GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדנה הראל: "'מוסד ציבורי מסייע' – מוסד ציבור כהגדרתו בחוק יסודות התקציב שמסייע להפקת סרט ונתמך למטרה זו לפי המבחנים לתמיכה במוסדות ציבור שנקבעו לפי הוראות סעיף 12 לחוק".
עדנה הראל: מסייע גם סיוע כספי וגם מלווה, גם מייעץ מבחינת רואה חשבון ועורך-דין, גם מסייע בהקלטה.
עדנה הראל: יש שורה שלמה של דברים במבחנים, שהמוסד צריך לעשות אותם חוץ מאשר לתת כסף.
עדנה הראל: "'עותק בסיסי' – עותק של סרט לאחר עריכתו הסופית".
עדנה הראל: זה מה שנקרא "עותק אפס".
זבולון אורלב: ומה זה עותק לא בסיסי?
עדנה הראל: זה עותק שנעשה בגרסאות יותר מאוחרות.
עדנה הראל: למשל כשמדובר בשפה, העותק הבסיסי צריך להיות בעברית, אבל זה לא מונע מלתרגם אותו אחר-כך לאנגלית בגרסאות נוספות.
עדנה הראל: "'שותף כללי' – כהגדרתו בפקודת השותפויות [נוסח חדש], התשל"ה-1975" – זה שייך לעניין של אמצעי שליטה.
עדנה הראל: "'שפה עיקרית בסרט' – שפה שבה נעשה שימוש בלמעלה מ-50% מסך הזמן שבו מתקיים מלל בעותק הבסיסי של הסרט".
עדנה הראל: סעיף משנה של סעיף ההגדרות: "למונחים שלא הוגדרו בכללים אלה תהיה המשמעות שניתנה להם בחוק" – הכוונה היא לחוק הקולנוע, שמוגדר למעלה.
עדנה הראל: סעיף 2, תנאים להכרה בסרט ישראל: "סרט הוא סרט ישראלי לעניין החוק אם מתקיימים בו כל אלה (להלן – התנאים להכרה בסרט ישראלי)".
אייל מלובן: האם אפשר להוסיף את המלה "במצטבר"?
עדנה הראל: בכל אלה לא צריך להגיד "במצטבר", זה אומר במצטבר.
מירי פרנקל-שור: "כל אלה" משמעותו "במצטבר".
עדנה הראל: "(1) בגוף המפיק את הסרט מתקיימות הוראות סעיף 3".
עדנה הראל: לסעיף (2) אני מפנה אתכם לעותק שכתוב עליו "מאוחר", כי יש בו תיקוני עברית שהציעו לי: "(2) העותק הבסיסי של הסרט מצולם ומוקלט בעיקרו בעברית, ערבית, יידיש או לאדינו, או צירוף שלהן, אלא אם כן, לפי שיקול דעתו של המוסד הציבורי המסייע, קיימת הצדקה שעניינה בעלילת הסרט לצילום והקלטת העותק הבסיסי של הסרט בשפה אחרת.
עדנה הראל: אין באמור בפסקה זו כדי למנוע יצירתן של גרסאות נוספות על זו שבעותק הבסיסי של הסרט בשפות אחרות מהשפות האמורות".
זבולון אורלב: לא הבנתי את המלים "אלא אם כן, לפי שיקול דעתו של המוסד הציבורי המסייע, קיימת הצדקה שעניינה בעלילת הסרט לצילום והקלטת העותק הבסיסי של הסרט בשפה אחרת".
עדנה הראל: הסרט "החברים של יאנה" היה סרט מאוד ישראלי על ההתמודדות של עולים חדשים מרוסיה, אבל רוב הסרט היה ברוסית, וזה לא הפריע לישראלים לראות אותו.
ליביה חכמון: עשינו עכשיו סרט בגרוזינית, שגם אני לקחתי בו חלק כשחקנית, וכדי ליצור את האותנטיות של העלייה הגרוזינית למדנו גרוזינית במשך שלושה חודשים.
ליביה חכמון: זה היה קשה מאוד לשחקנים, אבל זה היה שווה וזה נתן ממד מאוד מעמיק על העלייה הגרוזינית בארץ.
כתריאל שחורי: זה שכתוב פה "לפי שיקול דעתו של המוסד הציבורי" עונה על העניין.
עדנה הראל: שיקול הדעת של המוסד הציבורי עומד למבחן קבוע, גם בפני המועצה לקולנוע וגם בפני המשרד.
שלום פוריס: צריך להבהיר, שבהגדרה בסעיף (2) אין סתירה לסעיף 4, שהוא הקופרודוקציה.
עדנה הראל: נדון בזה כשנגיע לקופרודוקציה.
עדנה הראל: "(3) בתקציב ההוצאות להפקת הסרט יתקיים אחד משני אלה: (א) 50% לפחות מתקציב ההוצאות להפקת הסרט ישמש לרכישת טובין או שירותים בישראל; (ב) 70% לפחות מתקציב ההוצאות להפקת הסרט ישמש שכר עבודה למי שהם אזרחי ישראל ותושביה או תושבי קבע בה, בתמורה לעבודתם במסגרת הפקת הסרט".
זבולון אורלב: מה ההבדל בין אזרחי ישראל ותושביה לבין תושב קבע?
עדנה הראל: הצירוף של אזרח ישראל ותושב מופיע בדרך-כלל בחקיקה, כשלא רוצים להגיד האזרח שיושב בחוץ לארץ.
עדנה הראל: גרינברג, הצלם שיושב בלוס-אנג'לס, הוא אזרח ישראלי אבל הוא לא תושב.
זבולון אורלב: ומה זה "תושב קבע"?
אמנון דה-הרטוך: "תושב קבע" היתה בקשה שלי שהמונח הזה ייקבע, כיוון שבארץ יש אנשים רבים שזכאים לפי חוק השבות הלאומי, שמחשש שאזרחותם הזרה תאבד הם לא רוצים לקבל אזרחות ישראלית.
אמנון דה-הרטוך: לכן ניתנת להם האפשרות המשפטית לקבל מעמד של תושבות קבע.
אמנון דה-הרטוך: אותם אנשים הם ישראלים לכל דבר ומרכז החיים שלהם הוא בארץ, אלא שאין להם אזרחות.
אמנון דה-הרטוך: אם ייקבע שרק מי שמחזיק בדרכון ישראלי יקבל את התמיכה, זה יכול ליצור אי-סימטרייה עם העובדה שמי שצריך לשרת בצה"ל הוא יהודי תושב קבע, אז לשרת בצה"ל כן ולקבל תמיכה בחוק הקולנוע לא?
זבולון אורלב: קיבלתי עכשיו פקס בהול מאקו"ם: "נודע לנו לתדה
זבולון אורלב: מתנו שכעת יושבת הוועדה על הכללים לתמיכה ביוצרים על-פי חוק הקולנוע.
זבולון אורלב: לא הוזמנו לוועדה, ואנו תמהים על כך.
זבולון אורלב: אנו מבקשים לדחות את הדיון ולהזמין אותנו, ולא לקבל כל החלטות בהיעדרנו.
זבולון אורלב: נילי פרקר, יועצת משפטית".
עדנה הראל: נתנו לכם את רשימת הארגונים המייצגים לצורך התייעצות לפי חוק הקולנוע.
עדנה הראל: זאת רשימה שפורסמה ברשומות, ואני מניחה שהזמנתם את כל מי שמופיע שם.
עדנה הראל: הם מעולם לא התלוננו או קבלו על כך שהם לא מופיעים.
עדנה הראל: הם לא ארגון יציג לעניין קולנוע, הם ארגון כללי לעניין זכויות יוצרים.
יהודית גידלי: אנחנו הזמנו את כל הארגונים שמופיעים ברשימה.
דודו דותן: מה עם "אשכולות"?
עדנה הראל: "אשכולות" לא רלוונטיים לעניין.
זבולון אורלב: גם "אשכולות" שלחו לי פקס: "אנו מבקשים לדחות את מועד הגשת הבקשות".
עדנה הראל: יש לנו הוראה בחוק הקולנוע, שאומרת שכל מה שקשור למינוי מחייב התייעצות עם ארגונים יציגים של יוצרים, כפי שייקבעו.
אייל מלובן: בסעיף (3) אנחנו מבקשים שיהיה סעיף נוסף, שבו ייכתב שלא רק 70% מהתקציב יוצא להפקת סרט, אלא גם יוזכר בו כמה עובדים ישראלים צריכים להיות בסרט.
אייל מלובן: זה מקובל בכל המקומות בעולם, כי אם 70% מהתקציב הולך לעבודה, אפשר להביא צלם או שלושה אנשים שהם ייקחו את מרבית הכסף, ולא תהיה הצדקה להעסקתם של כל היתר.
אייל מלובן: לכן אנחנו מבקשים ש-85% לפחות מהיוצרים, מהשחקנים, מהצוות הטכני ההנדסי ומצוות ההפקה יהיו תושבי מדינת-ישראל המתגוררים בה דרך קבע.
אייל מלובן: זה מקובל במקומות אחרים בעולם, שמגינים על העובדים שלהם ולא רק על הכסף שלהם.
אייל מלובן: אלה שני היבטים שונים לחלוטין.
ליביה חכמון: צריך להיות המועסקים.
יורם חטב: כי בהוצאות יכולים להיות כל מיני ספקים שאינם דווקא יוצרים.
דודו דותן: זה יכול למנוע מצב שיגידו שעושים סרט ישראלי לכל דבר, הוא יהיה בשפה העברית ויצולם בארץ והכותב והבמאי יהיו ישראלים וכן השחקן הראשי, אבל את הצוות הטכני יחליטו להביא דווקא מלונדון.
דודו דותן: כשאתה אומר ש-85% יהיו ישראלים, אז יביאו גאון או מומחה.
דודו דותן: אנחנו פוחדים מהשתלטות.
זבולון אורלב: כשאומרים ש-70% ישמש שכר למי שהם אזרחי מדינת-ישראל, פירושו של דבר שמי שאינו אזרח ישראלי לא יוכל להיות מועסק.
זבולון אורלב: הרי אין שני אזרחים ישראלים שיכולים לקחת 70% מהתקציב.
יורם חטב: יכולים להיות.
יורם חטב: יש כל מיני שירותי הפקה שיכולים להילקח מישראל, העלויות שלהם גבוהות.
אייל מלובן: ציוד, קייטרינג ודברים נוספים שיכולים להיות מסופקים על-ידי ספק ישראלי.
זבולון אורלב: אם הוא לוקח את כל השחקנים שיהיו ישראלים, שכרו של הצוות הטכני זה פחות מ-30%?
אייל מלובן: מרכיב השכר של הצוות הטכני זה פחות מ-30% משכר של הפקה של סרט.
זבולון אורלב: ואתה אומר שאין סיבה בעולם שצוות טכני בסרט ישראלי יהיה מחוץ לארץ?
ליביה חכמון: זאת בעיה נפוצה בכל העולם.
ליביה חכמון: גם בארצות-הברית, כדי להוזיל את ההפקה הם מצלמים במקסיקו, והרבה מאוד סרטים ישראלים היום מצולמים בהונגריה.
כתריאל שחורי: אני מבקש להכניס הסתייגות.
כתריאל שחורי: אני לא נגד מה שהחברים אומרים, אבל אני מבקש להביא את הדברים בצורה קצת אחרת, בעיקר בעקבות מה שעדנה אמרה, שהמוסדות המסייעים נמצאים תחת פיקוח תמידי של המועצה.
כתריאל שחורי: לכן ההצעה שלי היא, שכל ההוצאות להפקה בגין טובין ושירותים יהיו בישראל, למעט טובין ושירותים שלא ניתן לרכוש בישראל ועל-פי שיקול דעתו של המוסד המסייע.
כתריאל שחורי: אותו הדין גם לגבי השכר.
כתריאל שחורי: בגלל שיכולים להיות חריגים, ואנחנו ממילא נמצאים תחת פיקוח כל הזמן ואנחנו צריכים בכל זאת איזושהי גמישות בשיקול הדעת.
כתריאל שחורי: יש שיקול דעת בעניין.
כתריאל שחורי: אני רוצה להשלים את דבריי בדוגמה מעשית, ואני שם את זה על השולחן כי אני בעצמי מתלבט.
כתריאל שחורי: אנחנו בקרן אישרנו סרט עלילה ישראלי באורך מלא לאורי ברבש ולמוטי לרנר, שמבוסס על סיפורה של אידה פינק, שקורה במלחמת העולם השנייה בפולין.
כתריאל שחורי: זה סרט שכולו על תקופת השואה והוא קורה בפולין, מהפריים הראשון עד האחרון.
כתריאל שחורי: מוטי לרנר ואורי ברבש הם ישראלים, הרעיון והיוזמה הם מכאן, אבל הסרט יצולם בפולין.
כתריאל שחורי: אני לא יודע להגיד אילו שחקנים ישחקו בו, כי עוד לא הגענו לנקודה הזאת.
כתריאל שחורי: השאלה היא, האם אני כקרן צריך היום לחזור לתל-אביב ולהגיד שאני שם בצד את הפרויקט הזה.
אייל מלובן: אני יכול לתת דוגמה של סרט, שלצערנו לא הגיע לארץ עקב המצב שהיה פה, סרט של ברד פיט.
כתריאל שחורי: אבל זה שירותי הפקה נטו.
אייל מלובן: יוצאות הפקות בעולם ועם 90% מהצוות נוסעים בעולם.
אייל מלובן: לסרט של ברד פיט שהיה פה הם רצו להביא 150 אנגלים.
אייל מלובן: אני מביא את זה כדוגמה איך הם מתנהגים עם העובדים שלהם.
אייל מלובן: האם אנחנו מהכסף הישראלי שלנו ניתן פרנסה לפולנים?
אייל מלובן: האם אנשים שלנו לא יושבים בבית?
אייל מלובן: הפרסומות בורחות לנו החוצה מהארץ במקום לאפשר לצוות ישראלי שייצא החוצה.
ליביה חכמון: מדובר במימון ציבורי.
אייל מלובן: כאשר אדם מצלם מכספו הפרטי, בבקשה.
אייל מלובן: אבל כשמדובר בכסף ציבורי, צריך לקחת מכאן אנשים לפולין ושם יעבדו.
אייל מלובן: זאת הפקה ישראלית, ואנחנו חייבים לדאוג לעובד הישראלי.
אייל מלובן: לכן כסף לא יכול לשנות את ההתייחסות אלינו כעובדים, שחקנים ויוצרים.
אייל מלובן: אנחנו מבקשים שיהיו 85% ישראלים מכל הצוות, כולל המפיקים וכולל מי שצריך.
יורם חטב: בהמשך לדברים של אייל, יש אספקט נוסף לעניין הזה.
יורם חטב: אחד הדברים המשמחים שקורה הוא, שתתחיל להיות פה תעשייה מקומית.
יורם חטב: זה אומר השבחה של השפה, השבחה של תסריטאים, תתחיל פעולת משוב בין תסריטאים לבימאים ולשחקנים.
יורם חטב: אנחנו מקווים שהיצירה תעבור רענון כל הזמן, כי סוף-סוף יעשו יותר סרטים.
יורם חטב: לא יעלה על הדעת שבסופו של דבר התקציבים האדירים האלה יגרמו להשבחה של שחקנים פולנים או רומנים או הונגרים.
עדנה הראל: חוק הרשות השנייה, בהגדרה שלו של הפקה מקומית, מתייחס גם לצוות הטכני-המקצועי, לצוות ההפקה.
עדנה הראל: אני מקבלת את התיקון, אבל אני רוצה לצמצם את המחלוקת.
עדנה הראל: בחוק הרשות השנייה מדובר על מרבית צוות ההפקה, שזה למעלה מ-50%.
עדנה הראל: בנייר ששלחו לי אתמול בערב דובר על 70%.
עדנה הראל: עשיתי בדיקות מסוימות ולא הצלחתי למצוא מספיק חומר, ואייל אמר לי שבמקומות מסוימים בעולם זה הנדרש.
עדנה הראל: היום פתאום מעלים פה מספר של 85%.
עדנה הראל: אני לא יודעת כמה 85% זה ריאלי כדרישה כוללת, גורפת.
עדנה הראל: יכול להיות ש-70% זאת דרישה יותר סבירה, ואני חושבת שבכל מקרה, אם הולכים לפי הרעיון של כתרי שחורי, צריך להשאיר שיקול דעת במקרים מיוחדים למצבים אחרים.
ליביה חכמון: המקרים המיוחדים צריכים להיות נדירים.
אודי ליאון: הדוגמה שכתרי נתן היא דוגמה מצוינת לעצם היותה של מדינת-ישראל לא רק מדינה של אזרחיה, אלא קשורה לעולם היהודי כולו.
אודי ליאון: העובדה שיש לנו עבר יהודי בחוץ לארץ והווה יהודי בחוץ לארץ משפיעה כאן.
אודי ליאון: יכול להיות שאתה מסייג את זה להקשר הזה, זאת אומרת כדי למנוע ניצול ציני של הדבר מצד אחד ובעצם לעשות כל מיני תרגילים כמו שעושים את הפרסומות בחו"ל, להגדיר את זה לנושאים שקשורים לעולם היהודי בעבר או בהווה.
יורם חטב: זה אין-סופי.
אודי ליאון: יכול להיות שיש לנו מחלוקת עקרונית.
אודי ליאון: אני חושב שמדינת-ישראל צריכה לסייע לסרטים מהסוג הזה, זה סרט חשוב למדינת-ישראל.
אמנון דה-הרטוך: אני לא בטוח שהדבר הזה בעייתי מבחינה משפטית, אבל מדברים פה על כסף ציבורי.
אמנון דה-הרטוך: דרישת הסף לגבי מוסד ציבור שיקבל תמיכה היא שלפחות 10% מתקציב הפקת הסרט ניתן על ידו.
אמנון דה-הרטוך: במלים אחרות, האפשרות קיימת שגוף אחר, לא אותו מוסד ציבורי, ישקיע 90%.
אמנון דה-הרטוך: אני חושש שהטלת דרישת סף כזאת, של 85% לפי הכללים, יכולה להביא למצב שחופש הפעולה, אם לא חופש היצירה גם כן, יהיה מאוד מוגבל.
יורם חטב: יש לי דוגמאות הפוכות.
יורם חטב: הסרט "קדוש" של עמוס גיתאי והסרט "כיפור" של עמוס גיתאי הם שני סרטים שבסך הכל היו בהם 2-3 עובדים צרפתים, הצלם והתאורן הראשי.
יורם חטב: הסרטים האלה נקנו מראש על-ידי הטלוויזיה הצרפתית וצולמו בישראל, עסקו בנושאים ישראליים.
יורם חטב: רוב העובדים והשחקנים, 98% מהם, היו ישראלים והרבה כסף הגיע מצרפת.
שלום פוריס: עם כל הכבוד להצעה של כתרי, אני חושב שהדוגמה שכתרי הביא כיוצאת מן הכלל היא לא סבירה ויש כאן הקבלה לא סבירה של מי שמפעיל את הסרט.
שלום פוריס: צריך להשאיר כאן שיקול דעת בידי מי שעושה את הסרט.
זבולון אורלב: אתה תומך ב-85%?
שלום פוריס: אני חושב ש-70% זה סביר.
זבולון אורלב: אייל, האם אפשר להסכים על 70%?
ליביה חכמון: נסכם על 80%.
אייל מלובן: גם אני עבדתי בהפקות בעשרים השנים שאני במקצוע הזה, ולצערי בשנים האחרונות, מאז הערוצים הנוספים, כל הכסף מגיע מגופים ציבוריים.
אייל מלובן: לכן אנחנו מבקשים שזה יעמוד על 80%, כי פחות מזה זה נותן פרצה גדולה מדי וזה קשה לנו.
זבולון אורלב: המחלוקת היא, האם חוק הקולנוע הוא חוק של תעסוקה או שהוא חוק גם לעידוד היצירה הישראלית.
זבולון אורלב: לגישתך זה רק חוק להבטחת תעסוקת ישראלים.
אייל מלובן: ממש לא.
זבולון אורלב: אתה אומר שאי-אפשר לעשות סרט ישראלי בנושא יהודי מובהק, כמו עליית המשפחה מתוניסיה או אירועי השואה בפולין.
אייל מלובן: אפשר לעשות את זה על-ידי ישראלים.
אייל מלובן: צילמתי סרט במרוקו ויש שירותים מצוינים במרוקו, ולמרות הכל הוצאנו מכאן צוותים שלמים של ישראלים שנסעו למרוקו.
זבולון אורלב: ואם הוצאת הצוותים האלה מייקרת ב-30% את עלות הסרט?
ליביה חכמון: צריך לקחת את זה בחשבון כדי לתת תעסוקה לבני עמנו.
יורם חטב: יש סכנה שגופים אינטרסנטיים מחוץ לארץ יעשו שימוש ציני במקור המימון הזה.
כתריאל שחורי: היום אין משקיע פרטי, קבלן או אחר, שמשקיע בסרט ישראלי, לצערי.
כתריאל שחורי: היום מי שמשקיע בסרט זה או גופים ציבוריים או רשתות השידור או הערוצים הפרטיים, ולכן זה עדיין כסף ציבורי.
ליביה חכמון: אני מציעה בסעיף (3)(ב), שבמקום "70% לפחות מתקציב ההוצאות להפקת הסרט ישמש שכר" יבוא: "80% מהמועסקים למי שהם אזרחי ישראל, תושביה או תושבי קבע..."
זבולון אורלב: אני מפנה את תשומת לבכם, שסעיף (3) זה אחד משני אלה, זה לא מצטבר.
אריה שומר: מאחר שלא נעימה התגרנות שיש כאן בוויכוח על האחוזים, כתרי הציע שיקול דעת, וזה נראה בסדר אבל זה לא מוצא חן בעיני היוצרים.
כתריאל שחורי: הם לא מאמינים בשיקול הדעת.
אריה שומר: 85% נראה לנו הרבה מאוד.
אריה שומר: לכן אני מציע שיהיה 78%.
זבולון אורלב: טוב, אנחנו מחליטים על 78%.
עדנה הראל: "(4) בהפקת הסרט ובמשתתפים בהפקתו יתקיים לפחות אחד מאלה: (א) במאי הסרט הוא אזרח ישראלי ותושב בה או תושב קבע בה".
אייל מלובן: האם אנחנו לא עוסקים פה במצטבר?
כתריאל שחורי: אתה חיסלת עכשיו את היכולת להשקעה פרטית בקולנוע הישראלי.
כתריאל שחורי: אני לא נציג המפיקים פה, אבל הייתי מפיק הרבה שנים.
כתריאל שחורי: אם רצינו באמצעות חוק הקולנוע גם לעודד השקעה פרטית בקולנוע הישראלי, העסק חוסל בזה הרגע.
כתריאל שחורי: בגלל שבכמות הזאת של הסייגים וההסתייגויות, בהמשך למה שאתה אמרת, אתה לא משאיר פה טיפה גמישות, אתה לא משאיר מעט ליזם פרטי שבאמת רוצה לחזור לקולנוע.
יורם חטב: לא דיברנו על סעיפים א ו-ב, אלא זה סעיף חדש על היוצרים.
יורם חטב: בסרטים של גיתאי היו בסך הכל שלושה עובדים זרים, זה לא 78% אלא 99% היו ישראלים, ונכנס משקיע ענק צרפתי.
זבולון אורלב: לפי חוק הקולנוע, מה אחוז ההשתתפות של הקרן בסרט ישראלי?
כתריאל שחורי: עד 70% מהתקציב במזומן, שזה לא התקציב הכולל של הסרט.
אמנון דה-הרטוך: וזה רק בסעיף מקסימלי.
אמנון דה-הרטוך: ככל שיהיו יותר מבקשים, הסכום הזה יקטן.
אמנון דה-הרטוך: בהרבה מבחנים קבענו שזה עד 100% השתתפות, ופה יש לנו 20%, כי אין די כסף.
זבולון אורלב: אני מציע לכם להקשיב להערות האלה.
זבולון אורלב: לפעמים אנחנו כורתים את הענף עליו אנחנו יושבים.
זבולון אורלב: אני מציע לכם בכל זאת להשאיר פתח לשיקול דעת, למקרים שיש הצדקה עניינית להעסקת לא ישראלים.
זבולון אורלב: אם הסרט הוא ישראלי, התוכן הוא ישראלי וכדומה, אתם צודקים.
זבולון אורלב: מדובר כאן בחקיקה משנית, אבל זאת חקיקה.
זבולון אורלב: יחד עם זה שאמרנו שאפשר לשנות, לא משנים כל יום.
זבולון אורלב: לחקיקה כאן יש מסר, והשאלה היא מה יהיה המסר.
זבולון אורלב: האם המסר של החקיקה הזאת יהיה ליזמים הישראלים שהאנשים דאגו לעצמם לחוק קולנוע שיעסיקו פה הרבה אבל לא דואג ליצירה הישראלית, או שהמסר הוא אחר.
אייל מלובן: כשאני מבקש ממך לבנות בניין, ואני אומר לך ש-70% מהעובדים בבניין יהיו ישראלים כדי שתהיה תעסוקה ישראלית, זה לא מונע ממך להביא משקיע אנגלי שישקיע בבניין, אבל הוא יודע שהוא צריך להעסיק פועלים ישראלים.
אמנון דה-הרטוך: אם הוא יצטרך לשלם 50% יותר, הוא לא יסכים.
זבולון אורלב: בדוגמה שנתת, עם המגבלה הזאת שלצורך הבניין הוא חייב להעסיק 70% ישראלים כדי שהדיירים שלו יקבלו משכנתא מסובסדת, הוא יעשה חשבון שההתייקרות בעלות של הבניין כתוצאה מהמגבלה הזאת מקזזת הרבה יותר מאשר התוספות שהוא יקבל, והוא ייווכח שבסופו של דבר אין לו רווח מהפרויקט הזה, אז למה שהוא ישקיע?
אייל מלובן: היות שאנחנו מדברים על אמנות ועל יצירה, אז יכול להיות שליזם לא תהיה תועלת להביא את הסרט לארץ, כמו שחברת החשמל עשתה סרט פרסומת ברומניה כי יותר זול לה לעשות אותו ברומניה.
זבולון אורלב: את זה אני חוסם באמצעות שלושה דברים.
זבולון אורלב: אחד משני התנאים שמוזכרים בסעיף 3, או 50% מתקציב ההוצאות או 70% מההוצאה ישמש לשכר עבודה, וכן הסעיף החדש שאנחנו מוסיפים, שאם הוא רוצה להפיק סרט ברומניה הוא צריך לשכנע את הגוף הציבורי המסייע.
זבולון אורלב: הגוף הציבורי זה אנשים בעלי עניין לעודד את הסרט הישראלי, כלומר טובת עיניהם זה לא אתה וזה לא היוצר, טובת עיניהם זה התעשייה של היצירה הקולנועית הישראלית, והם יעשו את השיקול לגופו של דבר.
זבולון אורלב: יש כלל, והכלל אומר ש-78% מהמועסקים צריכים להיות ישראלים, אלא אם כן לפי שיקול דעתו של הגוף הציבורי קיימת הצדקה שעניינה בעלילת הסרט, בצילום והקלטת הסרט בהיקף אחר של עובדים, שלא יפחת ממחצית.
ליביה חכמון: תאגיד או גוף שיש בו שליטה הוא קם ויכול ליפול אחרי הפקה אחת.
ליביה חכמון: עובדים, ובעיקר שחקנים, זה דרך חיים.
ליביה חכמון: גם ככה תחום ההעסקה של העובדים והשחקנים נמצא בהרבה מאוד פרצות של תקופות שהם לא מועסקים, ולכן אם לא נגן עליהם פה במכסה אנחנו עוד יותר שוברים את הרצון הטבעי של אנשים בכלל ללכת לעיסוק הזה.
ליביה חכמון: רק מטומטם הולך לעבוד פעם בשנתיים.
זבולון אורלב: אני מציע שנקיים הפסקה של שעה וחצי בישיבה, בינתיים תדונו ביניכם ואם כשאחדש את הישיבה יהיו הבנות, נביא אותן לאישור היום.
זבולון אורלב: (הישיבה הופסקה בשעה 11:20 והתחדשה בשעה 13:00)
זבולון אורלב: אני מבקש לקבל דיווח על מה שהוסכם.
עדנה הראל: הגענו להסכמה בעניין הסעיף שמסביב לו התקיימה הישיבה הקודמת, שזה תוספת של פסקה בין (3) ל-(5) בסעיף 2, שייאמר בו שמבין המשתתפים בהפקת הסרט, 75% לפחות מן היוצרים, צוות טכני וצוות הפקה יהיו אזרחי ישראל ותושביה או תושבי קבע בה.
עדנה הראל: ואולם המוסד המסייע רשאי לגבי לא למעלה מ-20% מהסרטים המסתייעים על ידו לאשר גם העסקה של שיעורים פחותים מכך, ובלבד שלא יפחת מ-50%.
שלום פוריס: שיירשם שבאופן חד-משמעי, בשם המפיקים, יש הסתייגות נחרצת מכך שמדובר בתנאי סף ולא כחלופה.
שלום פוריס: כחלופה שבאה במסגרת או 1 או 2 או 3 או 4.
עדנה הראל: כחלופה לתנאי התקציב, כחלופה ל-50%-75%.
שלום פוריס: כתנאי סף אנחנו חושבים שזה יוצר מגבלה בלתי סבירה לחלוטין.
עדנה הראל: בסעיף 5 הסכמנו שההצעות יהיו חלופיות לתנאים שיש בה, או מרבית ימי הצילום בישראל או ארבעה לפחות מצוות ההפקה של הסרט, כאשר הבמאי נכלל בתוך זה.
עדנה הראל: הארבעה הם מתוך רשימה של שבעה.
מירי פרנקל-שור: בסעיף 5(ב) גם היתה לנו הוספה בסיפא.
עדנה הראל: הורדנו את זה.
עדנה הראל: אם זה חלופתי, אז אין צורך בזה.
עדנה הראל: סעיף 3 זה הסעיף שמדבר על העניינים התאגידיים.
עדנה הראל: הוא אושר כפי שהוא, עם תיקון מסוים בנוסח שהבאתי.
עדנה הראל: בסעיף 4 לעניין הקופרודוקציות, הסכמנו לו כפי שהוא.
עדנה הראל: הוא בעצם מצלם את המצב הקיים, אבל תיקנו שזה המאושררת על-ידי המדינה, ולא רק שאושררה בעבר.
אמנון דה-הרטוך: רוצים להבטיח מצב, שבעוד שנה לא תבוא טענה שזה נכון ליום אישור הכללים.
עדנה הראל: יחד עם זאת גם הבהרנו, שבכל מקרה אנחנו מתכוונים לעשות עבודה במשרד ולשמוע לצורך העניין את כל הגופים הרלוונטיים על התנאים שאנחנו מבקשים להבטיח בקופרודוקציות עתידיות.
עדנה הראל: אז נביא תיקון לכללים שיחייב את המדינה כבאה לעשות אמנות חדשות, אבל את זה נעשה בצורה מסודרת נפרדת.
עדנה הראל: מסעיף 5 והלאה מדברים על הליך הדיווח שבו יש סוג של דיווח ציבורי ושקיפות ובקרה על ההכרה בסרטים ישראלים על-ידי המוסדות המסייעים.
עדנה הראל: הוא אושר כפי שהוא.
עדנה הראל: יש פה מעט תיקוני נוסח.
עדנה הראל: הדיווח התקופתי הוגש כל חצי שנה.
עדנה הראל: בסעיף 6(1) הדיווח הוגש כפי שהוא, בסעיף 6(2) הבאתי נוסח קצת מתקן במאוחר יותר, ובסעיף 8 נתבקשנו להוסיף שהמועצה תהיה מוגבלת בזמן של 60 יום כדי לדון בערר של גוף שהוא חושב שהוא בכל זאת ישראלי.
זבולון אורלב: האם אתם רוצים לראות את הנוסח הסופי?
ליביה חכמון: כן.
זבולון אורלב: אנחנו מאשרים את הנוסח הזה, ובלבד שהנוסח הסופי יופץ בין כל הגופים, לרבות אקו"ם ו"אשכולות".
זבולון אורלב: אם תתקבל הסתייגות שאני אחשוב שהיא ראויה לדיון מחודש, אני אשתמש בהסתייגות הזאת כדי לחדש את הדיון.
שלום פוריס: עד מתי זה יועבר אלינו?
זבולון אורלב: זה יועבר לא יאוחר משבועיים.
עדנה הראל: אני אנסה להפיץ את הנוסח מחר.
זבולון אורלב: הסתייגויות יכולות להיות מועברות אל מירי ואל עדנה בעת ובעונה אחת, לא יאוחר מעשרה ימים מיום שאתם מקבלים את הנוסח.
זבולון אורלב: סיום התהליך אודיע לכם סופית, ואז זה ייכנס לתוקף.
עדנה הראל: אבל זה אומר שלא נוכל להשלים את קבלת הבקשות לחלוקת מקדמות במתן כסף.
זבולון אורלב: היא זומנה מה שנקרא מהיום למחר, בעניין תנאי לימודים מיוחדים לסטודנטים במילואים.
זבולון אורלב: אמרתי בהקשר של הומור שהיינו בפגרה אז לא יכולנו לזמן בפגרה את האנשים אלא רק אתמול .
זבולון אורלב: הפעם שאזרחים ירגישו מה זה שקוראים להם מרגע לרגע, בדרך כלל קוראים כך למילואים.
זבולון אורלב: באחד העיתונים מופיע סדר יום של מה שקורה היום בנושא הזה ואני מוצף בטלפונים של כל מיני אנשים ואני מקבל כל מיני סיפורים של אנשים שמקבלים צווים בהם אומרים להם תבוא בעוד יומיים.
זבולון אורלב: הוא מסדר את כל הסידורים, כמה שעות לפני הגיוס הוא מקבל טלפון שבו מודיעים לו שהגיוס נדחה וכו' וכו'.
זבולון אורלב: אז אני מתנצל על ההודעה וההתראה הקצרה ובאמת מודה לכולכם שהצלחתם להגיע.
זבולון אורלב: ברור שהעיסוק בנושא המילואים וכל הקשור לסטודנטים יש לו את המשקל הראוי שלו מפני שכל אחד מאתנו מבין שבכלל 200 אלף הסטודנטים והסטודנטיות במדינת ישראל יש ציבור שאני רואה בו מין חוט השדרה של צבא מילואים, צעירים שהשתחררו בגילאים הטובים עם כוחות מאוד מאוד איכותיים, ביניהם משרתים בחילות הקרביים: חי"ר, שריון ויתר החילות.
זבולון אורלב: לכן ברור שהצרכים של אותו ציבור הם צרכים שצריכים להתייחס אליהם באופן מיוחד.
זבולון אורלב: גם בשגרה יש בעיות, הן מטופלות, כל הזמן הוא אחד הנושאים שעומדים על סדר היום, אבל הואיל ואנחנו נמצאים חצי שנה לא בתקופה של שגרה וכל מה שקשור בגיוס המילואים, ברור שהבעיות מוחמרות מאוד גם על רקע כל הנושאים האחרים שעליהם נעסוק היום במליאה.
זבולון אורלב: בנושא הכללי יש שתי בעיות.
זבולון אורלב: יש בעיה אחת של הפסד לימודים כתוצאה מקריאה למילואים, בתקופה האחרונה קריאה מוגברת יותר.
זבולון אורלב: יש בעיה של הפסדי בחינות, שסטודנט לא יפסיד שנת לימודים, לא יפסיד קורסים, לא ייפגעו הישגיו האקדמיים בגלל שירות במילואים.
זבולון אורלב: יש בעיה בכל מה שקשור לתנאים הכלכליים, ההפסדים הכלכליים של אותו סטודנט.
זבולון אורלב: נמצאים אתנו כל הגורמים שזימנו אותם.
זבולון אורלב: נמצא כאן ד"ר עמי וולנסקי.
זבולון אורלב: השרה חשבה להשתתף בישיבה אלא יש גם ישיבת ממשלה כרגע, אז ברור שהיא צריכה להיות בישיבת ממשלה ועמי וולנסקי היועץ שלה רוצה להקריא מכתב בשמה.
ד"ר עמי וולנסקי: תודה רבה.
ד"ר עמי וולנסקי: "לכבוד חבר-הכנסת זבולון אורלב, יו"ר ועדת החינוך והתרבות של הכנסת.
ד"ר עמי וולנסקי: שלום רב.
ד"ר עמי וולנסקי: ראשית, ברצוני להתנצל בפניך ובפני חברי הוועדה המוזמנים לדיון על שלא אוכל ליטול בו חלק הואיל וישיבת הממשלה מתקיימת באותן שעות ובה יידון בין היתר גם נושא קידום תנאי הלימוד לסטודנטים במילואים.
ד"ר עמי וולנסקי: אני רוצה לומר בצורה נחרצת שהנושא קרוב מאוד ללבי ושאני רואה בו סוגייה חברתית ערכית חשובה מאין כמוה לסטודנטים בפרט ולחברה בישראל בכלל.
ד"ר עמי וולנסקי: אני נחושה לקדם את הנושא בלוח זמנים מקוצר, וכבר מחר אקיים פגישה עם יושב-ראש ור"ה פרופ' איתמר רבינוביץ – הכוונה היום , היום אחר הצהרים מתקיימת הפגישה – על מנת לבחון דרכי פעולה.
ד"ר עמי וולנסקי: אני מקווה שהמאמצים המשותפים ישאו פרי וחיילי המילואים יזכו למעמד הראוי לו הם זכאים.
ד"ר עמי וולנסקי: בברכה, לימור לבנת, שרת החינוך.
ד"ר עמי וולנסקי: "
זבולון אורלב: אני מודה על המכתב.
זבולון אורלב: אני מאמין שגם המלצות הסיכום בדיון הזה יעמדו לפני השרה.
זבולון אורלב: מתוך היכרותי אותה, אני מאמין שהיא תעשה מאמצים שאמנם מה שנסכם כאן היא תוכל לקדם.
ד"ר עמי וולנסקי: אולי להוסיף משפט אחד.
ד"ר עמי וולנסקי: השרה למדה את הפרטים סמוך לכניסתה.
ד"ר עמי וולנסקי: הוכנה סדרה של נושאים לטיפול ששרת החינוך מתכוונת לקדם בלוח זמנים מקוצר.
זבולון אורלב: אני מציע שנאפשר לנציגי הסטודנטים לומר את מה שיש להם לומר.
זבולון אורלב: נשמע אותם בתשומת לב ונקיים את הדיון.
זבולון אורלב: גיא קלנר, בבקשה.
גיא קלנר: אני שמח שיש לנו הזדמנות לשבת בפני הפורום המאוד חשוב הזה מבחינת מה שקורה כרגע ומה שהיה עד עכשיו ברמה של האוניברסיטאות והמוסדות להשכלה גבוהה בכלל, כי כפי שאתם יודעים יש לא מעט סטודנטים גם במכללות.
גיא קלנר: היום יש אפילו יותר סטודנטים לתואר ראשון במכללות מאשר באוניברסיטאות.
גיא קלנר: לכן אנחנו צריכים להסתכל על המערכת בכללותה וזו אחת הבעיות ברמה שלנו.
גיא קלנר: לא יכול להיות שהאוניברסיטאות והמכללות ייצרו מצב שסטודנט צריך להתחנן למועד מיוחד, צריך לעשות משא ומתן בינו לבין מרצה כזה או אחר כדי לקבל אפשרות להגיש עבודה באיחור.
אבשלום וילן: המרצים נוסעים בקיץ לחוץ לארץ לעשות עבודות נוספות ולא מוכנים ללכת לקראת סטודנטים שמשרתים במילואים?
גיא קלנר: אנחנו יושבים בוועדת החינוך של הכנסת אחרי שהסוגייה הזאת מאוד בכותרות.
גיא קלנר: הרי איך יכול להיות שרקטור האוניברסיטה העברית ומנהל המסלול האקדמי במכללה למינהל פתאום אומרים שהם הולכים לתכניות ייחודיות לסטודנטים.
גיא קלנר: איפה הם היו עד עכשיו אם המערכת עובדת כל כך נכון וכל כך בסדר?
גיא קלנר: המערכת לא עובדת נכון, המערכת לא עובדת בסדר.
גיא קלנר: אנחנו רוצים מדיניות מכוונת בכל המוסדות להשכלה גבוהה במדינת ישראל מתוך הכרה בצורך ללטף את הסטודנטים האלה, לחבק אותם ולהבין שהם יוצאים לשירות המילואים לא רק כדי להגן על עצמם אלא הם יוצאים כדי להגן גם על הפרופסורים, המרצים והסטודנטים האחרים שנמצאים באותו מוסד אקדמי, ולא לראות בהם כאלה שצריכים לפתור את הבעיה בעצמם.
גיא קלנר: אנחנו לא מוכנים לכך שסטודנט מגיע לאוניברסיטה ואומרים לו: תסתדר אתה.
גיא קלנר: אנחנו רוצים נציבות קבילות בתוך המוסדות לכל הבעיות של הסטודנט ולא יטרטרו אותו בין המרצה לדיקן הסטודנטים לדיקן הפקולטה.
גיא קלנר: זה מצב שקורה, אנחנו לא מספרים סיפורים.
גיא קלנר: נכון שבשבועיים האחרונים כולם בעד, השרים, חברי הכנסת, המוסדות, הרקטורים והדיקנים.
גיא קלנר: אבל זה מאוחר וזה גם לא סגור בפרטים, זה רק בסיסמאות והצהרות.
גיא קלנר: יש לנו פה דף עמדה שאשמח להעביר לכל החברים.
זבולון אורלב: אתה מדבר על דף שנמצא גם לפניי שכתוב בו: יחס שונה בפן האקדמי?
גיא קלנר: אמת.