GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאיר שמעוני: עושים שם עבודה נפלאה, כולל בירושלים, כולל בחרדי, כולל במזרח העיר.
<מאיר שמעוני: אנחנו פשוט לא מכירים ולא יודעים.
<מאיר שמעוני: יש שם עבודה נפלאה.
<מאיר שמעוני: אני חושב שהשר לשעבר, חבר הכנסת בוז'י הרצוג יכול לאשר.
<מאיר שמעוני: זאת בהחלט תכנית מצוינת.
<מאיר שמעוני: אתגר נוסף זה חיזוק החינוך הממלכתי ציבורי.
<מאיר שמעוני: זה לא פשוט.
<מאיר שמעוני: הסוגיה הזאת מאוד מורכבת.
<מאיר שמעוני: להביא תושבים צעירים, חזקים, לרענן את הכוח.
<מאיר שמעוני: המנוע שמניע את הכול זה החינוך.
<מאיר שמעוני: החינוך משתדרג ומשתפר וזה מה שמביא יותר זוגות צעירים.
<מאיר שמעוני: יש איזו תחילת מגמה של גידול וחיזוק החינוך הציבורי.
<מאיר שמעוני: זה אתגר שהוא לא פשוט.
<יואב ללום: יש מוסדות חינוך חרדיים שרוצים להצטרף ומשום מה מעריצים עליהם קשיים.
<יואב ללום: מוסדות חינוך חרדיים שרוצים לעבור מהמוכר שאינו רשמי לממלכתי ועוברים מסלול מכשולים.
<יואב ללום: אם אתה רוצה, אני יכול להפגיש אותך כמה.
<מאיר שמעוני: אני חייב לציין שיש לא מעט קשיים ואתגרים אבל אנחנו צריכים גם להראות קצת אופטימיות ולראות את הכיוון ואת המגמה שמסתמנת בעניין הזה.
<מאיר שמעוני: אני רוצה לציין שמעבר לגידול המספרי וחיזוק החינוך הציבורי - - -
עמרם מצנע: אתה מתכוון לחינוך הממלכתי.
<מאיר שמעוני: כן.
<מאיר שמעוני: מה שהציג פה ראש עיר לגבי בחירת הורים וניהול ההיצע – אני נמצא איתו ועם מנח"י באופן רציף.
<מאיר שמעוני: אנחנו רואים ירידה במספר הכיתות הלא תקניות.
<מאיר שמעוני: לפני שלוש שנים בכיתות א' היו 11 כיתות והיום אנחנו מגיעים ל-3 כיתות.
עמרם מצנע: אתה מתכוון למספר התלמידים.
<מאיר שמעוני: בוודאי.
עמרם מצנע: הוא דיבר על לא תקניות בנושא הפיזי.
<מאיר שמעוני: הוא התכוון גם וגם.
<מאיר שמעוני: עדיין יש לנו מספר כיתות לא תקניות שגם הולך ומצטמצם.
עמרם מצנע: מה זה לא תקני?
<מאיר שמעוני: כיתה שהיא פחות מ-20 תלמידים, היא כיתה לא תקנית, עם כל התקצוב ועם כל מה שזה אומר.
<מאיר שמעוני: נעשה שינוי בכיוון הזה.
<מאיר שמעוני: הדבר הנוסף הוא ההיבט של האיכות או התרבות.
<מאיר שמעוני: ישנה הנחלה של תרבות של עבודה בקרב מנהלים גם בנושא המקצועי פדגוגי, ניהול, כולל ניהול עצמי.
<מאיר שמעוני: זה מהלך מאוד משמעותי שהתחלנו להוביל בשנים האחרונות, כולל מזרח ירושלים.
<מאיר שמעוני: יש התעוררות מאוד גדולה גם של מזרח ירושלים, בנוסף לכל המגזרים האחרים.
<מאיר שמעוני: לגבי נושא הדיון עצמו.
<מאיר שמעוני: אני הייתי גם בשלטון מקומי, הייתי ראש מנהל בשלטון מקומי בעיריית מודיעין-מכבים-רעות.
<מאיר שמעוני: יש בעיה משפטית של שלטון מקומי מול שלטון מרכזי, סמכויות, חוק הפיקוח.
<מאיר שמעוני: מה הסמכויות של השלטון המקומי מול השלטון המרכזי?
<מאיר שמעוני: לכן יש בעיה מבנית בנושא של ההגדרה הסטטוטורית של כל רשות ורשות.
<מאיר שמעוני: הווה אומר, השלטון המקומי או שלטון מרכזי.
<מאיר שמעוני: השלטון המרכזי, במקרה זה, מנהל מנח"י, לא יכול לאשר ולמנות מנהלים או לפטר מנהלים.
<מאיר שמעוני: הוא לא יכול לפטר מנהלים.
עמרם מצנע: זאת אומרת, שלא הועברו סמכויות.
<מאיר שמעוני: סמכויות שהן בחוק, לא הועברו כי זה מחייב הליך משפטי ארוך יותר ומורכב יותר.
<מאיר שמעוני: עדיין יש דברים שהם מסביב, דברים שניתן לעבוד במשותף.
עמרם מצנע: אתה בעצמך יודע שאם יש מנהל מחוז וראש עיר שמסתדרים ביניהם, אז הבעיות האלה נפתרות.
עמרם מצנע: הבעיה זה הסמכויות.
עמרם מצנע: זה בסדר, אני רציתי להבין.
עמרם מצנע: בעצם אתם אומרים שהמבנה מבחינה רשמית הוא זהה לכל הרשויות האחרות ופה יש שיתוף פעולה.
<קריאה: ותוספת מורכבות.
<מאיר שמעוני: שיתוף הפעולה הוא לא רק ברמה האישית, שזה מאוד חשוב - - -
משולם נהרי: זה יותר ביזור סמכויות.
עמרם מצנע: זה תלוי באנשים.
עמרם מצנע: תראו, אני חסיד של מבנים ארגונים שיש בהם בהירות של סמכות ואחריות.
עמרם מצנע: במקום שבו אין בהירות כזאת, כמו אגף חרדי, שהוא בכלל מדבר עם מחוז המוכר שאינו רשמי, שבו העירייה היא בעצם סרח עודף.
עמרם מצנע: אני מדבר כרגע מבחינה ארגונית, מבלי להתייחס אם האנשים מסתדרים או לא.
<יוסי היימן: זה לא מדויק.
<מאיר שמעוני: ארגונית מבנית זה לא שונה מרשות אחרת.
משה טור פז: אגף מנח"י כפוף לכל דבר ועניין למנהל החינוך.
משולם נהרי: זה עזרת נשים של מנח"י.
עמרם מצנע: אני לא מתיימר להבין במפגש אחד, למרות שאני בא מרקע של חינוך.
עמרם מצנע: ביום ראשון נסייר ובטח זה גם כן לא יספיק.
עמרם מצנע: מאחר ואנחנו קרובים לבית אז אפשר יהיה להכיר קצת יותר טוב.
עמרם מצנע: זה באמת מעניין ומרתק ולראות מה ניתן לעשות בכוחות משותפים כדי שהמערכת תהיה יותר יעילה ויותר שוויונית בחלקיה השונים.
עמרם מצנע: שאלה נוספת.
עמרם מצנע: אני מבין שמנח"י לא אחראי על החינוך הלא פורמאלי, מבחינת המבנה?
משה טור פז: מבחינת מבנה לא.
משה טור פז: יש מנהל שעוסק בפנאי, תרבות וכו'.
עמרם מצנע: והוא מדווח למנכ"ל?
משה טור פז: אנחנו עובדים עם שני ראשי מנהל שעובדים אצל המנכ"ל.
משה טור פז: יש המון ממשקים.
משה טור פז: למשל, מחלקת נוער ואנחנו נעבוד יחד בנושא גיוס לצה"ל כי זה יושב בפורמאלי ובלא פורמאלי.
עמרם מצנע: מחלקת נוער גם לא אצלך?
משה טור פז: לא, אבל קידום נוער כן.
משה טור פז: כן הנוער הנושר כן כפוף למערכת החינוך.
עמרם מצנע: למי שקצת מכיר, אני בניתי מבנה שונה בעיריית חיפה, שגם הוא די השתבש אחרי שהלכתי ושנקרא חינוך, תרבות ורווחה תחת אדם אחד.
עמרם מצנע: שם זה מחולק כפי שזה מחולק.
עמרם מצנע: אני חושב שזה חשוב ונכון גם במערכות גדולות ומורכבות.
עמרם מצנע: זה שמערכות הן גדולות ומורכבות, זה לא אומר שצריך לבזר אותן.
עמרם מצנע: להיפך, לעשות להן מבנה.
עמרם מצנע: בעוונותיי, הייתי בצבא וגם ראש אגף התכנון והנושא הזה של מבנים יש לו השפעה עצומה בסופו של דבר על היכולת לתפקד, למצות יעילות, מבחינת סמכות ואחריות.
<אתי בנימין: תודה רבה, חבר הכנסת מצנע.
<אתי בנימין: אני מצטערת שאני הולכת קצת לקלקל את החגיגה.
<יוסי היימן: לא חשבנו אחרת.
<אתי בנימין: אדוני המנכ"ל, אנחנו לא מכירים באופן אישי אבל אני אשמח שנכיר אישית ולא דרך שמועות מסביב.
<אתי בנימין: איינשטיין אמר שכשאתה בבור אתה לא ממשיך לחפור אותו.
<אתי בנימין: אבל חברים, מנח"י חופרת את הבור של החינוך בשנים האחרונות למרות שהיא בבור.
<אתי בנימין: מנח"י מפוררת.
<אתי בנימין: אני מדברת עם המון עובדים ממנח"י.
<אתי בנימין: זאת עדות שמיעה של עובדים ממנח"י.
<אתי בנימין: מנח"י מפוארת.
<אתי בנימין: שלא יראו לנו מצגות.
<אתי בנימין: הכול יפה במצגות.
<אתי בנימין: איפה החזון של מנח"י?
<אתי בנימין: האם החינוך של מנח"י זה הכלים של עץ המדדים?
<אתי בנימין: האם החינוך נמדד בצבעים?
<אתי בנימין: צהוב?
<אתי בנימין: אדום?
<אתי בנימין: כחול?
<אתי בנימין: זה מה שאנחנו רוצים?
<אתי בנימין: לפי צבעים למדוד את מערכת החינוך בירושלים?
<אתי בנימין: מנח"י היא כמו שוליית הקוסם ששוטפת את ירושלים בדליים מלאים בגחמות, בדרישות והוראות לא שלה.
<אתי בנימין: מעל הכול, מציפה ובזבזת את הכספים של הילדים שלי.
<אתי בנימין: הכול יש בעיסוקים של מנח"י, רק לא ילדים.
<אתי בנימין: דיברתם פה על אגפים, דיברנו על מבנים.
<אתי בנימין: תראו לי איזו פונקציה יש במנח"י ואין במשרד החינוך וחייבים אותה.
<אתי בנימין: תראו לי איזו פונקציה יש במנח"י ואין אותה בעיריית ירושלים.
<אתי בנימין: מחלקת הבינוי יש במנח"י ויש גם בעיריית ירושלים, אומנויות, איכות הסביבה.
<אתי בנימין: במנח"י יושבים ועושים עוד מאותו דבר.
<אתי בנימין: את הסחורה הפגומה הזאת אנחנו רוצים גם לשווק לערים אחרות במדינת ישראל?
<אתי בנימין: שני ערוצים אנחנו הנצחנו במדינה הזאת ולמנח"י יש מונופול על ערוץ אחד, ערוץ שאני קוראת לו ערוץ קצב.
<אתי בנימין: קשר שתיקה של שנים על דברים נוראיים שקורים במנח"י.
<אתי בנימין: כן, במנח"י קורים דברים קשים ביותר.
<אתי בנימין: כולם יודעים את האמת.
<אתי בנימין: עובדי מנח"י, עובדי עירייה, ראש העירייה, מנכ"ל העירייה, אבל כולם שותקים.
<אתי בנימין: מי מנהל את מנח"י?
<אתי בנימין: מר טור פז, תסלח לי, אין לי שום דבר אישי נגדך, אנחנו לא מכירים באופן אישי.
<אתי בנימין: אבל בכל העיר ירושלים לא נמצא מנהל אחד דגול שמכיר את המערכת ויכול היה להתמנות למנהל מנח"י?
<אתי בנימין: שוב פעם אני מבקשת ממך סליחה כי זה לא משהו אישי.
<אריאלה רג'ואן: עכשיו יש.
<אתי בנימין: סליחה, אני דיברתי על מנהל בית ספר מירושלים.
<אתי בנימין: אנחנו יודעים כמה מנהלים ניגשו למכרז וכמה רצו לגשת למכרז אבל המכרז היה תפור מלכתחילה.
<אתי בנימין: בואו לא נשחק בנדמה לי.
<אתי בנימין: בור עמוק יותר מזה החינוך בירושלים צריך?
<אתי בנימין: אתם לא סוגרים בתי ספר?
<אתי בנימין: מצגת נורא יפה, לא סוגרים בתי ספר?
<אתי בנימין: לא.
<אתי בנימין: "פרדס" נסגר לפני שנה, עכשיו נווה יעקב המאוחד.
<אתי בנימין: אתמול נפגשתי עם ההורים.
<אתי בנימין: לא יהיה להם בית ספר בשכונה ולא מאפשרים להם הסעות ולא מאפשרים להם לרשום את הילדים שלהם לבתי שהם מעוניינים לרשום.
<אתי בנימין: אתם תלכו לבית ספר איקס.
<אתי בנימין: אגב, אני יודעת שהם שלחו לך מכתב בנושא.
<יואב ללום: לא פתחו את אזורי הרישום?
<אתי בנימין: רק כשנוח.
<אתי בנימין: זה לא מופיע במצגת היפה שלכם.
<אתי בנימין: כמה בתי ספר יש בירושלים עם 100 תלמידים ומטה?
<אתי בנימין: כמה?
<אתי בנימין: כמה בתי ספר בלי מורל, בלי תקווה, בלי תקציבים.
<אתי בנימין: המנהל קם כל בוקר ושואל את עצמו: מתי סוגרים את בית הספר שלי?
<אתי בנימין: את זה לא הראתם לנו במצגת.
<אריאלה רג'ואן: אנחנו מראים חינוך , אנחנו לא בנאום בחירות.
<אתי בנימין: זה חינוך, זה חינוך.
<אתי בנימין: אני לא בנאום בחירות.
<יואב ללום: מה שניר נאם זה היה רק נאום בחירות, עם כל הכבוד.
<אתי בנימין: מה היה פה זה היה נאום בחירות.
<אתי בנימין: אני לא עושה פה נאום בחירות.
<יואב ללום: ניר ברקת עשה פה קמפיין, עם כל הכבוד.
<יואב ללום: אנחנו מכירים מספיק שנים ואת הטיוח של הטיפול על-ידי הרשות.
<אתי בנימין: כמה כסף הולך על בתי הספר הקטנים האלה?
<אתי בנימין: קחו את הכסף הזה ותשקיעו אותו בילדים, בבקשה.
<אתי בנימין: תעבירו אותו לילדים.
<אתי בנימין: הוועדה מתכננת ללכת ביום ראשון הקרוב לסיור בבתי ספר בירושלים.
<אתי בנימין: בתי הכנסת כבר מתכוננים וכבר עושים חזרות.
<אתי בנימין: גם אני רוצה לקחת אתכם פעם אחת לסיור ולהראות לכם כמה ילדים מגיעים לבתי הספר בבוקר בלי ארוחת עשר.
<אתי בנימין: רק לפני מספר ימים ראינו בערוץ 2 את הילדים שנמצאים בצהרונים ולא נותנים להם אוכל כי אין להורים שלהם כסף.
<אתי בנימין: אז בואו בבקשה נשים את הנתונים על השולחן ואת העובדות הנכונות על השולחן.
<אתי בנימין: כל הכסף הזה שאני מדברת עליו פה, הולך על פקידות, על הפקידות של מנח"י.
<אתי בנימין: הגיע הזמן לקחת את הכסף הזה ולהשקיע אותו יותר בילדים שלנו.
<אתי בנימין: הערוץ השני שאני מדברת עליו זה הערוץ של זליכה, שהזהיר את כולנו מפני גירעון והוא פוטר.
<אתי בנימין: למה?
<אתי בנימין: כי הוא אמר את האמת.
<אתי בנימין: הנה, רק לפני מספר שבועות פוטרה במנח"י עובדת, שושנה שוהם.
<אתי בנימין: כי היא אמרה את האמת.
<אתי בנימין: היא אמרה: למה מוציאים מיליון שקל על יום אחד של שבוע חינוך, על פרסומים, על גחמות.
<אתי בנימין: באותו רגע אמרו לה: קחי את התיק ולכי הביתה, סגרו לה את המחשב.
<אתי בנימין: האישה יושבת היום בבית.
<אתי בנימין: אישה מבוגרת, כך פיטרו אותה.
<אתי בנימין: אני אמא לילדים בירושלים, אני נציגת הורים.
<אתי בנימין: כיהנתי כ-8 שנים יו"ר ארגון ההורים בירושלים.
<אתי בנימין: אני אזרחית המדינה ואני תושבת ירושלים.
<אתי בנימין: יש לי את הזכות לומר לכולכם בפנים את מה שאני חושבת.
<אתי בנימין: אני לא אנוח.
<אתי בנימין: אני מודיעה לכם, אני לא אנוח עד שמנח"י תיסגר, כי את הכסף הזה אנחנו רוצים למען כל ילד וילדה בעיר הזאת.
<אתי בנימין: דיברו פה על נתונים יפים.
<אתי בנימין: אדוני היושב ראש, 41% מילדי ירושלים הם בעלי זכאות לתעודות בגרות.
<אתי בנימין: אתה יודע שיש ירידה.
<אתי בנימין: יש ירידה דרסטית של כ-4.5% לעומת שנה קודמת.
<אתי בנימין: ירושלים נמצאת במקום ה-135 מתוך 150 ערים במדינת ישראל.
<אתי בנימין: דיברנו על אקלים בית ספרי.
<אתי בנימין: ביום ראשון נפגשתי עם קבוצות של תלמידי כיתות ו' משישה בתי ספר בעיר.
<אתי בנימין: ניהלתי איתם דיון.
<אתי בנימין: ביקשתי מהתלמידים שירימו אצבע: מי מהתלמידים מרגיש נוח לגשת למורה, למחנך או לכל מורה בבית הספר, כאשר משהו מעיק עליו, כאשר הוא נפגע, כאשר יש עליו איזה חרם חברתי, לבוא ולשתף את המורה?
<אתי בנימין: אני מודיעה לכם.
<אתי בנימין: חברים, מתוך קבוצה של 70 תלמידים, פחות מ-20% הרימו את היד.
משולם נהרי: זה בתכנית "אופק".
<אתי בנימין: לא תכנית "אופק".
<אתי בנימין: זה מפגש שלי עם תלמידים.
משולם נהרי: השאלה האם התלמידים האלה לומדים בבתי ספר שהם בתכנית "אופק"?
<אתי בנימין: זה לא חשוב אופק או לא אופק, כשילד לא מרגיש בנוח זה אומר דרשני.
<אתי בנימין: הנביאים לא נעלמו, הנביאים חיים בתוך הלבבות שלנו ומצווים עלינו תשמיעו את קול האמת ולא את קול השקר והשתיקה.
<אתי בנימין: תודה רבה.
עמרם מצנע: מנכ"ל העירייה, דברי סיכום.
<יוסי היימן: רצינו לעשות דיון על יום ירושלים, על הדברים הטובים יותר, על דברים פחות טובים.
<יוסי היימן: לצערי נגררנו להרבה מאוד אמירות פוליטיות.
<יוסי היימן: אני צד מקצועי, אני מנוע מלהתייחס פוליטית.
<יוסי היימן: יש הרבה בעיות, אני חושב שאנחנו במתווה נכון.
<יוסי היימן: ניסינו להציג פה את עיקרי הדברים.
<יוסי היימן: אני מאחל לכולנו יום ירושלים שמח וכולנו רוצים בסוף את טובתם של הילדים.
<יוסי היימן: אני מעיד כראש הדרג המקצועי של כולם: החרדים, הערבים והכלליים.
<יוסי היימן: אגב, בכל אחד מהם יש פיצול עצום.
<יוסי היימן: גם בכללי יש הרבה מאוד פיצולים וגם בחרדי.
<יוסי היימן: בסוף יש לנו שלושה סוגי חינוך והמדינה לא מתייחסת לכל אחד באופן שווה.
משולם נהרי: בשביל זה נתנו לכם את הסמכות, כדי שתחליטו אתם שאין פיצולים.
<יוסי היימן: אנחנו עושים את זה הכי טוב שאנחנו יכולים.
עמרם מצנע: לסיכום, מעבר למה שאמרתי עד עכשיו אני רוצה לומר שהוועדה בהחלט מתכוונת להיות מעורבת בנושאים השונים, שחלקם אני מניח עלו על השולחן וחלקם פחות.
עמרם מצנע: קודם כל צריך להבין, לדעת את הנתונים, לדבר עליהם, לפרוש אותם על השולחן, גם את הדברים הבעייתיים וגם את הדברים הטובים.
עמרם מצנע: בסופו של דבר, מי שעומד בראש הפירמידות הוא מקבל החלטות.
עמרם מצנע: כראש עיר תמיד הייתי אומר שאני עסוק בלהגיד למה להגיד לא.
עמרם מצנע: למה להגיד כן, כולם שותפים.
עמרם מצנע: הבעיה היא בהחלט יצירת סדר עדיפות נכון ומתאים, ניצול משאבים וכמובן הזדמנויות שוות ובהירות של הנתונים.
משולם נהרי: אתה מרשה לי לומר משהו אישי שקשור אליך?
משולם נהרי: הסתובבתי איתו בחיפה.
משולם נהרי: היינו צריכים למצוא פיתרון לתלמידים שהם במצוקה.
משולם נהרי: הוא אמר לי: בוא ניסע לשטח, נחפש ונראה.
משולם נהרי: הוא לקח אותי ברכב שלו.
משולם נהרי: הוא נוהג ברכב פשוט והסתובב איתי חצי יום בשמש.
משולם נהרי: אני לא בטוח שראש עיריית ירושלים היה מתפנה ועושה סיור.
<אריאלה רג'ואן: כל יום שלישי הוא עושה ביקורים בבתי ספר.
עמרם מצנע: אני באמת בעיקר מתחייב שאנחנו נהיה לכם לאוזן וגם נהיה לפה, כמובן לבעיות שצומחות, וננסה להתמודד יחד עם המעט שיש.
עמרם מצנע: אנחנו עומדים בפני תכנית קיצוצים לא פשוטה שתשפיע מאוד על מערכת החינוך, גם אם הקיצוצים הם לא רק במערכת החינוך.
עמרם מצנע: בעיקר במשפחות החלשות יותר ושכבת הביניים.
עמרם מצנע: עם כל הדברים האלה נצטרך להתמודד כמו שצריך.
עמרם מצנע: אני מודה לכם, שיהיה יום ירושלים שמח.
עמרם מצנע: אנחנו רוצים להתחיל.
עמרם מצנע: אנחנו מארחים הבוקר את שר החינוך, את סגן שר החינוך, את המנהלת הכללית של משרד החינוך וכמובן את חברי הכנסת – חברי הוועדה וחברים נוספים.
עמרם מצנע: אנחנו גם מארחים את נציגי הארגונים, המוסדות ואת אלה שמרגישים את עצמם מחוברים וקשורים לנושא החינוך.
עמרם מצנע: מטרת המפגש היא לשמוע את שר החינוך ואנשי משרדו.
עמרם מצנע: זו הפגישה הראשונה שלנו עם צמרת משרד החינוך כדי להציג את תפיסת עולמם ועמדתם, זה כמובן על רקע ועל בסיס אישור התקציב בממשלה לקראת אישורו או הבאתו לאישור בקריאה ראשונה ולאחר מכן, כמובן, הדיונים בכנסת.
עמרם מצנע: אדוני שר החינוך, קודם כל, זאת הזדמנות נוספת לאחל לך הצלחה, הצלחתך – הצלחתנו.
עמרם מצנע: אתה בא מתחום החינוך ואתה מכיר את החינוך מהשטח.
עמרם מצנע: נפגשנו כבר כמה פגישות – גם כאן, גם במשרדך, גם אתך וגם עם צמרת המשרד – ויש בהחלט רוח חדשה עם הרבה מאוד רעיונות, היום נהוג לומר רפורמות - -
שי פירון: לא, לא.
עמרם מצנע: לא?
שי פירון: כששומעים את המילה רפורמות חושבים פה על נמלים, אז עזוב את זה.
עמרם מצנע: - - ורשימת הנושאים שעל סדר היום היא ארוכה מאוד וכוללת בתוכה נושאים רבים מאוד שאני יודע שעסקת בהם, דיברת עליהם, ואחת השאלות המרכזיות היא: איך באמת יוצרים שינוי במציאות תקציבית מאוד-מאוד מצרה?
עמרם מצנע: נכון שיש עלייה נומינלית בתקציב, לא רק נומינלית אלא גם מעשית, בתקציב משרד החינוך לשנים 2014-2013, אבל אין ספק שדברים רבים מאוד שממתינים על סדר היום שלנו עדיין לא מקבלים פתרון ואני מקווה לשמוע ממך איך אתה מתכוון להכניס ולהביא אותם לדיון ציבורי בכנסת ולבצע אותם.
עמרם מצנע: רשימה ארוכה מאוד – אני אפילו לא רוצה לחזור עליה.
עמרם מצנע: אני רוצה להעביר אליך את רשות הדיבור.
עמרם מצנע: השר יהיה אתנו עד שעה ואנחנו נחלק את הדיון כך: ניתן לשר, כמובן, להציג את עמדותיו; נשאיר מקום לשאלות לחברי הכנסת ולנציגים השונים ואם יהיה צורך, אנחנו נמשיך אחר כך עם המנכ"לית ועם סגן שר החינוך.
עמרם מצנע: בכל מקרה הדיון ייגמר, איך שלא יהיה ובכל מצב, קצת לפני השעה 11:00 אז אנחנו מארחים פה את שרת התרבות, כידוע.
עמרם מצנע: אדוני השר, בבקשה.
שי פירון: שלום ובוקר טוב לכולם, חברי חברי הכנסת וכל קהילת החינוך.
שי פירון: אני רואה כאן מסביב הרבה מאוד ידידים וחברים שאני מכיר אותם מישיבה בצד השני של השולחן במשך לא מעט שנים.
שי פירון: אני אומר שני משפטי פתיחה קצרים.
שי פירון: אם מותר לי לגלות, יעיד בי יוסי וסרמן שיצא אתמול מביתי בשעת לילה מאוחרת וראה שאחרי שהוא יצא באו לפגישה איתי צוות בית הספר שניהלתי עד לפני חמישה חודשים – הם באו לדווח לי מה קורה עם התלמידים ומה המצב ואיפה זה עומד ועם מי יש בעיה ובמי צריך לטפל.
שי פירון: באיזשהו מקום, העזיבה של השדה החינוכי השגרתי, הרגיל, קשה לי מאוד – אני עדיין מרגיש צורך להסתכל בעיניים של תלמיד ולראות איך מצליחים לייצר שינוי פנימי עמוק אצל כל אחד ואחד, ולכן המעבר מהמקום של בית הספר למקום שמתווה מדיניות הוא מעבר טבעי מצד אחד אבל מצד שני הוא מעבר מאוד-מאוד קשה, אבל הוא מביא אתו כמה נקודות מרכזיות לפתיחת העניין.
שי פירון: קודם כל, אני תופס את האנשים שיושבים כאן עכשיו כשותפים.
שי פירון: בעיני השיח צריך להיות עם כלל האנשים שיושבים כאן – החוכמה לא נמצאת אצל אדם אחד.
שי פירון: החוכמה, בעיקר בנושא החינוך, היא מגוונת ורבה ויש צורך להידבר ולשמוע ולשבת בשולחנות עגולים כאלה ואחרים.
שי פירון: אני קטונתי, כל חבר כנסת וכל פעיל ציבור שמרגיש עצמו מיני-שר חינוך מוזמן להביע את עמדותיו.
שי פירון: יכולים לומר חברי הנהלת המשרד שבישיבה הראשונה שלי עם הנהלת המשרד אמרתי: כל מי שרוצה לדבר אתכם בכנסת, כל מי שרוצה להציע לכם הצעה, כל פגישה שמציעים לכם – לכו.
שי פירון: מאוד-מאוד חשוב לי שכמה שיותר אנשים יהיו שותפים בשיח החינוכי הזה.
שי פירון: אני לא מפחד מריבוי קולות, אני לא מפחד ממחלוקות, אני לא מפחד מעמדות שונות משלי משלוש סיבות: 1.
שי פירון: אלו כלי הדמוקרטיה המרכזיים; 2.
שי פירון: אני טועה, טעיתי בעבר וכנראה שאני גם אטעה בעתיד.
שי פירון: חלק מהמהות האנושית שלנו היא שאנחנו טועים ומותר לנו לשנות את דעתנו, ודווקא השיח עם קבוצה גדולה של אנשים מחדד הרבה פעמים נקודות שלא היינו מודעים להן; 3.
שי פירון: אני חושב שחינוך זו תורה מתפתחת – אלו דברים שתוך כדי תנועה נלמדים, תוך כדי תנועה נרכשים.
שי פירון: אלו דברים שאי אפשר לאמוד אותם.
שי פירון: מה שאנחנו נעשה היום – אני יודע שאני לא אגע בחלק גדול מהדברים, הצצתי במחברת של יושב-ראש ועדת החינוך בחצי עין; נדבר קצת על טוהר הבחינות בהמשך.
שי פירון: אבל ברמה העקרונית אני מאוד-מאוד מבקש ברשות
שי פירון: כם לא לגעת בכל הדברים שעמרם דיבר עליהם.
שי פירון: אני רוצה להבטיח הבטחה – אני רוצה להבטיח לבוא כשעמרם יזמין אותי.
שי פירון: יושב-ראש הוועדה הוא איש חשוב וראוי וזה כבוד למערכת החינוך שחבר הכנסת מצנע יושב-ראש ועדת החינוך, עם כל ההיסטוריה האישית שלו וכל מה שהוא תרם לחברה הישראלית.
שי פירון: אני מציע לכולנו שנעדיף לעסוק בכל פעם בפחות נושאים ויותר בנושאי עומק מאשר לירות לאלף כיוונים, יישמעו 800 סיסמאות ואולי גם נצליח לנפק 10 או 15 מאמרים נהדרים וכותרות ואייטמים, אבל שום דבר לא יקרה לחינוך בישראל.
שי פירון: לכן אני מציע במודע, לא מתוך התחמקות – אני פתוח לענות על כל דבר – כל שאלה שתשאלו אני אענה עליה ואני מראש מבקש לנסות להתמקד בכיוונים שאנחנו מנסים להציג בשלב הזה כבסיס לדיון.
שי פירון: מה שרציתי ברשות
שי פירון: כם לעשות אתכם היום זה להראות קצת את הכיוון הכללי שעליו אני חולם.
שי פירון: אם אפשר, נא להפעיל את המצגת בבקשה.
שי פירון: בשלב הראשון אני רוצה להציג בפניכם את המטרות המרכזיות.
שי פירון: צר לי שהצלם שהוא יותר חשוב ממני, אני יודע, מסתיר את המצגת – לא אתה מסתיר, המצלמה שלך מסתירה – ברשותכם, אני רוצה להציג קודם כל את המטרות של משרד החינוך ולומר מילים ספורות על כל מטרה משום שאחר כך נפרט אותן.
המטרה הראשונה: בעיני, פערים חברתיים הם קודם כל אות קלון מוסרי.
המטרה הראשונה: אני לא מדבר על אות קלון כלכלי, זה בשלב ג' – אבל בשלב הראשון פערים חברתיים הם אות קלון מוסרי.
המטרה הראשונה: העובדה שיש ילדים בישראל שחלומם נגזל מהם בקטנותם; העובדה שיש יותר מדי ילדים שאנחנו כמעט בוודאות יודעים באיזה מנעד מקצועות הם יעסקו ומה יהיה פחות או יותר שכרם בעתיד, ולא רק זה – מה יהיה האפיק התרבותי שלהם, מה יהיה רוחב הדעת שלהם, עם אילו מעגלים חברתיים ייצרו קשרים.
המטרה הראשונה: הדבר הזה הוא קלון מוסרי.
המטרה הראשונה: אחרי 65 שנה, אסור למדינת ישראל – רציתי להגיד: אסור לה להשלים עם הפערים שכבר קיימים.
המטרה הראשונה: אבל הבעיה היא שהם מתרחבים, הבעיה היא שעוד ועוד ילדים נוספים למעגלים האלה.
המטרה הראשונה: לכן אני סבור שיעד מרכזי – זה יעד ערכי, לא יעד כלכלי, זה יעד ערכי – זה יעד שהוא מגדיר את תעודת המהות ואת תעודת הזהות שלנו.
המטרה הראשונה: היעד הראשון שאני רוצה להציג עכשיו זה יעד שמדבר על שוויון.
המטרה הראשונה: זה נובע, לא רק מהסיבות הכלכליות, אלא מסולידריות ומהעובדה שבעיני זהו האתוס היהודי והדמוקרטי שלנו.
המטרה השנייה: כשמישהו מרגיש עניין, כשמישהו מרגיש מחויבות, כשמישהו מרגיש קשר, כשמישהו מרגיש פשר, כשמישהו מרגיש שיש לו בשביל מה לבוא, כשמצליחים להדליק למישהו את האור בעיניים – חברים, יש לי בעיות ADHD קשות.
המטרה השנייה: אתם מזיזים אותי מהפוקוס.
המטרה השנייה: הריטלין שלי פג 4 שעות מהקימה וכבר עברו 4 שעות אז אנא, סליחה, אבקש שקט.
המטרה השנייה: תודה.
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: אני חושב שמה שהולך לייחד את הקדנציה הזו – ואני מקווה שאני אעמוד בה – אני קורא לזה: קדנציה תשתיתית.
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: אנחנו רוצים לעסוק בתשתיות, בדברים ארוכי טווח.
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: בדברים שיש להניח שאני לא אראה את פירותיהם, לא אוכל להציג אותם כהישגים, כי זה ייקח הרבה זמן.
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: אבל אם רוצים באמת לעשות שינוי מהותי במערכת החינוך – צריך להשקיע את מרב האנרגיות בשינויים ארוכי טווח, בדברים שנוגעים למבנה, למהות ולתוכן של החינוך בישראל.
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: לכן, אם אנחנו מדברים, למשל, על התחדשות חינוכית שמכינה את בוגרי מערכת החינוך למאה ה-21, זה תהליך ארוך מאוד שכולל בתוכו המון מעגלים של הטמעה: הוא מתחיל מרמת המכללות להוראה והכשרת המורים, הוא עובר דרך השתלמויות המורים הקיימות, זה עובר דרך שינוי תרבותי בתוך החברה הישראלית שבה אנחנו מנסים לייצר הבנה אחרת למה היא דמות הבוגר, מהו חזון החינוך של ישראל.
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: האם באמת אנחנו רוצים להמשיך להיות שחקנים בחברה מטורפת שמתייחסת ליום שלישי, יום בחינת הבגרות במתמטיקה, כיום כיפור של החברה הישראלית?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: האם זאת חשיבה נורמלית?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: האם זאת מערכת החינוך שאנחנו רוצים לראות, שבה יום לפני הבגרות במתמטיקה זה נשמע כאילו הגענו לשיא ולפסגה של המהות החינוכית של כולנו?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: זאת דמות הבוגר?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: זה תלמיד י"ב האולטימטיבי אליו אנחנו צריכים לשאוף, אותו אנחנו רוצים לראות?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: קרה לנו כאן משהו.
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: במקום לדבר על מדידה בשירות הלמידה הפכנו ללמידה בשירות המדידה.
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: המדידה הפכה להיות הדבר הכי משמעותי בתוך המערכת שלנו, ואז במסגרת כזאת, כשאני מדבר על התאמת הלמידה למאה ה-21, אני לא מדבר רק על פיתוח חשיבה ויצירתיות ועל שאלה של טכנולוגיה שנעסוק בהם עוד מעט, אני מדבר, קודם כל, על השאלה: מהו בוגר?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: מיהו האדם – בואו נדבר על חזון – מיהו האדם שאנחנו רוצים לראות אותו כבוגר במאה ה-21?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: מה צריכה להיות השפה שלו?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: מה צריכים להיות הערכים שלו?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: מה צריכים להיות הקשרים החברתיים שלו?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: מה צריכות להיות הנקודות המרכזיות שמאפיינות את מהות חייו?
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: המטרה השלישית היא לייצר שפה משותפת ומתכללת של כלל הגורמים המשפיעים על עולמם הפנימי, הערכים ובסיס הידע של ילדי ישראל.
אני אומר שהמטרה השנייה היא התחדשות חינוכית: אני חייב לומר שגיליתי דבר מדהים: גיליתי שאני שר במשרד שיש בו המון-המון דברים.
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: פתאום אני מגיע למשרד החינוך ואני מגלה שמעבר לעובדה שמערכת החינוך מגיל הגן ועד כיתה י"ב היא דבר מאוד חשוב, יש תנועות נוער ויש חברה למתנ"סים ויש טלוויזיה חינוכית ויש קהילות צעירים ויש חברות ממשלתיות מאוד חשובות כמו יד ושם, כמו צד מסוים ביד יצחק בן צבי – החלק השני שייך למשרד התרבות – מכללת שדה בוקר, מדרשת שדה בוקר.
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: איך מייצרים מכל הדבר הזה חבילה?
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: איך גורמים לדברים לדבר אחד עם השני?
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: איך מייצרים ממש מצב שבו אנחנו מפסיקים לדבר רק על מערכות: מערכת בית הספר, מערכת הגנים?
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: איך מייצרים איזשהו תכלול שלם שבו, כשאנחנו מדברים על סוגיה מסוימת, כולם מדברים עם כולם?
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: היעלה על הדעת, למשל, שיהיה נושא שנתי והוא יהיה רק של בית הספר?
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: למה כשיש נושא שנתי הוא לא גם של תנועות הנוער, למה הוא לא גם של החברה למתנ"סים, למה הוא לא בא לידי ביטוי בטלוויזיה החינוכית ועוד כהנה וכהנה.
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: כלומר, הניסיון יהיה לייצר משהו מאוד מתוכלל, הוליסטי, משהו שכולם מדברים עם כולם.
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: פעם אחת לייצר מצב שבו המערכת כולה מדברת בשפה שיש בה ערכים, שיש בה חינוך.
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: איך משתפים את ההורים בתוך כל השיח הזה?
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: איפה ההורים הופכים להיות לא משהו לעומתי אלא משהו משותף, משהו שהוא חלק פנימי, מה-DNA של המערכת.
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: איך משתפים את התלמידים?
עד היום עברתי את כל המסלול במערכת ההוראה: איך הופכים אותם להיות משהו שהוא חלק מה-DNA של המערכת?