GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: כאן אנחנו מגיעים לנקודה האמיתית של הבעיה, כי מה שמתפרסם זה היוצא מן הכלל; הנורמה היא המון מקרים שלא מתפרסמים, של הפרדה שמתבצעת יום-יום בכל מיני מקומות, לא רק ב"סופרלנד", בהרבה מקומות אחרים.
דב חנין: היה סיפור בסוף השבוע על הבריכה בנגב שמסרבת להכניס ערבים חולי סרטן.
דב חנין: דבר מחריד, מזעזע, אבל גם זה התפרסם ואני שואל את עצמי כמה דברים לא התפרסמו.
דב חנין: אנחנו נמצאים במצב מאוד מאוד מסוכן, באיזושהי אסקלציה שבה הגזענות מייצרת הפרדה, וההפרדה מחזקת את הגזענות.
דב חנין: זה המעגל שבו אנחנו נמצאים - ככל שההפרדה מתגברת היא מחזקת גזענות וככל שהגזענות מתחזקת היא מייצרת עוד יותר הפרדה.
דב חנין: ונגד הדבר הזה אנחנו צריכים להילחם, את המעגל הזה אנחנו חייבים לפרוץ.
דב חנין: יש פה זרם מאוד עכור ומאוד חזק שנגדו אנחנו חייבים לשחות באופן אקטיבי.
דב חנין: לא מספיק לצוף עם הזרם ולהשמיע קולות מחאה מדי פעם, צריך לשחות באופן אקטיבי מול הזרם הזה כי אחרת ניסחף אתו.
דב חנין: לפי תחושתי, אנחנו נמצאים ממש במצב של שיטפון, ואם לא נעשה צעד מאוד דרמטי כולנו נטבע בשיטפון הזה.
דב חנין: אמר פה הרב גלעד קריב דברים שאני חושב שהם ראויים להיכלל כמו שהם, בחטיבה אחת, בדברי הסיכום של הוועדה כי אני חושב שהוא הצביע על כמה בעיות שהן בעיות יסוד באופן ההתנהלות של המערכת.
דב חנין: אני רוצה רק להתחבר לנקודה אחת, שהיא לטעמי מאוד מאוד חשובה.
דב חנין: מאוד ראוי שאנשים יגנו, אני בעד שאנשים יגנו, זה חשוב שאנשי רוח מגנים וזה גם חשוב שאנשים פוליטיים מגנים, אבל כשמדובר בשרים בממשלה, כשמדובר באנשים שמובילים תהליכים, אנחנו מצפים מהם - מעבר לגינוי - לעשות מעשים.
דב חנין: ועם כל הכבוד לשרת המשפטים, לפני שבוע הגיעה לוועדת השרים לענייני חקיקה הצעת חוק שאני יחד עם חברים רבים וטובים מסיעות שונות בבית – יש עתיד בקואליציה וסיעות אחרות – כולנו יחד גיבשנו הצעת חוק נגד גזענות, שנועדה להתמודד בדיוק עם אותו מצב שהוזכר כאן קודם, שהחוק נגד גזענות לא עובד.
דב חנין: במקום להגיד לנו: אוקיי, יש לנו אולי כמה הערות טכניות כאלה או אחרת לגבי הצעת החוק, ובואו נחשוב למה החוק נגד גזענות לא עובד, ועדת השרים - - -
שמעון אוחיון: אולי תקרא לו "חוק נגד אפליה"?
שמעון אוחיון: אולי יש לך בעיה עם המילה "גזענות", עם המושג "גזענות"?
דב חנין: למי יש בעיה.
שמעון אוחיון: חבל שאין לך בעיה עם זה.
דב חנין: יש לי בעיה עם הגזענות, לא עם המילה גזענות.
דב חנין: הבעיה הגדולה שלי היא עם התופעה.
שמעון אוחיון: אולי תקרא לחוק "חוק נגד אפליה" - - -
דב חנין: חבר הכנסת אוחיון, אני, כמוך, מתנגד לכל אפליה.
דב חנין: אני נגד אפליה ואני גם נגד גזענות, וזה שאני נגד אפליה לא אומר שאני צריך להיות קל דעת בהתייחסות לגזענות ולהיפך.
דב חנין: ועדת השרים לענייני חקיקה לא אישרה את התיקונים שלטעמי היו מאפשרים לחוק נגד גזענות לקבל שיניים שחסרות לו היום.
דב חנין: אתם חושבים שצריכים שיניים אחרות?
דב חנין: תציעו, בבקשה.
דב חנין: אני לא אתנגד, אני אתמוך, אני מבטיח מראש.
דב חנין: מערכת החינוך, אני אומר לכם את זה בצורה הכי עניינית - אני מצטרף להערות שלדיון הזה היה ראוי שיגיעו שר החינוך ומנכ"לית המשרד.
דב חנין: באמת, ברמה הכי העניינית וברמה של מי שאוהב את מערכת החינוך ואכפת לו ממערכת החינוך - הגיע הזמן להחליף דיסקט, משהו פה לא עובד.
דב חנין: זו לא איזושהי התמודדות נקודתית פה ושם, יש לנו בעיה רוחבית מערכתית ואם לא נתמודד אתה היא תפגע בצורה איומה בכל החברה בארץ הזאת.
דב חנין: היא כבר פוגעת.
עמרם מצנע: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה.
עמרם מצנע: אחר כך חבר הכנסת אחמד טיבי.
עמרם מצנע: אנחנו מסיימים ב-13:30, ואני מניח שלא כולם יצליחו לדבר עד אז.
יפעת קריב: ראשית, ישבתי והקשבתי בעיון לדיון הזה כי הוא דיון שמאוד מעניין אותי.
יפעת קריב: אני לא חושבת שהבעיה היא ה"סופרלנד".
יפעת קריב: ה"סופרלנד" הוא כמובן הטריגר, ה"סופרלנד" הוא הסיבה שהתכנסנו כאן היום, אבל זו תופעה בלתי נסבלת - גם הנושא של ההפרדה וגם הנושא של הגזענות.
יפעת קריב: קודם כול, אני מברכת את יושב-ראש הוועדה כי אנחנו באמת עוסקים בנושא של הגזענות וההפרדה בישיבות האחרונות בצורה מאוד אינטנסיבית, ואני מציעה שנמשיך את הדיונים.
יפעת קריב: הגזענות, מבחינתי, מתחילה בתוכנו.
יפעת קריב: אנחנו צריכים לעצור את זה בצורה מהותית כל הזמן, כל היום, ולאו דווקא במערכת הדיון.
יפעת קריב: אני רוצה לקחת את הדיון, למרות שזה הסוף שלו, למקום קצת אחר.
יפעת קריב: יושבים פה ארבעה תלמידים – חבל שלא יושבים פה תמיד תלמידים - - -
<יהודית גידלי: תמיד יושבים תלמידים.
יפעת קריב: יושבים שם ארבעה תלמידים נחמדים, אחד מהן הוא הבן שלי ועוד שלושה חברים שלו, שביקשו להתלוות ליום - - -
<יהודית גידלי: בכל ישיבות הוועדה יושבים תלמידים.
חנין זועבי: אבל לא הבן שלה.
יפעת קריב: היום אני לא רואה כאן תלמידים אחרים.
יפעת קריב: יש כאן עוד תלמידים חוץ מהם?
יפעת קריב: אין.
יפעת קריב: אז במקרה יושבים כאן ארבעה תלמידים, שאחד מהם הוא הבן שלי.
יפעת קריב: הבן שלי וחבריו הם משלושה בתי-ספר במרכז הארץ, ביקשו להיכנס לדיון הזה.
יפעת קריב: הם אמרו לי: זה דיון חשוב, אנחנו רוצים להיות כאן.
יפעת קריב: שאלתי אותם מה עמדתם.
יפעת קריב: אם תרצו אתם יכולים לשמוע אותם, אבל הם אמרו לי: זה לא יעזור, בכל מקרה אנחנו פוגשים את התלמידים הערבים אחר הצהריים.
יפעת קריב: אנחנו פוגשים אותם במקומות הבילוי; אנחנו פוגשים אותם בים; אנחנו פוגשים אותם בפארקים; אנחנו פוגשים אותם בקניונים.
יפעת קריב: אין מה לעשות, יהודים וערבים נפגשים, אז דווקא מערכת החינוך, בזה שהיא מפרידה בינינו, יוצרת אנטגוניזם מיותר.
יפעת קריב: ללכת ל"סופרלנד" זה לשחק אתם, להיות אתם בכיף, זה לעשות את הדברים האחרים.
יפעת קריב: זה אפילו לא הידברות, זה משחקים.
יפעת קריב: מה זה "הסופרלנד"?
יפעת קריב: זה יום כיף, יהודים וערבים, זאת ההזדמנות שלנו.
יפעת קריב: הלוא אם נפריד ביניהם במערכות של ארגונים או ימי כיף, מה יקרה אחר כך כשהם ייפגשו בים או במגרש הכדורגל?
יפעת קריב: הלוא אנחנו חיים יחד, יהודים וערבים, אנחנו צריכים כל הזמן להיות יחד, גם בבתי-הספר וגם בימי כיף כי הלוא נפגשים יום ולילה.
יפעת קריב: זה מה שהם אומרים.
יפעת קריב: אחר כך אנחנו מזדעזעים שבמגרש הכדורגל קורה מה שקורה או בים או במקומות הבילוי?
יפעת קריב: אז באמת שאלתי אותם.
יפעת קריב: שאלתי אותם: מה עמדתכם?
יפעת קריב: אני רוצה לשמוע, אני לא אומרת לכם מה לומר.
יפעת קריב: אני רוצה לדעת כדי לדעת מה לומר.
יפעת קריב: הם אמרו לי: נשמח להיות אתם, אנחנו כל הזמן אתם, ולדעתי לא מספיק.
יפעת קריב: אז באמת, אם תירצו לשמוע את התלמידים – הם יושבים כאן.
יפעת קריב: ואני חושבת שאנחנו צריכים להיות אסרטיביים בנושא הזה.
<ג'לאל טוח'י: נשמח להזמין אותם לבית-הספר שלנו.
<ג'לאל טוח'י: תבואו, תכירו בני נוער, שאתם לא תוכלו תפרידו ביניהם, לא מבחינת החזות ולא מבחינת התוכן.
עמרם מצנע: דרך אגב, לכל דיוני הוועדה מוזמנים נציגי מועצת התלמידים, ואפילו מדברים.
עמרם מצנע: מי מכם רוצה לדבר?
עמרם מצנע: תתקרבו לשולחן, בבקשה.
<רום רביץ: אני תלמיד בית-הספר שפיים.
<רום רביץ: יש אצלנו מפגשים עם תלמידים מכפר קאסם.
<רום רביץ: אנחנו נפגשים אתם כל כמה זמן.
<רום רביץ: ערבים זה לא משהו שצריך לעשות נגדו, צריך לחיות אתם.
<רום רביץ: אם תראה ערבי ברחוב אתה תגיד לו שלום או תעבור לידו, לא יקרה משהו קיצוני.
<רום רביץ: אפשר לדבר, זה לא משהו שונה.
<רום רביץ: מה, יש הבדל ביני לבין עומר?
<רום רביץ: אין הבדל, כל בני-האדם הם אותו דבר.
<עומר קריב: אני לומד בבית-ספר "הראשונים" בהוד השרון.
<עומר קריב: יש לנו מפגשים עם ערבים, גם בבית-הספר הקודם שהייתי בו.
<עומר קריב: באו אלינו ערבים, אני לא יודע בדיוק מאיפה, אבל שיחקנו אתם כדורגל.
<עומר קריב: אנחנו באנו לבית-הספר שלהם והם באו לבית-הספר שלנו, בילינו יחד.
<עומר קריב: היה לנו גם טורניר כדורסל, שקראו לו "טורניר שלום", שהיה עם כל מיני מגזרים – ערבים, בדואים וכל מיני קבוצות.
<עומר קריב: זה דווקא טוב שאנחנו נפגשים ויוצרים קשרים.
<עומר קריב: דווקא אם עושים הפרדה זה גורם לכעס ותככים, גם אחר כך נפגשים אז מראש כועסים, לא באים בצורה יותר חברתית כדי להיפגש ולהכיר חברים.
יפעת קריב: עומר גם אמר לי: אמא, חיכוכים בגיל הזה זה טבעי.
<פלג: אני לומד בבית-הספר הדמוקרטי בהוד השרון.
<פלג: בבית-הספר הדמוקרטי יש ערבים.
<פלג: היתה לנו פרויקט של מדינה יחד עם ערבים, קראו לזה "מדינת שלום".
<פלג: אנחנו כל הזמן עם ערבים, ערבים נכנסים לבית-הספר, אנחנו נפגשים אתם, מדברים אתם.
אחמד טיבי: אגב, גם אני כל הזמן עם יהודים – בוועדות, במליאה, בפרוזדור - - -
עמרם מצנע: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחר כך אסכם.
שמעון אוחיון: קודם כול, אני מצטרף באופן טבעי לגינוי התופעה.
שמעון אוחיון: אני מתייחס בוודאי לתופעה.
שמעון אוחיון: אני מברך על ההתנצלות ועל ההודעה והאמירה ששמענו - חטאנו פשענו בעניין הזה.
שמעון אוחיון: אני גאה על כך שזאת מדינתי ושהדיון הזה מתקיים ויש אפשרות לקיים כאן דיון פתוח בסוגיות כאובות ולא קלות, כפי שאמרת – המציאות היא לא קלה.
שמעון אוחיון: אני תמה באמת.
שמעון אוחיון: זה הדיון הרביעי שמתקיים בסוגיה הזאת, ואני שואל את עצמי, ואני שואל את היושב-ראש ואת כל חברי הוועדה - אם באמת חפצים אנחנו בדו-קיום ובפיתוח הדו-שיח, האם זה באמת הפורום שנראה כל פעם?
שמעון אוחיון: אם זה באמת הפורום שנראה כל פעם אז יהיה דו-שיח של חרשים.
שמעון אוחיון: אם לא נשמע ולא ניפתח גם לטיעונים מהצד השני לגבי סוגיות – בוודאי שאני מגנה שוב את התופעה - - -
<קריאה: מה זה הצד השני?
שמעון אוחיון: הצד השני – ישנם אנשים שמייצגים מגזרים דתיים, לאומיים, קבוצות אחרות, מן הגישות האחרות, לא רק קבוצות פוליטיות שמתחברות יחד ובאות ומשמיעות את דעתן, שאני מקבל אותה.
שמעון אוחיון: אני פתוח, פתוח פירושו גם רביזיה בדברים הללו, מוכנות לרביזיה.
שמעון אוחיון: אני מזדעזע כאשר אני שומע גם מחברי כנסת שיושבים אתי כאן ואומרים לי: החברה הישראלית היא חברה היא גזענית; הדג מסריח מהראש.
שמעון אוחיון: אני שואל: האם יש כאן חוקי גזע?
שמעון אוחיון: האם יש כאן גזע עליון וגזע נחות?
שמעון אוחיון: האם יש כאן תורת הגזע?
<קריאה: בקרקעות יש חוקי גזע.
שמעון אוחיון: שניה אחת, אני מבקש.
שמעון אוחיון: יש הבדל בין תורת הגזע שהוכנסה למדיניות ונקבעה מלמעלה למטה ובעקבות זאת שליש מעמי הושמד וגם עמים אחרים נפגעו.
שמעון אוחיון: ואני שומע את חבר הכנסת מסעוד גנאים אומר: זאת אידיאולגיה, תורת הגזע פה.
שמעון אוחיון: אמרתי לדב חנין, אני בעד כל חוק - ובוודאי לבצע - שנלחם באפליה, בהסתה, בדעה קדומה, בסטריאוטיפים, בדה-לגיטימציה.
שמעון אוחיון: חסרים לכם מושגים?
שמעון אוחיון: אתם לוקחים אותי אל תורת הגזע?
שמעון אוחיון: אל האפרטהייד, אומר המורה חאלד?
שמעון אוחיון: אנחנו מדינת אפרטהייד?
שמעון אוחיון: זה במדיניות שלנו?
שמעון אוחיון: זה מתחיל מהממשלה, מהכנסת, מהחקיקה ויורד למטה לביצוע?
שמעון אוחיון: זאת מדיניות אפרטהייד, זה אפרטהייד.
שמעון אוחיון: המדינה שלי, יש בה תופעות, מקרים כאלה ואחרים ואני מעדיף שנקרא אותם אפליה, דה-לגיטימציה, אי קבלת האחר.
שמעון אוחיון: אני אוהב את אלה שאומרים: עושים לי דה-לגיטימציה, תוך כדי זה שאומרים לי: קבל את האחר.
שמעון אוחיון: צריך דו-שיח.
שמעון אוחיון: מי שרוצה דו-שיח אמיתי - הייתי שותף לו 12 שנה, אני לא דוחה אותו והוא איננו קל.
שמעון אוחיון: אנחנו חיים במציאות שיש בה קונפליקט עמוק על האדמה הזאת, על הטריטוריה הזאת, בין שני עמים.
שמעון אוחיון: לא צריך לקחת אתכם לתיאוריית קמפבל שאומרת שכל זמן שיש קונפליקט, תמיד יצוצו דעות קדומות כי תמיד תהיה דה-לגיטימציה.
שמעון אוחיון: אבל אנחנו, ברוך השם, מתמודדים עם זה, אנחנו מנסים להתמודד עם זה.
שמעון אוחיון: אסור להרפות, בוודאי צריך להתמודד, צריך למצוא את המשותף, צריך לחיות בדו-קיום, אבל להביא אותי למצב כזה, כדי שכל אויבי מדינתי יגידו עלינו מיד: מדינת ישראל – גזענות; מדינת ישראל – אפרטהייד.
שמעון אוחיון: כל העולם היהודי סובל מהזלזול הזה שאנחנו מזלזלים במושג גזענות.
שמעון אוחיון: בשבוע שעבר הייתי בכנס פורום המאבק באנטישמיות.
שמעון אוחיון: הייתם צריכים לשמוע מלומדים שאומרים מה זה גזענות, מה זה השימוש.
שמעון אוחיון: דרך אגב, פניתי לעשרה מלומדים שיעזרו בהגדרה הרלוונטית של גזענות היום.
שמעון אוחיון: אני מעדיף שניישם חוק נגד אפליות לערבים, לחרדים, למזרחיים, לאתיופים - לכל קבוצה.
שמעון אוחיון: אבל קחו אותי רחוק מהמושג גזענות.
<עדאל עותמאן: מה קוראים להתרת דמם של סטודנטים בצפת?
עמרם מצנע: סליחה אדוני, עורך הדין עדאל עותמאן.
<עדאל עותמאן: שלא יתאפשר לי לדבר, כנראה.
<עדאל עותמאן: אז מה קוראים להתרת דמם של סטודנטים בצפת?
<עדאל עותמאן: זו לא גזענות?
שמעון אוחיון: זו הסתה.
עמרם מצנע: תודה רבה לחבר הכנסת אוחיון.
עמרם מצנע: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחר כך אני אסכם.
אחמד טיבי: בכל פרק בהיסטוריה יש תופעות של גזענות, אבל יש תמיד הסבר כמעט רציונלי מצד הגזען על דרך ההתנהלות וההתנהגות שלו.
אחמד טיבי: תמיד יש סיבה: פחד, חשש, מחשבות קיומיות, הדרה.
אחמד טיבי: תמיד הגזען יכול להסביר - בעיקר לעצמו, גם לציבור הכללי וגם לאחר – למה הוא גזען ולמה הוא נאלץ להתנהג בצורה הזאת.
אחמד טיבי: יש מדרג של יחס שונה לאחר: יש אי-שוויון, יש אפליה ויש גזענות.
אחמד טיבי: מי שלא מכיר בעובדה שהוא סובל משלושת המדרגים האלה, אז יש בעיה באבחנה.
אחמד טיבי: אני רופא, ולפני שמטפלים מאבחנים.
אחמד טיבי: אם אתה מסרב להכיר בכך שיש בישראל תופעות של גזענות, עמיתי חבר הכנסת, אז עדיין לא התחלת לנסוע, לא התחלת בתהליך הטיפול.
אחמד טיבי: לכן חייבים להכיר שיש את כל הסקלה: אי-שוויון, אפליה – שיכולה להיות על רקע של דת, גזע, לאום, מגדר, נטייה מינית, הכול.
אחמד טיבי: כל זה קיים במדינת ישראל.
אחמד טיבי: למה אנחנו מתכנסים היום, אדוני היושב-ראש - ואני מודה לך על הכינוס המהיר של הוועדה?
אחמד טיבי: כי התקשורת עסקה בכך, כי זה הציף את כל התקשורת.
אחמד טיבי: למה הציף את כל התקשורת?
אחמד טיבי: כי ג'לאל טוחי מבית ספר אג'יאל והמורה הנכבד חאלד דיברו על זה, חשפו את זה.
אחמד טיבי: הנה, יש לי מכתב בדיוק על אותה בעיה ב"סופרלנד" של מישהו שלא חשף את זה, סמיח יונס.
אחמד טיבי: הוא התכתב עם "סופרלנד" באפריל שנה זו וקיבל תשובה, בדיוק על אותה בעיה.
אחמד טיבי: אז תמיד יש לחשוף את זה.
אחמד טיבי: אחד מהכלים לטפל בגזענות זו החצנה, להודיע ברבים, לטפל בזה, לתקן את כל החברה ולעמת את הקורבן עם הגזען או עם אוכלוסיית הרוב.
אחמד טיבי: לפני מספר חודשים התקשורת עסקה במשהו אחר – אלימות נגד ערבים: נגד מלצרים, נגד אישה ברכבת, מורה.
אחמד טיבי: לדעתכם זה נגמר, אין יותר התקפות?
אחמד טיבי: לא, אבל הגל בתקשורת עבר.
אחמד טיבי: לדעתכם, תופעת הגזענות עברה?
אחמד טיבי: לפני מספר ימים בבריכה במבועים, יישוב בדרום, סירבו להכניס 20 חולי סרטן בדואים בגלל – איך הם אמרו?
אחמד טיבי: - בעיה עם המגזר.
אחמד טיבי: מה זה אם לא גזענות?
אחמד טיבי: מה זה, חוסר טקט?
אחמד טיבי: זו גזענות.
אחמד טיבי: מה זה, מתנהגים לא יפה?
אחמד טיבי: צריך לתת שמות אחרים לתופעות שהן פרופר גזענות?
אחמד טיבי: יש לי רושם, רבותי, שהגזענות הפכה מזמן להיות מיין סטרים בחברה הישראלית והקולות השפויים שמגנים הם היוצאים מן הכלל לאחרונה.
אחמד טיבי: אתם לא יודעים – ואני מדבר בשם כל הערבים – כמה הוא מרגיש ריענון, חידוש, כאילו נפל עליו איזה פרס מהשמיים כאשר הוא שומע יהודי שמגלה אמפתיה כלפיו, כי לאחרונה זה פחות מאשר בעבר.
אחמד טיבי: האמפתיה היהודית של אוכלוסיית הרוב כלפי הסבל של המיעוט כמעט שלא קיימת, וכשהיא קיימת זה אנשים אמיצים שהם מיעוט.
אחמד טיבי: "סופרלנד"- אני אומר לכם שהחברה הישראלית היא "סופרלנד" אחד גדול.
אחמד טיבי: תשאלו את הפועלים שיוצאים באוטובוס, בבית-החולים, בכביש, במגרש כדורגל, באוניברסיטה, בכל מקום.
אחמד טיבי: הגזענות היא טירוף.
אחמד טיבי: דרך אגב, אתם יודעים מה הסיסמה המסחרית של "סופרלנד"?
אחמד טיבי: זה לא סתם טירוף, זה "סופרלנד".
אחמד טיבי: כל כך סמלי, כל כך מטורף, כל כך גזעני, כל כך "סופרלנד".
אחמד טיבי: הגיע הזמן שהטיפול בתופעת האפליה והגזענות יהיה סיסטמתי, לרוחב, לאורך, בכל מקום, לא רק כטרנד של התקשורת ושל כינוס חשוב של ועדת החינוך.
אחמד טיבי: כל אחד צריך לשאול את עצמו מדי פעם שאלות קשות.
אחמד טיבי: אגב, מה חושב אותו גזען שמתכחש לעובדה שהוא גזען?
אחמד טיבי: הוא אומר: הפרדתי בין הערבים ליהודים כדי שלא יהיה חיכוך.
אחמד טיבי: זה תמיד לטובת הערבים, אגב.
אחמד טיבי: כל תופעות הגזענות, בכל פעם שמפלים נגד ערבים, זה כדי לשמור עליהם, כדי לתת להם מרווח מחיה לבד, למשל.
אחמד טיבי: תמיד יש איזה הסבר רציונאלי.
אחמד טיבי: לאזרח אסור להיות גזען.
אחמד טיבי: לממשלה, למשל, שלא מאפשרת לעשרות אלפים בכפרים לא מוכרים ליהנות משירותי בריאות או דרכי גישה או שאין מזגנים - איך צריך לקרוא לזה?
אחמד טיבי: וזה עם חקיקה.
אחמד טיבי: שם זה בסדר, כי זו ממשלה, כי זו מערכת.
אחמד טיבי: האזרח הפשוט, אסור לו כי יכול להיות שזה לא ימצא חן או שזה יביך את מי שלא רוצה להיות מובך כלפי העולם.
אחמד טיבי: תארו לעצמכם את המצב הזה הפוך – בצרפת נאסר על ילדים יהודים להיכנס בימי א' ו-ב' ליורודיסני.
אחמד טיבי: אגב, ב"פייסבוק" מתפרסמת כבר תמונה יפה של שר האוצר ואישתו בצרפת.
אחמד טיבי: הוא אומר לה: בואי נלך ליורודיסני, והיא אומרת: התקשרתי.
אחמד טיבי: בימים ג' ו-ה' אסור ליהודים להיכנס.
עמרם מצנע: אסור לישראלים, בטח.
אחמד טיבי: כתוב "ליהודים".
עמרם מצנע: אני מצטער לגבי אלה שלא דיברו, גם מהחברה למתנ"סים וגם עורך הדין עדאל ולילי הלפרין.
עמרם מצנע: קודם כול אני רוצה לומר למנהל בית-הספר ולמורה: זה גילוי אזרחות למופת, בכך שחשפתם את זה, הבאתם את זה לידיעת הציבור ונתתם לנו הזדמנות.
עמרם מצנע: היום, במציאות של 2013, מה שלא נחשף בתקשורת לא קיים.
עמרם מצנע: לכן, בהחלט מעשה אזרחות ראוי.
עמרם מצנע: זו נקודה מספר אחת.
עמרם מצנע: נקודה מספר שתיים, אכן הוועדה, מאז הקמתה בכנסת ה-19, קיימה כבר מספר דיונים ונמשיך לעסוק בזה.
עמרם מצנע: נמשיך לעסוק בזה כי אני וחברי הוועדה רואים בתופעת הגזענות - שהיום חודרת כמעט לכל מקום בחברה הישראלית בכל מיני גילויים - תופעה קשה ונוראית בכלל, ועל אחת וכמה במדינה המגדירה את עצמה כרוב יהודי ודמוקרטית.
עמרם מצנע: החובה והאחריות שלנו, כמדינה יהודית דמוקרטית וכרוב יהודי, להתמודד עם הבעיות האלה באומץ, בכנות וביושר.
עמרם מצנע: אני חושש מאוד שאנחנו מקלים ראש בבעיה.
עמרם מצנע: ידידי, חבר הכנסת שמעון אוחיון, אם לא נבין שזו בעיה שלנו, בעיה שפוגעת בחברה שלנו, לא נצליח להתמודד אתה.
עמרם מצנע: ואין דבר יותר חשוב מחשיפה והתמודדות עם דברים קשים, שלא נעים להוציא את הכביסה המלוכלכת הזאת בפומבי, אבל רק כך נוכל להתחזק.
שמעון אוחיון: תקרא לזה אפליה על רקע דתי לאומי.
עמרם מצנע: אתה רוצה שאקריא לך מה זה גזענות?
עמרם מצנע: גזענות זה - לפי החוק - - -
שמעון אוחיון: אה, חוק העונשין.
שמעון אוחיון: אני יודע.
עמרם מצנע: רדיפה, השפלה, ביזוי, גילוי איבה, עימות או אלימות, גרימת מדנים או העדפה כלפי ציבור בני-אדם או חלקם של אוכלוסייה או יחידים, והכול בגלל צבע עור או השתייכות לגזע או למוצא לאומי אתני.
עמרם מצנע: לכן, אין מה לעשות, צריך לקרוא לתופעה הזו בשמה ולהתמודד אתה.
עמרם מצנע: אנחנו לא מתכנסים פה אחת לכמה ימים לעסוק בתופעה הזו רק כדי ליצור כותרות.
עמרם מצנע: אנחנו רוצים להתמודד אתה ולהבין שאם לא נתמודד אתה ולא נפעל נגדה - - -
שמעון אוחיון: חוק העונשין הוא שעשה את ההבדלה הזאת.
עמרם מצנע: אם אנחנו לא נתמודד עם הבעיה הזו ולא נבין שהיא קיימת לא נצליח באמת.
עמרם מצנע: לא הקראתי לכם, חברי הוועדה ראו את זה באחד הדיונים הקודמים.
עמרם מצנע: יש פה כמה סקרים, לא סקר אחד.
עמרם מצנע: אני אומר לכם, לראות את המספרים פה זה פחד אלוהים, מה הנוער שלנו חושב - הנוער היהודי על הערבי והנוער הערבי על היהודי.
עמרם מצנע: דרך אגב, כדי לא לעשות את החיים קלים, הסטריאוטיפים של היהודים על הערבים כפולים באחוזים מהסטריאוטיפים של הערבים על היהודים.
עמרם מצנע: לכן, אני מאוד שמח, כמובן, על בני הנוער שהגיעו, אבל אני אומר לכם עוד פעם - רוב בני הנוער הישראלים לא נפגשים אחד עם השני, אלא בטלוויזיה, בתקשורת ובאירועים חריגים.
יפעת קריב: בכל מקרה, לא נפגשים מספיק.
עמרם מצנע: יפעת, אני הלוא בא מעיר מעורבת, ואני אומר לך שרוב בני הנוער, גם בחיפה, לא נפגשים באמת עם הנוער המקביל לו - יהודים וערבים.
עמרם מצנע: וכאשר לא נפגשים חושבים שלשני יש קרניים; לא מכירים אז מפחדים; וכשמפחדים יש שנאה.
עמרם מצנע: והיום לא נכנסנו בכלל לכל נושא פשעי השנאה.
עמרם מצנע: אני מאוד מתקומם, גברתי מה"סופרלנד", נגד הניסיון שלכם לתרץ, להצדיק, להסביר, אינני יודע מה.
עמרם מצנע: אני לא חש שאתם מבינים, חוץ מהעניין המסחרי שלכם, את השגיאה הגסה שלכם.
עמרם מצנע: אני רוצה שתבינו את זה.
עמרם מצנע: כל ההסברים הם לא רציניים, הם לא נכונים, הם לא אמיתיים.
עמרם מצנע: אני ממליץ לחבריי בוועדה לגנות את התופעה ואת ההתנהגות, כפי שבאה לידי ביטוי באותו אירוע שניסה בית-הספר, כיתה אחת של 25 תלמידים, למצוא לעצמו מקום אצלכם.
עמרם מצנע: כמה דברים קצת יותר קונקרטיים, כי אני חושב שצריכים להיות יותר קונקרטיים ולא רק בסיסמאות.
עמרם מצנע: דרך אגב, אני לא חושב, כפי שאמרו פה, שזה בא מלמעלה.
עמרם מצנע: אני מתרשם שיש אווירה אחרת היום במשרד החינוך.
עמרם מצנע: זה לא משרד החינוך שיש לו תקנה איך לנסוע לחברון כדי להכיר את הפלסטינים, אלא איך באמת לעשות מפגשים.
עמרם מצנע: אני פונה למשרד החינוך ואומר – וכמובן עוד אדבר על זה עם שר החינוך ונעשה פה דיון ממצה בעניין - להחזיר חזרה את הפעילות של השותפות עם הארגונים השונים.
עמרם מצנע: שמענו את קרן אברהם, את גבעת חביבה, המטה האזרחי.
עמרם מצנע: יש כמה ועדות שישבו, כמו ועדת פרופסור גבי סלומון וד"ר מוחמד עיסאווי.
עמרם מצנע: זו ועדה שאומצה על-ידי יולי תמיר, נדחקה לקרן שוליים בקדנציה הקודמת של משרד החינוך.
עמרם מצנע: נעסוק בזה כחלק חשוב מהעניין.
עמרם מצנע: בהזדמנות חגיגית זו, מאחר שביקרתי בגבעת חביבה לא מזמן, נא לבדוק – משרד החינוך - את קיצוץ הסכום שעליו סוכם לנושא קיום השותפות לשנת הלימודים הנוכחית.
עמרם מצנע: דבר קונקרטי שעמד על הפרק.
עמרם מצנע: אני קורא למשרד החינוך לפעול ליצירת אמנה או הבנה עם כל אותם מקומות בילוי, בידור, פעילות כזו או אחרת, שמשרד החינוך משתתף בה עם גורמים עסקיים, גורמים שהם מחוץ למשרד החינוך, לחייב אותם לחתום כלפיכם על אמנה - זה לא רק בין התלמידים - אמנה שהם נאבקים נגד תופעות הגזענות.
עמרם מצנע: וכמובן, כשקורים כאלה מקרים משרד החינוך יצטרך להודיע ולהורות את בתי-הספר השונים להדיר רגליהם מהמקומות האלה.
עמרם מצנע: אין לזה שום בעיה מבחינה משפטית וחוקית, לדעתי, וצריך לעשות את זה.
עמרם מצנע: שמחתי לשמוע את התייחסותה של שרת המשפטים, ואני באמת מצפה לקבל תוצאות בדיקה עם היועץ המשפטי לממשלה על היכולת לפעול פה בפעולה משפטית.
עמרם מצנע: הקו החם הוא רעיון טוב.
עמרם מצנע: אני פונה לציבור לפנות לקו החם הזה, לנצל את היכולת הזו ולהביא לידיעתנו.
עמרם מצנע: בסופו של דבר, אני חוזר ואומר - כל הסממנים וכל האירועים מעידים על כך שיש פה תופעה, יש פה מציאות ואנחנו לפחות, בוועדת החינוך, מתכוונים לעשות הכול כדי להירתם לחשוף אותה, להתמודד אתה ולדעתי, בשיתוף עם משרד החינוך, להחזיר חזרה גם תקציבים, גם תקנות, גם מטה אזרחי וגם, כמובן, לחייב את בתי-הספר לקיים את אותם מפגשים.
עמרם מצנע: אין כמו המפגשים כדי להסיר את הפחד אחד מהשני, להעמיק את ההיכרות ובצורה כזו למנוע את אותן גישות גזעניות שקיימות בתוך החברה הישראלית.
עמרם מצנע: אני מודה לכם שבאתם, ואני מקווה מאוד שהועלנו משהו בנושא.
עמרם מצנע: אני נועל את הישיבה.
עמרם מצנע: בוקר טוב לכולם, גברתי שרת התרבות והספורט חברת הכנסת לימור לבנת, חבר הכנסת הורוביץ, ונציגים, כל אחד נציג של עצמו ושל הגוף שבראשו הוא עומד או שאותו הוא מייצג.
עמרם מצנע: אנחנו פותחים היום מחדש את הדיון בהצעת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה), התשע"ב–2012.
עמרם מצנע: החוק התחיל להישמע בכנסת הקודמת, ואנחנו מניחים שהיום בישיבת מליאת הכנסת תאושר סופית הרציפות.
עמרם מצנע: בחרנו לא לבטל את הדיון של הבוקר, למרות שהאישור או האי-אישור של המליאה על חוק הרציפות יתקבל רק במשך היום.
עמרם מצנע: את הדיון היום נקדיש בעצם לשמיעה של השרה, כמובן, והאנשים הנוגעים בדבר.
עמרם מצנע: כבר מראש קבענו עוד שני מועדים, שאחר כך גם נמסור לכם אותם, ואנחנו מקווים שהיום ובעוד שני המועדים שנקבעו, אפשר יהיה להגיע לסיכומים ולהצבעות.
עמרם מצנע: החוק או הטיוטה של החוק, כפי שמונחת בפניכם, שונה מהחוק שהוגש בכנסת הקודמת לא בדברים עקרוניים אלה בכל מיני ניואנסים, ובעצם כבר הוכנסו חלק מהתיקונים, מההערות שעלו באותם דיונים בכנסת הקודמת, ותוקנו גם כשנשמעו בוועדה, גם היועצים המשפטיים כמובן שבדקו.
עמרם מצנע: החוק הוא חוק מורכב, ואין ספק שהוא הולך על קו עדין מאוד של פגיעה במוכר מרצון, קונה מרצון, אבל אנחנו עוד ניכנס לקרביו בהחלט בהמשך, ונראה שהחוק ישיג את המטרות שלשמן הוא נועד, ולא יקלקל דברים אחרים שהיו עד היום מתוקנים.
עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר צריך להירשם אצל יהודית, המנהלת הוותיקה והמנוסה של הוועדה.
<יהודית גידלי: כבר יש פה ערימה.
עמרם מצנע: אני לא מתחייב לתת זכות דיבור לפי סדר ההירשמות, אלא אני באמת מתכוון לוודא היום ובפגישות הבאות, שנשמע מה שיותר נציגים.
עמרם מצנע: צריך להשתדל לא לחזור על דברים, אם אין צורך.
עמרם מצנע: וכמובן, בוועדת החינוך להתנהג בהתאם.
עמרם מצנע: אנחנו משתדלים.
לימור לבנת: החינוך והתרבות.
עמרם מצנע: החינוך והתרבות, כן, זה דברים שיש בהם ממשקים רבים מאוד.
עמרם מצנע: זהו, אלה אמירות הפתיחה שלי, ואני מזמין את השרה חברת הכנסת לימור, בבקשה.
לימור לבנת: תודה רבה לך, יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת עמרם מצנע, אני מודה לך על הפתיחה ואני גם מודה לך על כך שהחלטת לקיים את הדיון, על אף שבאמת יש עוד פרוצדורה לעבור היום במליאת הכנסת.
לימור לבנת: אפתח בהיסטוריה קצרצרה, למרות שנדמה לי שכל היושבים פה בחדר מכירים את ההיסטוריה, אבל בכל זאת, ואני מניחה שבמהלך הדיון גם יצטרפו אלינו חברי כנסת נוספים.
לימור לבנת: נמצא כאן חבר הכנסת ניצן הורוביץ, שהוא למעשה היוזם הראשון של החוק להגנת הספרות והסופרים בשנת 2010, כהצעת חוק פרטית אז, שמבוסס על החוק הצרפתי.
לימור לבנת: לחבר הכנסת ניצן הורוביץ בשעתו הצטרפו, אקרא כאן בשמות חברי הכנסת רק כדי להסביר את הקונצנזוס שקיים, וקיים היום עוד יותר ממה שהיה אז ב-2010, הצטרפו והוגשו הצעות חוק – הצטרפו אליו או הוגשו הצעות חוק פרטיות נוספות, חברי הכנסת אז: זבולון אורלב, שלי יחימוביץ, נחמן שי, אילן גילאון, יואל חסון, חיים אורון, אורי אורבך – היום שר, חנין זועבי ויריב לוין.
לימור לבנת: היום זה מראה רק את הקשת המאוד מאוד רחבה.
עמרם מצנע: כן, גלריה בהחלט מעניינת.
לימור לבנת: הקשת המאוד רחבה של התומכים בעיקרון, גם אם לא בפרטים המדויקים.
לימור לבנת: מאז 2010, שאז הוגשה, כאמור, הונחו הצעות החוק הראשונות הפרטיות, החוק עבר גלגולים רבים מאוד, גם תמיכה רבה וגורפת, גם אי-הסכמות כמובן, וגם התנגדויות רבות וגורפות.
לימור לבנת: ובסופו של דבר ב-29 בפברואר 2012 – לא אחזור על כל הגלגולים – הממשלה הניחה הצעת חוק ממשלתית על שולחן הכנסת, שמבוססת על אותם עקרונות של מה שנקרא "החוק הצרפתי".
לימור לבנת: חוק שנוהג בצרפת כבר שנים רבות מאוד, ותזכיר הצעת החוק הזה באמת הופץ, והבאנו אותו לקריאה ראשונה במליאת הכנסת, הוא עבר קריאה ראשונה, נידון כאן בוועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת כבר, והיה בהכנה לקריאה שנייה ושלישית, היו כבר שני דיונים כאן, כאשר הכנסת למעשה פוזרה.
לימור לבנת: ולכן הגענו עד הלום, והנה אנחנו יושבים כאן היום.
לימור לבנת: זה מאוד בקצרה להיסטוריה.
לימור לבנת: עוד מילה היסטורית, ברשותך היושב-ראש, אני חייבת לומר את זה כאן היום, אמרתי את זה גם במספר כלי תקשורת – הראשון או מי שבכלל הביא אותי להכרה בנחיצות של החוק הזה, היה הסופר יורם קניוק זיכרונו לברכה, שאתו היה לי קשר שנים ארוכות מאוד.
לימור לבנת: במהלך אחת השיחות בינינו, אחת הפגישות בינינו בבית-הקפה ליד ביתו, ששם הוא נהג לשבת, הוא דיבר אתי על כך שעל אף שהוא סופר כל כך הרבה שנים ויש לו ספרים שהיו רבי-מכר במהלך השנים – בשעתו גם הלכתי אתו להצגה שלו "אדם בן כלב" לפני שנים ארוכות – הוא משתכר או מרוויח או מקבל, אני אפילו לא יודעת להגיד "מרוויח", זו מילה קצת גסה לצורך העניין הזה, שקל ואולי לפעמים קצת יותר על כל עותק שהוא מוכר.