GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוסי היימן: משרד החינוך ככלל, ככל שאנחנו קיבלנו מכתב ממנו בימים האחרונים, תומך בעניין, משרד המשפטים התנה את זה בזה שהאוצר והתמ"ת התחייבו שהעובדה שאנחנו יורדים מ- א' עד ג', הורי א' עד ג' שיתאפשר להם, שזכאים לתמ"ת, לא ייגרע זכותם לקבל את כספי התמ"ת, כמו שאגב עשו באחד עד שלוש, בכיתה ג', רצו להבין שהיות ויש פה שלושה גילאים, שמי שזכאי לתמ"ת, ימשיך לקבל תמ"ת ואנחנו נקבל את ההתחייבות אני מקווה ממשרד התמ"ת בימים הקרובים, ועל כך אנחנו עובדים, תכף נשמע גם את התמ"ת, ונוכל להתרכז כדי להציל.
עמרם מצנע: מה קורה לילדי א' – ג', באופציה המקוצצת הזו, שירצו לחזור למתווה הקודם?
<יוסי היימן: על זה אנחנו עובדים עם התמ"ת והתמ"ת תכף יציג את עמדתו.
עמרם מצנע: לאו דווקא התמ"ת, אלא הורים ש- - -
<יוסי היימן: תראה, בחרדי יש - - -
עמרם מצנע: לא לא, בכללי.
<יוסי היימן: בכללי יש לנו מסגרות בתי תלמיד מכיתות א' עד ג', הם עבדו בשנה שעברה במחיר של בערך 900 שקל לתלמיד, הם ירדו בזכות ציל”ה לסדר גודל של 200, הם יחזרו לקודם.
<יוסי היימן: מה שהיה הוא שיהיה.
עמרם מצנע: זאת אומרת השירות הזה שניתן קודם לכל, הוא יינתן?
<יוסי היימן: באמצע השנה נתנו את אותו שירות, אבל במוזל, וזה יחזור לקדמותו.
<יוסי היימן: לו יהיה לנו, כל שקל שיהיה, אנחנו ניתן.
<יוסי היימן: דבר אחרון לגבי הסייעות.
<יוסי היימן: אנחנו מבקשים מהאוצר ואנחנו במשא ומתן איתם על הרבה מאוד בקשות לטייב את המוצר.
<יוסי היימן: אנחנו מבקשים מהאוצר לאפשר לנו, כולל אם יידרש באמצעות תשלומי הורים כי גם את זה מאשרים לנו, אנחנו לא רשאים לפעול עצמאית, לאפשר למעבר בשכר הסייעות לא רק ל- 33 שקלים במינימום, אגב, סייעות יותר ותיקות מקבלות יותר מ- 33 שקלים, אלא גם לשלם להם שכר חודשי.
<יוסי היימן: זו הבקשה שלנו, זו התביעה שלנו מהאוצר.
<יוסי היימן: אני מקווה שבימים הקרובים אנחנו נוכל לצאת בבשורה בעיר.
<יוסי היימן: עד כאן, תודה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש וגם למיכל רוזין שיוזמת את ההצעה.
אורי מקלב: אני באתי, באמת שמעתי את מנכ"ל העירייה ואני יכול באמת להוקיר את הפעולות שהם עושים במסגרת הקיים, במסגרת התקציב שיש לו, לתמרן בצורה כזאת או בצורה אחרת, באמת הוא הרחיב את היריעה.
עמרם מצנע: הכל במסגרת התקציב.
עמרם מצנע: אני מבין שעיריית ירושלים הוסיפה מתקציבה.
אורי מקלב: לא רק זה, במסגרת התקציב ופלוס גם מתקציבה ושיתוף הפעולה שיש, אני לא נכנס לעניין הזה.
אורי מקלב: אבל אני חושב שגם יוזמת הדיון וגם אנחנו בעצם לא רואים אותם ככתובת, אנחנו רואים את המדינה ככתובת, האוצר ככתובת ואנחנו שואלים למה ירושלים היא אחרת ממקומות אחרים.
אורי מקלב: ההיסטוריה היא מאוד קצרה, היא לא היסטוריה ארוכה.
אורי מקלב: הממשלה בעקבות דו"ח טרכטנברג, רואה לסבסד ולהפעיל מערכת של צהרונים באשכולות מסוימים וירושלים היתה חלק מהם.
אורי מקלב: זאת אומרת, החלטה מיוחדת על ירושלים.
אורי מקלב: אשכולות מאחד עד שלוש, פלוס גם כן ירושלים.
אורי מקלב: בפועל, אולי זה התעכב, אבל זה התעכב שוב פעם כנגד החלטת הממשלה, כנגד מה שהחליטו, אולי הפעילו את זה יותר מאוחר מסיבות כאלה ואחרות, אבל כשהממשלה קיבלה החלטה חדשה לשנת 2013, 2014, היא קיבלה החלטה אחת – איפה שהיה הוא שיישאר, לא מוסיפים מקומות חדשים בשונה מהתוכנית היתה שבשנת 2013, 2014, יגדילו את זה כשהיתה החלטה שזה ילך בצורה מדורגת, אז הקיצוצים היו באופן כזה, איך המדינה, איך הממשלה קיצצה, אמרה שאנחנו לא נרחיב לאשכולות נוספים, מה שהיה הוא שיהיה ומורידים, במקום כיתה ג', לכיתה ב'.
אורי מקלב: זה מה שאני יודע, זאת היתה החלטת הממשלה.
אורי מקלב: עכשיו ירושלים, אני מבין שזה בעצם עומד מאחורי הרעיון לדון כאן בוועדה בדיון מהיר, ולשאול – למה ירושלים או האוצר והמדינה לא עומד בהבטחותיה ובהחלטותיה, שהיא החליטה שמה שהיה הוא שיהיה וירושלים היא לא אחרת משאר האשכולות והרצון והצורך בירושלים הוא לא פחות ממקומות אחרים.
אורי מקלב: לכן, באיזה שהוא מקום בכל נושא הצהרונים מהרגע הראשון, ירושלים היתה איזה בן חריג, אולי בגלל שהמצב הסוציו אקונומי הוא לא בדיוק, אבל כשקיבלו החלטה מיוחדת על ירושלים זה בגלל שלירושלים יש חשיבות מיוחדת בעניין הזה והפועל היוצא מזה שהיום אנחנו עומדים בפני, זאת אומרת, מה שעושה העירייה, בגלל חוסר בתקציב, בגלל שהתקציב הוא רק חלקי ולא כפי החלטת הממשלה, מוציאה כל מיני אלטרנטיבות ואחת מהן שאני חולק על זה מקצועית חולק על זה באופן המעשי, שילדי בית-ספר בכיתות א' ו- ב' זקוקים לפחות מילדי גן.
אורי מקלב: אני דווקא חושב שלפעמים בבית-הספר צריך יותר, בגנים, אני מכיר גנים שגומרים יותר מאוחר מבתי-ספר.
אורי מקלב: ילדים בכיתה א' גומרים כמה פעמים בשבוע בשעה 12 ובגנים גומרים יותר מאוחר, בשעות הלימוד.
אורי מקלב: אז איפה יש צורך יותר?
עמרם מצנע: לא, אין ויכוח שגם אלה וגם אלה זקוקים.
מיכל רוזין: אין הבדל בין ילד בן חמש וחצי לשש וחצי.
אורי מקלב: העניין הוא שהאימא צריכה ללכת לעבוד בשקט, יש שינוי שהוא לא משמעותי בגיל הזה בין כיתות א' ו- ב' לכיתות הגן.
אורי מקלב: עכשיו, אדוני משפט אחד.
אורי מקלב: שונה נושא צהרונים במעונות מכל סבסוד אחר ולכן גם דו"ח טרכטנברג התמקד בעניין הזה.
אורי מקלב: בשאר הדברים אנחנו נותנים תקציבים ופעולות כאלה.
אורי מקלב: בנושא של מעונות וצהרונים שזה המקביל, בא ואומר, לפי גם מחקרים שהתמ"ת עשה, מה מדרבן ומה הוא המחולל, מביא את האישה ללכת לעבוד, זה לא הולך ככה – האישה עובדת ואחרי זה מקבלת, ואחרי זה מחפשת סידור לילדים, זה עובד בדיוק הפוך ובשביל זה מגיעים המעונות.
אורי מקלב: אישה מחפשת איזה סידור לילדים.
אורי מקלב: אם היא עובדת, היא יכולה להמשיך ואז היא מחליטה או שהיא ממשיכה לעבוד, או שהיא מתחילה לעבוד וזאת המציאות כל אחד כהורה יודע את זה וגם המציאות לפי מחקרים שנעשו.
אורי מקלב: לכן באה המדינה ואומרת – אנחנו רוצים למצוא מסגרות מתאימות ודברים כאלה, שיאפשרו לנשים לעבוד.
אורי מקלב: ולכן גם קבעו שמי שיהיה, בצורה כאן, הסבסוד הולך כאן בדיוק הפוך.
אורי מקלב: אם האישה מרוויחה פחות, דהיינו שהיא עובדת פחות שעות, היא מקבלת פחות הנחה אבל במעונות, מדוע זה עובד בדיוק הפוך, היה צריך להיות כך שמי שמרוויח פחות משלם פחות, לא, מי שמרוויח פחות בגלל שהוא עובד פחות המשרה שלו, או שהוא לא זכאי בכלל.
עמרם מצנע: לא, יש פה מה שנקרא תמ"ת, שמקבלים על-פי מבחן הכנסה ויש את המבחן השני, שהוא המבחן של התעסוקה.
אורי מקלב: חוץ ממבחן הכנסה יש שני מבחנים, מבחן הכנסה, אבל בקריטריון המבחן הראשון הוא האם אתה עובד משרה מלאה.
עמרם מצנע: לא, זה עכשיו בסבסוד.
אורי מקלב: לא, לכל אורך הדרך.
אורי מקלב: בתמ"ת ובמעונות באופן שוטף, בלי התוכנית החדשה, באופן שוטף.
עמרם מצנע: אבל גם מבחן הכנסה.
אורי מקלב: מבחן הכנסה ודאי, אבל המבחן הראשון זה מה היקף המשרה שלך ואז על זה חל.
אורי מקלב: אומר חברנו, שמעון למה מורות, בגלל שאלה מהמשרה מלאה זה פחות שעות ולא מכירים, זה נושא אחר שהוועדה הזאת, ועדת החינוך, התייחסה לזה בעבר וחשוב מאוד שתידרש לזה גם בעתיד.
מיכל רוזין: אופק חדש גרם להרבה מהמורות עכשיו להזדקק לצהרונים מה שהן לא היו נזקקות קודם.
אורי מקלב: עכשיו כשאנחנו אומרים עכשיו כאן להחיל את כושר השתכרות, דהיינו כשמסתכלים גם מה הבעל עושה זה דבר מעוות במהותו.
אורי מקלב: כשבאים ואומרים – האישה תקבל את הסבסוד רק במעון שיאפשר לה רק אם גם הבעל שלה, והבעל מעל רבע משרה.
עמרם מצנע: נדמה לי שבעל, יש הלא קריטריונים.
עמרם מצנע: בעל שלומד.
אורי מקלב: לא, ביטלו את זה.
אורי מקלב: זאת אומרת, אנחנו יודעים מה הטעם.
עמרם מצנע: לא לא, בעל שלומד זה נחשב ל- 25%.
אורי מקלב: לא, זה לא נחשב.
אורי מקלב: זה לא נחשב ל- 25%, זה חלק מהתקנה גם כן ואת זה רוצים בעבר להעביר מהמקום הזה ציבור אוכלוסייה מסוימת.
מיכל רוזין: שרוצים שהוא יצא לתעסוקה.
אורי מקלב: אז מעבר לחלק הערכי, אבל גם במבחן המעשי, החלק שהאוצר ממונה עליו כדי לעודד, אז מה יקרה, מה אנחנו יודעים, יש כאן אנשים יגידו – אם לא יסבסדו את המעונות מה היא תעשה, האישה?
אורי מקלב: יש ספק שהיא לא תלך לעבוד?
אורי מקלב: התועלת מהישיבה הזאת לבוא להגיד גם לאוצר וגם לשר האוצר – אדוני, אם אתה חושב, ואני אומר את זה גם לנו כחברי כנסת, שאנחנו פוגעים רק באוכלוסייה מסוימת ולכן אפשר לעשות מה שרוצים בעניין הזה, בנושא הזה ובעוד נושאים, הנושא הזה הוא נושא בולט, ראינו את זה גם בתלמידי חוץ לארץ, כמה חוסר היגיון כלכלי אמיתי של האוצר לבטל את כל התמיכה המינימאלית.
עמרם מצנע: אורי, אורי.
עמרם מצנע: אל תיכנס לסמטאות ללא מוצא.
אורי מקלב: במקרה הזה, התוצאה של הדבר הזה כל מה שאומרים, כל מה שאומרים שמצד אחד אומרים שרוצים לדרבן לצאת לעבודה, וזה מה שגם טרכטנברג רצה שיעודד עבודה אנחנו פועלים ועושים בדיוק הפוך.
עמרם מצנע: נסיים, נסיים, אורי.
אורי מקלב: אבל אם אתם תבינו בשולחן הזה אין חרדים ושזה פוגע בעוד אז אולי תצא התבונה.
מיכל רוזין: אנחנו נאבקים גם את מאבקם.
עמרם מצנע: מי מייצג את הגננות, סייעות?
<יוני בלבן: אני מכוח לעובדים.
<יוני בלבן: הסייעות הצטרפו אליו בחודשים האחרונים.
<יוני בלבן: קודם כל, אנחנו מברכים על מה ששמענו כאן שיש סיכוי גבוה שהסבסוד יישאר לפחות להורים בגני ילדים, אנחנו מאוד שמחים על זה, אנחנו חושבים שזו תוכנית מאוד מאוד חשובה, חשוב שהיא תישאר, חשוב שהסבסוד יישאר.
<יוני בלבן: אני חושב שהמסר המרכזי, שחשוב לנו להעביר זה שהסבסוד הזה לא יכול להיות על הגב של העובדות, הוא היה השנה על הגב של העובדות.
עמרם מצנע: אני רוצה לשאול אותך קונקרטית.
עמרם מצנע: אני מבין שעיריית ירושלים תיקנה מ- 23 שקלים ל- 33, זה סביר, אני לא רוצה להגיד שזה בשמיים.
<יוני בלבן: אני אתייחס לזה.
<יוני בלבן: עובדות הצהרונים, בערך 60%, העובדות הוותיקות יותר מבין הסייעות, באמת מקבלות היום 33 שקלים.
<יוני בלבן: העובדות החדשות מקבלות 28 עדיין.
<יוני בלבן: גם אחרי התוספת הזאת ואחרי שנוספו עוד שלושה שקלים לשכר של הגננות המובילות, לעומת מה שהיה, עדיין יש פגיעה של כ- 15% בשכר שלהם, לעומת מה שהיה לפני התוכנית, כשבעצם מספר הילדים בצהרון עלה מממוצע 20, הוא אמור להגיע עד 30, 31 ילדים בצהרון.
<יוני בלבן: זאת אומרת, העבודה היא פי אחד וחצי יותר עבודה, כשלפני התוכנית, כשבגן שהיו בו מעל 26 ילדים, היתה אשת צוות נוספת.
<יוני בלבן: בתוכנית עכשיו, תוכנית ציל"ה על-פי הקריטריונים שלה כמו שהיא היום, גם גן של 31 ילדים, עדיין יהיה ללא תוספת.
עמרם מצנע: תוספת על השתיים?
<יוני בלבן: כן, שלישית.
<יוני בלבן: כמו שזה היה במתנ"סים, כשהיו 27 או 28 או 30 ילדים בצהרון, היו שלוש נשות צוות, גננת ושתי סייעות.
<יוני בלבן: בעצם, כי זה שעות מאוד קשות, זה עובדה מאוד קשה כי הילדים כבר ממש בסוף היום ויש צורך, בוודאי בגילאים צעירים.
אורי מקלב: התוכנית הזאת פיטרה עובדים שהיו במערכת?
<יוני בלבן: כן.
<יוני בלבן: בעצם בפברואר פיטרו כ- 350.
עמרם מצנע: לא, פיטרו כדי לקבל חזרה בתנאים אחרים.
<יוסי היימן: פיטרו וגייסו, נפתחו עוד מסגרות.
מיכל רוזין: אבל לא בהעסקה ישירה, לפי שעה, ועם בעיות של חופש וכדומה, שהן לא מקבלות שכר.
עמרם מצנע: זה לא היה לפני וזה גם לא עכשיו.
<יוני בלבן: לא, לפני התוכנית קיבלו שכר חודשי קבוע, השכר הממוצע היה 2,100 לסייעת ו- 2,400 למובילת צהרון.
<יוני בלבן: בעקבות הפיטורים בחודש פברואר, כ- 40% מהעובדות עזבו.
עמרם מצנע: ומי היה המעסיק לפני?
<יוני בלבן: כל מינהל קהילתי העסיק בשכונה שלו.
<יוני בלבן: בעצם ההורים שילמו למינהל הקהילתי 815 שקלים והמינהל הקהילתי העסיק את העובדות בצהרונים.
עמרם מצנע: וזה היה שכר חודשי 12 חודש?
<יוני בלבן: זה היה שכר חודשי עשרה חודשים.
<יוני בלבן: זה עוד בעיה כי עכשיו הן עובדות מערכת החינוך ומצד שני, כעובדות מערכת החינוך, אף אחד לא דואג להן לתעסוקה בחודש יולי ובחודש אוגוסט.
<יוני בלבן: בחודש יולי יכול להיות שחלקן יועסקו, אנחנו מקווים מאוד שחלקן יועסקו בקייטנות שהן של העירייה והצהרונים או של המתנ"סים, אנחנו לא יודעים.
<יוני בלבן: בחודש אוגוסט בטח שלא תהיה תעסוקה והן כרגע נמצאות בחוסר ודאות.
עמרם מצנע: לפעמים אני עומד נדהם, אני הלא גם בא מהשלטון המקומי, על איזה פטנטים אנחנו ממציאים לסבך את החיים.
מיכל רוזין: לשלם פחות.
עמרם מצנע: ולהעסיק את עצמנו כולנו, באיזה מין טלאים על גבי טלאים, שזה לא יאומן, זה לא המקרה הראשון.
<יוני בלבן: זו תוכנית מאוד חשובה, אבל במקרה הזה במקום שהיא תהיה תוכנית חינוכית שבה בעצם העובדות יישארו, 40% מהן, 40% עזבו את התוכנית בפברואר, בעצם לא חזרו לעבודה ואנחנו צופים עכשיו משבר דומה ויכול להיות יותר חריף אפילו, כי עכשיו העובדות קיבלו הודעת פיטורין.
<יוני בלבן: שרה סלע פה, מתי קיבלת מכתב פיטורים עכשיו?
<יוני בלבן: אתמול?
<יוני בלבן: אתמול קיבלה מכתב פיטורין וכשאני מניח שיכול להיות כי הרבה מהן לא יחזרו לעבודה, אנחנו לא יודעים אם באמת תהיה את הוודאות הזאת אז לפחות אנחנו יודעים שיהיה מעסיק, אבל אין שום מושג מה יהיו התנאים בשנה הבאה והעובדות שהתאגדו, התאגדו בדיוק כדי לדרוש ולהגיד שהן לא מוכנות להיות מועסקות בשכר שעתי נמוך.
<יוני בלבן: השכר צריך להיות לפחות השכר שהיה לפני התוכנית, כי העבודה נהייתה הרבה יותר קשה.
עמרם מצנע: מי מארגון ההורים?
עמרם מצנע: אני עושה את זה ממוקד כי אני רוצה שנקבל תמונה ולא נוכל לתת לכולם לדבר, בבקשה.
<שרה סלע: פשוט אני רציתי לומר בצורה לא מלומדת שגם אני אישה עובדת וכשאישה עובדת מגיע לי לדעת איך אני גומרת את החודש ואני כבר לא מדברת על איך אני גומרת את השנה.
עמרם מצנע: לפי מכתב הפיטורים, מגיע לך לדעת איך להתחיל את החודש.
<שרה סלע: אנחנו מדברים על מה שהיה כל השנה.
<שרה סלע: כל השנה מכיוון שלא היה לי משכורת גלובאלית, אני לא יכולתי לדעת איך אני מארגנת את התקציב שלי כאישה עובדת.
<שרה סלע: זה דבר אחד.
<שרה סלע: זה באמת נורא פוגע.
<שרה סלע: זה נורא פוגע לקחת כמובן מאליו שבן-אדם מקבל מכתב פיטורים והוא לא יודע מי הולך להיות המעביד, כי אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שעומד להיות מעביד אחר ואנחנו לא יודעים מי הולך להיות המעביד וחוסר הוודאות הזה ממש הורג אותי כבן-אדם, כבן-אדם עובד.
<שרה סלע: אתם מדברים על שעתיים וחצי כאילו שזה כלום, אבל אני עושה הפסקה ברצף החיים שלי, אני רצה כדי לעשות את העבודה הזאת.
<שרה סלע: אני לא יכולה לעשות עבודה אחרת כי העבודה הזאת מחייבת אותי כמעט עד חמש וחצי להיות עסוקה, בחורף אין לי חיים ואני אישה מבוגרת שאני חייבת חייבת לעבוד, כי אם לא אני לא אוכלת.
<שרה סלע: זה הכל.
עמרם מצנע: בבקשה, נציגות ההורים.
<תחיה שינפלד: ירושלים הוגדרה כאשכול ארבע.
<תחיה שינפלד: אשכול ארבע זה הסוואה לאשכולות אחד עד תשע, בעצם.
<תחיה שינפלד: ירושלים היא מגוון האשכולות.
<תחיה שינפלד: אני אדבר בשם מעמד הביניים אבל יש בירושלים את כל האשכולות.
<תחיה שינפלד: בשביל לצאת לעבודה, אני צריכה יציבות.
<תחיה שינפלד: אני צריכה מערכת שאני יודעת מי מפעיל אותה, אני צריכה לדעת שהמערכת פועלת לי כל השנה, שזה גם היה אחת המגרעות של ציל"ה, שהיא לא פעלה בחופשות של בתי-ספר.
עמרם מצנע: הצהרונים במתכונת הקודמת פעלו בחופשות בית-הספר?
<תחיה שינפלד: לא.
<שרה סלע: היינו מקבלים.
<תחיה שינפלד: הקודמת?
<תחיה שינפלד: כן.
<יוסי היימן: פעלו להורים שרצו וגם בציל"ה אפשרנו להורים שרוצים.
עמרם מצנע: בתשלום נוסף?
<יוסי היימן: תשלום נוסף.
<תחיה שינפלד: התשלום הנוסף היה שווה בערך לכמה חודשים בציל"ה, אבל בסדר.
<תחיה שינפלד: אני צריכה את ההנחה.
<תחיה שינפלד: אני צריכה את ההנחה הזאת כדי לגמור את החודש, כדי שאני אוכל לצאת לעבודה, כדי שאני אוכל לגמור את החודש, אבל אני לא מתפשרת על האיכות.
<תחיה שינפלד: אני מאוד רוצה את התוכנית אבל אני לא אקבל אותה בדרך שהיא היתה עד כה.
<תחיה שינפלד: אני חושבת שגם העירייה מבינה את זה וגם משרד החינוך מבין את זה, שמה שהם הציגו, התוכנית הזאת לא היתה טובה עד הסוף.
<תחיה שינפלד: בעצם, כשאני בתור הורה אני מסתכלת, אני אומרת – הילדים שלי צריכים יציבות, בשביל שלילדים שלי תהיה יציבות הם צריכים שלהורים תהיה יציבות וזה הכל גלגל חוזר שמכניס גם את היציבות של העובדות.
<תחיה שינפלד: זאת אומרת אם לא הכל יציב אז המערכת לא מאפשרת לי לצאת לעבודה.
<תחיה שינפלד: אני לא יכולה ללכת לעבודה בשקט אם אני לא יודעת שהמערכת הזאת פועלת באופן רציף ואנחנו מאוד מאוד תומכים בהמשך ההפעלה של זה, אבל בתנאים באמת המשופרים שצריכים, שתהיה איכותית.
עמרם מצנע: עוד מישהו מנציגות ההורים?
עמרם מצנע: משהו חדש, נוסף?
<עינב גוטרמן: רק מנקודת המבט של הילדים, זאת אומרת.
עמרם מצנע: אז אולי הייתם צריכים להביא את הילדים בני השלוש שידברו.
<עינב גוטרמן: נכון ולהבין מה קורה שמדובר על גופים, על קבוצות שלא מפוקחות בצורה מיטבית על-ידי התמ"ת אלא רק בצורה חלקית ביותר.
<עינב גוטרמן: הדבר מביא לזה שאין פיקוח על הטיב, על ההכשרה של הצוות המטפל.
<עינב גוטרמן: יש הרבה מאוד מקרים.
<עינב גוטרמן: אנחנו כהורים מקבלים המון המון תלונות על מקרים של אלימות בגנים, על מקרים של חוסר, שנובעים כתוצאה מחוסר סמכות, כי הצוות הוא לא מספיק מיומן.
<עינב גוטרמן: כל הנושא של התזונה, שהוא בכלל נושא שאפשר ככה לקיים עליו דיון שלם וראוי לקיים עליו דיון שלם, על זה שילדים אוכלים בשעה שתיים וחצי בצהריים בעקבות הכנסת אופק חדש, שתיים וחצי בצהריים אוכל מעובד ואחר-כך מתלוננים שיש בעיות של השמנה בקרב בני נוער.
<עינב גוטרמן: זאת אומרת זה הכל מוביל להכל.
<עינב גוטרמן: כשלא נותנים פיתרון כולל ורחב, שמתייחס לכל ההיבטים של טובת הילד אז ככה הדברים נראים ואז רצים ומכבים שריפות.
<עינב גוטרמן: צריך לתת מענה אחד, לרכז את הכל במשרד החינוך, לתת מענה אחד שפותר את כל העניינים.
<עינב גוטרמן: הולכים, מייצרים איזה שהיא תוכנית, מפטרים עובדים, מכניסים את כל המערכת לסחרור, אין לילדים את היציבות וכל זה בשביל שאחר-כך יבואו ויגידו – OK, אז יש גירעון, אז אנחנו מפסיקים את התוכנית.
<עינב גוטרמן: אי-אפשר להתנהל בצורה כזו.
<עינב גוטרמן: ילדים זקוקים לרצף.
<עינב גוטרמן: צריך שתהיה תוכנית אחת רחבה, כוללת, שתהיה בטון מוצק, זאת אומרת שחס וחלילה מחר איראן תוקפת, לא משנה מה, יש תוכנית, היא עובדת, בצורה יעילה.
מיכל רוזין: איך הגעת לאיראן?
<עינב גוטרמן: זאת אומרת, שכל פעם, כל פעם, זה לא משנה, אבל כל פעם יש משהו אחר שבאים ואומרים – יש תוכנית ואז יש גירעון אז מפסיקים את התוכנית.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, רק משפט אחד, לידיעה, כיושב ראש ועדת החינוך.
אורי מקלב: מה שקורה, מדוע הסייעות מתוקצבות במכרז, במכרז שמשרד החינוך הוציא, הוא תקצב אותן ב- 23 בשכר מינימום.
<יוני בלבן: 23.80.
אורי מקלב: 23.80.
אורי מקלב: עכשיו מנגד, את הגננות הלכו ותקצבו ב- 50 שקלים.
<יוני בלבן: תלוי.
<יוני בלבן: תלוי אם היא מוכשרת או לא.
אורי מקלב: עכשיו מה שקורה במקום כמו ירושלים שלא הגננות מפעילות את הצהרונים אלא זה במתנ"סים ולשם הגננות לא מגיעות, אז השכר, כולן שכר סייעות.
אורי מקלב: אם משרד החינוך היה מאפשר במכרז לחלק בשכר לא שהפער, לעשות את הפער הזה בין הסייעות לבין הגננות, אלא השכר הכולל שמשרד החינוך הקציב זה סך הכל כ- 78 שקלים, לחלק את זה לא 50 ו- 23 שקלים, אלא לחלק ל- 35 שקלים לכולם, היית מקבל כאן גם - - -
עמרם מצנע: אורי תודה.
מיכל רוזין: לא להוריד למורות, להעלות לסייעות.
אורי מקלב: אני אגיד לכם זה קורה בפועל, בפועל משרד החינוך - - -
<קריאה: יש עוד אנשים שרוצים לדבר.
<צפירה שטרן: אני רוצה להגיד משפט אחד.
<צפירה שטרן: אימהות חד הוריות לא יכולות לצאת לעבודה.
עמרם מצנע: רגע, תציגי את עצמך בבקשה.
<צפירה שטרן: אני מספר 4 ברשימת מרצ ירושלים.
<צפירה שטרן: אני מדברת כאימא חד הורית ובכלל כמי שפועלת ומרכזת איזה שהיא קבוצה של חד הוריות.
<צפירה שטרן: באמת, חשוב שתבינו – אם לא תהיה תוכנית של צהרונים מסובסדת, אימהות חד הוריות לא יכולות לצאת לעבודה.
<צפירה שטרן: לא יכולות, לא יוצאות.
<צפירה שטרן: אני עובדת בחצי משרה כבר עשר שנים.
<צפירה שטרן: אין מה להוסיף.
עמרם מצנע: מישהו עוד מהשטח, משהו חשוב שעדיין לא נאמר?
<פז כהן: אני יושב-ראש ארגון ההורים בירושלים.
<פז כהן: שני דברים אני רוצה להגיד.
<פז כהן: תחייה מרכזת את נושא הגנים, בנושא השטח, יש לנו באמת אנחנו ממש מרושתים בצורה מאוד מאוד חזקה לשטח ואנחנו שומעים טוב מאוד את השטח ומה שקורה.
<פז כהן: מאוד חשוב לי להגיד.
<פז כהן: יש פה גם את הנושא של כוח לעובדים שמייצגים את העובדים ונמצאים פה בקשר רציף עם כולם ויש את העירייה שנמצאת בקשר טוב.
<פז כהן: אני רוצה להגיד משהו ובאמת כולם עושים מאמצים וכולם מבינים שנעשה פה עוול וקרה פה משהו לא טוב.
מיכל רוזין: פז, אם מותר להגיד, פעם ראשונה יש שיתוף פעולה מלא בין הורים לבין הסייעות באמת ולא משסים את האוכלוסיות אחת נגד השנייה אלא הם פעלו ביחד לשיפור התנאים, זה חשוב מאוד אני חושבת שזה מקרה ייחודי מאוד.
<עינב גוטרמן: בשביל הילדים.
<פז כהן: וזה באמת תהליך של הרבה מאוד זמן והמון ידע שיש פה בתוך התהליך הזה.
<פז כהן: אני אומר למשרד האוצר – תנו עוד טיפה, באמת מה שחסר זה כבר עוד טיפה.
<פז כהן: תנו לעירייה את החופש פעולה, לא כזה מסובך אם הוועדה יכולה לצאת בבקשה כזאת למשרד האוצר אני חושב שכולם פה מבינים את הדברים, מבינים שיש פה עוול.
<פז כהן: זה באמת כמות קטנה של כסף והנזק, הפוך רק אני רוצה להבין, הנזק שיסגרו עכשיו את הפרויקט הזה, הוא יהיה כפול ומכופל כי אתם מחזירים את המצב לא אחורה, אתם מחזירים אותו הרבה הרבה הרבה אחורה.
<פז כהן: אתם עושים פה נזק עצום, באמת, ממש נזק עצום.
עמרם מצנע: אנחנו הולכים לקצר כי בעוד עשר, 15 דקות, מתחיל פה דיון נוסף.
עמרם מצנע: אני מבקש לשמוע את משרד החינוך ואת האוצר.
עמרם מצנע: מי מדבר ממשרד החינוך?
<חיים הלפרין: אני ממשרד החינוך.
<חיים הלפרין: אני מנהל היחידה לתוכניות משלימות, שאחראית על הפרויקט הזה.
<חיים הלפרין: אנחנו נערכנו יחד עם האוצר במשא ומתן מאוד ארוך סביב תוכנית מאוד גדולה שכבר יוסי הציג אותה, של אחד עד תשע וכו' ועם היוודע דבר הקיצוץ, היינו צריכים להחליט בדבר הגדול והיפה הזה, איפה פוגעים.
<חיים הלפרין: אז באמת, אנחנו נאלצנו לוותר על כיתה ג', כי אמרנו – אם סדרי העדיפויות הם איפה פוגעים, אז כיתה ג' היא זאת שתשלם את המחיר.
עמרם מצנע: זה הולך לפי כיתות או לפי גילאים?
עמרם מצנע: זה לא תמיד אותו דבר.
עמרם מצנע: יש ילדים יותר מבוגרים, יותר צעירים.
<חיים הלפרין: מערכת החינוך, כשמדובר על שלוש-תשע, הכוונה היתה כיתות א', ב', ג' ואנחנו ויתרנו על כיתה ג' ולכן זה החלטת הממשלה בחוק ההסדרים מדברת על שלוש עד שמונה שפירושו א'-ב'.
<חיים הלפרין: אז זה בעצם היה המחיר הנמוך שנעצו שם.
<חיים הלפרין: אנחנו במשא ומתן עם עיריית ירושלים שבאמת היה מאמץ מאוד גדול שכניסה, יוסי תיאר את זה בקצרה, על איך בכל-זאת מרבעים את המעגל הזה.
עמרם מצנע: אבל חיים, גם הכניסה לפני שנה בהיקף היותר שלם, היא מאוד מאוד בנויה טלאי על טלאי.
<חיים הלפרין: אל"ף, כי התחלנו מאוחר, בואו נשים את זה על השולחן.
<חיים הלפרין: החלטת הממשלה היתה מאוחרת, כל תהליך המכרוז.
עמרם מצנע: אבל למה אתם לא התחלתם, עיריית ירושלים, במצב שקיים היה, לסבסד אותו.
עמרם מצנע: למה היה צריך לעשות מכרזים ולהחליף את כל הצוות ולקבוע מחירים חדשים?
<חיים הלפרין: משום שבהחלטת הממשלה שגזרה מאשכול ארבע עד תשע, היה ברור שכל מה שייסגר בירושלים ישפיע על כל הרוחב, גם לארבע וגם לחמש-שש ואילך, אז לכן האוצר, בצדק, ישב עלינו עם פינצטה על-מנת לוודא שלא נחרוג מהמסגרת כי השלכות הרוחב של זה היו מאוד גדולות.
<חיים הלפרין: לכן במובן הזה היינו בתוך סד מאוד צפוף שאפשר גם בסכום שעמד לרשות הפרויקט הזה וגם בתהליכים שעשינו בתוך ירושלים, איך מצד אחד לתת מענה, כי עובדה באמת שנפתחו מסגרות חדשות ובאופן כללי היתה שביעות רצון לעובדה שיש מענה ויש ארוחת צהריים במסגרות וכו' - - -
<יוסי היימן: נוספו 3,000 ילדים בירושלים, דרך ציל"ה, למסגרות שלא היו.
<חיים הלפרין: ומצד שני היה ברור שהסטנדרט הוא לא מה שההורים התרגלו בשנים הקודמות, כי זה גזר באמת חבילה מאוד צרה של היכולת לתת מענה ברמה התקציבית וזה בעצם הסד.
אורי מקלב: הממשלה החליטה לא לקצץ ממה שהיה.
אורי מקלב: בירושלים זה היה, אז למה אתם מקצצים בירושלים?
אורי מקלב: הממשלה החליטה לא לקצץ בכיתה ולא לקצץ ממה שהיה.
עמרם מצנע: בהחלטת הממשלה יש קיצוץ, הם עכשיו מוכנים לחזור בהם.
אורי מקלב: אבל יש גם הפניה של מה שהיה הוא שיישאר.
<חיים הלפרין: החלטת הממשלה מדברת על אחד עד שלוש, אין אשכול ארבע בכלל.
<חיים הלפרין: אנחנו עכשיו מנסים יחד עם עיריית ירושלים, יחד עם האוצר לתת מענה איזה שהוא לירושלים.
עמרם מצנע: קראו לזה פיילוט.
עמרם מצנע: לא ברור במה בדיוק הפיילוט שם.
עמרם מצנע: משרד האוצר, מי זה?
<שירלי באבד: אני ממשרד האוצר.
<שירלי באבד: אנחנו הובלנו, בעקבות החלטת הממשלה שהתקבלה בינואר 2012, הובלנו ביחד עם משרד החינוך את התוכנית או משרד החינוך יחד אתנו.
<שירלי באבד: אני שמחה לשמוע שבאמת היא התקבלה בשטח, עם כל הבעיות שיש בה אין מה לעשות זה תוכנית שהיא באמת בהיקף גדול ובחיתוליה, באמת היא התקבלה בשטח בצורה טובה ושוב, פרט לבעיות שתמיד יש בעיות בתוכנית חדשה, נראה לי שהגישה הכוללת היא חיובית.
עמרם מצנע: סוף סוף התגברו והסתדרו ותיקנו.
<שירלי באבד: לא התגברו עדיין ולא הסתדרו.
עמרם מצנע: לא, אני מדבר על ההוא, אבל עכשיו אנחנו מדברים - - -
<מיקול ניצא: שירלי, תזכרי שמדובר על ילדים פה.
<שירלי באבד: אני מסכימה מדובר על ילדים זו תוכנית מאוד חשובה, היא חשובה גם לנו.
<שירלי באבד: לצערנו, יש רצוי ויש מצוי.
<מיקול ניצא: חבל.
<שירלי באבד: במסגרת סדרי העדיפויות של התקציב היינו צריכים לקבוע בעצם מה, איך אנחנו מתכנסים למסגרת התקציב, בשיתוף עם משרד החינוך נקבע שכיתות ג' יורדות שוב מהסיבות המקצועיות של משרד החינוך שזה מה שהוא החליט שבסדרי העדיפויות שלו, ביחד איתנו, אין מה לעשות זה מה שהוחלט על-ידי הממשלה לגבי כיתה ג'.
מיכל רוזין: זה לא גזירת גורל, אין מה לעשות.
עמרם מצנע: גזירת ממשלה.
<שירלי באבד: כן, גזירת ממשלה וזה גם, אין מה לעשות, האחד על חשבון השני, אם זה לא זה, זה משהו אחר.
מיכל רוזין: ותודה ליאיר לפיד.
<שירלי באבד: בכל אופן לגבי ירושלים באמת מתקיימים דיונים עכשיו כמו שכבר הבנתם, עם העירייה ועם משרד החינוך, מעין שיח פתוח ובאמת למציאת הפתרונות אני חושבת שגם מנכ"ל העירייה יכול להעיד על זה.
<שירלי באבד: אני מקווה שיימצאו פתרונות אופטימאליים לעיריית ירושלים.
<שירלי באבד: כמובן שכל שאר העיר, התמ"ת, ימשיך לסבסד את שאר המסגרות בעיר, משרד הכלכלה.
מיכל רוזין: את יכולה להסביר מה ששאל היושב ראש, לענות, מדוע הוחלט להפסיק את ההעסקה הישירה על-ידי החברה למתנ"סים, המינהל, ולהעביר אותם במכרזים להעסקה לא ישירה, על-פי שכר שעתי לא שכר כללי.
מיכל רוזין: מדוע?
מיכל רוזין: למה האוצר מתעקש להפוך את כולם לעובדי קבלן, לעבדים, סליחה, ולא להמשיך.
מיכל רוזין: יש מערכת שעובדת, שמעסיקה את אותם אנשים, במקום לתקצב אותם, מחליטים – לא, הכל יהיה במכרז וכולם יהיו מופרטים.
<שירלי באבד: בהחלטת הממשלה המקורית עוד ב- 2012, לפני הקיצוץ האחרון, הוחלט שמודל ציל"ה, שאז עוד לא קראו לו ציל"ה, יהיה על בסיס מודל מיל"ת שקיים עוד לפני ציל"ה.
<שירלי באבד: המודל אומר בעצם תוספת לשעות הלימודים, לא הארכת יום הלימודים אלא תוספת לשעות הלימודים, זה המודל שקבעה הממשלה בהחלטת הממשלה המקורית וכך ביצענו.
מיכל רוזין: לא קיבלתי תשובה.
מיכל רוזין: למה זה מופרט?
מיכל רוזין: אני מבינה, מעבירים את אותו סכום כסף, למה העקשנות להפריט?
עמרם מצנע: האם יש מישהו, משהו חשוב?
עמרם מצנע: כי אנחנו מוכרחים לסכם.
עמרם מצנע: אנחנו נסכם את הדיון הזה, אבל אנחנו לא נפסיק לטפל בנושא, זה אני מבטיח מראש.
עמרם מצנע: אבל אם יש מישהו שמשהו חשוב שאפשר להוסיף, שלא נאמר?
<לורה ורטון: אני חברה במועצת עיריית ירושלים, רק רציתי להוסיף שלושה דברים.
<לורה ורטון: אחד – שאם זה לא, למי שזה לא היה ברור, הדברים כאן, אני חושבת רוב האנשים שם רצו להגיד שני דברים, שמצד אחד אנחנו מודים ויודעים היטב שהיו הרבה בעיות עם המכרז ועם ציל"ה והכל, אבל אנחנו כולנו מאוד רוצים, רואים כחיוני את כל התוכנית, בלי הקיצוץ, כמו שהיה עם הכוונה שהיתה ואנחנו חושבים שנורא חשוב להמשיך אותה, גם בגלל היציבות, גם כי זה מאפשר להורים לצאת לעבודה, גם כי זה מסגרת יציבה לילדים וגם זה טוב לעירייה שנוכל לדעת מה יהיה.
<לורה ורטון: דבר שני שרציתי להגיד שזה כמעט מצחיק לשמוע את האוצר מסביר שהם רוצים להמשיך עם ההפרטה, כי זה מה שנקבע.
<לורה ורטון: אז ההחלטה הזאת הם עומדים והם מדברים על המשכיות ועקביות ולעמוד על הבטחות, אבל עניין של 200 מיליון שקל שהבטיחו לעיריית ירושלים, הם חזרו בהם.