GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לארה מובאריכי: פתחנו את האפשרות בכיתה ז' והופתענו לגלות שנרשמו שתי כיתות משכבת ז' ושתי כיתות משכבת ח'.
עמרם מצנע: מה ההבדל, במשפט אחד, בין שתי התכניות?
<לארה מובאריכי: תכנית הלימודים הפלסטינית, קודם כל, זה ריאלי או הומאני.
<לארה מובאריכי: אין לך בחירה.
<מוחמד כנאעני: הומאני, ריאלי או מקצועי.
<מוחמד כנאעני: אין לך יחידות ואין לך חופש בחירה כתלמיד ביחידות לימוד של פיסיקה, כימיה וכולי אלא יש לך ריאלי, עמוד ריאלי, עמוד הומאני וההפניה של המקצועי.
עמרם מצנע: עכשיו בישראלית, הם מחויבים בתנ"ך, בביאליק?
<לארה מובאריכי: הם לומדים ספרות.
<מוחמד כנאעני: תנ"ך כתנ"ך לא.
<מוחמד כנאעני: בבית צפאפא, המנהל כאן של חטיבת הביניים, בכל תכנית ערבית או ישראלית תנ"ך כתנ"ך לא אלא מלמדים שם ספרות, דקדוק.
<מוחמד כנאעני: זה לפי היחידות.
<מוחמד כנאעני: אבל לא מחייבים תנ"ך כיחידה עצמאית.
עמרם מצנע: בבגרות העברית חייבים תנ"ך.
<מוחמד כנאעני: כמו שיש לנו ערבית לערבים ויש לנו ערבית ליהודים, יש לנו עברית ליהודים ויש לנו עברית לערבים.
<קריאה: ואנגלית?
<מוחמד כנאעני: זה כלל ארצי, אנגלית, ביולוגיה, מתמטיקה, זה - -
עמרם מצנע: אם אתה לומד ספרות, אתה חייב לקחת - -
<לארה מובאריכי: כן, ביאליק, רחל.
<לארה מובאריכי: היסטוריה גם כן לוקחים שם לפי יחידות.
<לארה מובאריכי: יש יחידת המאה ה-20, תלוי בבחירת התלמידים.
שמעון אוחיון: לגבי הבגרות אולי תרחיב לגבי אלה שלומדים בגרות ישראלית.
שמעון אוחיון: אמרת שתנ"ך זה לא חובה, ספרות, דקדוק, כל אחד זה יחידה אחת.
שמעון אוחיון: אנגלית, מתמטיקה - - -
<מוחמד כנאעני: אנגלית זה כלל ארצי, ערבי יהודי כאחד.
<מוחמד כנאעני: מתמטיקה זה כלל ארצי, ביולוגיה כלל ארצי, מדעים זה כלל ארצי, זה תרגום בעצם.
שמעון אוחיון: אז למה אנשים רוצים את הבגרות הישראלית?
<דוד קורן: שתי סיבות מרכזיות לביקוש לבגרות ישראלית: 1.
<דוד קורן: בחור שמסיים י"ב רוצה אחר כך ללכת לאוניברסיטה.
<דוד קורן: 2.
<דוד קורן: להתקדם ללימודים גבוהים אחרים ובסוף הוא רוצה איזה שהוא אופק תעסוקתי.
<דוד קורן: סיבה שניה זה מה שאני שומע מהרבה מאד הורים זה שהתאוג'יה בנוי על מתודולוגיה של שינון ולא של חקר והעמקה ויכולת להוציא דבר מתוך דבר, והבגרות הישראלית לוקחת אותם, לטענת התושבים, לכישורים קוגניטיביים יותר טובים.
<דוד קורן: זה שתי סיבות מרכזיות.
<דוד קורן: מה שאני רואה מהרבה מאד ממשקים זה שהשילוב של ההיבט הפרקטי וההיבט של כישורי החשיבה מוביל למסה מאד קריטית.
<דוד קורן: אני היועץ של ראש העיר לענייני מזרח העיר ובהרבה מאד ממשקים מול התושבים עולה הסוגיה של בקשה לבגרות ישראלית.
<דוד קורן: ולכן, פה יש רמת ביקוש ומה שקרה, לדוגמה, בצור באהר הוא דוגמה לזה אבל זה קורה גם באזורים אחרים.
<דוד קורן: שם, דרך אגב - -
עמרם מצנע: תעודת בגרות ישראלית היא מגבלה, אחר כך, כשהולכים נגיד ללמוד בירדן?
<דוד קורן: זה מתחבר לעוד סוגיה אחת של תגבור לימודי עברית במסגרת הבגרות הישראלית, שזה עוד כלי תעסוקתי.
שמעון אוחיון: למה הוא נדרש כדי להתקבל למוסד אקדמי אם יש לו רק בגרות ישראלית?
שמעון אוחיון: הוא לא מתקבל בכלל?
שמעון אוחיון: הוא נדרש להשלמות?
<דוד קורן: בדרך כלל הם הולכים למכינה של שנה אחת, הרבה פעמים במכינה ללימודי חוץ, ואז הם ממשיכים במסגרת.
<קריאה: ואם זה ההיפך?
עמרם מצנע: ואם הוא בא לרשות הפלסטינית?
משה טור פז: ברשות יותר קל להתקבל לבגרות ישראלית מאשר אצלנו עם בגרות פלסטינית.
משה טור פז: זה ברור.
משה טור פז: ולכן, שוב, חשוב לי מאד להדגיש שכל עשיה היא עשיה של הצעה.
<קריאה: באוניברסיטת ביר זית אין הבדל בין בגרות לתאוג'יה.
<קריאה: יש בחינה להיכנס לאוניברסיטה, ואם הוא לא יעבור את הבחינה הוא - - בלי קשר לבגרות ובלי קשר לתאוג'יה.
<דוד קורן: אנחנו מסיימים ורק נאמר שמה שאנחנו עושים זה מציעים.
<דוד קורן: מציעים לבתי הספר ולתלמידים.
עמרם מצנע: בואו נשמע את מנהלי בתי הספר.
<למעי עיסא: אני מנהל חטיבת הביניים בבית צפאפא.
<למעי עיסא: אני שנה שלישית בחטיבה.
<למעי עיסא: במשך שלוש השנים אנחנו הכנסנו דגם חדש לבית הספר.
<למעי עיסא: יש לנו שתי תכניות לימודים, פלסטינית וישראלית.
<למעי עיסא: 63% שלומדים בתכנית הישראלית ועוד 37% בפלסטינית בתוך בית הספר.
<למעי עיסא: 3 כיתות ז' בישראלית ו-2 פלסטיניות.
<למעי עיסא: האמת, אני כל הזמן מנסה לטשטש את ההבדלים על מנת להוביל את בית הספר.
<למעי עיסא: אנחנו מוזנים מהיסודי, התלמידים בחטיבה.
עמרם מצנע: גם חלק תכנית פלסטינית.
<למעי עיסא: עכשיו הנהגנו דרך של הרכבת ממש, הקרון והקטר.
<למעי עיסא: בית הספר עד לפני שלוש שנים, רוב המשאבים הלכו לכיוון תגבור התלמידים, חיזוק התלמידים המתקשים.
<למעי עיסא: אנחנו המשכנו בדרך הזאת אבל הכנסנו אלמנט חדש – טיפוח מצוינות.
<למעי עיסא: הקרון והקטר.
<למעי עיסא: אז יש לנו שתי קבוצות מצוינות בבית הספר.
<למעי עיסא: יש לנו פרחי רפואה בבית הספר, שזה פרויקטים שנכנסו אחרי שעות הלימודים.
<למעי עיסא: יש לנו לפלסטינים, בשיתוף עם ה"אימד איסט" ו"אמריקן האוס" קבוצות באנגלית מצוינות.
<למעי עיסא: השנה הכנסנו גם את הנוער העובד והלומד, תנועות הנוער, לתוך בית הספר בשעות אחרי הצהרים.
<למעי עיסא: בנוסף, ביום חמישי, חבל שאמצעי התקשורת לא סיקרו את זה.
<למעי עיסא: יש לנו פעילות משותפת עם מוזיאון ארצות המקרא, שמשתתפים 30 תלמידים מבית הספר עם 30 תלמידים מבית ספר "קשת", שחלק מהם היו עם דעות קדומות חבל על הזמן.
<למעי עיסא: הכותרת של הפעילות הזאת זה ללמוד על אברהם אבינו.
<למעי עיסא: הפעילות מתקיימת במוזיאון ארצות המקרא.
<למעי עיסא: ביום חמישי ביקרו פעם ראשונה 30 תלמידי "קשת" בבית צפאפא.
<למעי עיסא: אתם לא תאמינו, עד שעה 15:30 הם לא רצו לעזוב את בית הספר.
<למעי עיסא: היה חיבור חבל על הזמן בין התלמידים.
<למעי עיסא: לא הצהרנו על הערכים שרצינו להנחיל אבל זה בא מתוך עבודה משותפת.
<למעי עיסא: במקביל, היתה קבוצה נוספת, פלסטינית, במוזיאון ישראל.
<למעי עיסא: קבוצה של התכנית הפלסטינית עם כמה בתי ספר.
עמרם מצנע: החלוקה היא גם לפי פחות או יותר הקו הירוק לשעבר?
<קריאה: לא, בית צפאפא היה פעם חצי חצי.
<למעי עיסא: אם אתה מסתכל על בית צפאפא התמונה הפוכה.
<למעי עיסא: אחוזים הפוכים.
<למעי עיסא: 60% מהתושבים, אין להם אזרחות ויש להם תושבות ול-40% יש.
<למעי עיסא: במצב הלימודים זה הפוך.
עמרם מצנע: תסלחו לי לכמה דקות, אנחנו צריכים לסיים.
יוני שטבון: שאלה כללית: הנתונים שהפצתם זה רשמי, מוכר שאינו רשמי ופרטי.
יוני שטבון: זה מדאיג, זה קשה.
יוני שטבון: מתוך 100,000 תלמידים כ-25% ועוד 20% מהמוכר שאינו רשמי שאנחנו בעצם לא יודעים מה קורה אתם.
יוני שטבון: מה התהליכים שכן נעשים, לפחות ברשמי, שקשור אליך, שנעשים ברמת העירייה וגברת יפה ממשרד החינוך כדי להתחיל לאזן את המשוואה הזאת - -
משה טור פז: התשובה היא מאד פשוטה, זה חוזר למשל הקטר של למעי.
משה טור פז: ככל שאנחנו בונים בתי ספר רשמיים, בונים גני ילדים, מחזקים את המערכת הרשמית, מוסיפים לה תקציבים, מכניסים בגרות ישראלית, נכנסים ילדים מהמערכת הלא רשמית למערכת הרשמית.
משה טור פז: יש לנו בית ספר בבית חנינא שהוקם כפרויקט פרטי של איש עסקים והוא במעמד מוכר שאינו רשמי.
משה טור פז: הוא מגיש לבגרות ישראלית מגן חובה ועד כיתה י"א והוא אומר: אני רוצה להיכנס למערכת הרשמית, בואו תעזרו לי.
משה טור פז: עכשיו, אם אנחנו מצליחים עם כל בית ספר כזה, עם כל ילד כזה, ברור שאנחנו יכולים לתת לו יותר וזה הופך את המערכת לרשמית.
משה טור פז: המגמה היא מאד ברורה, בשונה משנים עברו: חיזוק וכניסה, אמרה לארה, ב-12 יום 250 תלמידים הגישו בקשה לעבור לחינוך הרשמי.
יוני שטבון: למה אני שואל את זה?
יוני שטבון: המוכר שאינו רשמי, לדוגמה: החינוך החרדי, רובו נמצא במוכר שאינו רשמי אבל הוא נמצא בפיקוח של משרד החינוך.
<יהודית גידלי: לא כולו.
<יהודית גידלי: יש פטור.
<מוחמד כנאעני: סליחה, אני חושב שה - - באותו צד.
<מוחמד כנאעני: זה שתי רמות של פיקוח שונות.
<מוחמד כנאעני: כמו שאמרת, החינוך המוכר שאינו רשמי מפוקח.
<מוחמד כנאעני: אותם מפקחים של החינוך הרשמי שלנו, יושב כאן המפקח והוא מפקח ברשמי וגם במוכר שאינו רשמי.
יוני שטבון: אז למה אנחנו כל כך לחוצים להעביר אותם מהמוכר שאינו רשמי לרשמי?
<מוחמד כנאעני: לא, אנחנו לא לחוצים מזה.
<מוחמד כנאעני: כמו שאמרה לארה, יש לנו את הפרטי שאין לנו קשר שם ויש לנו את המוכר.
<מוחמד כנאעני: בחלק מהמוכר באמת הם פנו למשרד ואין לנו יכולת קליטה ואז פנו למוכר, ללמוד שם.
<מוחמד כנאעני: בענין סוגיית שכר הלימוד – מבחינת לימודים והישגים הם די טובים, מאד מאד טובים אבל מהבחינה השנייה, שהם צריכים לשלם שכר לימוד של 3000,2500,4000 שקלים - -
יוני שטבון: מי מפקח על המוכר שאינו רשמי?
<מוחמד כנאעני: אני אחד המפקחים.
יוני שטבון: אז החלק המוכר שאינו רשמי מפוקחים - -
<מוחמד כנאעני: כן.
<מוחמד כנאעני: גם התכנים בבתי הספר הם התכנים הלימודיים, יש פלסטיני ויש ישראלי.
<מוחמד כנאעני: יש חלק כך ויש חלק כך.
<מוחמד כנאעני: לפי הבקשה של בית הספר אנחנו בודקים ומשחררים דוח פדגוגי, רואים את תכנית הלימודים שהם מגישים לנו ואז, על פי תכנית הלימודים, אנחנו גם מאשרים את בתי הספר.
<פפה אללו: אני רוצה לומר שאם לפני 7 או 8 שנים - - הלא רשמי ורשמי הם היו נשארים והמצב היה בכלל המצב הכספי.
<פפה אללו: לא היה להם עם מה לשלם.
<פפה אללו: חלק גדול מבתי הספר הלא רשמיים היו עסק.
<פפה אללו: לא היה חינוך, לא היה בית ספר והרמה היתה נמוכה מאד.
<פפה אללו: היום לא.
<פפה אללו: היום אתה יכול לראות שיש העברה.
<פפה אללו: אפילו בבית ספר חדש שאנחנו בנינו הוא עבר מהרשמי ללא רשמי.
<פפה אללו: למה?
<פפה אללו: כי החינוך, כנראה, השתפר בלא רשמי ככה שהילדים בורחים ללא רשמי כשזה היה צריך להיות הפוך.
<פפה אללו: זה לא כל כך פשוט.
<דוד קורן: אם אפשר, כמה דגשים למה אני חושב שהוועדה יכולה לסייע לעיריית ירושלים בכל המאמץ פה.
<דוד קורן: אני בתפקיד שלי בסך הכל שנתיים אבל אני יכול להגיד מה אני שומע מהתושבים, שזה אולי הכי חזק.
<דוד קורן: כמו כן, פפה אמר שיש מעבר מהרשמי למוכר שאינו רשמי אבל יש גם מעבר הפוך, מהמוכר שאינו רשמי לרשמי.
<דוד קורן: זה תלוי מאד באיזו שכונה, זה תלוי מאד מה המצב הכלכלי של ההורים.
<דוד קורן: זה תלוי בהרבה דברים.
<דוד קורן: אני חושב שיש שני תהליכים אסטרטגיים שקורים במזרח העיר: 1.
<דוד קורן: שיפור ברמת הלמידה ברשמי.
<דוד קורן: 2. יותר כיתות.
<דוד קורן: איפה אני חושב שהוועדה יכולה לעזור לעירייה?
<דוד קורן: לדעתי, בשלוש סוגיות מרכזיות: 1.
<דוד קורן: זה סוגיית תקציב השכירות.
<דוד קורן: העלה את זה פה יואל כלאחר יד בתוך הדיון אבל זה דבר קריטי ולכן גם היתה השאלה של חבר הכנסת מצנע על מחנה הפליטים.
<דוד קורן: יש מציאות בירושלים של שכונות שהן מחוץ לגדר אבל בתוך הגבול המוניציפאלי ואנחנו, כעירייה, צריכים לתת להם שירותים.
<דוד קורן: זה גם מ"פ שועאפת אבל זה גם כפר עקב וגם ראס חאמיס וראס שחאדה ושכונת השלום, שהן כולן מ"פ שועאפת.
<דוד קורן: הסיטואציה היא כזאת: אי אפשר לבנות שם כיתות לימוד כי אין שם שטחים חומים לבניה.
<דוד קורן: יש אנשים שבדרכים לא דרכים מגיעים אליהם.
<דוד קורן: אני יושב אתם ואחרים יושבים אתם בשביל להגיע לשכירות.
<דוד קורן: אמנם משרד החינוך בעצם במצב שאומר: אני מעדיף לשלם איקס מיליון שקלים על זה שאני מסיע תלמידים מחוץ לגדר לתוך הגדר, כשבפועל כך בר-דעת ישים לך כסף על שכירות של התלמיד במקום שהוא ייסע, עם כל המורכבות שיש בהסעות.
<דוד קורן: אז זו סוגיה אחת של השכירות.
<דוד קורן: היא הרבה יותר חזקה מחוץ לגדר אבל היא קיימת גם בתוך הגדר.
יוני שטבון: זו גם בעיה בטיחותית.
<דוד קורן: נכון.
<דוד קורן: זו הסוגיה של בתי הספר הטכנולוגיים וזה גם קשור מאד לנשירה.
<דוד קורן: ככל שיהיה עידוד, גם ברמה הממשלתית, לרשתות טכנולוגיות להיכנס למזרח ירושלים ולקדם במגזר הערבי את איכות הלימודים.
<דוד קורן: בכלל, מי שמסתכל על הסוגיה של ערביי מזרח ירושלים רואה שבהרבה מאד תכניות חומש ממשלתיות למגזר הערבי, מזרח ירושלים לא נמצאת.
<דוד קורן: למה?
<דוד קורן: שאלה מצוינת, אין לי שום תשובה.
שמעון אוחיון: פניתם לאורט?
<קריאה: פנינו.
עמרם מצנע: זה מאד קשה, זה לא פשוט.
עמרם מצנע: זה עסק טוב.
עמרם מצנע: כניסה שלהם לפה זה לא הפסד ולכן אני מתפלא שרשתות לא נכנסות.
משה טור פז: כי הרשות הפלסטינית, צריך לומר, היא גם תת מתוקצבת.
משה טור פז: צריך לומר את זה.
משה טור פז: הרי מדינת ישראל, למשל, הכניסה המון כסף לחטיבות הביניים לפני 3 שנים לשיפור הישגים.
משה טור פז: בית ספר שלא מגיש למיצ"ב, אין לו שיפור הישגים.
משה טור פז: ממילא כך תקציב חטיבת ביניים, בית ספר שמגיש לבגרות פלסטינית או בגרות ישראלית – הפער הוא היום פער של 30%.
עמרם מצנע: דרך אגב, הפער הזה בחוק ההסדרים החדש הולך לגדול בצורה משמעותית.
עמרם מצנע: הענין הזה של מי שלא מאפשר את מבחני המיצ"ב - -
<קריאות: זה בגלל החרדים אבל זה ייפול גם על המגזר הזה.
משה טור פז: אני רק רוצה לתרגם לאחוזים את מה שדוד אומר כאן:
משה טור פז: אחד מכל שמונה ילדים במדינת ישראל הוא ירושלמי.
משה טור פז: בשום קנה מידה זה לא היחס התקציבי.
משה טור פז: שום תכנית טובה, ככל שתהיה, לא מופעלת ב-1:8 בירושלים.
משה טור פז: אחד מכל 25 תלמידים במדינת ישראל או בעצם 1:21 הוא מזרח ירושלמי.
משה טור פז: עכשיו, תנסה לבדוק כל תקציב של המדינה הזאת בכל תחום שהוא, בינוי, תכניות חינוכיות, כל דבר, האם 1:21 מהתקציב... שוב, כיתה וירטואלית: יושבים 21 ילדים ואחד הוא מזרח ירושלמי.
משה טור פז: אין לזה שום כיסוי תקציבי.
משה טור פז: אז מה קורה?
משה טור פז: העירייה שמה מכיסה 15 מיליון לתקצוב.
משה טור פז: העירייה באה ואמרה: אני שמה מיליון שקל למניעת נשירה ואז משרד החינוך ומשרד האוצר נעתרו.
משה טור פז: כלומר, יש פה מין סוכן שינוי שזה העירייה, שבאה למדינה ואומרת: בואו תעזרו לי.
משה טור פז: הכלים הרגילים לא עוזרים פה.
משה טור פז: הפקעות - אי אפשר להפקיע, שכירות – אי אפשר לשכור.
משה טור פז: כלומר, כל תהליכי העבודה של מזרח ירושלים דורשים חשיבה אחרת ולכן, הקמנו שולחן עגול להתחיל להניע תהליכים.
<דוד קורן: רק משפט אחרון - - -
<קריאות: אנחנו חייבים לזוז, מחכים לנו.
<דוד קורן: משפט אחרון: מבחינתי, לטובת העניין, אם זה יקרה מכל מה שחשבתי אז אני אשמח מאד.
<דוד קורן: היתה בעבר תכנית חומש שבאה ואמרה: אני מחזקת את החינוך במזרח ירושלים לא רק בהיבט הבינוי אלא בהיבט תכנים.
<דוד קורן: אסביר לכם את הסיטואציה בשני משפטים, שתבינו: אני מגיע עם ועדי הורים לבתי ספר, לדוגמה: בראס אל עמוד, בית ספר מדהים.
<דוד קורן: אני מדבר אתם על הבינוי והם אומרים: אנחנו רוצים תכניות לקידום רמת החינוך במזרח העיר.
<דוד קורן: זה משהו, לטעמי, שאם הממשלה תתגייס להחיות תכנית חומש שאומרת: בגלל גודל האתגר שיש פה, בגלל שמדובר בלפחות 300 אלף תושבים ועם כל האתגרים, נבוא ונבנה תכנית חומש שבאה ואומרת: אני מתקצב מצוינות, אני מתקצב מחשבים, אני מתקצב סביבה לימודית וכל הדברים האלה, יש אנשי חינוך נהדרים במזרח ירושלים, שחלקם נמצאים פה, שאני מלא הערצה על העבודה שלהם.
<דוד קורן: הם צריכים, אגב, תקציבים מעבר לגב שהעירייה נותנת להם ולכן, אני חושב שזה דבר שוועדת החינוך של הכנסת יכולה לסייע בו.
עמרם מצנע: מה שרציתי לומר, שאני רוצה לאתגר אתכם: אם יש דברים שבחקיקה ניתן לסייע, למשל, תהליך הפקעה, וליצור איזו שהיא תכנית חירום לאיקס שנים, שלוקחת את המקום שהוא צוואר הבקבוק, שאני מבין שזה האחיזה בשטח ואני מבין את הבעייתיות הפוליטיות שיש בזה אבל אפשר למצוא מנגנון בעלות הקרקע, שאומרים למשל שאם למבנה אין היתר בניה בגלל איזה צ'ופצ'יק אז אולי לעבור על זה לסדר היום.
עמרם מצנע: זאת אומרת, למצוא כמה דברים שבתהליך של כמה שנים, 3,5 שנים, לוקח את צווארי הבקבוק שזה לא כסף, והיום כולם עוסקים רק בכסף, אז אם זה לא כסף ננסה לפתור אותם.
עמרם מצנע: תבדקו, תגידו לנו אם יש תחומים שהם יכולים בחקיקה של סף שעה כזה או אחר, אז אפשר לגייס כוח לעשות את זה.
<קריאות: אנחנו חייבים לזוז, חברים.
<קריאות: נדבר בדרך כי מחכים לנו ב-12:00.
עמרם מצנע: אני רוצה להודות לאמל.
עמרם מצנע: אני תמיד אמרתי שמנהל טוב וכריזמטי זה דמות המוסד.
עמרם מצנע: בכמה דקות שיצא לנו להכיר אותך, אין לי ספק.
עמרם מצנע: באמת תודה רבה לך ותודה לכם.
<איה מאיר: - - - מפקחת בית הספר - - - הד"ר חיים רובינשטיין - - - בתי ספר יסודיים בירושלים.
<איה מאיר: אם שכחתי מישהו אני מתנצלת מראש.
<איה מאיר: אנחנו מאוד נרגשים היום לקבל את פניכם אנחנו גאים ושמחים שבחרתם להתארח אצלנו.
<איה מאיר: ילדי כיתות ב' קיבלו את פניכם.
<איה מאיר: ועכשיו מקהלת בית הספר תשיר בניכם משהו קצר, רק ככה בשביל התחושה הטובה והאווירה הטובה כי אנחנו מאוד-מאוד שמחים שאתם פה.
<איה מאיר: לאחר מכן אנחנו נתחלק באופן אקראי לשתי קבוצות.
<איה מאיר: קבוצה אחת פה בכיתה ו' תצפה בשיעור "עת הדעת" בנושא מדידת נפח גופים – יש לכם את מערך השיעור בתיקיות.
<איה מאיר: הקבוצה השנייה, במסגרת "עת הדעת", תצפה בשיעור מתוקשב בנושא חינוך לשוני וככה תוכלו לראות איך "עת הדעת" עובד גם במתמטיקה וגם בחינוך לשוני.
<איה מאיר: אז אם יש למישהו העדפה לכאן או לכאן זה בסדר.
עמרם מצנע: מי שמעדיף את שניהם?
<איה מאיר: אז הוא יבוא שוב, אנחנו תמיד שמחים.
<איה מאיר: עוד נמצאים פה נציגות הורים, ועד הורים, וירדנה שטיינמץ הסגנית.
<איה מאיר: לדעתי אפשר להתחיל.
<איה מאיר: מיכל פלדמוס, האחראית על המקהלה, בבקשה.
<איה מאיר: (מקהלת בית הספר שרה)
<איה מאיר: מקהלת בית הספר – זאת המקהלה הבוגרת.
<איה מאיר: יש לנו מקהלה נוספת שהיא מקהלה צעירה לכיתות א' ו-ב' גם כמות זהה של ילדים.
<איה מאיר: המקהלות, כפי ששמעת, הן מקהלות מוצלחות הן מתאמנות אחת לשבוע בתום יום הלימודים – גם הצעירה וגם הבוגרת – בנפרד.
<איה מאיר: שרים הרבה שירים מהמקורות כיוון שאנחנו בית ספר שמחנך על ערכי היהדות.
<איה מאיר: אז הרבה שירים מהמקורות, הרבה שירי ארץ ישראל היפה, הטובה.
עמרם מצנע: - - -
<איה מאיר: ההשתתפות במקהילה היא על בסיס רצוני בלבד.
<איה מאיר: אני יכולה לומר לך שהורים שרושמים את ילדיהם לכיתות א' כבר מבררים איך הילד יכול להיות במקהלה כיוון שהוא מאוד אוהב מוזיקה וכדומה.
<איה מאיר: אנחנו לא מצרפים מיד בתחילת השנה אלא לקראת חודש דצמבר, עד שהילד מסתגל לבית הספר, למסגרת.
<איה מאיר: מי שנמצא במקהלה ממשיך בדרך כלל עד כיתה ו'.
<איה מאיר: יש מחויבות, יש הופעות, יש תלבושת וכל הנגזר - - -
עמרם מצנע: - - - חוג שהוא מיוחד בו?
<איה מאיר: בית הספר שלנו השנה החל עם "עת הדעת".
<איה מאיר: אנחנו לומדים עדיין את התחום ואנו משתפרים בו כל הזמן.
<איה מאיר: אנחנו עדיין בתהליך למידה והטמעה.
<איה מאיר: יש מחשבים ניידים לכל תלמיד, יש סיסמה והילדים לומדים.
<איה מאיר: אני יכולה לספר לך שהשיעור הראשון לקח - - -
<איה מאיר: מה שעוד מיוחד לבית הספר שלנו – המורות נמצאות בתכנית "מחשב לכל מורה".
<איה מאיר: לפני כשלוש שנים נכנסנו לתכנית, המורות עברו השתלמות על מחשבים ניידים והן עובדות עם המחשבים הללו בכל הכיתות.
<איה מאיר: כן, קודם כל במסות.
<איה מאיר: הם קיבלו והשתלמנו במשך 3 שנים - - - מעבר לכך יש לנו תכנית מצוינות באומנות, מתמטיקה ומדעים, שוב, על בסיס רצוני בלבד ובהתאמה, כמובן.
<איה מאיר: רמה אקדמית מאוד גבוהה – אנחנו עובדים קשה בשביל לשמור על הרמה הזו ולהצליח - - -
עמרם מצנע: כמה ילדים יש בבית הספר?
<איה מאיר: 333 תלמידים, כאשר יש שתי כיתות של חינוך מיוחד, ילדים לקויי שמיעה.
<איה מאיר: ילדים - - -
עמרם מצנע: שתי כיתות משולבות?
<איה מאיר: כיתה אחת היא רב גילאית, כן.
<איה מאיר: וכיתה אחת לא – זאת כיתה ו' שמסיימת - - - השנה הבאה.
<איה מאיר: כיתה ד' היא כיתה שמשולבת בילדים מכיתה ד' וכיתה ה'.
עמרם מצנע: גם המיוחדות משולבות?
<איה מאיר: רק המיוחדות משולבות גילאים.
<איה מאיר: הכיתות הרגילות הן - - -
עמרם מצנע: המיוחדות הן של לקויי - - -
<איה מאיר: של לקויי השמיעה, נכון.
עמרם מצנע: זה לא בית ספר גדול?
<איה מאיר: נכון.
עמרם מצנע: הוא בעליה או בירידה?
עמרם מצנע: מה המגמה?
<איה מאיר: זאת שאלה יפה.
<איה מאיר: מהשנה התחלנו להיות בעלייה.
<איה מאיר: היינו - - -
ניר ברקת: - - -
<איה מאיר: אני מצטרפת לדברי ראש העיר.
<איה מאיר: אנחנו מרגישים את זה, אנחנו מרגישים משפחות נוספות או למשל משפחות שחשבו לעזוב את העיר ונשארות בעיר, משפחות שתכננו וממש בגלל בית הספר נשארות.
<איה מאיר: אנחנו מרגישים את זה בשטח.
<איה מאיר: יש עוד ביקוש לרישום יותר גבוה.
<איה מאיר: השנה אנחנו פותחים שתי כיתות א' אבל מספר הילדים שנאלצתי לדחות מפאת מספר הילדים בכיתה היה גדול ביותר.
עמרם מצנע: אין לכם אזורי רישום?
ניר ברקת: יש גבול כמה בית הספר יכול לקלוט.
<איה מאיר: נכון, זה גם נכון.
<איה מאיר: אבל עם זאת אתה צריך לתת תנאים, זאת אומרת להכניס 40 ילדים לכיתה כאשר יש - - -
עמרם מצנע: - - - עוד 2 - - -
<איה מאיר: אנחנו מקבלים באהבה את תלמידנו.
<איה מאיר: הם נרשמים, הם באים.
<איה מאיר: פתחנו בשנה שעברה - - -
עמרם מצנע: כמה ילדים באים - - -
<איה מאיר: בערך כמחצית, בערך מחצית מהשכונה ומחצית לא מהשכונה, כאשר היום אנחנו רואים מגמה שהרבה משפחות עוברות לגור באזור מערב ירושלים בגלל הקרבה לבית הספר, זה אומר השכונות בית הכרם, רמת דניה, גבעת שרת, הולילנד.
<איה מאיר: יש מעבר של משפחות - - -
עמרם מצנע: בית ספר תל"י הוא בית ספר על אזורי?
<איה מאיר: בית הספר שלנו הוא על אזורי – לא כל בית ספר תל"י הוא על אזורי.
<איה מאיר: בית הספר שלנו ספציפית, תל"י בית וגן, מאז ומעולם היה בית ספר על אזורי.
עמרם מצנע: והמשמעות של מימון ההסעות?
<איה מאיר: ההסעות ממומנות רק לחינוך המיוחד.
עמרם מצנע: זאת אומרת, - - - לא פותר את הבעיה של ההסעות - - -
שמעון אוחיון: - - - לגבי תל"י, שזה לא מהאזור - - -
<איה מאיר: - - עדיין - - -
שמעון אוחיון: - - - יש לי באמת שתי שאלות, אולי שאלה אחת והערה אחת - - -
עמרם מצנע: כשהם רושמים - - -
<איה מאיר: הם יודעים את זה מראש.
<איה מאיר: יש פה המון קשרים בין המשפחות והם עושים Carpool וזה יוצר גם קשרים טובים בין ילדים ממשפחות - - -
שמעון אוחיון: שתי הכיתות של בעלי הלקויות, איך הן משתלבות בפעילות הבית ספרית בכלל?
<איה מאיר: שאלה מאוד יפה.
<איה מאיר: הילדים הללו לומדים בכיתה גרעינית, כאשר חלק ניכר מהשעות הם משתלבים בכיתות הגדולות, הרגילות, באותו דרג שהם לומדים אתו – יש שעורים קבועים במערכת שבהם הם משתלבים על בסיס קבוע, ויש שעורים שהם ספציפיים לילדים מסוימים, למשל, ילד שיש לו יותר נטייה למתמטיקה אז הוא משתלב באופן מלא במתמטיקה או ילד עם נטייה לשפה - - -
שמעון אוחיון: - - - הפעילות החברתית - - -
<איה מאיר: מלא, מלא.
<איה מאיר: אין הבדל.
שמעון אוחיון: עוד הערה אחת, זה מאוד מעניין אותך, ראש העיר: האם הפתיחה של כמה שיותר בתי ספר תל"י אולי גם נותנת הסבר לעליה בממלכתי - - - בעצם, אוכלוסייה שהתלבטה והייתה הולכת הרבה פעמים לבית ספר דתי – אז הנה הפתרון: תל"י - - -
<איה מאיר: אתה מאוד צודק.
<איה מאיר: יש לנו סיפורי משפחות מאוד מעניינים מכיוון שיש פה כל מיני משפחות - יש פה משפחות שעברו ממלכתי-דתי, יש פה משפחות מעורבות - - -
ניר ברקת: - - - ראיתי פה טבלה - - - למשל, קח את בית ספר ממלכתי בית וגן: יש לה פה 77 תלמידים רשומים מהשכונה, 2 מחוץ לשכונה ו-6 מהשכונה שרוצים לצאת לבתי ספר אחרים.
ניר ברקת: בנטו, במדדים שעלו מנתוני בית הספר, יש 73 תלמידים רשומים - - -
עמרם מצנע: אתה מדבר על חדשים או על שנה הבאה?
ניר ברקת: אתה רואה שזה גידול – היו בעבר - - - בשנים קודמות היו 60 - - - 73.
ניר ברקת: יחסית לגודל בית הספר - - - הם במקסימום.
ניר ברקת: עכשיו אנחנו יודעים היום ברמת העיר - - - מנהל המחוז לפני כמה שבועות וראינו שבעצם כשאתה מנהל את היצע בתי הספר, כלומר, אם יש ביקוש לעוד תל"י – בוא נשים עוד תל"י.
ניר ברקת: אנחנו רואים שכמות הכיתות הבלתי תקניות בעיר ירושלים קטנה במהלך השנים האחרונות ולא גדלה.
ניר ברקת: זאת אומרת שחסכנו כסף למדינה - - - כשאתה לוקח את כל בתי הספר - - -
עמרם מצנע: - - - אם יש לך 6 ילדים שרצו או ההורים רצו ואתה לא נותן להם פה מקום אז הם ילכו לבית ספר אחר - - -
<מאיר שמעוני: בדיוק, ברגע שאתה - - - ש-98% מקבלים את מה שהם רוצים – זה בדיוק הקבוצה של 3%-2% - - -
עמרם מצנע: זה נושא מעניין בפני עצמו - - - אני בחיפה התנגדתי – יש שם בעיה של בתי ספר בשכונות יותר חלשות - - -
ניר ברקת: - - - עשינו את זה, פתרנו את זה, הכנסנו בית ספר ניסויי בקריית יובל – אתה מרחיב בתי ספר ממותגים בשכונות היותר חלשות ואז יש להורה בארמון הנציב אפשרות לשלוח את הילדים שלו או לתל"י או לבית הספר הדתי - - - סניף של אפרתה.
ניר ברקת: אלו חדשות טובות – הם לא צריכים לעזוב את השכונה.
ניר ברקת: אותו דבר עם הניסויי בקריית יובל.
ניר ברקת: יש להורים או את תל"י או את הניסויי - - -
עמרם מצנע: אבל איך אתה מנהל את הרישום?
עמרם מצנע: אם יש לך 6 ילדים נוספים שלא יתקבלו בגלל מכסות, אז מה - - -
ניר ברקת: תראה מה אנחנו עושים: קודם כל, אנחנו יודעים שיש כאן – ה-6 שרוצים לצאת החוצה מהשכונה - - -
עמרם מצנע: אבל יש כלה שרוצים לבוא ואי אפשר לקבל אותם.
ניר ברקת: מדובר רק בשניים.
ניר ברקת: בוא נראה את השניים האלה מחוץ לשכונה – יש לי את הרשימה – אני יודע שאחד רוצה - - - לבית הכרם ואחד - - - קריית יובל, בשכונות.
ניר ברקת: אחד רוצה לבית ספר יפה נוף והשני לאגרון.
ניר ברקת: אתה אומר: תקשיבו, אין לנו ברירה, אתה יכול ללכת ליפה נוף או לאגרון או לכל בית ספר אחר שתרצו ויש בו מקום פנוי.
עמרם מצנע: במספרים האלה שהם באמת בודדים אז - - -
<איה מאיר: - - - סיור בחינוך לשוני - - -
שמעון אוחיון: אני באופן טבעי הולך לשיעור לשון.
<איה מאיר: לכולם יש מקום?
<איה מאיר: נציגי מועצת התלמידים יהיו אתנו בדיון, זה בסדר?
<איה מאיר: התלמידים שלנו חיכו לביקור הזה כל השבוע - - -
שמעון אוחיון: - - - אין בעיה, החלוקה היא לא על בסיס - - -
<איה מאיר: אנחנו בחלק השני של הביקור הזה, ואנחנו מברכים אותך, כבוד ראש העיר, שהגעת לכאן ואתה בעצם מנחה את הדיון.
<איה מאיר: אני מזמינה אותך.
ניר ברקת: נראה לי שאני מהר מאוד רוצה לאפשר למצנע ולחברי הכנסת לשאול שאלות.
ניר ברקת: בקצרה, אני החלטתי להחזיק תיק חינוך מתוך הכרות עמוקה ואינטימית של למעלה מ-15 שנה.
ניר ברקת: בעידן החינוך המתוקשב, באופן טבעי, הקמתי את "סנונית" לפני כ-13 שנה באוניברסיטה העברית.
ניר ברקת: אחרי מחשוב של כמה תריסרי בתי ספר בירושלים, הבנו שיש פה פוטנציאל מאוד-מאוד גדול.
ניר ברקת: אני רוצה להתייחס בקצרה לנושא התקשוב – זה כלי עבודה ואמצעי שחשוב להטמיע אותו בעיקר ביסודי ולכן שמנו דגש גדול מאוד דווקא על בתי ספר יסודיים.
ניר ברקת: בהטמעה יש מחשב לכל מורה, בגדול יש לכל המורים בבתי הספר בירושלים – ממלכתי, ממלכתי-דתי ובמגזר הערבי.
ניר ברקת: מעבר לכך התחלנו להכניס כל מיני תכניות שמטרתן להכניס עמוק את הטכנולוגיה לתוך הפדגוגיה בבתי הספר והפיילוט של "עת הדעת" ב-24 בתי ספר הוא דוגמה לכך.
ניר ברקת: שתי רפורמות גדולות אני הכנסתי לעיר ירושלים.
ניר ברקת: האחת, ניהול רישום.
ניר ברקת: במקום ניהול הביקוש של ההורים מנהלים את היצע בתי הספר; במקום להגדיל את כמות התלמידים ולהגיד לכל אחד איפה הוא לומד, פתחנו את זה עקרונית לחלוטין ולבתי ספר שיש להם ביקוש יתר אנחנו מאפשרים לפתוח סניפים במקומות שאין בקוש יתר.
ניר ברקת: כלומר, במשחק סכום אפס של המבנים הפיזיים, לטובת העניין, אנחנו מנהלים לא את האפשרות של איזה הורה ישלח את ילדו לאיזה בית ספר אלא איזה בית ספר ילך לאיזה מבנה, ובכך הקטנו את החיכוך השלילי, כמעט ואין לנו רג'קטים בתחילת השנה מול התושבים.
ניר ברקת: 98% מקבלים את ההעדפה הראשונה שלהם ומי שלא – הולך להעדפה השנייה.
עמרם מצנע: זה נכון גם לחטיבות ביניים?
ניר ברקת: הכול, הכול.
ניר ברקת: אני לא רב עם התושבים.
ניר ברקת: אני אומר שביר כזאת שבה השונות היא יותר גדולה מהדומה – למשל, תל"י זה בית ספר ממלכתי בקריצה לממלכתי-דתי.
ניר ברקת: יש לנו ממלכתי-דתי בקריצה לממלכתי – בית ספר דרור ואחרים, יש לנו חרד"לים ויש לנו מה שאתם רוצים.
ניר ברקת: יש לנו כזה מגוון שאם היינו צריכים להכניס את כולם לתבניות לא היינו מצליחים.
ניר ברקת: בגדול, כשאתה זורם עם הביקוש של התושבים, אתה אומר להם שלא מתווכחים איתם וזה היצע בתי הספר – זה מאפשר לבתי ספר מצטיינים לבלוט ולרוץ.
ניר ברקת: הרפורמה השנייה היא מדידה והערכה.
ניר ברקת: התחלנו בעל-יסודי והשנה אנחנו רוצים להמשיך ביסודי.
ניר ברקת: המערכת של "עץ הערכים" שמנהלי בתי הספר שותפים בבנייתו ומסכימים היום שזה כלי עבודה ושפה, שפת חינוך.