לארה מובאריכי: אז אנחנו רואים את ההגירה של התלמידים האלה מהחינוך הרשמי לחינוך הפרטי.
עמרם מצנע: בתי הספר התיכוניים, יש פה בעלויות?
<לארה מובאריכי: כן, יש.
<לארה מובאריכי: סחנין.
משה טור פז: הרוב זה עירוני.
<קריאה: יש גם רשתות "אורט" ו"עמל"?
<לארה מובאריכי: יש "עמל" אחד בעטרות, שנותן מענה למזרח ירושלים.
<קריאה: יש "אורט" סחנין ויש לנו עוד בית ספר.
<דובר: יש לנו ניסיון לפרוס מגוון מענים כי זה ואקום אדיר.
<אחמד מודלג: יש לך בתי ספר מוסלמים, יש לך בתי ספר תיכוניים, יש לך בתי ספר של הכנסייה ויש לך פרטיים.
<אחמד מודלג: אז יש כל מיני.
<לארה מובאריכי: אז האתגר האחרון זה בעצם הרחבת מעגל המוסדות הפועלים עם תכנית לימודים ישראלית.
<לארה מובאריכי: ממש נגיעה לגבי תוצאות מבחני התאוג'יה קודם, בשנה האחרונה, תשע"ב - -
<קריאה: זה מערכת עירונית.
<לארה מובאריכי: זה המערכת העירונית שלנו.
<לארה מובאריכי: רק לציין שאחוזי ההצלחה שלנו זה 64 לעומת אחוז ההצלחה בגדה.
<לארה מובאריכי: כל התלמידים שעושים את התאוג'יה זה 62.
<לארה מובאריכי: אנחנו מעל לממוצע.
<לארה מובאריכי: התלמידים שלנו, המערכת הרשמית, הממוצע של ההצלחה זה 64 לעומת 62 בכל הגדה.
עמרם מצנע: ה-64, מה זה?
עמרם מצנע: זה מאלה שנגשו לבחינות.
עמרם מצנע: זה לא מהשנתון.
משה טור פז: אנחנו גם מציעים היום בחלק מבתי הספר בגרות ישראלית.
<לארה מובאריכי: תכף אני אתייחס גם לתכנית הישראלית.
<לארה מובאריכי: בעקבות הביקוש שמגיע אלינו על ידי הורים וגם על ידי תלמידים, שרוצים גם ללמוד את התכנית הישראלית, אני יודעת שיש התנגדות גם מהשטח ובמקביל, יש הורים שמבקשים ויש הורים שמתנגדים.
<לארה מובאריכי: אנחנו באמת בשנה הזאת, הנוכחית, תשע"ג, פתחנו עוד מגמת לימודים ישראלית בצור באהר, בית ספר תיכון "אבן רושד".
<לארה מובאריכי: אמרנו להורים: אוקי, יש לכם אפשרות לבחור וחשבנו שבאמת יגיעו כמה תלמידים בודדים לכיתה ז'.