GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: חבר הכנסת שטבון, ואחר כך ארי קפלן.
יוני שטבון: אדוני השר, רפואה שלמה.
יוני שטבון: הצגת את המגמה החיובית שאני חושב שכולם פה שותפים לה, כל אחד לפי המינונים שלו לגבי צמצום תשלומי ההורים, כל אחד מצפה לראות משהו אחר וזה חיובי.
יוני שטבון: שאלתי אליך לגבי משהו שלא עלה במצגת, או לפחות עלה ולא דיברת עליו, לגבי המגמות של המוכר שאינו רשמי.
יוני שטבון: אני רואה שלפי תפיסת עולמך הכיוון הולך כמה שיותר לחינוך הציבורי מתוך הבנה, כמו שהסברת, אל"ף, לצמצם את תשלום ההורים וכנראה גם תפיסה ערכית כזו או אחרת שקשורה לתפיסת עולם של החינוך הציבורי.
יוני שטבון: אני מעוניין לדעת, להבהיר רק את צורת התהליכים.
יוני שטבון: בסוף, הסוגיה החינוכית, כולם יכולים להסכים פה, היא סוגיה שבנפשנו.
יוני שטבון: ברמה המשפחתית, בסוף, ברמת ההורים, זה מתחיל שם, איך כל אחד תופס את עולם החינוך, את עולם הערכים, שם זה מתחיל להיבנות ואחרי זה זה מגיע לבתי הספר ולמקומות האחרים.
יוני שטבון: אני חושש שבמיוחד בסוגיה של מוכר שאינו רשמי, ויושבים פה גם נציגים מגוונים של המוכר שאינו רשמי, יש תהליכים סוציולוגיים חברתיים שלא עושים באבחת חרב.
יוני שטבון: למרות הכיוון, כמו שאמרת, נכון לעכשיו אתה שר החינוך - - -
שי פירון: ראית איזו אבחת חרב על משהו?
יוני שטבון: אני מדבר על המוכר שאינו רשמי.
שי פירון: ראית משהו על המוכר שאינו רשמי באבחת חרב?
יוני שטבון: לפי מה שהסתכלתי גם בחוק ההסדרים, ביטול חוק נהרי וחוקים אחרים.
יוני שטבון: אני אשמח לשמוע, בגלל זה רציתי התייחסויות, בגלל זה אני מסיים את דברי בסימן שאלה, כדי לדעת את תפיסת עולמך לגבי השינויים שצריכים לקרות מהמעבר של המוכר שאינו רשמי לחינוך הציבורי ומה המשמעויות החינוכיות שנגרמות מכך כי בסוך זו צורה תהליכית, זו השפעה על תהליכים כאלה ואחרים.
יוני שטבון: דבר שני, לגבי כל מה שקשור לחוזרי המנכ"ל, אני רוצה רק לציין שיש סוגיה נוספת שאני בטוח שאתה נמצא בה וזו סוגיית האכיפה.
יוני שטבון: הרי חוזרי מנכ"ל היו גם עם השר הקודם הבעיה המרכזית היתה של חוסר אכיפה ואני אשמח שתתייחס לכך.
עמרם מצנע: ארי קפלן, ואחריו חברת הכנסת קלדרון.
<אריק קפלן: שלום.
<אריק קפלן: אני אב לארבעה, שניים שלומדים במערכת "הייחודית" ושניים במערכת הכללית נקרא לזה.
<אריק קפלן: אני רוצה להתייחס לשני הדברים בקצרה.
<אריק קפלן: אחד, אני באמת מברך על התהליכים, אני מייחל ליום שחוק חינוך חינם יהיה חינם ולא "חה, חה, חה" כפי שאומרים.
<אריק קפלן: זה מתקשר לנושא של בתי הספר הייחודיים, אני אקרא לזה, שהבעיה אינה מתחילה בגביה מההורים אלא היא מתחילה בחוסר שוויון שהמדינה מתקצבת את בתי הספר בארץ וזה בגלל הרשויות השונות.
<אריק קפלן: ילד בירושלים מקבל כ-4,000 ומשהו שקל מהמדינה, ילד בתל-אביב והרצליה מקבל פי שלוש.
עמרם מצנע: אתה מדבר לא מהמדינה, אתה מדבר מסך הכול המדינה והשלטון המקומי.
עמרם מצנע: זה עושה את ההבדל.
<אריק קפלן: מהממלכה נקרא לזה.
שי פירון: לא, במחילה, זה נורא חשוב, זה עושה את ההבדל.
עמרם מצנע: כי זה עושה את עיקר ההבדל.
שי פירון: ההבדל זה הרשות המקומית, ההבדל הוא לא המדינה.
<אריק קפלן: סליחה, אני כירושלמי לא צריך להיענש על זה שאני לא גר בהרצליה.
עמרם מצנע: אנחנו מעירים רק על הטרמינולוגיה וזה הכול.
עמרם מצנע: זה נכון, העובדה ידועה.
<אריק קפלן: אני מקבל, רק מבחינה עובדתית, איך אומרים, זה אותו כסף, זה פחות כסף.
עמרם מצנע: זה לא אותו כסף, זה אותו ילד.
<אריק קפלן: אותו ילד שמקבל פחות כסף.
שי פירון: אני מציע לך גם לבדוק עוד דבר כי זה קשור לשאלה של חבר הכנסת שטבון.
שי פירון: למשל תבדוק בעיר שאתה מדבר עליה עכשיו שנותנת פחות כסף לציבור הציבורי, כמה חינוך מוכר שאינו רשמי או פרטי היא מממנת.
<אריק קפלן: אני יודע שאת הילדים שלי היא לא.
שי פירון: אני שאלתי אותך שאלה: כמה משאבים מוציאה עיריית ירושלים, בוא נבדוק את השאלה הזו, על חינוך מוכר שאינו רשמי וחינוך פרטי כולל מבנים, שמירה, חשמל?
<אריק קפלן: אבל זה חלק מהסטטיסטיקה אצלכם ולא - - -
שי פירון: שווה בנפשך מה היה קורה אם הכסף הזה היה הולך לחינוך הציבורי.
שי פירון: שאלה מעניינת.
<אריק קפלן: כבוד השר, אני מסכים אבל זה לא משהו שתלוי בנו כהורים.
<אריק קפלן: בכל מקרה, הפחד הגדול שלי שבתי ספר, מה שהולך להיות, ישפכו את התינוק עם המים.
<אריק קפלן: בתי ספר כמו הדו-לשוני שעושה פעילות ייחודית, האקדמיה למוזיקה שבה הילדים שלי לומדים.
<אריק קפלן: הילד שלי לא היה הולך לאקדמיה למוזיקה, מקבל את כל הערכים הייחודים לו, לא היה מגיע להיות אחרי זה לצורך העניין מוזיקאי מצטיין בצבא ולתרום למדינה בצורה אחרת מאשר אם הוא היה הולך ללמוד כימיה לצורך העניין, שזה לא פחות חשוב, אולי יותר, אבל המדינה, מוזיקה לצורך העניין, לא יכולה לתת לו היום בתנאים שהילד מעוניין ויכול למצות את הפוטנציאל שלו.
<אריק קפלן: אם מלכתחילה תשלומי ההורים ירדו למינימום או ייעלמו מהעולם בכלל - - -
ג'מאל זחאלקה: המדינה לא מקשיבה למוזיקה, אנשים מקשיבים למוזיקה.
ג'מאל זחאלקה: אני לא שמעתי מדינה ששומעת מוזיקה, אני שמעתי אנשים ששומעים מוזיקה.
ג'מאל זחאלקה: לא צריך לסגוד למדינה.
<אריק קפלן: אם תשלומי ההורים ירדו לאפס מצד אחד, מצד שני התשלום פר ילד בכל המדינה יהיה שווה ולא נוריד לכולם אלא נעלה למי שחלש.
<אריק קפלן: אני לא רוצה לפגוע בהרצליה שיורידו להם ל-4,000, אני רוצה שהילד שלי יקבל כמו בהרצליה, 13,000 שקל פר תלמיד, ואז אותם בתי ספר ייחודיים – זה נקרא ייחודיים, אני לא חושב שהם ייחודיים, אני חושב שהם מתמחים בדברים מיוחדים, הם לא ייחודיים – התשלום עליהם יהיה מינימלי.
<אריק קפלן: אני מקבל את ההערה של השר שצריך לוודא שהכסף שם לא הולך לתשלום המנכ"ל או תקורה שהיא לא הגיונית שלוקחת מהכיס של ההורים למקום אחר.
<אריק קפלן: אם יתברר שהכסף אכן הולך למטרה שלשמה יש את בית הספר אני מאמין שזה יסתדר.
<אריק קפלן: עוד משפט אחרון.
<אריק קפלן: השר אמר שצריך להיענות לרצון ההורים, חלק מהשאיפה שלו, מה לעשות, זה חלק מהרצון והשאיפה של ההורים, אנחנו מבקשים שיקשיבו לזה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת קלדרון, בבקשה.
שי פירון: אני רק רוצה להעיר הערה על הדברים שלך, אני לא רוצה להשיב על הדברים שלך.
שי פירון: אני מזמין אותך לדיאלוג עמוק בשאלה מהי אחריותה הציבורית של המדינה לבתי ספר ייחודיים ולמה לילדים מסוימים מגיע במימון המדינה ללמוד בכיתות קטנות יותר, עם מורים שהם בוחרים, השכלה גבוהה יותר, במבנים משובחים יותר.
<אריק קפלן: אבל זה לא המקרה.
<אריק קפלן: אני מקבל אבל זה לא המקרה.
שי פירון: אבל תקשיב, אני אומר לך עכשיו שבבתי הספר הייחודיים יש פחות ילדים פר כיתה מאשר בבית ספר ממלכתי רגיל.
<לורן פוריס: ומה קורה בבתי הספר החרדיים?
<לורן פוריס: שם 10 ילדים בכיתה.
<אריק קפלן: במקרה שמדובר בילדים שלי זה לא נכון.
שי פירון: זה דיון ערכי, זה לא דיון ככה.
<לורן פוריס: למה להם מגיע 10 ילדים בכיתה?
עמרם מצנע: אני מבקש, לשר מותר להפריע לדיון, לכם לא.
שי פירון: לא, אני גם לא אפריע.
עמרם מצנע: חברת הכנסת קלדרון, בבקשה, ואחר כך הרן רייכמן מתנועת "הכל חינוך".
רות קלדרון: חברי הכנסת וחברים לוועדת החינוך, אני קודם כל שמחה שכל כך הרבה אנשים באו.
רות קלדרון: אני חוזרת ואומרת שהחינוך הוא הדבר החשוב ביותר במדינה.
רות קלדרון: אני אומרת לך חברי, ג'מאל זחאלקה, לא צריך להעריץ את המדינה אבל גם לא צריך לזלזל בזכות שלנו שיש מדינה.
ג'מאל זחאלקה: מה זה, מה הקשר?
ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על תפיסה פטישיסטית, על פטישיזם של מדינה ושל כל דבר אחר.
ג'מאל זחאלקה: אני אומר מתוך תפיסה אנושית והומנית, אני מקווה שאת במחנה הזה.
רות קלדרון: גם אני מקווה.
רות קלדרון: אני תומכת בשר החינוך ובדברים שלו כאן.
רות קלדרון: אני רוצה להגיד קודם כל, אני מאמינה בו, אני חברת הסיעה שלו ואני חושבת שחלק מהסיבה שאני חברת הסיעה שלו היא כי אני מאוד מאמינה בו.
רות קלדרון: אבל אני רוצה להגיד דברים רחבים יותר, חלק ממה שאני מבינה ששר החינוך עושה זה להגיד שחינוך זה לא רק בבית ספר.
רות קלדרון: יש כאן שוב דבר שצריך לעשות לו איזו קפיצת אמונה.
רות קלדרון: המלחמה של כל האנשים הטובים שנמצאים כאן, כבר הרבה שרי חינוך, להוריד את התל"ן ולהוריד את תשלומי ההורים, מאוד יקרה לי וחשובה בעיני ואני אסירת תודה, עם זאת זה לא יכול להיות שינוי שיקרה רק בבתי ספר.
רות קלדרון: החברה הישראלית בזבזנית בצורה בלתי רגילה.
רות קלדרון: הטלוויזיה מחנכת אותנו לנשפים, זה לא קרה בבתי הספר, הילדים עושים נשפים שהם רואים בסדרות אחר הצהרים, שגם ההורים שלהם בעצם, ההורים שלהם וכל המרחב הציבורי, מושך למעלה, לסוף שנה, עם בגדים שלא מתאימים לכאן, מה שאתה קורא אטרקציות שלא מתאימות לטיולים.
רות קלדרון: כלומר, אני מאמינה במה שאני שומעת מהשר פירון, שאפשר להיות שר חינוך גם למדינה, לא רק לבתי הספר.
רות קלדרון: אני לא יודעת בדיוק איך עושים את זה אבל הייתי רוצה שתצא אמירה מוועדת החינוך הזאת, לא רק – ואני מקווה שזה יקרה בשנים של הקדנציה הזאת ומבחינתי בכל שר החינוך – שירדו תשלומי ההורים, אלא אי אפשר לצפות לחיות ברמת החיים הזאת ואני גם לא מאמינה בזה.
רות קלדרון: ללכת למסיבת סיום בים יותר יפה בעיני מאשר לעשות נשף מסכות כזה שמתחפשים לילדים אמריקאים בקליפורניה.
<ענת רוזיליו: אבל בואו לא נעשה טעויות, יש איזה 10% שעושים כמה נשפים ואז מגדילים את זה – ההורים לא אשמים.
רות קלדרון: זה לא רק הנשפים, זה החוגים - - -
קריאה: אם היית צריכה לשלם 5,000 ש"ח - - -
רות קלדרון: אני משלמת ואני חושבת שזה לא בסדר לשלם וכך גידלתי את הילדים ואני מאמינה שזה ישתנה.
רות קלדרון: אני רוצה אבל לומר: זה לא קורה רק בבתי הספר, הדבר הזה הוא ברמות החוגים, רמות האטרקציות, רמות הטיולים, בתי המלון.
רות קלדרון: היינו ילדים וגדלנו, זה לא מוכרח להיות בבזבזנות כזאת.
רות קלדרון: זאת אומרת, אני אומרת שני דברים: אחד, צריך הוריד את תשלומי ההורים כמובן, כולנו מסכימים עם זה.
רות קלדרון: שניים, אנחנו צריכים להיות כולנו מאוחדים מול החברה הישראלית, מול ערוץ 2, מול החינוך לטירוף בזבזני, וכשזה ישתנה מצדנו, כהורים, זה ישתנה גם בבתי הספר.
מוחמד ברכה: צרכנות ראוותנית.
<יעקב בן יששכר: אבל מנהלי בתי ספר משתפים פעולה עם זה והם גם מורים לוועדי ההורים להגיד לילדים שלא יכנסו למסיבות סיום אם הם לא ישלמו.
רות קלדרון: נכון, נכון, וזה לא מסיבת סיום.
<יעקב בן יששכר: אז הגיע הזמן לעשות סדר, ששר החינוך - - -
רות קלדרון: בשביל זה אנחנו ועדת חינוך, נכון.
<יעקב בן יששכר: אבל יש שר חינוך שצריך לבוא ולהגיד אמירה אחת.
<יעקב בן יששכר: לא יכול להיות שאני מבקש דוח ממנהל בית ספר, הוא אומר לי: תשמע, אני לא חייב לתת לך דוח על 98,000 שקל למסיבת סיום.
<יעקב בן יששכר: הנשף עלה עוד 37,000 שקל וזה אבסורד.
רות קלדרון: שר החינוך הזה סופח אחראויות, אני רק אומרת על עוד אחריות שהוא לא יכול להיות אחראי ואנחנו יכולים לשנות מרחב ציבורי מבחינת תודעה.
רות קלדרון: לבוא להורים האלה – הרי מנהל בית ספר הוא גם נענה לקליינטים של ההורים ולא יגיד: די עם השטויות האלה, מה זה?
עמרם מצנע: אוקיי, תודה רבה.
עמרם מצנע: הרן רייכמן, ואחריו חבר הכנסת גנאים.
<הרן רייכמן: השר שמכיר היטב, אני מאמין לכל דבריו כמובן, דיבר מאוד יפה על הכוונה ואני מאוד מעריך אותה ואני מאמין שלשם הוא שואף, אני מאוד מוטרד דווקא ממה שנאמר שהוצג פה בקרוב, ממה שכן עושים לגבי תשלומים למגמות ותוספות תשלומים לבתי ספר ייחודיים ודברים מהסוג הזה, וגם להבנה שתל"ן זה לא חלק מתשלומי הורים.
<הרן רייכמן: כפי שנאמר פה לא אחת כולנו יודעים שגם תשלומים מרצון, כמו התל"ן, כמו הדברים, אין אפשרויות רבות להורים, וכאשר אנחנו נאפשר להורים שיש להם לשלם כסף למגמות או כסף לבתי ספר ייחודיים – מעבר לייחודיות, שאם מישהו מכיר את דוח הוועדה, למרות כל ההערות, הוא מדבר על החשיבות של ההרכב השוויוני והחברתי-כלכלי בתוך בתי הספר הייחודים למיניהם – אם אנחנו נגדיל בדרך כלשהי תשלום למקומות האלה זה כספים שרק החזקים יוכלו לשלם, וכאן, כל הכוונות החיוביות שדובר פה ייסוגו לאחור.
<הרן רייכמן: ולכן אני מבין שלאור המצב הכלכלי יש קושי אמיתי להקטין היום את תשלומי ההורים והזמן שעבר, אבל אם יעשה צעד להגדיל תשלומי הורים איפשהו – ודרך אגב, הסיפור של תשלומי הייחודים זה בעקבות בג"ץ, משרד החינוך מכיר, שפעם ראשונה, בעקבות דוח מבקר המדינה אולי, משרד החינוך עשה צעד אכיפתי נגד גביה שקיימת בכל בתי הספר הייחודים במדינת ישראל, רובם, לא נגיד כולם, שהיא תופעה קשה.
<הרן רייכמן: אני מטפל בבית ספר באשדוד בילדים בכיתה א' שמשלמים 6,000 שקל לחודש בטענת ייחודיות.
<הרן רייכמן: דווקא במקום שיש אכיפה באמת חריגה לצערי משרד החינוך לא עושה די, מתאפשר לשלם עוד כספים ומתאפשר עוד כספים למגמות לחזקים, נגדיל את הדיפרנציאציה במערכת החינוך ואני חושב, כהתרעה אולי לפני הדיון הקרב, שזה מה שהוועדה צריכה להגיד.
<הרן רייכמן: עוד הערה לגבי התל"ן, אני סבור שראוי שגם התל"ן לא יהיה פה כהערה אלא ששר החינוך וועדת החינוך שמדברים על שקיפות, הדברים ייכנסו במסגרת הדיונים פה.
<הרן רייכמן: התל"ן, רכישת שירותים מרצון, נסיעות לפולין, הכול יהיה במסגרת השקופה פה, כי כפי שכולנו יודעים מתי שזה לא היה פה - - -
שי פירון: למה אתה כועס?
שי פירון: אני מסכים, למה אתה כועס?
<הרן רייכמן: השר, אתה מכיר אותי מספיק זמן לדעת שאני מדבר בהתרגשות, זה האיש.
<הרן רייכמן: עוד הערה?
עמרם מצנע: אבל יש עוד כאלה שרוצים לדבר, נדמה לי שהדברים שלך הובנו.
עמרם מצנע: חבר הכנסת גנאים, ואחר כך יעקב בן יששכר.
עמרם מצנע: הדיון ימשך עוד כ-20 דקות ולאחר מכן תהיה הצבעה לכן צריך לדבר בקיצור ולא צריך לחזור על דברים שכבר נאמרו.
מסעוד גנאים: שכבוד השר לא יגיב לכל מילה.
עמרם מצנע: אני אשמור.
מסעוד גנאים: זו זכותו.
שי פירון: מה אתה מעדיף, שאני לא אגיב למה שאתה אומר או שאני כן אגיב?
מסעוד גנאים: תגיב מתי שאתה רוצה פשוט הוא אמר לקצר.
שי פירון: אתה תבחר מסלול כחבר.
מסעוד גנאים: אני תחילה מצטרף לאיחולי ההחלמה והבריאות ומאחל בעידן שלך בריאות למערכת החינוך גם.
מסעוד גנאים: אני לא אדבר לא על פרטים ולא על מספרים, על הדברים העקרוניים, משום שתשלומי הורים לפי דעתי גם הם דבר חינוכי כי יש בהם מסר.
מסעוד גנאים: מאחר ואתה רוצה מערכת חינוך ציבורית שוויונית צריך לבטל את מה שקרוי תשלומי הורים, או להתחשב בשוני, שהדבר יהיה פרוגרסיבי ולהתחשב בפערים הסוציו-אקונומיים אם זה צריך להיות שוויוני וצודק.
מסעוד גנאים: מתוך ידיעה ומתוך חקירה וניסיון כמורה בית ספר תיכון, גם הדבר שאתה לא חייב בו בתשלום, גם התרומות, הדברים הללו משפיעים על בית הספר, משפיעים על התלמידים, משפיעים על כל דבר.
מסעוד גנאים: ההורה והאב שתרם לקנות וילונות לכיתה או מזגן, יש לו משקל בבית הספר, לבן שלו יש זכות קדימה גם בבית הספר.
מסעוד גנאים: זה לא שמישהו אמר לי או קראתי על זה, זה מה שאני שראיתי בעיני בבית הספר.
מסעוד גנאים: לכן דבר כזה, לפי דעתי, צריך לבטל ו"הכל חינוך" ואתה עם הצעת החוק תביאו לכך שהמדינה היא האחראית והיא שצריכה לקחת את האחריות על כל זה ולא ההורים.
עמרם מצנע: החוק הזה, דרך אגב, כבר הוגש.
מסעוד גנאים: אני חושב שכן.
עמרם מצנע: הוגש, הוגש, אני אומר לך.
עמרם מצנע: החוק של אחריות המדינה על החינוך.
שמעון אוחיון: איתן כבל?
עמרם מצנע: לא, זה אני.
מסעוד גנאים: דבר אחרון, כבוד השר, אנחנו יודעים שאי אפשר לנתק את בית הספר מהמציאות, בית הספר משקף את המצב התרבותי-הערכי של החברה, אבל צריך לשאוף, תמיד אני אומר, שבית הספר לא כל כך יהיה ראי צודק, משקף בצורה צודקת, צריך גם שיהיה ראי מתקן, צריכים להשתדל שדרך בית הספר מתקנת את המצב הקיים.
מסעוד גנאים: אני רומז לדבר של כל מסיבות הסיום והנשפים האלה והבזבוז וכל הדברים הכורכים בכך.
עמרם מצנע: יעקב בן יששכר, ולאחר מכן חבר הכנסת זחאלקה.
<יעקב בן יששכר: אני רוצה להתייחס לשני דברים: אחד, אני הובלתי בשבועות האחרונות את העניין של מסיבות הסיום.
<יעקב בן יששכר: אנחנו, בבית הספר שלנו, בעירוני י"ד.
<יעקב בן יששכר: הורים קיבלו איומים, 15 ילדים מתוך 140 תלמידים: מי שלא ישלם 900 שקל לא ישתתף במסיבות הסיום, חד משמעית.
שמעון אוחיון: למה לא באת כשדיברנו על זה פה, כשקיבלנו החלטה?
<יעקב בן יששכר: אני הייתי פה.
עמרם מצנע: הוא היה.
שמעון אוחיון: קיבלנו החלטה צודקת בעניין.
<יעקב בן יששכר: אני לא אמרתי שאתם לא צודקים, אני רק מעלה את זה.
עמרם מצנע: לזכותו, הוא היה, אני זוכר.
<יעקב בן יששכר: נכון.
<יעקב בן יששכר: אני רק רוצה להגיד דבר אחד: לא יתכן שמנהלי בתי הספר, שיש חוזר מנכ"ל שאומר מהם תשלומי הורים והם חייבים לעבור פיקוח של רואה חשבון – דיברתי עם אחד ממנהלי בתי הספר במקום אחר – הדבר הזה לא נעשה.
<יעקב בן יששכר: זאת אומרת, אם הוציאו 900 שקל עד היום לא קיבלנו כל פירוט.
<יעקב בן יששכר: אני יכול להגיד לכם, וגם יצא לי לדבר עם כבד השר בחוץ באותו זמן, לא יתכן שבית הספר לא הביא לא זמר, לא אמן וזה היה כל כך הרבה כסף.
<יעקב בן יששכר: אני רוצה רק לציין שגם המבנה הוא מבנה ששייך גם לעיריית תל אביב וגם לאוניברסיטת תל אביב, זאת אומרת, מי שגזר פה קופון אלה הגורמים הממסדיים שקשורים לאותה מערכת.
<יעקב בן יששכר: אז אותה מערכת חינוך, אותה עיריית תל אביב, גזרה גם קופון.
<יעקב בן יששכר: דבר נוסף שאני רוצה לציין ולא שמעתי, הנושא של תעשיית האבחונים.
<יעקב בן יששכר: בתי ספר מפנים לאבחונים.
<יעקב בן יששכר: חוזר מנכ"ל שהיה בקשר לאבחונים, בתי הספר פשוט לא מתייחסים, שולחים לאבחונים במכונים פרטיים בעלויות שנעות מאלפי שקלים לכ-20,000 שקלים, ובסופו של דבר, מי שמסרב לעשות את האבחונים, מי שמסרב לתת ריטלין, קונצרטה, הילדים שלו מוצאים מחוץ לבית לפנימייה שעולה לחודש – תקשיבו טוב, אין תקציב – 17,000 שקל לילד בפנימייה או מעון חירום.
<יעקב בן יששכר: אני חושב שהגיע הזמן לעשות איזשהו סדר לסמכות של בתי הספר שמבקשים שאולי יהיה שקט בכיתות והמורים לא יכולים להתמודד, לעשות עם זה סדר ולעשות איזשהו חוזר מנכ"ל למנהלי בתי ספר שיבינו שהם לא עושים כל דבר שהם רוצים והם כפופים למשרד החינוך.
עמרם מצנע: חבר הכנסת זחאלקה, ואחר כך יערה ישורון.
ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אנחנו בוועדת החינוך, היסטורית, קבענו שני כללי ברזל: האחד שמשרד החינוך אחראי על החינוך, שזה דבר מובן מאליו, אבל כשנכנסים לפרטים לפעמים המשרד אומר: זה לא עניין שלי.
ג'מאל זחאלקה: האחראי על החינוך – לא חשוב, אין עיריות, אין כלום, יש שני גורמים כאן שמעניינים אותנו: משרד החינוך בתור ממסד והילדים, אנחנו לטובת הילד.
שי פירון: מה כתוב בחוק, דרך אגב?
ג'מאל זחאלקה: אני לא מדבר חוקית.
שי פירון: מה כתוב בחוק, מי אחראי?
שי פירון: רק רציתי לדעת, לפי החוק מי אחראי?
ג'מאל זחאלקה: משרד החינוך.
שי פירון: ממש לא נכון.
שי פירון: כתוב: "יקיימו במשותף".
שי פירון: אני מתנצל, אני מבקש שחבר הכנסת יחזור על החוק ויקרא שבחוק כתוב שמשרד החינוך והרשויות המקומיות יקיימו במשותף.
שי פירון: חשוב שאדוני יקרא את החוק ויידע שבחוק כתוב שזה אנחנו בשיתוף השלטון המקומי.
ג'מאל זחאלקה: באיזה עניין?
שי פירון: על כל מה שנוגע – תשאל את המשפטנים.
שי פירון: אז אני מתנצל שאני - - -
ג'מאל זחאלקה: על המבנים.
שי פירון: על כל דבר.
ג'מאל זחאלקה: לא על תוכניות לימודים, תוכניות לימודים אין להן קשר.
שי פירון: תוכניות למודים זה משהו אחר.
ג'מאל זחאלקה: אני בכל זאת עומד על כך שהגורם האחראי – זו עמדתי האישית – זה לא לא-חוקי להגיד שמשרד החינוך אחראי על החינוך.
ג'מאל זחאלקה: אם יש עוול כלשהו שכתוצאה מהתנהגות של רשות מקומית או ממצבה של רשות מקומית משרד החינוך – זאת עמדתי האישית, אתה תתנגד לה, תגיד מה שאתה רוצה, אני אומר שמשרד החינוך אחראי.
ג'מאל זחאלקה: אם יש בית ספר במצב רעוע ויש רשלנות של הרשות המקומית משרד החינוך בכל זאת בעיני הוא אחראי.
ג'מאל זחאלקה: למה אני אומר את זה?
ג'מאל זחאלקה: כי התנפלו על החבר מירושלים שאמר שההקצבה לתלמיד אצלו היא פחותה וכאילו משרד החינוך אומר: זה לא עניין שלי.
ג'מאל זחאלקה: אני אומר: זה עניין שלך, אתה יכול לקצב רשויות חלשות ורשויות חזקות באופן דיפרנציאלי.
ג'מאל זחאלקה: לתלמיד שהעירייה נותנת 5,000 שקל לתלמיד אתה תיתן 3,000 ועירייה שנותנת 500 שקל, אתה תיתן גם 5,000.
ג'מאל זחאלקה: אז זה יצא עם פי שניים או פי שלושה וכך נוצר הפער.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שבידי משרד החינוך, בתקציבו הוא, לעשות את החלוקה הצודקת, לא השוויונית, כי השוויון כאן הוא לא צודק.
ג'מאל זחאלקה: דבר בעניין תשלומי הורים, אני לא רוצה להכביר במילים על מה שאמרו קודמי אבל יש כאן 3 דברים: קודם כל עמדה עקרונית שהיא שיש לבטל את תשלומי ההורים.
ג'מאל זחאלקה: אני מקווה ורוצה שזה יהיה בבת אחת אבל היו מתווים להפחתה הדרגתית, היה מתווה טרכטנברג ומשרד החינוך השנה בא ומבטל את ההורדה ההדרגתית למרות הבטחות של השר הקודם שאמר כאן בוועדה חד משמעית, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: –כמעט אמר "Read my lips" – שההפחתה תימשך.
ג'מאל זחאלקה: ההפחתה לא נמשכה.
ג'מאל זחאלקה: שניים, יש עליה בתל"ן, יש עליה בתשלומים לטיולים.
ג'מאל זחאלקה: התהליך שראינו אותו כאן, אני מקווה שלפחות השר, לפחות הוועדה תגיד שיהיו תשלומי הורים על פי מתווה טרכטנברג, שהממשלה אימצה, שזה דבר שמשרד החינוך והממשלה יכולים לעמוד בו, לא מדובר בעול כבד שאנחנו היום בוועדה מחליטים לבטל.
ג'מאל זחאלקה: לכן אני קורא לחברי הוועדה היום לאמץ את מתווה טרכטנברג לפחות כעמדת ביניים, העמדה העקרונית כמובן היא לבטל את זה כליל.
עמרם מצנע: יערה ישורון, בבקשה, ואחר כך חבר הכנסת אוחיון.
<יערה ישורון: שלום ותודה על זכות הדיבור.
<יערה ישורון: אני אחזור רק על שני דברים, על איחולי החלמה לשר ועל הבעת האמון של חברת הכנסת קלדרון גם במערכת החינוך וגם בשר בכלל, באופן כללי.
<יערה ישורון: אני יושבת-ראש הארגון "הורים עובדים לשינוי", המטרה שלנו זה לאזן בין ימי החופשה של ההורים והילדים כי המציאות כיום לא מאפשרת להורים לעבוד, בטח שלא לנשים, בטח שלא כאלה שיש להם כמה ילדים.
<יערה ישורון: הסיפור של תשלומי ההורים מגיע היישר בספטמבר, מיד אחרי יולי-אוגוסט, ביולי אני משלמת 6,000 שקל על קייטנות ל-4 ילדים על 3 שבועות.
<יערה ישורון: אני נאלצתי להפסיק לעבוד בעולם השכיר הרגיל כי אי אפשר לעשות את זה, זה בלתי אפשרי.
<יערה ישורון: מערכת החינוך מתייחסת לחינוך של ילדים רק 8 חודשים בשנה ומתעלמת מכל 4 החודשים האחרים.
<יערה ישורון: תשלומי ההורים האלה מגיעים בספטמבר, בדיוק סיימנו לשלם על כל הקייטנות, בדיוק נכנסנו לחופשות של החגים.
<יערה ישורון: אנחנו באמת מקמצים בכמה שאפשר, זה בלתי אפשרי, אי אפשר לחיות פה, מעמד הביניים קורס.
<יערה ישורון: שנינו עובדים ומרוויחים יפה ובכל זאת אנחנו לא יכולים לממן את הדברים האלה, אין לנו מאיפה.
<יערה ישורון: אנחנו קורסים, הילדים שלנו יקרסו.
<יערה ישורון: אנחנו לא יוצאים לנשפים, אנחנו בוחרים את מזונותינו בקפידה בסופר.
<יערה ישורון: ההורים לא יכולים לשלם, בטח שלא את הסכומים האלה, בטח שלא אם יש להם יותר מילד אחד.
<יערה ישורון: זה בלתי אפשרי, אנחנו לא יכולים לעמוד בזה.
<יערה ישורון: אי אפשר שמשרד החינוך ימשיך להתעלם מההורים שהם חלק מהמשפחה הזאת.
<יערה ישורון: משרד החינוך צריך לקחת בחשבון את ההורים באופן מאוד מאוד משמעותי ופעיל וחלק מזה, כי אחר כך ילדים לא יוכלו לקבל בבית את מה שאנחנו היינו רוצים לתת להם כי אין לנו כסף לממן את זה.
עמרם מצנע: אוקיי, הנקודה הובהרה, תודה רבה לך.
עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון, ולאחר מכן אתי בנימין.
שמעון אוחיון: גם אני מצטרף לברכות ואיך אומרים?
שמעון אוחיון: אם מותר להגיד איזה דבר פה, פעם שמעתי שגם אנשים פשוטים – "אל תהי ברכת הדיוט קלה בעיניך".
שמעון אוחיון: שמעתי מישהו שאמר: מה זאת אומרת "ברכת הדיוט", אדם פשוט?
שמעון אוחיון: אז הוא אמר: כשאתה הולך לאיזה רב גדול הוא מברך אותך שתזכה לעלות מעלה מעלה ותהיה כזה גדול וכו' וכו', כשאתה הולך ליהודי פשוט אז הוא אומר לך: "זיי געזונט ".
שמעון אוחיון: אז "תהיה בריא" זו הברכה ולכן אני קודם כל מאחל לך בריאות והצלחה בעשייה.
שמעון אוחיון: אני בוודאי מחזק את גישתך של העדפת הנצרכים במלגות לימודים ובצורך לשתף את כלל מערכת החינוך במסע החינוכי הערכי הזה לפולין וההקצאות שאתה מקצה לעניין הזה הן באמת מבורכות.
שמעון אוחיון: אני מודע לכך שאנחנו נמצאים בהתמודדות עם מסגרת תקציבית לא קלה, יחד עם זאת, אני קורא לך להצטרף – אדוני היושב-ראש, אני מנסה להתחבר אליך, עמרם?
עמרם מצנע: כן, יש לי קשב כפול.
שמעון אוחיון: בואו נעשה היסטוריה, אדוני השר – 21 שנה ניסו עוד עם ועדת לנגרמן – שהלשכה שלך תכין לנו תוכנית, השנה אנחנו הולכים אתך לשנת תשע"ה-תשע"ו, להתחיל להכין תוכנית לחסל את הסיפור הזה של תשלומי הורים.
יפעת קריב: זה הוצג בהתחלה.
שמעון אוחיון: מהבחינה הזו עמרם ניסה ללחוץ עליך ואתה לא הסכמת להצטרך להצהרה להתחייבות בעניין הזה.
שי פירון: אתה, אם היית שר, היית מתחייב?
שמעון אוחיון: לא, נכון, בקטע הזה אני מסכים, הייתי אומר - - -
שי פירון: שמעון, תענה לי רגע, אני נורא אוהב את השיח הזה.
שמעון אוחיון: עניתי לך בכנות.
שי פירון: אם היית שר עכשיו, במצב הכלכלי של מדינת ישראל, והיו אומרים לך בוועדה עכשיו: תתחייב, שמעון, תענה לי בבקשה.
שמעון אוחיון: אני מסכים, עניתי לך שלא.
שי פירון: אז למה אתה עושה לי את זה?
שי פירון: מה אתה רוצה בדיוק?
שי פירון: מה הקטע, מה הקטע בדיוק?
שי פירון: תסביר לי את הקטע.
שי פירון: מה, בשביל שירשמו ששמעון אוחיון אמר?
שי פירון: מה זה המשחק הזה?
שי פירון: באמת, חברים.
שמעון אוחיון: תן לי רגע.
שמעון אוחיון: אני הייתי כן אתך - - -
שי פירון: אני לא מבין את זה.
שי פירון: תקשיב, אנחנו רוצים לעזור לילדים, אנחנו רוצים להוריד את המחירים, בואו לא נעשה את זה פופוליסטי, בואו נעשה את זה מקצועי.
שמעון אוחיון: תראה, הייתי כן, יכולתי לשחק את המשחק.
שמעון אוחיון: עניתי לך, בוודאי שאם אתה אומר שאתה מתחייב אז לא משום שאף אחד לא יודע מה קורה עם כל ההצהרות והכוונות.
שמעון אוחיון: אבל עמרם בא ואומר, היושב-ראש אומר לך: בואו נציע, ניתן הכוונה ללשכתך להיערך לשנתיים הקרובות, בוא נעשה היסטוריה שלא תוך שנה, תוך שנתיים אנחנו מחסלים את הסיפור הזה של תשלומי הורים.
שמעון אוחיון: הצהרה שלך בוועדת החינוך, לא התחייבות, זה מה שאני מבקש.
שמעון אוחיון: אנחנו אתך היום, אנחנו אתך היום בקטע הזה, אנחנו נצביע בעד ההצעה.
שמעון אוחיון: זה מה שאני מבקש, ובוודאי, אני מקווה, שתהיה בידנו קדנציה שלמה ונזכה לראות את זה מתגשם, הלוא חלק מהדברים זה בגלל החלופות ובגלל שינויים וכו' אבל זה לא עד כדי כך בידיים שלנו.
עמרם מצנע: אתי בנימין, ואחרון יהיה זאביק גולדבלט.
<אתי בנימין: אדוני השר, גם אני רוצה לאחל לך שפע של בריאות והצלחה בתפקיד שאתה נמצא בו, הוא תפקיד לא קל ואני מקווה שתצליח.
<אתי בנימין: אני רוצה לפתוח במספר שורות שהוצאתי מהבלוג שכתב חבר הכנסת הרב שי פירון כשהיה מנכ"ל תנועת "הכל חינוך": האם מישהו יודע מה תקציבו של משרד החינוך?
<אתי בנימין: אם אמרתם כ-32 מיליארד שקל אז צדקתם.
<אתי בנימין: ועכשיו מי מכם יודע כמה כסף מוקצה לצורך תשלום שכר מורים ולעובדי מערכת החינוך?
<אתי בנימין: שתי נקודות למי שאמר למעלה מ-80%.
<אתי בנימין: יפה, עכשיו כשברור שהתקציב הפנוי של משרד החינוך עומד על כ-6 מיליארד שקלים חשבו על העובדה הבאה: אתם משלמים למעלה ממיליארד שקלים.
<אתי בנימין: הבנתם את זה?
<אתי בנימין: נסביר זאת שוב: אתם מממנים 20% מתקציב הפעילות החינוכית של המדינה, מישהו כאן השתגע.
<אתי בנימין: אני לא אמשיך את זה, אני חושבת שהכול ברור.
שי פירון: אני מסכים עם זה גם היום, אתי.
<אתי בנימין: סליחה, אדוני השר, לא הפרעתי לך, ישבתי עד עכשיו בשקט, בוא נשמור על תרבות דיבור, בבקשה ממך.
שי פירון: אתי, אחרי הודעות הטקסט שאת שולחת למנכ"לית שהם ממש איום את מדברת אתי על תרבות דיבור?
<אתי בנימין: סליחה, אני לא מאיימת - - -
שי פירון: את רוצה שאני אקריא את ההודעות שאת כותבת למנכ"לית?
שי פירון: אני יכול להקריא אותם רגע, ברשותך?
שי פירון: אני המלצתי ללכת למשטרה בכלל.
<אתי בנימין: אדוני השר, אתה יכול להקריא מה שאתה רוצה, אני לא מאיימת על אף אחד, אני אומרת מה שאני חושבת ואני עומדת מאחורי דברי.
שולי מועלם-רפאלי: גברתי, רק שאני אדע, מי את?
שולי מועלם-רפאלי: מה התפקיד שלך?
שולי מועלם-רפאלי: מה זה הנהגת ההורים הארצית?
שי פירון: מה זה הנהגת ההורים הארצית?
<רן מלמד: מה זאת אומרת?
<רן מלמד: אין כזה דבר הנהגת הורים ארצית.
<אתי בנימין: כמו שיש שני ארגוני מורים יש גם שני ארגוני הורים וההורים בוחרים - - -
<רן מלמד: אחד נבחר ואחר לא.
<אתי בנימין: סליחה, וההורים בוחרים - - -
עמרם מצנע: אתי, בואי תמשיכי.
<אתי בנימין: אני מבקשת להמשיך את דברי, אני לא הפרעתי פה לאף אחד ואני מבקשת שאף אחד לא יפריע לי.