GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אל תדאגי, זו מחלה שעוברת עם השנים.
<יערה שחורי: זה עובר.
<יערה שחורי: כל עוד אני יכולה להיחשב צעירה, אני אחזיק בזה.
<יערה שחורי: הוצאתי ספר שירה אחד בהוצאת "עם עובד" המכובדת.
<יערה שחורי: ספר פרוזה שלי עומד לצאת בהוצאת "כתר".
<יערה שחורי: אני לא מפחדת מזה שלא יגנו עלי, אני חושבת שאנחנו יודעים מה מגולם בספר.
<יערה שחורי: אני יוצאת מתוך נקודת ההנחה שכולנו רוצים לקרוא, וכולנו באותו עסק, אם נקרא לזה במילים האלה, "של תרבות".
<יערה שחורי: אנחנו יודעים כמה שנים סופר, משוררת, עובדים על ספר.
<יערה שחורי: אנחנו בסופו של דבר רוצים שהספר יהיה זול, אנחנו רוצים שנוכל לקנות הרבה, אבל זה לא הדבר היחיד, לא כך אנחנו מגנים, לא כך אנחנו מחנכים את הילדים שלנו, בזה שנכנסים לבולמוס הקנייה הזאת בחנות, למצוא את השלישי, למצוא את הרביעי, לקנות שלישייה.
<יערה שחורי: ראיתי בשבוע הספר כבר שלישיות מוכנות, כדי שבכלל לא תצטרך להתאמץ.
<יערה שחורי: אם אתה רוצה, קח את השלישייה הזו, תחלק.
<יערה שחורי: אנשים לא מביאים ספר מתנה, כי זה נחשב כבר זול.
<יערה שחורי: איך זה קרה?
<יערה שחורי: איך זה קרה שהדבר שאנחנו כל כך צמאים שהילדים שלנו – אני גם אימא צעירה, כך שאני ממש פה יושבת על כמה "טיקטים".
<יערה שחורי: אנחנו כל כך רוצים שהם יקראו, זה הדבר שהכי אנחנו מתגאים בו – "הילד שלי כבר קורא".
<יערה שחורי: איך זה עובר כזאת זילות?
<יערה שחורי: ובאמת, מהכוונות הטובות ביותר, בסופו של דבר רואים את הקוראים כך מסתובבים ומחפשים את הספר השלישי, וכבר לא כל כך חשוב, והספרים נערמים, ואני לא יודעת אם זה עידוד קריאה, אני לא חושבת שזה עידוד כתיבה.
<יערה שחורי: אני עובדת עם סופרים צעירים ב"מפעל קסת לספרות ביכורים", אני עורכת אותם.
<יערה שחורי: אני רואה כמה זמן לוקח לעבוד על ספר, ואחרי שלושה חודשים אין זכר לספר, אלא אם במקרה זכה בפרס.
<יערה שחורי: והוא אומר: אבל עבדתי עליו שנתיים והספר איננו.
<יערה שחורי: ואומרים: אבל הוא לא במבצע, והמבצע נגמר, וזהו, ספרים חדשים.
<יערה שחורי: עגבניות, יש להן חיי מדף ארוכים יותר.
<יערה שחורי: אנחנו לא יכולים להסכים לזה, אני לא חושבת שמישהו מאתנו מסכים.
<יערה שחורי: אני חושבת שהייתה פה איזושהי הידרדרות, ואנחנו מוכרחים לקחת את המושכות חזרה.
<יערה שחורי: תודה.
עמרם מצנע: תודה, יערה, זה בהחלט סיכום של הדוברים בצורה מכובדת ומעמיקה.
עמרם מצנע: השרה, משפט סיום לכינוס הזה?
לימור לבנת: טוב, זה לא סיום ולא סיכום.
לימור לבנת: שמענו את הדברים, יש לי כמובן דברים רבים לומר על מה שנאמר כאן, לא נעשה את זה עכשיו.
לימור לבנת: אני מציעה שנמשיך את הדיון, ואז גם כמובן נוכל להתייחס לדברים רבים שנאמרו כאן, בהם דברים שמופרכים מעיקרם.
לימור לבנת: אבל אין טעם שאתייחס לזה, אתייחס דבר דבור על אופניו, אחד לאחד בישיבות הבאות שיתקיימו כאן, כדי שאפשר יהיה באמת להכיל את כל התגובות לכל אחד מהדברים.
לימור לבנת: רק הערה אחת בכל זאת, שהערתי אותה בהערת ביניים, ואני לא יכולה שלא להעיר אותה.
לימור לבנת: הטענה כאילו לכולם כאן יש אינטרסים, טענה של דודי תדמור, היא טענה שאני לא יכולה לא להגיב עליה באופן מסודר, מעבר לקריאת הביניים שהשמעתי קודם.
לימור לבנת: יש כאן כמובן בעלי הוצאות ספרים ומו"לים וכאלה שהם גם וגם, יש כאן רבים שהם מטבע הדברים יש להם גם אינטרסים כלכליים, וזה דבר לגיטימי לחלוטין, אין לי דבר וחצי דבר נגד מי שיש לו אינטרסים כלכליים, בכל דבר ועניין, אגב.
לימור לבנת: יחד עם זה, יש לי בהחלט טענה קשה מאוד נגד מי שטוען לכך שאני כשרת תרבות או חברי כנסת שיושבים כאן, הם בעלי עניין.
לימור לבנת: לא רק שאין לי שום עניין, בגלל שביד אחת אתם באים לכאן וטוענים שיש לי עניין, וביד השנייה מנסים להפיץ הודעות שבאות לרמז כאילו אני על-ידי החוק הזה אפגע בשכבות החלשות, ובכך להבאיש את ריחי מבחינה ציבורית ופוליטית.
לימור לבנת: אז אני מציעה שכל אחד, אחרי שהערתי את ההערה הזאת, כל אחד מבין, אין צורך להוסיף על כך, הרי אלו דברים שמוטב היו שלא יאמרו מאשר יאמרו.
עמרם מצנע: תודה רבה לשרה.
עמרם מצנע: תודה רבה לכל מי שהשתתף.
עמרם מצנע: אני רוצה רק לומר בשורה התחתונה למפגש הזה, שאני רוצה להזכיר לכולם שהחוק נקרא "החוק להגנת הסופרים והספרות".
עמרם מצנע: עסקנו פה הרבה מאוד באינטרסים כלכליים, עסקנו הרבה במו"לים, בקוראים, ברשתות – החוק מיועד להגן על הסופרים ועל הספרות, ואין ספק שבעניין הזה לכולנו צריך להיות אינטרס משותף.
עמרם מצנע: ואכן אנחנו כך רואים את החוק.
עמרם מצנע: המפגש הבא ביום רביעי באותה שעה.
עמרם מצנע: את חלקו הראשון של המפגש נייעד לאיזשהם תשובות או התייחסויות לדברים שעלו כאן, ונתחיל כבר במפגש הבא לצלול לתוך החוק.
עמרם מצנע: המפגש שאחריו יום רביעי גם כן, אחריו, ואם יהיה צורך אנחנו, כפי שאמרתי, ברציפות נביא – המטרה שלנו, ואני בדרך כלל עומד במטרות – זה להביא את החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית בכנסת עוד לפני היציאה לפגרה.
עמרם מצנע: במסגרת הצעה לסדר יום, ביקשה חברת הכנסת מיכל רוזין לקיים דיון מהיר, אז אנחנו מקיימים אותו והנושא הוא תוכנית ציל"ה לצהרונים בירושלים.
עמרם מצנע: קודם כל, שלום לכם.
עמרם מצנע: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.
מיכל רוזין: אני ביקשתי את הדיון המהיר הזה, מכיוון שבמדינתנו, ואתמול אמרתי את זה גם בדיון באי-אמון, אני חושבת שהיית באולם ושמעת, מדי יום פה בכנסת אנחנו נתקלים במדיניות חלם.
מיכל רוזין: מצד אחד, מתכננים תוכניות, יש ועדות, מאשרים מתווים ומצד שני, בהינף יד מבטלים אותם בחוק ההסדרים ובתקציב.
מיכל רוזין: וכך גם עם הנושא של המלצות ועדת טרכטנברג, לגבי הצהרונים ולגבי גני הילדים.
מיכל רוזין: בעצם, מה שעומד להיות, זה שלאחר שהתחילה התוכנית בעקבות המלצות טרכטנברג בפברואר השנה, החל מספטמבר, לא ברור, לגבי ירושלים בוודאי, לא ברור מה הולך להיות עם התוכנית, חוסר הוודאות התעסוקתית של העובדות, חוסר הוודאות של ההורים, שעל-סמך זה אימהות, בעיקר אימהות לילדים קטנים, שאנחנו יודעים שזה חסם גדול מאוד, סקר שנעשה על-ידי שדולת הנשים קבע שאחד החסמים העיקריים לנשים, לילדים עד גיל תשע, ושהם ישאלו מה יסייע להם לצאת לעבודה, היה כמובן מסגרות חינוכיות עד שעה סבירה, על-מנת שהם יוכלו לצאת לעבודה.
מיכל רוזין: בעצם, מה שהחליטו עכשיו, עומדים להחליט בחוק ההסדרים ולכן זה דיון מהיר ולכן חשוב מאוד שפה הוועדה תאמר את דברה ויכול להיות שנצליח לעצור את זה, בעצם מקצצים בשני דברים – אחד, החליטו לצמצם את הפרויקט.
מיכל רוזין: הפרויקט אמור להיות מגיל שלוש עד גיל תשע, לפי המלצות טרכטנברג, הממשלה רוצה לקצץ משלוש עד שמונה.
מיכל רוזין: כמובן שחוץ מחיסכון בכסף, אני לא רואה סיבה נוספת, כאשר צריך לזכור שילדים עד גיל תשע על-פי חוק לא יכולים לחצות כביש לבד.
מיכל רוזין: כלומר, ילד עד גיל תשע לא יכול לעזוב את מתחם בית-הספר לבד וללכת הביתה, גם אם להורה אין סידור והוא מבקש שהילד ילך הביתה.
מיכל רוזין: אתה יודע, כשאנחנו היינו ילדים אז היו הרבה ילדי מפתח, היום כמעט וזה לא קיים.
מיכל רוזין: אבל גם אם רוצים לאפשר.
עמרם מצנע: כשאנחנו היינו ילדים, יש הבדל קטן בגילים, אז הלכנו חופשי לכל מקום ובכל עת.
מיכל רוזין: גם בגילי, אולי אני מסגירה את גילי, אבל הלכנו.
מיכל רוזין: בגיל חמש אימא שלי לימדה אותי לחזור לבד מהגן ועד היום אני שואלת אותה איך היא העיזה לעשות את זה.
עמרם מצנע: היו פחות זאבים ביער.
מיכל רוזין: היו זאבים, לא ידעו שיש זאבים.
מיכל רוזין: היו אותם זאבים, אולי היו פחות מכוניות, אבל הזאבים היו תמיד.
מיכל רוזין: חוץ מהצדקה כלכלית של חיסכון, אין שום הצדקה עניינית.
מיכל רוזין: מדובר פה על ילדים שהם קטנים מדי לצאת לבד מבית-הספר כמו שאמרתי, לחצות כביש אסור על-פי חוק, הם לא יכולים לחזור לבד הביתה.
מיכל רוזין: ההורה הופך לעבריין אם הוא מאפשר לילד בן שמונה לחזור לבד הביתה מבית-הספר.
מיכל רוזין: ההחלטה השנייה, הקיצוץ התקציבי הנוסף הוא בעצם טרכטנברג המליץ להתחיל באשכולות אחד עד שלוש ופיילוט בירושלים שהוא אשכול ארבע ומה שרוצים כרגע לקצץ בחוק ההסדרים הוא בעצם לקבוע שלא תהיה המשכיות לתוכנית, זה יישאר על אשכולות אחד עד שלוש.
מיכל רוזין: לא תהיה הרחבה לשאר האשכולות וכמובן כרגע ירושלים, שהיו מעין פיילוט, נמצאים בסכנה גדולה יותר כי הורים תכננו על השנה הבאה על צהרונים במחיר מוזל.
מיכל רוזין: העוֹבדות, יש פה כמובן חוסר יציבות תעסוקתית, חוסר היציבות התעסוקתית הזאת גם משפיעה באופן ניכר על העוֹבדות עצמן, אבל גם משפיעה על ההורים, משפיעה על היכולת שלהם להעניק לילדים את מה שילד צריך בגיל הזה, על היכולת לתכנן קדימה תוכנית עבודה, על פיקוח הולם.
מיכל רוזין: כל הנושאים האלה, אני חושבת שיעלו פה הנציגים.
מיכל רוזין: אני חושבת שחשוב לדון ושהוועדה תקרא לממשלה לשקול מחדש.
עמרם מצנע: אני מבין ממכתבים שקיבלנו בוועדה מחלק מהגורמים שהבעיה שבטח תעלה פה על השולחן היא לא רק מה שאת מעלה, חברת הכנסת רוזין, אלא בעצם גם כל נושא תנאי ההעסקה של הגננות והמסייעות שרצו להיטיב והם נמצאו - - -
מיכל רוזין: הופרטו, כרגע.
עמרם מצנע: כן, אבל הופרטו בצורה כזו שבעצם פגעו, נפגעו בצורה משמעותית תנאי העבודה של מי שעוסק במלאכה.
עמרם מצנע: אולי שמע ממך, מנכ"ל עיריית ירושלים.
<יוסי היימן: אני רוצה להשלים את מה שנאמר פה לגבי החלטת הממשלה.
<יוסי היימן: החלטת הממשלה, נדמה לי שהתקבלה בפברואר 2012, היתה להתחיל פיילוט בירושלים מתוך מגמה להעלות את זה אחר-כך לערים ורשויות ברמה סוציו אקונומית עד רמה תשע והכוונה להתחיל את הפיילוט בירושלים היתה כי רצו לראות מה המשמעות של תשלומי הורים חלקיים ותשלומי עירייה, כי ברשויות ברמה סוציו אקונומית אחד עד שלוש, ההורים לא משלמים בכלל.
מיכל רוזין: וטוב שכך.
<יוסי היימן: כשהחלטת הממשלה התקבלה, היא התקבלה גם, בנוסף, עם מבחן תעסוקה ברשויות אחד עד שלוש.
<יוסי היימן: רצו שהורים שיוצאים לעבודה, כדי לעודד תעסוקה, יקבלו את ההטבה הזאת והורים שלא יוצאים לעבודה, לא יקבלו את ההטבה הזו, אלו שעומדים במבחן תעסוקה.
<יוסי היימן: לאחר מכן שר החינוך, נדמה לי זה היה בחול המועד בפסח, עשה תיקון להחלטה שברשויות ברמה סוציו אקונומית אחד עד שלוש, הורידו את מבחן התעסוקה ואז לא נשאר כסף בהחלטת הממשלה והודיעו לנו בירושלים שלמרות שרצו לאפשר לנו להיכנס השנה לפיילוט ראשוני של צהרונים, לא יאפשרו לנו את זה כי הכסף שרצו לייעד לנו הלך להורים שלא עובדים ברשויות אחד עד שלוש.
<יוסי היימן: אנחנו נלחמנו, קיימנו מאבק כדי שבכל אופן יתקיים הפיילוט בירושלים, מתוך הבנה שהדבר הזה, ואני ארחיב בזה בהמשך, הוא מאוד מאוד חשוב לעיר, מאוד מאוד חשוב לאוכלוסייה היצרנית, חשוב מאוד באמצעותו להציל את העיר מתהליכים מאוד לא טובים שהיא היתה נתונה בהם בעשרים השנים האחרונות ואני לא אפרט פה כרגע.
<יוסי היימן: נלחמנו את המלחמה ובספטמבר, לאחר פתיחת שנת הלימודים ולאחר שהפעלנו את המערכות הסמי-עירוניות או הרשתות שעבדו כל השנים, כבר היה בעבודה, הודיע לנו האוצר ומשרד החינוך שבכל אופן הצליחו לגייס סכום של 65 מיליון שקל שהוא נותן בערך בין שליש למחצית היקף הצהרונים הכולל ושאנחנו יכולים לצאת לדרך.
<יוסי היימן: הבעיה היתה שלא התארגנו, הבעיה היתה שהמערכות הקיימות כבר עובדות ונמצאנו בדילמה.
<יוסי היימן: יכולנו להגיד לאוצר – תודה רבה, תבואו בשנה הבאה, זה מאוחר מדי ובכל אופן מתוך הבנת החשיבות, עשינו מאמצים גדולים וזה חשוב, כי בירושלים יש שלושה מגזרים גדולים – מגזר כללי שמכיל את האוכלוסייה הכללית והדתית לאומית, אוכלוסייה ערבית במזרח ירושלים והאוכלוסייה, המגזר החרדי.
<יוסי היימן: אני אפריד תכף בין שלושת המגזרים האלה, למרות שזה קצת מורכב.
<יוסי היימן: נאלצנו במגזר הכללי לפרק את המערכת הקיימת שהיתה, היתה מערכת שהופעלה דרך המנהלים הקהילתיים, שעלות צהרון בה בין השעות אחת וחצי לארבע היתה 815 שקלים להורה לחודש, לילד, נאלצנו לפרק את המערכת הזאת ולהקים במקומה מערכת אחרת.
<יוסי היימן: המערכת האחרת הזו גם היא בוצעה דרך החברה למתנ"סים שהיתה אחת הזכייניות של משרד החינוך במכרז הזה ,אלא שהפעם העלות הכוללת שהמדינה וההורים משלמים היא כ- 500 שקל, מה שבעצם הוריד מאוד את הרמה שהיתה קודם במנהלים הקהילתיים במגזר הכללי והיכולת לתת שירות שהיינו רוצים להיות שירות איכותי בצהרונים האלה.
עמרם מצנע: 500 זה הסך-הכל?
<יוסי היימן: מדינה והורים ביחד, אני תכף אפריד את זה.
<יוסי היימן: כאשר אנחנו הגענו עם האוצר ומשרד החינוך להחלטה כמה ישלמו ההורים.
<יוסי היימן: בגדול, הורים שכן עובדים, עומדים במבחן תעסוקה 1.25 הורים עובדים ישלמו 105 שקלים לחודש סך-הכל, והורים שלא עובדים ישלמו 215 שקלים לחודש.
<יוסי היימן: גם כן, הקלה גדולה.
<יוסי היימן: שערו בנפשכם הורים שיש להם שני ילדים, בוודאי שלושה ילדים, זה הרבה מאוד כסף.
<יוסי היימן: אם נוסיף לזה את העובדה שהעירייה, למרות שטרכטנברג עדיין זה לא החלטות לגבי הבוקר, זה עדיין לא בחוק עד תשע"ה, בכל אופן הכנסנו את כל ילדי העיר, לא כולל מזרח ירושלים אני תכף אייחד למזרח ירושלים אמירה נפרדת, הכנסנו את כל ילדי העיר, גם במגזר הכללי וגם במגזר החרדי, כך שהחיסכון להורים שקודם גם חלקם שילמו את הבוקר הוא בהרבה מאוד כסף וזה בדיוק לדעתי מה שהתכוונו, להקל על אוכלוסיות הביניים ולחסוך להם 500,000 וחלקם אפילו 2,000 שקלים בחודש, בנטו.
עמרם מצנע: במצב שהיה קיים ה- 800 שקלים לילד, זה היה לכולם או שהיה דיפרנציאלי?
<יוסי היימן: לכולם.
<יוסי היימן: זה היה במנהלים הקהילתיים.
<יוסי היימן: המנהלים הקהילתיים זה גוף סמי עירוני.
<יוסי היימן: אגב, היו גובים בעבר הרבה יותר, אנחנו העמדנו את זה, עירונית, לפני שנתיים על 815 שקלים, לא אפשרנו להם לגבות יותר.
<יוסי היימן: המסגרות הפרטיות, אגב, עולות יותר כסף.
<יוסי היימן: הסמי עירוניות, הגבלנו אותן ב- 815 שקלים.
מיכל רוזין: האם היה מענה בחופשות בית-הספר?
<יוסי היימן: שנייה.
<יוסי היימן: שאלת שאלה מי שהוא זכאי תמ"ת, אנחנו בעצם ארגנו ביחד עם המנהלים הקהילתיים שהם יהיו מאושרי תמ"ת, מה שנקרא היום משרד הכלכלה והורה שהיה עומד בקריטריונים, קרי עובד אבל נמוך בשכר ועומד בקריטריונים של תמ"ת, היה יכול לקבל בין 100 ל- 400 שקלים הנחה.
<יוסי היימן: זאת אומרת מה- 815, הוא היה משלם בערך 400.
<יוסי היימן: זאת אומרת שנכנסנו עם ציל”ה אפילו להורים שקיבלו 400 שקל ושילמו 400 שקל, הירידה ל- 100 עד 200 שקלים, היה מאוד מאוד משמעותי.
שמעון אוחיון: הקריטריונים של תמ"ת הוא רק לגבי מבחן הכנסה?
<יוסי היימן: הורים עובדים ומבחן הכנסה.
שמעון אוחיון: לא חשוב מה היקף המשרה?
עמרם מצנע: כן, 1.25.
<יוסי היימן: היקף המשרה של העובדים?
שמעון אוחיון: כן.
<יוסי היימן: אני לא, בטח יש בקיאים.
<יוסי היימן: אחר-כך יתייחסו, יש בזה בטח בקיאים ממני.
<איטה עטייא: 36 שעות.
<איטה עטייא: 32 שעות שבועיות.
עמרם מצנע: יש טבלה.
שמעון אוחיון: היה 40, ירד ל- 32.
שמעון אוחיון: לא, זה מאוד מאוד חשוב.
עמרם מצנע: יש טבלה שמפרטת.
<מיקול ניצא: אבל מינימום שעות עבודה של 32, לאימא.
<מיקול ניצא: זה אומר משרה בשלושת-רבעי.
שמעון אוחיון: בדיוק, למה אני שואל – התמ"ת, הוא מגדיר משרה 32 שעות.
שמעון אוחיון: מי שעובד במערכת החינוך, לפני הכניסה לאופק חדש ועובד משרה שלמה 24 שעות, התמ"ת אומר – סליחה, זה לא.
עמרם מצנע: בסדר, אני לא אומר שלא.
עמרם מצנע: יש פה כל-כך הרבה נושאים.
<יוסי היימן: אפשר להתפצל פה לעשרות נושאים, תנו לי רגע להציג.
<יוסי היימן: יש פה, אני רואה את האנשים, יש פה אינטרסים שונים.
שמעון אוחיון: אני דואג לעובדי משרד החינוך.
<יוסי היימן: אני חושב שאני מסוגל להציג את הראייה המערכתית הכוללת, אחר-כך אפשר להתפצל לכל נושאי משנה שרוצים.
עמרם מצנע: הצטרף אלינו חבר הכנסת שמעון אוחיון וחבר הכנסת אורי מקלב.
אורי מקלב: אני התבקשתי מהחבר הקבוע לכבד את הוועדה.
<יוסי היימן: אני אומר רגע לגבי המגזרים האחרים.
<יוסי היימן: קודם כל לגבי המגזר הערבי במזרח ירושלים – המגזר הערבי במזרח ירושלים, בגלל עניין חברתי, תרבותי, לא הצטרף לפרויקט הזה.
<יוסי היימן: מדוע?
<יוסי היימן: מכיוון שהורים במזרח ירושלים, אגב שרובם לא מגיעים כדי 1.25 הורים עובדים.
<יוסי היימן: ובכל-זאת לשים את הילד שלהם לשעתיים אחר-הצהריים ולשלם על זה אפילו רק 200 שקל, הם לא עושים את זה.
<יוסי היימן: אין, התרבות הזו לא קיימת, לא עשו את זה גם בעבר.
<יוסי היימן: אנחנו חושבים שזה דבר חשוב, ניסינו לעודד אותם.
<יוסי היימן: עד היום לא הצלחנו ויותר מזה הגענו עם האוצר להבנות שמה שנצליח לפתוח במזרח ירושלים נחיל עליו כללים מקלים, לא יהיה מוגבל תקציבית, עדיין לא הצלחנו אבל זה לא בגלל חוסר רצון.
<יוסי היימן: זה עניין תרבותי שלא פותרים אותו בשנה.
<יוסי היימן: אנחנו נמשיך השנה לנסות, לפתוח צהרונים אחר-הצהריים, הם מעדיפים לשים אצל הסבתא, אצל הדודה, גם אם האימא יוצאת לעבודה, זה לגבי מזרח ירושלים.
אורי מקלב: אבל זה גם יפגע במעונות, לא רק בצהרונים, מיצוי כושר השתכרות.
<יוסי היימן: אני לא נכנס עכשיו לשאלה.
אורי מקלב: אולי זה ישנה את ההחלטה.
אורי מקלב: כשזה חרדים, זה לא נורא, בשביל ערבים, נניח גם אם אין להם תרבות לשלוח לצהרונים אבל התרבות או ההכרח לשלוח למעונות הוא ודאי הכרח ושם אם תבקש את כושר ההשתכרות זה גם יכול להיות בעיה אבל בסדר.
מיכל רוזין: זה ביצה ותרנגולת.
מיכל רוזין: אם יהיו צהרונים יותר נשים יצאו לעבוד ואז יזדקקו למעון.
<יוסי היימן: בדיוק בשביל ההבנה הזו וזה לא הפעולה היחידה שעיריית ירושלים נוקטת כדי לנסות להעצים את מזרח העיר ולתגבר שם את התעסוקה.
<יוסי היימן: יש דברים חיוביים שקורים, לא מספיק, רחוק מזה, אבל זה לא הדיון היום.
<יוסי היימן: אפשר לפתוח פה הרבה נושאי דיון נוספים.
<יוסי היימן: לגבי המגזר החרדי – המגזר החרדי.
<יוסי היימן: היו בו במסגרות שהעירייה יש להם שליטה כזאת או אחרת עליה.
<יוסי היימן: במגזר החרדי לא כל המסגרות, בניגוד למגזר הכללי ומזרח ירושלים, לא כל המסגרות אנחנו יודעים עליהן, יש מסגרות שאנחנו לא יודעים עליהן בכלל זה נובע מהאפיון של פיצולי המשנה.
<יוסי היימן: היו כ- 130 מסגרות במגזר החרדי, ותכף נדבר על מה פתחנו חדשים, שהיו נתמכי תמ"ת בעבר ושם ההורים משלמים סדר גודל, זה נורא משתנה באמצעות הרשתות כ- 400 עד 500 שקלים.
<יוסי היימן: מה שהיה במסגר הכללי 815 שקלים, בחרדי היה כ- 500 שקלים.
<יוסי היימן: אז עד כאן לגבי מה שהיה בשנה שעברה ומה נאלצנו לעשות.
<יוסי היימן: עכשיו לגבי המוצר.
<יוסי היימן: המוצר שהמדינה מימנה והמדינה החליטה עליו והמדינה יצאה עליו למכרזים, קודם כל ברשויות אחד עד שלוש, וגם אצלנו, הוא מוצר שהוא מוצר,, תלוי על איזה מגזר.
<יוסי היימן: אם אתה מסתכל ברשויות אחת עד שלוש או יכול להיות שאם אתה מסתכל על המגזר החרדי בירושלים שכך היו בו בעבר העלויות כ- 500 שקל לצהרון, כי זה באמת כשאתה לוחץ את העסק הזה עד הסוף כנראה ככה זה עולה פחות או יותר, אז שם ההבדל הוא לא גדול.
<יוסי היימן: במגזר הכללי, דתי לאומי וחילוני ומסורתי שהורדת מצהרונים של 815 שקלים לצהרונים של 500 שקלים בהכרח הורדת את הרמה.
<יוסי היימן: היו שם שניים או שלושה חוגים.
<יוסי היימן: הורדת את זה לחוג אחד, היה שם פיקוח על 40 גנים מפקחת עכשיו זה על 80 גנים.
<יוסי היימן: המדדים שנקבעו במכרז שהמדינה הוציאה והחליטה עליו הם היו פחות טובים ממה שהיה במגזר הכללי.
<יוסי היימן: בין השאר, הסייעות והגננות, הגננות פחות כי הגננות דווקא בחלק מהמקרים מה שהמדינה עשתה דווקא אלה שהן מוסמכות ויש להן תארים דווקא הרוויחו במכרז של המדינה יותר אבל הסייעות נפגעו כי במכרז של המדינה שכר הסייעות הוא שכר מינימום, אם אני לא טועה הוא 23 שקלים ו- 80 אגורות לשעה.
<יוסי היימן: לא רק זה, שהוא גם שכר שעתי.
<יוסי היימן: אמור מעתה שהן גם מקבלות משכורת מינימום על השעתיים – שעתיים וחצי וגם חודש שיש יותר חגים אז הן לא משתכרות ועוד כל מיני דברים.
<יוסי היימן: הרבה מהיושבים פה בחדר נמצאים סביב העניין הזה, אנשים חשובים ומכובדים בירושלים.
עמרם מצנע: למה מדינה שאמרה בעצם בירושלים פיילוט לא אמרה לכם – קחו את המערך שלכם שהיה קיים, קחו את ה- 65 מיליון שאני מבין שהוקצו לזה, מה אתם מורידים מה- 800, אני מניח שזה לא היה מגיע ל- 200 זה היה מגיע אולי ל- 400 אבל תפעילו.
<יוסי היימן: ביקשנו שיאפשרו ב- 65 מיליון שקל לאפשר לנו לקנות את מה שאנחנו חושבים שנכון אבל המדינה אמרה יש לזה השלכות רוחב ולכן היא לא אפשרה לנו את הדבר הזה, תכף אני אדבר על הפתרונות שנתנו שהם פתרונות מסוימים.
<יוסי היימן: יגידו לך חלק מהיושבים בחדר שהם לא מספיקים ובחלק מהדברים אני מסכים.
<יוסי היימן: אני אדבר על השנה בפועל ועל השנה הבאה ואני בזה אסיים.
<יוסי היימן: מה נעשה בפועל?
<יוסי היימן: את כל המגזר הכללי, כ- 140 צהרונים, העברנו לחברה למתנ"סים אגב מתוך רצון למה השארנו את זה בחברה למתנ"סים?
<יוסי היימן: כי החברה הירושלמית היא מאוד חזקה והמנהלים הקהילתיים בירושלים זה מוסד מאוד חזק, הוא הרבה יותר מאשר המתנ"סים ברחבי ישראל.
<יוסי היימן: מינהל קהילתי זה לא מתנ"ס, זה נושא לשיחה לא כרגע.
<יוסי היימן: ורצינו להמשיך להפעיל את זה דרך המתנ"סים.
<יוסי היימן: כי זה מחבר את ההורים אל המתנ"סים ואל הפעילות האחרת של הצעירים והמבוגרים והנכים והנשים והיה לנו חשיבות להמשיך לעבוד דרך המתנ"סים ונכנסנו לתקופה לא קלה.
עמרם מצנע: דרך המרכזים הקהילתיים, לא המתנ"סים.
<יוסי היימן: כן.
<יוסי היימן: החברה למתנ"סים שמפעילה בירושלים את המנהלים הקהילתיים.
<יוסי היימן: בירושלים זה נקרא מינהל קהילתי, בארץ זה נקרא מתנ"סים.
<יוסי היימן: החברה נקראת החברה למתנ"סים בכל הארץ, יש לה סניף בירושלים.
עמרם מצנע: לא לא, אני מכיר את החברה למתנ"סים, היא מפעילה את זה?
<יוסי היימן: נכון.
אורי מקלב: בירושלים יש מבנה מיוחד.
<יוסי היימן: מבנה חזק, מאוד טוב והוא יוצר קשר חשוב מאוד בין הרשויות, בין העירייה לבין התושבים אבל נדלג על העניין הזה.
אורי מקלב: זה לא דמוקרטי מפני שלא נעשו בחירות אבל חוץ מזה הכל בסדר.
<יוסי היימן: בסדר, אי-אפשר לתקוע לנו דרך הדיון הזה את כל הבעיות של ירושלים.
<יוסי היימן: טוב.
<יוסי היימן: לעצם העניין.
<יוסי היימן: את המגזר הכללי, כ- 140 צהרונים העברנו ממנהלים קהילתיים בעבר למתנ"סים שמופעלים דרך מנהלים קהילתיים אבל בעלות הרבה יותר נמוכה ועלות הרבה יותר נמוכה להורים ופתחנו בערך עוד 20 צהרונים חדשים.
עמרם מצנע: נשאר באותו מקום, רק תחת ארגון אחר?
<יוסי היימן: פחות או יותר באותו מקום, אבל נאלצנו לפטר את הצוות ולגייס אותו מחדש.
<יוסי היימן: חלק מהבעיה שהיתה במעבר באמצע שנה שזה היה דבר מאוד מאוד לא טוב והתחלו להפעיל את הדבר.
<יוסי היימן: אבל כשבאנו להפעיל ראינו שהמודל הוא מאוד בעייתי, מכיוון שפתאום, לסייעות שהמנהלים הקהילתיים, כשעלה להם 815 שקלים ילד שילמו להם 30 פלוס שקלים לסייע, חלקם קצת יותר חלקם קצת פחות, פתאום אתה גם הופך אותם לשכר מינימום וגם שעתי והדבר הזה בעצה אחת עם ועד ההורים ונמצאים פה ועד ההורים של העיר, ועם ההסתדרות החדשה שמייצגת אותם הגענו להחלטה, רק במגזר הכללי, לייצר מוצר אחר כדי לא ליצור גם השלכות רוחב לשאר הארץ.
<יוסי היימן: הארכנו את הצהרונים במקום עד ארבע, עד ארבע וחצי, כי ההורים גם רצו את זה, כי הם אמרו – אנחנו באים מהעבודה הרבה יותר נוח לנו לאסוף את הילדים בארבע וחצי.
<יוסי היימן: תמורת זה אפשר לקחת תוספת מההורים ועל הדבר הזה באמת באמת הוספנו עוד כסף תוספתי והעלינו את שכר הסייעות מ- 23.80 ל- 33 שקלים לשעה.
<יהודית גידלי: איך אפשר להעלות מ- 23.80?
<יוסי היימן: דרך גבייה נוספת מההורים שהגיעה עד כדי 110 שקלים להורים, כלומר במקום 105 – 215, במקום 209 – 314, ההורים שילמו תוספת 110 שקלים, קיבלו בזה עוד חצי שעה, זה לא דבר מבוטל אבל דרך העניין הזה גם העלינו את שכר הסייעות.
אורי מקלב: אין לך תוכנית של יום לימודים ארוך, לא היה לך עד עכשיו?
עמרם מצנע: רגע, רגע, אורי.
<יוסי היימן: אגיע לדבר על השנה הבאה, אני אגיע לזה.
עמרם מצנע: אורי, שנייה.
עמרם מצנע: בטבעו של דיון מהיר שהוא צריך להיות מהיר ולכן הזמן שלנו גם מוגבל.
<יוסי היימן: אני אנסה לקצר.
אורי מקלב: דיון מהיר זה בזמן שנותנים לוועדה לדון - - -
עמרם מצנע: אורי, חבר הכנסת מקלב.
מיכל רוזין: נכון, עשרה ימים מהרגע שזה מוגש.
אורי מקלב: לא, זה הדיון המהיר.
מיכל רוזין: אבל אני חושבת שחשוב שנשמע גם את הדברים.
עמרם מצנע: אנחנו מתווכחים על אותו דבר, בסוף אני רק רוצה להגיד שהדיון הזה יהיה לא ארוך ואני רוצה שנלמד ולכן בואו נתמקד בעיקר, כי יש המון נושאים בצדדים.
<יוסי היימן: אז הוספנו 110 שקלים להורים, קנינו עוד חצי שעה ואפשרנו להעלות את שכר הסייעות ל- 33 שקלים, שזה מצוין.
<יוסי היימן: הוצאנו גם מקופת העירייה הרבה מאוד כסף תוספתי כדי למשל לתת פיקוח לא על 80 גנים, כמו שהמכרז נותן אלא על כל 40 גנים.
<יוסי היימן: הוספנו הרבה מאוד כסף לעוד הרבה מאוד מרכיבים כדי להפוך את המוצר הזה ליותר איכותי והמוצר היום, האם הוא מספיק איכותי?
<יוסי היימן: התשובה היא לא.
<יוסי היימן: האם הוא הרבה יותר איכותי ממה שהמדינה מאפשרת ברשויות אחד עד שלוש?
<יוסי היימן: התשובה היא בסדרי גודל, אם אתם רוצים לשמוע את המספרים אני אתן אותם.
<יוסי היימן: אנחנו היום נותנים מוצר שבמגזר הכללי ששוויו כמעט כפול ממה שהמדינה מאפשרת לנו.
<יוסי היימן: במגזר החרדי ביקשו לא לעשות שינוי מסיבות שאני לא אפרט אותן פה כרגע, ביקשו להישאר במודל הישן ולא רצו לא להאריך ולא לעשות תוספת ולא שום דבר.
<יוסי היימן: גם שם זה היה פחות אטרקטיבי, כי כפי שאמרתי, כשאתה מתחיל מ- 500 ומקבל 400 שקל הנחה, אז ה- 100 מול 105 הוא אולי 209, זה לא אטרקטיבי ולכן בחרדי פתחנו רק 80 מסגרות חדשות.
<יוסי היימן: 130 מסגרות בחרדי נשארו עדיין נתמכי תמ"ת, כפי שהיו.
אורי מקלב: המתנ"סים לא מפעילים עבור הציבור החרדי?
<יוסי היימן: הרשתות.
אורי מקלב: נווה יעקב לא מפעיל?
<יוסי היימן: הלוואי, אמן, מהפה שלך לאוזניים שלהם, התשובה היא שבירושלים מה שמפעיל את החרדי זה הרשתות, גולדנופ ואחרים, ואני חושב שאתה מכיר אותם.
<יוסי היימן: עכשיו לגבי השנה.
<יוסי היימן: המדינה קיבלה החלטה להפסיק את הפרויקט בירושלים, כמו גם את כיתה ג' באחד עד שלוש וכמו עוד הרבה דברים אחרים מפאת קיצוצים.
<יוסי היימן: אנחנו ראינו את האור בעיניים של ההורים שפתאום חוסכים 1,000 שקל, 500 שקל, 2,000 שקל, אלה שיש להם שניים ושלושה ילדים זה דבר נפלא זה בדיוק מה שהמדינה התכוונה, על-פי הבנתי במתווה טרכטנברג.
<יוסי היימן: חוץ מזה שילדים שממשיכים להיות בגן, אגב, זה גם בבית-ספר ב-א' עד ג', זה דבר נפלא.
<יוסי היימן: ובטח עם כל הילדים, מי שרוצה.
<יוסי היימן: באנו בשיח ובמשא ומתן עם האוצר ועם משרד החינוך, הצגנו את הלקחים שלנו משנה שעברה ויש כרגע הסכמה שאני מקווה שהיא תסוכם בימים הקרובים שלמרות החלטת הממשלה וחוק ההסדרים נמשיך את הפרויקט על מינון יותר נמוך בירושלים ולכן אנחנו עומדים וזה מה שהצענו בלית ברירה, מאונס, לא מרצון לצמצם את ילדי כיתות א' עד ג' מהפרויקט, אותם להחזיר למצב של קודם, קרי איפה שיש א' עד ג' שיחזרו למתווים הקודמים של 800 ו- 900 ו- 1,000 שקלים זה דרך אנחנו בכללי עושים את זה דרך בתי תלמיד בחרדי עושים את זה דרך תמיכת תמ"ת ונתמקד בגני הילדים.
<יוסי היימן: למה?
<יוסי היימן: כי היות וכל הרעיון הוא שההורים יצאו לעודד תעסוקה בעיקר, גם דברים אחרים אבל לעודד תעסוקה, הורה או אימא שאין לה פיתרון לילד שלה בכיתה ב' או א' כמו שאמרת שחזרת, ידעת לחזור הביתה ולהכין לעצמך.
<יוסי היימן: אם ילד בגיל שלוש או ארבע לא יהיה לו פיתרון האימא לא תלך לעבוד.
<יוסי היימן: האם היינו רוצים להמשיך להפעיל בבתי-הספר?
<יוסי היימן: בוודאי, בוודאי.
<יוסי היימן: זו עמדתי ומותר לי להציג את עמדתי.
<אליסון שטרן: אז אימא תצא לעבודה ואז כשהילד יגיע לכיתה א' - - -
עמרם מצנע: אני מבקש, חברים, אם אתם רוצים להגיע לאיזה שהוא סיכום בוועדה, אז אני מבקש להתנהל כמו שצריך.
<יוסי היימן: אנחנו היינו מאוד רוצים שהמדינה תמשיך לתקצב אותנו, לא ב- 65 שקלים, ב- 200 מיליון כפי שחשבנו שנקבל השנה.
<יוסי היימן: הלוואי.
<יוסי היימן: נחיל את זה על כל העיר, על כיתות א' עד ג'.
<יוסי היימן: האלטרנטיבה אגב שלא יהיה כלום, אגב, השאלה היא לא מה - - -
מיכל רוזין: הטענה היא לא כלפי העירייה, היא כלפי האוצר.
מיכל רוזין: אמרנו את זה בדברי הפתיחה.
<יוסי היימן: לכן אנחנו הצענו לאוצר, אני לא רוצה להיכנס עכשיו לסכומים, כי אני מקווה שזה יסוכם היום, יש אחרי הצהריים אני מקווה דיון מסכם עם האוצר ומשרד החינוך.