GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מוחמד ברכה: אבל אני רוצה להעלות על נס את התרומה שלהם.
מוחמד ברכה: איפה שהמדינה דווקא נכשלה במערכת החינוך במגזר הערבי הם דווקא הצליחו והביאו להישגים, ויש רק לברך על זה.
עמרם מצנע: וגרמו לכך שבבתי הספר הממלכתיים במגזר הערבי מגיעים באמת כל אותן שכבות קשות, מצוקה, ושם משרד החינוך צריך להשקיע יותר כסף.
<קריאה: נכון, ושלא מקבלים אותם בבתי הספר האלה.
מוחמד ברכה: האוכלוסיות הקשות, עמרם, הם צריכים את התמיכה של המדינה.
מוחמד ברכה: אם הם יהיו בבית הספר הזה או בבית הספר הזה.
עמרם מצנע: הם מקבלים אותה.
עמרם מצנע: אני אתן לך דוגמה - - -
מוחמד ברכה: אני מציע לך הצעה פשוטה.
מוחמד ברכה: תחליפו את נקודת המוצא.
מוחמד ברכה: נקודת המוצא היא לא הקטגוריה, לא הכותרת, אלא נקודת המוצא היא התלמיד.
מוחמד ברכה: אם תצא מנקודת ההנחה הזו, אני חושב שהטעויות יהיו מינימליות.
רות קלדרון: אדוני היושב ראש, אורחים נכבדים, חברי כנסת נכבדים, אני רוצה לפתוח בהמשך לחבר הכנסת נהרי בסיפור על אליהו ופנחס.
רות קלדרון: אם אני מבינה נכון, מה שאתה ציטטת, שריבונו של עולם אומר לו לא בכוח ולא באש ולא ברוח, אלא בקול דממה דקה, הוא אומר לו - - -
משה גפני: אם הוא מסיים את הישיבה ב-14:00, אז זה על חשבוני, דבר התורה שלך.
רות קלדרון: לא נורא, תורה זה תמיד טוב.
עמרם מצנע: גפני, מקודם סיכמנו שאתה רק מרוויח מזה.
משה גפני: שלא יגידו פרשת השבוע, אותי מעניין מה את עושה עם החוק.
רות קלדרון: אני אחכה, כשאני אורשה לדבר - - -
משה גפני: האם את עם אליהו או עם נביאי הבעל?
רות קלדרון: גם ללמוד תורה אסור פה?
רות קלדרון: אני רוצה לומר שאם אני מבינה נכון, ריבונו של עולם אומר לאליהו 'אל תהיה קנאי', קול דממה דקה.
רות קלדרון: מנהיג לא צריך להיות קנאי, ואני רוצה לדבר על אי קנאות.
רות קלדרון: אני מבינה שהבעיה בממלכתי, שבגללו נוצרו מוכרים - - -
משה גפני: אני לא יודע מאיפה היא הביאה את זה, מה אתה שואל אותי?
משה גפני: אני לא יודע, כי אני לא שם.
משה גפני: הוא אמר אל תהיה קנאי?
מיקי רוזנטל: אני גמרתי ברש"י, זו הפרשנות היחידה שאני יודע.
משה גפני: גם אני, לא הלכתי יותר רחוק.
משה גפני: אל תהיה קנאי?
רות קלדרון: לו הייתם בתחילת המפגש הזה, חבר הכנסת נהרי הסביר שפנחס הוא אליהו, לפי מסורת חז"ל ושניהם קנאים, קנא קנאתי לה', אומר אליהו.
מיקי רוזנטל: גם אני וגם גפני לא עשינו ליבה.
מיקי רוזנטל: אותי זרקו מבית ספר והוא לא היה בכלל - - -
רות קלדרון: אני אחכה בסבלנות עד שאתם - - -
יעקב אשר: תשאלו את לפיד, הוא גמר ליבה.
יעקב אשר: בלי בגרות.
רות קלדרון: חברים, אני מבינה שללמד תורה זה מגוחך פה, אבל אני אוהבת תורה, אני מבקשת שתיתנו לי לסיים.
רות קלדרון: לא רציתי לדבר ארוכות.
רות קלדרון: אני חושבת שאתה פתחת נגד קנאות, אני מסכימה עם זה.
רות קלדרון: אני חושבת שהבעיה שהביאה גם את בתי הספר הנוצריים והמוסלמיים, המגזר הערבי, וגם בתי הספר במגזר החרדי, להקים בתי ספר מוכרים שאינם רשמיים - - -
יעקב אשר: יש עוד מגזרים, יש בתי ספר לדמוקרטיה - - -
רות קלדרון: תן לי בבקשה לנסות לחשוב מחשבה עד הסוף.
יעקב אשר: רות, אני רק מתקן אותך.
רות קלדרון: אבל אני עושה הבחנה, אני מבקשת את הרשות לעשות הבחנה.
רות קלדרון: יש לי את הרושם שהצורך או הקושי שהביא את בתי הספר הערביים לסוגיהם ובתי הספר החרדים לא להצליח להיות משולבים בממלכתי זו בעיה של בית הספר הממלכתי.
רות קלדרון: כנראה עוד לא הצלחנו ליצור בתי ספר ממלכתיים חרדיים ובתי ספר ממלכתיים ערביים שאנשים רוצים לשלוח לשם את הילדים, שזה מצליח, שלילדים טוב, ושהם ממומנים ב-100% על ידי המדינה.
רות קלדרון: זה דבר שלדעתי שר החינוך, עם שר האוצר וועדת החינוך, אנחנו צריכים לנסות להגיע למצב שבו תהיה מערכת חינוך ממלכתית חרדית מעולה, מערכת חינוך ממלכתית ערבית מצוינת ואז הדברים האלה לא יקרו.
רות קלדרון: ואני מבחינה בינם לבין בתי הספר הדמוקרטיים והאנתרופוסופיים וכו', שאני חייבת לומר שיש לי פחות סנטימנט לעזור להם כספית, כי בדרך כלל כשאתה יכול בממלכתי טוב ללכת ואתה רוצה דווקא אנתרופוסופי, זכותך, אבל אתה משלם על זה, או אמנותי מיוחד, זכותך, אבל אתה משלם על זה.
רות קלדרון: לא הייתי רוצה בגלל זה להזיק לבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, ערבים או חרדים, שאין להם אלטרנטיבה אחרת טובה, וכמו שאמרת, הממלכתי ערבי באותו מקום נתקל בבעיות, בין כמו שאת אומרת שזה בגלל שיש בית ספר פרטי מעולה, ואז הילדים הטובים הולכים לשם, או בגלל שנוצר בית ספר פרטי כי לא היה בית ספר - - - מה אפשר לעשות לגבי הדבר הזה?
רות קלדרון: אני חושבת שבאמת הישיבה שהוצעה כאן, שנדבר, על איך אפשר לחזור לרעיון היפה מאוד של בית ספר ממלכתי, חינוך חובה חינם, שבאמת יהיה חינם ובאמת יהיה טוב.
רות קלדרון: עלינו, כנבחרי ציבור, לנסות להביא למקום הזה ועל משרד החינוך ליצור את זה.
גילה גמליאל: איך את עושה את זה תוך חודשיים?
רות קלדרון: לא, אי אפשר.
גילה גמליאל: כן, אז אי אפשר לבטל את זה תוך חודשיים.
רות קלדרון: אני אומרת עד אז - - -
עמרם מצנע: גם החוק הזה לא מציע במקום, הוא מציע הדרגתיות.
רות קלדרון: שוב, אני לא רוצה עכשיו להגיד, אין לי פתרונות מהשמים, אבל עד אז יש לי הרגשה שקודם כל ברור שמשרד החינוך צריך להמשיך לתמוך, ובשלטון המקומי יכול להיות שתהיה הדרגה, החוק הזה הרי יעבור כאן כמה סיבובים, אבל ההנחה לא צריכה להיות שלוקחים וממיתים, אלא ההנחה צריכה להיות שבונים אלטרנטיבה טובה.
רות קלדרון: אני הייתי עושה הבחנה, שוב, בין הפרטיים האלה לפרטיים האלה, ותוך כדי הזמן, נאמר שאפשר תוך שלוש-חמש שנים ליצור באותו מקום בית ספר ממלכתי טוב, שכן אבל לדרוש לימודי ליבה.
משולם נהרי: כמו תכנית אופק, הם עשו את זה בהדרגה.
רות קלדרון: כמו שכתוב, אלוהים אוהב את הלב, מבקש את הלב, בזמן הזה צריך להתחיל להוריד את התקציבים הענקיים שאני חייבת לומר, עד היום אני הייתי שייכת לרשת בתי מדרש שלא קיבלו שום דבר, בתי המדרש האורתודוקסים קיבלו 100%, זה מצער, זה צריך להיות שוויוני, אבל אי אפשר לתקן הכול ב- - -
משולם נהרי: אגב, רות, כשיצטרכו לעבור לממלכתי ויידעו כמה זה עולה, האוצר יתנגד, הם יעדיפו את החוק הזה.
עמרם מצנע: חברת הכנסת זועבי ולאחר מכן חבר הכנסת יוני שטבון.
מנחם אליעזר מוזס: לפי החשבון אני צריך להחזיק את הנאום בבטן עוד שבוע.
עמרם מצנע: זה הרעיון, נותנים שבוע להתקרר.
חנין זועבי: אני חושבת שאפילו מבחינה אינטואיטיבית צריכים להתנגד לקיצוץ הזה ויש שתי סיבות.
חנין זועבי: הסיבה העיקרית שזה נראה בצורה ברורה שזו פגיעה לשם פגיעה.
חנין זועבי: כלומר אתה לא אומר שאתה פוטר את הרשות המקומית, 'במקומה אני רוצה לעשות עם הכסף הזה משהו אחר, או אני רוצה לפתח אלטרנטיבה', זו פגיעה לשם פגיעה.
חנין זועבי: אתה פוטר את הרשות המקומית, אתה לא מחייב את הרשות המרכזית, ואתה גם לא חושב על התוצאות.
חנין זועבי: אחת התוצאות היא לא רק פגיעה, אלא גם העמקת אי שוויון.
חנין זועבי: כי כאשר אתה נותן חופש בחירה לרשות המקומית לתקצב את המוסד או לא לתקצב את המוסד, אז בטח, הרשות המקומית החזקה תתקצב, והרשות המקומית החלשה לא תתקצב והיא תעדיף תחומים אחרים.
חנין זועבי: אז מה עשית?
חנין זועבי: מבחינת התוצאה, ומבחן התוצאה פה הוא מבחן עיקרי ומרכזי, אתה עוד פעם פוגע בבתי הספר שנמצאים ברשויות החלשות ואתה עוד פעם מגביר את הפער.
חנין זועבי: בזמן שאנחנו מדברים על שוויון, השיח שלנו הוא על השוויון, אבל כל מה שאנחנו עושים, כל ההחלטות, דווקא מגבירים את הפער.
חנין זועבי: זו, אני חושבת, נקודה מרכזית.
חנין זועבי: אפילו הפגיעה לא שוויונית, גם פה פוגעים בחלש.
חנין זועבי: עכשיו, נעשה עוול מאוד גדול וזה העוול שהוא מחוץ לאג'נדה, גם מחוץ לשיח של הוועדה, שזה החינוך המוכר שאינו רשמי הערבי.
חנין זועבי: הוא, מבחינת הליבה, ומבחינת התוכן הוא חינוך ציבורי לכל דבר.
חנין זועבי: כלומר אנחנו מבלבלים ואנחנו אומרים חינוך רשמי לא מוכר, ואתה יושב הראש, אמרת, אני רוצה לחזק את הממלכתי ציבורי, אני למדתי שם במערכת הזאת, זה ציבורי לכל דבר, אנחנו לא לומדים 100% ליבה, אנחנו לומדים 150% שעות ליבה.
עמרם מצנע: אבל חלק מבתי הספר האלה הם סלקטיביים.
חנין זועבי: אני אענה על הטענה הזו.
חנין זועבי: בחשיבה שלנו אנחנו עושים עוול בגלל הדרישה שאנחנו חושבים שאלה מוסדות שמלמדים משהו מיוחד ואלה בתי ספר שדווקא גורמים להשתלבות מבחינת תעסוקה ומבחינת ההצלחה שלהם.
חנין זועבי: אומרים שהם סלקטיביים.
חנין זועבי: אי אפשר להעניש אותם גם על ההצלחה שלהם, ומלכתחילה לא מעניקים להם שוויון בתקצוב, כלומר מלכתחילה התקצוב שלהם ממשרד החינוך נמוך יותר מאשר הממלכתי והם אחראים על 10%, נדמה לי ש-10% מסך כל התלמידים לומדים שם.
חנין זועבי: הסלקטיביות שלהם או ההצלחה שלהם, אתה מעניש אותם כאשר אתה לא מתמקד בנקודה המרכזית, שהיא החולשה והכישלון של מערכת החינוך הממלכתית והרשמית.
חנין זועבי: שם יש כישלון.
עמרם מצנע: חברת הכנסת זועבי, תני לי לשאול אותך בעניין הזה.
עמרם מצנע: אני ראש עיריית חיפה, יש בית ספר אחד אורתודוקסי ובית ספר שני אלמותנבי.
עמרם מצנע: את מכירה אותם, אני מניח.
עמרם מצנע: למי מגיע יותר תקציב מהממסד?
עמרם מצנע: למותנבי או לאורתודוקסי?
חנין זועבי: אני חושבת שאלמותנבי.
עמרם מצנע: יפה, אז זה מה שאומרים פה.
עמרם מצנע: כי בית הספר האורתודוקסי הוא בית ספר ממיין, הוא מקבל אליו אוכלוסיות יחסית חזקות, שיש להם גם אפשרות לשלם והוא בית ספר באמת איכותי מאוד, ובית ספר אלמותנבי הוא בית ספר ציבורי שמקבל ללא שום סינון את כולם, ושם צריך לתת יותר כסף ציבורי.
עמרם מצנע: לכן כשאת מדברת על שוויון וסגירת הפערים, זה המקום.
חנין זועבי: כבוד היושב ראש, מגיע לאלמותנבי, וזה קיים גם בעקבות נהרי, יותר מאשר ל - - -
עמרם מצנע: חוק נהרי מחייב אותי, אם אני נותן לאלמותנבי לתת לאורתודוקסי.
משולם נהרי: לא, התקנות מדברות על בין 65% ל-75%.
עמרם מצנע: כדאי שנדע את העובדות.
משולם נהרי: אני אומר לך את העובדות, בתקנות יש בין 65% ל-75%.
עמרם מצנע: חבר הכנסת נהרי, נתתי דוגמה חיה מהשטח.
חנין זועבי: אבל זו לא דוגמה.
עמרם מצנע: רוצים דוגמה את בית הספר הריאלי ועירוני א'?
חנין זועבי: הטענה לא במקומה, כבוד היושב ראש, כי גם עם חוק נהרי, אלמותנבי מתוקצב יותר מאשר בית הספר המוכר שאינו רשמי.
חנין זועבי: בלי חוק נהרי.
משה גפני: אני בעד לכתוב בחוק שמי שממיין לא יקבל.
משולם נהרי: נכון, בדיוק, מי שסלקטיבי לא יקבל.
עמרם מצנע: חברת הכנסת זועבי, אפשר בבקשה לסיים?
חנין זועבי: מה שאני גם רוצה זה לנצל את ההזדמנות ולבקש ממך ליזום דיון מיוחד על החינוך הממלכתי המוכר שאינו רשמי של בתי הספר הערביים - - -
עמרם מצנע: לא, אנחנו נעשה בכלל דיון על כל החינוך במגזר הערבי.
חנין זועבי: גם עם חוק נהרי, המדינה מתעדפת ומתקצבת יותר את בתי הספר הציבוריים, הרשמיים והמוכרים.
חנין זועבי: גם עם החוק הזה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת שטבון ואחר כך אני אומר שניים-שלושה משפטים ואנחנו נמשיך בשבוע הבא.
משה גפני: מה שנותר לי זה רק לצעוק.
עמרם מצנע: אתה עושה את זה לא רע.
יוני שטבון: > לפני ועדת החינוך הזו, שעוסקת במה שקרוי חוק נהרי, עשיתי סיור כדי ללמוד את הסוגיה בשטח.
יוני שטבון: אני לא רוצה לנקוב בשם העיר שהייתי בה, וזה לא ירושלים, עשיתי סיבוב במוכר שאינו רשמי.
יוני שטבון: אמרתי, 'תגידו לי, מה ההשלכות מביטול החוק?
יוני שטבון: ' הם אמרו, 'אנחנו לא דואגים', אמרתי לו, 'למה אתה לא דואג?
יוני שטבון: אתה מוכר שאינו רשמי', הוא אומר לי, 'עזוב, ראש העיר ואני כבר סגרנו לקראת הבחירות שייתן לנו את הסכום ויותר מכך'.
יוני שטבון: אני לא רוצה לומר איזה עיר, היא מוכרת פה במדינת ישראל, גדולה, לא ירושלים, לא בני ברק.
רות קלדרון: לא נגיד מאיזה מגזר.
יוני שטבון: מה שאני בעצם רוצה לומר, בהיבט הפוליטי החוק הזה יוצר שוויוניות.
יוני שטבון: כמו הדוגמאות שאתה הצגת, אדוני היושב ראש, והדוגמה שהבאתי חיה מהשטח משבוע שעבר היא דוגמה שקיימת, במיוחד לקראת הבחירות הקרובות.
יוני שטבון: הדבר השני שהוא יותר מהותי, החוק הזה הוא לא חוק של משרד האוצר, עם כל הכבוד.
יוני שטבון: משרד האוצר התלבשו על החוק הזה, ה-100 מיליון שהציגו עכשיו זה נחמד, החוק הזה הוא של שר החינוך, של מעבר, לשיטתו, מתפיסת עולם של החינוך המוכר שאינו רשמי לחינוך הציבורי.
יוני שטבון: אפשר לדון על זה בדיון אחר, השאלה איך עושים את הדברים.
יוני שטבון: לא באים, במיוחד לא מערכת חינוכית שמבינה את עולם החינוך, ובאבחת גרזן חותכת תהליכים סוציולוגיים שקורים בחברה הישראלית, זה לא עובד ככה.
יוני שטבון: אנחנו נמצאים ביוני, בעזרת ה' שנה הבאה מתחילה לפני החגים, לא באים לתלמידי ישראל ואומרים 'חברים, עצור הכול, עכשיו אין לכם תקצוב', או יורדים ל-50%, שזו בדיחה, כולנו יודעים שהמהלך הזה של משרד החינוך הוא לא רק במה שקרוי חוק נהרי, זה עוד מהלכים אחרים שהזכירו אותם פה ברמז, ליבה ולא ליבה.
יוני שטבון: לא קורים דברים כאלה בצורה לא תהליכית.
יוני שטבון: אז יש לנו תפקיד פה, של ועדת החינוך, כיוון שאנחנו אמורים לבקר, וזה לא קשור לתפיסת עולם, יכול להיות שאדוני היושב ראש חושב שצריך לעבור לחינוך הציבורי ובעוצמה, אבל לא ככה.
יוני שטבון: אני חושב שהתפקיד פה זה לא לדבר אם החוק הוא - - - החוק הזה לא רלוונטי עכשיו, צריך למצוא מנגנון תהליכי בחוק שאם הוא יקרה כמו שחברתי, חברת הכנסת קלדרון, שבעצמה אומרת שלא יכול להיות שדבר כזה קורה בבת אחת אלא בתהליך, אז על זה אנחנו צריכים לדון ואני אשמח מאוד אם בוועדה הבאה נדון איך עושים את הדברים שגם יהיו באמת אמיתיים, הרי אנחנו עוסקים בחינוך, בילדים.
עמרם מצנע: הדבר היחידי שאני רוצה לומר, הנושאים בעיקרם עלו ואנחנו נמשיך בשבוע הבא, מתי המועד שקבענו?
<יהודית גידלי: ב-1 ביולי בשעה 12:00.
משה גפני: רשימת הדוברים נשארה לשבוע הבא?
עמרם מצנע: אנחנו נשמור את רשימת הדוברים ואת מיקומם.
עמרם מצנע: לדיון בסעיף המסוים הזה, עמדתי ולפי הערכתי גם עמדת ועדת החינוך, זה שחינוך שוויוני לכול מחייב פרוגרסיביות ומחייב תקצוב שונה, בין אם זה פריפריה, בין אם זה בתי ספר פרטיים לבתי ספר ממלכתיים.
עמרם מצנע: אני חושב שבשנים האחרונות אנחנו פגענו בעיקר בחינוך הממלכתי ואנחנו צריכים לעשות כל מיני פעילויות, לא באבחת גרזן, אין ספק שבתהליכיות, גם עם יצירת אלטרנטיבות מתאימות, אבל לנו, למדינה, יש אינטרס שהחינוך יהיה יותר ויותר ממלכתי, יותר ויותר ציבורי, וחינוך שבו ליצור שוויון זה לא לתקצב את כולם באופן שווה.
עמרם מצנע: זה לא אני אמרתי אפילו.
עמרם מצנע: לכן זה חלק מהמשמעות.
עמרם מצנע: כשזה מגיע לסעיפים התכליתיים, הביצועיים, התקציביים, אלה המשמעויות, אלה חלק מהמשמעויות.
עמרם מצנע: אז אנחנו נתכנס פה בשבוע הבא.
משה גפני: אבל לא להשאיר ילד בינתיים בלי - - -
אברהם מיכאלי: הצעה לסדר לפני שאדוני יסיים את הישיבה.
אברהם מיכאלי: מכיוון שאנחנו רואים שזה חוק מורכב, חוק שיש לו הרבה מאוד השלכות, אדוני היושב ראש, אני מציע ליושב ראש הוועדה ולוועדה לפצל מהותית את החוק הזה ולא להיות בסד של - - -
עמרם מצנע: הצעתך לא מתקבלת.
עמרם מצנע: תודה רבה ולהתראות.
עמרם מצנע: בוקר טוב לכם, היום מציינים את יום המילואים וכהרגלנו בכנסת, אנחנו מציינים את יום המילואים בדיונים בוועדות ואחר-הצהריים הנושא יועלה גם במליאת הכנסת.
עמרם מצנע: מזה כמה שנים, שנושא המילואים, מעמד אנשי המילואים, שירות אנשי המילואים, והנושאים הקשורים בכך, התחיל לתפוש יותר מודעות ויותר תודעה בחברה הישראלית, בזכות העובדה שאל"ף, שירות המילואים הוא שירות קשה, מתמשך, שירות שעושה אותו, עושים אותו חלקים קטנים יחסית בחברה הישראלית, בטח שירות מילואים פעיל ואינטנסיבי ובחברה שבה לאט לאט, לא רוצה להגיד נעלמים, אבל יש פחות ופחות התייחסות למתנדבים, למי שלוקחים ונושאים את הנטל על גבם, למי שמתייצבים בחזית הפעילות החברתית, הציבורית, הביטחונית, בחברה כזו, באמת ראוי שדברים שאולי לפני שנים היו מובנים מאליהם, והיו טבעיים שהם מקבלים מעמד וחשיבות והתייחסות בציבור הישראלי, הפכו להיות צורך כדי שנעסוק בזה, נדבר על זה, נכיר את זה, נכבד את זה ואני חושב שזה דבר מאוד נכון ואני הייתי רוצה שהפגישה הפעם, ננסה ללמוד ביחד עד כמה באמת החוקים שחוקקו, חוק המילואים שחוקק לפני מספר שנים, זכויות המילואים, נושא של כמובן התייחסות ההשכלה הגבוהה לסטודנטים שהם מילואימניקים, איך, עד כמה באמת, אל"ף, החוקים, הנהלים, התקנות שהוצאו על-ידי הגורמים השונים, עד כמה הן באמת מיושמות, עד כמה רוח הדברים נשמרת וכמובן, אם יש צורך לעשות תיקונים בעתיד, אנחנו נשמח להיות שותפים ולהוביל בדברים האלו.
עמרם מצנע: אני עוד פעם רוצה לחזור בשורה התחתונה, כפי שאתם בטח יודעים, אני שירתתי בצבא 30 שנה ולא עשיתי אף פעם מילואים, דרך אגב.
עמרם מצנע: הילדים שלי תמיד היו שואלים אותי – אבא, אתה לא הולך לפעמים למילואים?
עמרם מצנע: כי הם ראו אצל החברים, ההורים של החברים הולכים למילואים, הם לא הבינו בדיוק מה זה מילואים, אז אני לא עשיתי אף פעם מילואים, אלא הייתי בשירות פעיל לאורך כל השנים והחוויות האישיות שלי עם מערך המילואים של צה"ל הן חוויות מאוד מאוד, הייתי קורא לזה, מעניינות, מלאות סיפורים ואין ספק בכלל שצה"ל הוא בראש ובראשונה ובעיקר, צבא המילואים ועדיין גם היום צבא העם, למרות כל הדברים האחרים שאנחנו עוסקים ושומעים עליהם.
עמרם מצנע: אז אנחנו היום מכבדים את אלה שנושאים בנטל המילואים ורוצים באמת להקדיש את הפגישה הבוקר, לשמוע מהשטח, מהצבא, מהאוניברסיטאות, מהפעילים בארגונים, שדוחפים את נושא המילואים קדימה, נרצה לשמוע מהם על הדברים.
עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר, צריך להירשם אצל יהודית, המנהלת המסורה של הוועדה ואני אולי אבקש מהצבא להתחיל?
עמרם מצנע: בבקשה, תפתחו את הדיון.
<אמיר חי: בוקר טוב.
<אמיר חי: אני ראש עתכ"א (ענף תכנון כח אדם) מילואים באכ"א.
<אמיר חי: אני קודם כל מברך על קיום הוועדה וגם במצע שיצא לקראת הדיון היום, אז אני מבקש לדווח על מה נעשה מהדיון בשנה שעברה ולאן אנחנו הולכים בהקשר של הקשר הזה של סטודנטים שאמורים לעשות שירות מילואים ותיאום שירות המילואים.
<אמיר חי: אנחנו מקיימים מוסד שנקרא הוולת"מ – הוועדה לתיאום שירות מילואים.
<אמיר חי: הוועדה היא ועדה חיצונית, זאת אומרת מורכבת מנציגי משרדי הממשלה השונים, כשסטודנטים או אוניברסיטאות ומכללות פונים בשם הסטודנט, כדי לתאם את השירות הקרוב ואנחנו בשנה החולפת, עד השנה החולפת, היינו עוסקים רק בסטודנטים שמבצעים תואר ראשון.
<אמיר חי: התחייבנו שאנחנו מכניסים, היות וגם השתנתה מפת ההשכלה, נקרא לזה, במדינת ישראל ואנחנו דנים היום גם בסטודנטים שעושים תואר שני והדבר הזה נכנס בתיאום עם התאחדות הסטודנטים, איזה מגמות, איזה מוסדות ועם המועצה להשכלה גבוהה.
<אמיר חי: זה כבר קורה מזה כחצי שנה.
<אמיר חי: הדבר השני זה תהליך הגשת הבקשה, הבדיקה עם היחידה והתשובה.
<אמיר חי: אנחנו בעצם ביצענו תהליך יעיל יותר בתוך הצבא.
<אמיר חי: אנחנו מקיימים מרכז כמובן טלפוני, שמקבל את הבקשות.
<אמיר חי: דנים בבקשה, הסטודנט כמובן יכול לבוא ולייצג את עצמו ואנחנו פיתחנו גם מערכת שהיא לתוך הצבא, שהיא בתהליך יעיל יותר ובדצמבר אנחנו נעלה עם אתר אינטרנט.
עמרם מצנע: תן לנו איזה מספר, כמה פניות לוולת"מ של סטודנטים יש בשנה?
<אמיר חי: כ- 1,700 פניות.
עמרם מצנע: זה הכל?
<אמיר חי: כן.
עמרם מצנע: אני מניח שחלק גדול מאנשי המילואים מסתדרים בתוך היחידה.
<אמיר חי: קודם כל נגיד כזה דבר – חייל שמזומן, הדבר האופטימאלי הוא שהוא יפנה למפקדו.
<אמיר חי: המפקד צריך לטפל בכל סוג של בעיה.
<אמיר חי: יחד עם זאת, ישנם חיילים חדשים, שעדיין לא נטמעים ביחידה ולא מכירים עדיין את המפקד, יכולים לפנות.
<אמיר חי: יכולה לפנות האוניברסיטה או מכללה, שמרגישה שהסטודנט, אם הוא יוצא לשירות מילואים, התואר שלו בסכנה או משהו כזה, ולכן היא יכולה גם לפנות בשמו.
<אמיר חי: בדיוק כמו שמעסיק פונה בשמו, על מילואים של העובד.
<אמיר חי: לכן יש כל מיני דרכים לפנות ולפתור את הנושא.
<אמיר חי: צריך גם להגיד בהקשר הזה, שמ- 2010, נכנסנו למודל תלת-שנתי שמדבר על תעסוקה, שזה אירוע משמעותי במשך שלו, אחת לשלוש שנים.
<אמיר חי: זאת אומרת, השירות לחייל ירד בממוצע, מבחינת נטל השירות, ולכן המפגשים האלה הם פחותים.
<אמיר חי: זה לעניין הזה.
<אמיר חי: אני רוצה להגיד שהקשר עם הרכזים והאוניברסיטאות ובמכללות הוא קשר טוב.
<אמיר חי: ישנם רכזים שאנחנו ממש עובדים אתם בצורה מרוכזת, אם זה אוניברסיטת בן-גוריון, אם זה הטכניון, כל מיני מוסדות.
<אמיר חי: אנחנו מתכוונים גם לקיים איזה שהוא כנס או יום עיון כזה לרכזים.
<אמיר חי: מבחינתנו זה שגרירים בתוך המוסדות.
<אמיר חי: גם בהקשרים הספציפיים של סטודנטים במילואים, אבל גם בהקשרים רחבים יותר, של זכויות וחובות וכו'.
<אמיר חי: עד כאן, לפחות מבחינת הפתיחה.
עמרם מצנע: יושב-ראש אגודת הסטודנטים בטכניון ונציג הטכניון בדיון, דני מגנר, בבקשה.
<דני מגנר: בוקר טוב לכולם.
<דני מגנר: כמו שנאמר, אני סטודנט להנדסת חשמל בטכניון, יושב-ראש האגודה, אבל אני גם נציג הטכניון כולו.
<דני מגנר: בעצם, בדיון הזה, הנהלת הטכניון ביקשה ממני לייצג אותה ולא בכדי.
עמרם מצנע: זה מסתדר?
עמרם מצנע: אין ניגוד אינטרסים?
<דני מגנר: לא, אין ניגוד אינטרסים.
עמרם מצנע: אתה דן עם עצמך?
<דני מגנר: אני דן עם עצמי ואני מקבל את ההחלטות, לא, כמובן אני מתבדח.
<דני מגנר: אבל למעשה, זה כן משקף את המצב המצוין שמתקיים בטכניון.
<דני מגנר: הטכניון גאה להיות מוסד מוביל ביחס שלו כלפי אנשי המילואים זה שנים רבות, תוצאה של, אני מניח, תוצאה היסטורית של האוכלוסייה המיוחדת שלומדת בטכניון ומשרתת בצבא.
<דני מגנר: בטכניון מתקיימות, קיימות זכויות רבות לאנשי מילואים, כמו העברת ציוני מעקב, מועדים נוספים למבחנים, הארכות זמן, קורסי קיץ בחינם, צילומים בחינם, מלגות, נקודות זכות אקדמיות למי שמשרת מעל כמות מסוימת של ימי מילואים בשנה, שיעורי עזר, יש גם הטבות מהאגודה, כמו חלוקת מודמים סלולאריים, חוברות חינם, סדנתונים, כניסה חינם לכל מיני אירועי תרבות ולמעשה, כל החוקים והתקנות והנהלים שהוזכרו בפתיחת הדיון שרק עכשיו מועברות ברמה הלאומית, הן למעשה יישור קו עם דברים שקיימים בטכניון כבר כמה שנים טובות מאוד.
<דני מגנר: אנחנו מאוד גאים על כך וכמובן שאנחנו גם לא נחים על זרי הדפנה, הפרויקט הבא שלנו זה להנגיש את הזכויות האלו.
<דני מגנר: זאת אומרת, זה לא חוכמה שהמוסדות מודיעים, יש זכות כזאת וכזאת, השאלה איך אנחנו גורמים לסטודנטים להשתמש בהם.
<דני מגנר: רוב הסטודנטים לא ייכנסו ויקראו איזה שהיא מגילת זכויות ויבדקו מה בדיוק מתאים להם ולכן הפרויקט הבא שלנו, שכבר יש לו מימון מצד הטכניון, הוא להקים פורטל מילואים באינטרנט לסטודנטים.
<דני מגנר: כל סטודנט יוכל להזין את תקופת ימי המילואים שלו ולראות בדיוק לאיזה זכויות, הטבות, הוא זכאי, וגם להזמין אותן.
<דני מגנר: על היוזמה הזאת אנחנו קיבלנו איגרת ברכה מקצין מילואים ראשי.
עמרם מצנע: אריה ארזי, סמנכ"ל הסטודנטים בבר-אילן, בבקשה.
<אריה ארזי: שלום ובוקר טוב.
<אריה ארזי: אוניברסיטת בר-אילן קיבלה על עצמה הרבה מעבר למה שמחייב התקנון של המל"ג, המועצה להשכלה גבוהה, עוד לפני שהתקנון הזה בכלל הפך להיות תקנון, הוא לא היה קיים בכלל.
<אריה ארזי: אנחנו נותנים לסטודנטים בעיקר בנושא של הארכות זמן להגשת עבודות, תרגילים, וגם מועדי בחינות, מעבר למה שמתחייב בתקנון, אבל הדבר המיוחד שלנו ואני מעלה את זה כאן בתקווה שגם אחרים יאמצו אותו, בעוד שלפי תקנון המל"ג נדרש כל מוסד שיהיה לו רכז מילואים, אז לנו יש רכזת מילואים, זאת הגב' חיה נדיבי שיושבת כאן לידי, אבל אנחנו הקמנו מערך של רכז מילואים בכל מחלקה ומחלקה, בדגש על כך שהרכז הזה יהיה איש אקדמיה, שהוא גם מכיר את המרצים, שהוא יודע מה זה אקדמיה, ונוכחנו לדעת שהקשר הלא פורמאלי והבלתי אמצעי, דרך רכז המילואים המחלקתי, שמצד אחד הוא מכיר את המרצים ומצד שני הוא מכיר את הסטודנטים ועוד יותר מזה, הסטודנטים מכירים אותו, כי הוא מרצה שלהם, עוזר לנו לפתור הרבה מאוד בעיות בדרך של תקשורת דרך הרכז הזה, עם המרצים.
<אריה ארזי: זה לא צריך להגיע בכלל לרכזת שמטפלת רק במקרי קיצון שמדי פעם קורים גם מקרים כאלה ויושב-ראש אגודת הסטודנטים שלנו שלח אתמול ליושב-ראש הוועדה, אליך, חבר הכנסת מצנע, מכתב בעניין הזה והביע את שביעות רצונו המלאה מהיערכות של בר אילן לאנשי מילואים.
<אריה ארזי: אנחנו לא שוקטים על שמרינו, רואים גם מה קורה בטכניון, מברכים על כך.
<אריה ארזי: אנחנו נשתדל גם אנחנו בדרכים שלנו לשתף פעולה, עם שירות המילואים.
עמרם מצנע: תחרות בריאה.
עמרם מצנע: אני לא רגיל לדיונים כאלה בכנסת, שהכל כל-כך נשמע טוב.
עמרם מצנע: את יכולה לספר לנו איזה סיפור קונקרטי על דוגמה מורכבת, מסובכת, שפתרתם?
<חיה נדיבי: היו לי עם מקבילים שלי דיונים על כך שלא קל לתת מבחנים במועד מיוחד לסטודנט שנעדר.
<חיה נדיבי: זאת אומרת, מרצה נדרש לחבר מבחן מיוחד.
עמרם מצנע: אישי?
עמרם מצנע: ממש?
<חיה נדיבי: אישי לסטודנט, כן, התחייבות מהתקנון שלנו ובמקרים כאלה נאלצנו להתערב, התערבנו וסטודנטים קיבלו מבחנים.
עמרם מצנע: נמשיך בתחרות.
עמרם מצנע: אוניברסיטת תל-אביב, נגה ליבשטיין, בבקשה.
<נגה ליבשטיין: אוניברסיטת תל-אביב ואנחנו מיישמים את אותן החלטות של המל"ג, כמו בטכניון, כמו בבר-אילן.
<נגה ליבשטיין: אנחנו מאפשרים לתלמידים שלנו להיכנס לקורסים שאם בשל שירות מילואים נפגע תלמיד, נפגעו הלימודים שלו בקורסים מסוימים, אנחנו מאפשרים לו להתקבל לקורסים מתקדמים, במקביל להשלמת הדרישות הקדם שלו כל הקורסים.
<נגה ליבשטיין: הוא יכול לחזור על קורסים כמובן ללא תשלום, אם נפגעו הלימודים שלו, בשל שירות מילואים.
<נגה ליבשטיין: הוא רשאי, יש לנו רכז מילואים בכל פקולטה, שזה בדרך-כלל יושב-ראש ועדת הוראה, של כל פקולטה ועוזרת ראש מינהל לענייני תלמידים, שהתפקיד שלה הוא באמת לטפל בכל הבעיות המיוחדות שלא מגיעות לידי פיתרון בחוגים, בחוגי הלימוד השונים.
<נגה ליבשטיין: חוץ מזה, אנחנו בהחלט צמודים לכל ההנחיות של המל"ג ואף יותר מכך, אם המל"ג הנחה אותנו לתת תוספת זמן להגשת מטלות, אנחנו אפילו מאריכים מעבר לכך, אם תלמיד לא הגיש את המטלות שלו במועד, בשל שירות מילואים, אנחנו מאפשרים לו לדחות את זה גם לשמונה שבועות לאחר מועד ההגשה, אם הוא היה 21 יום במילואים, בשירות מילואים, אנחנו מאפשרים לו את זה והוא אף, אם זה גולש לשנה העוקבת וזאת המטלה האחרונה שלו, הוא לא מחויב בשכר לימוד ולא מחויב בדמי גרירה, כפי שלוקחים מעבר לשנות התקן.
עמרם מצנע: יש מקרים שהזכויות האלה או הדרישה לזכויות מנוצלות לרעה?
<נגה ליבשטיין: אנחנו משתדלים לא לחשוב על זה.
<נגה ליבשטיין: יכול להיות שכן, יכול להיות שכן, אבל אנחנו, זה בא לידי, אם זה עולים - - -
עמרם מצנע: אני אספר לך סיפור.
עמרם מצנע: קצת לעשות את האווירה נחמדה, כי הכל פה טוב.
עמרם מצנע: אני למדתי בפנימייה הצבאית שליד הריאלי ובלילה, היתה איזה פעולת תגמול, לפני 1967, דרך אגב, אני כבר ותיק במדינה, ואז בלילה היתה איזה פעולת תגמול, אז בבוקר באנו בלי שיעורים לבית-הספר ואמרנו למורה – תשמע, אנחנו השתתפנו בלילה בפעולת תגמול, אז תקבל אותנו ותוותר לנו והוא היה נרגש, חצי שנה מהעניין הזה.
עמרם מצנע: אז אני שואל אם יש גם ניצול לרעה של הזכויות הללו.
<נגה ליבשטיין: ייתכן, אבל אני לא מודעת לזה.
<נגה ליבשטיין: ייתכן.
<נגה ליבשטיין: אנחנו משתדלים להאמין לכל סטודנט שמגיע.
<נגה ליבשטיין: היה פעם אחת שמישהו שהוא באמת זייף אישורי מילואים על כל בחינה של איזה שהוא קורס מסוים שהוא לא רצה להיבחן בו והוא נשפט על-פי התקנות שלנו.
<נגה ליבשטיין: אני רק רוצה עוד להוסיף שאנחנו טיפלנו במספר לא מועט של בקשות ולת"מ.
<נגה ליבשטיין: יש לנו 824 בקשות, בשנת הלימודים האחרונה – 824 בקשות שהוגשו מהמוסד לביטוח לאומי, עוד הוצאנו סכומים של כ- 100,000 שקל, לטיפול בכל, שזה תקציב די גדול, לטיפול בכל הבקשות של חונכות, של שיעורי עזר, בעקבות שירות מילואים ושל צילומים שניתנים לסטודנטים, כרטיסי צילום שניתנים לסטודנטים, כדי להתגבר על הפער, במיוחד לאחר שהיה עמוד ענן, אז באמת נדרשנו להוצאות גדולות יותר וקיבלנו תקציב מנשיא האוניברסיטה.
עמרם מצנע: שושי?
עמרם מצנע: רוצה גם להגיד משהו?
<שושנה אלגזי: נגה כבר אמרה הכל.
עמרם מצנע: העבירו לי פתק, האם אפשר להתייחס גם לזכויות של נשות המילואים, שגם הן נושאות בנטל.
עמרם מצנע: אז מישהו רוצה לדבר על זה?
עמרם מצנע: רביד נבו, רכזת הורות, מגדר ומילואים, בדקנט הסטודנטים באוניברסיטה העברית.
<רביד נבו: רכזת הורות, מגדר ומילואים.
<רביד נבו: בנוסף לכל מי שפירט, אנחנו כמובן ממלאים את כל הדרישות שקיימות.
<רביד נבו: בניגוד למוסדות אחרים, אני אחת ויחידה, על ארבעה קמפוסים ו- 23,000 סטודנטים, חלקם גם בתארים מתקדמים.