GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אני שומע גם את השטח, בעיקר את שתי המורות שהתרשמתי מאוד מדבריהן, ואישית, אני חושב שתחום האזרחות הוא במידה רבה מאוד תמונת מראה לוויכוחים בתוך החברה הישראלית, ויכוחים סוערים ורגישים מאוד, לא רק בין המגזר היהודי לערבי, אלא גם בתוך המגזר היהודי.
עמרם מצנע: לא סתם הערתי קודם שאני מניח שספר אזרחות אחיד למגזר הממלכתי, למגזר הממלכתי-דתי, ולמגזר החרדי, זה מלחמת עולם.
עמרם מצנע: ולא במקרה, אני מניח, גם יש בשנה-שנתיים האחרונות התעסקות בשאלה איך מלמדים את האזרחות, מה נכון ומה לא נכון ללמד, וכל שר חינוך שמגיע מכניס משהו והאחר מוציא משהו.
עמרם מצנע: זו בהחלט מעבדה של הוויכוח בתוך החברה הישראלית, שלא הוכרע עדיין בשאלות הקשות מאוד.
עמרם מצנע: בשורה התחתונה, אני פונה למשרד החינוך והפנייה שלי היא לשר החינוך.
עמרם מצנע: נדמה לי שבמציאות הנוכחית נכון יותר יהיה למקד את הבחינה במגזר דוברי הערבית על בסיס הספר הישן.
עמרם מצנע: וכשמדברים על שוויון – בלי קשר לתרגום ולטעויות, עצם פרסום הספר בעיתוי מאוחר יותר – אם רוצים שוויון, אז את זה אפשר לתקן על-ידי כך שבבחינה יתחשבו, ישנו, יוסיפו נספח, אינני יודע מה.
עמרם מצנע: אפשר לעשות את זה.
עמרם מצנע: נדמה לי שנכון יהיה כלפי התלמידים והמורים, בלי קשר לוויכוח שאנחנו מתווכחים פה, לאפשר להם להיבחן במתכונת הישנה.
עמרם מצנע: ואני מקווה מאוד שלקראת השנה הבאה תעשו את מה שאתם אומרים שאתם מתכוונים לעשות כדי לעדכן, לבחון את הספר בשבע עיניים, להעביר אותו מסננות ככל האפשר, ולחנך את הילדים שלנו לאזרחות טובה.
עמרם מצנע: בוקר טוב, אני פותח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עמרם מצנע: על סדר-היום: הצגת מנח"י כדגם למערכת חינוך עירונית - לציון יום ירושלים.
עמרם מצנע: אנחנו בשבוע ירושלים, יום ירושלים יהיה מחר.
עמרם מצנע: לצורך זה הכנסת מקיימת היום מספר פעילויות ודיונים כשהנושא המרכזי הוא ירושלים.
עמרם מצנע: אנחנו בוועדת החינוך, התרבות והספורט, החלטנו לערוך גם כן דיון שהמרכז שלו הוא ירושלים.
עמרם מצנע: ביקשתי מראש העיר להתמקד בתפיסה של הפעלת החינוך על-ידי המערכת שנקראת מנח"י, שהיא שונה לחלוטין ואולי ראשונית, מכל השלטון המקומי והישובים בארץ וללמוד גם על התכנים, גם על הארגון מבחינת התפיסה הכוללת.
עמרם מצנע: כמי מאמין בתפיסה הזאת של מערכות משולבות, יש לי עניין רב ללמוד את זה.
עמרם מצנע: לכן אנחנו נמקד את הפגישה הבוקר בנושא הזה.
עמרם מצנע: אנחנו גם מקיימים ביום ראשון ביקור בירושלים, כמובן התחום החינוך.
עמרם מצנע: גם הפגישה היום וגם הפגישה והסיור ביום ראשון יתנו לחברי הוועדה היכרות יותר טובה ומודעות יותר עמוקה גם להישגים וגם, כמובן, לבעיות.
עמרם מצנע: אנחנו מתכבדים בנוכחותו של ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, תודה רבה.
ניר ברקת: תודה רבה, אדוני היושב ראש, מר מצנע.
ניר ברקת: נמצאים כאן נציגים של הסתדרות המורים, ועד ההורים המחוזי, מכובדיי כולם.
ניר ברקת: (מוצגת מצגת) אין ספק כשמדובר על חינוך בירושלים אנחנו מדברים על מערכת החינוך הכי גדולה בארץ, כ-260,000 תלמידים, כמדומני בגודל של חיפה.
ניר ברקת: אנחנו מדברים על מערכת מאוד מאוד מבוזרת שיש בה יותר שונה מדומה.
ניר ברקת: שימו לב, החינוך הממלכתי והממלכתי דתי, מהווים 23% מכמות התלמידים.
ניר ברקת: החינוך הערבי, גם הוא חלקו פרטי חלקו מוכר שאינו רשמי ורשמי.
ניר ברקת: גם בחינוך החרדי יש לנו מספר זרמים, חלקם מתבדלים וחלקם ברשתות.
ניר ברקת: 40% ברשתות ו-60% פרטי.
עמרם מצנע: מה קורה לאורך השנים עם הקבוצות האלה?
ניר ברקת: מייד אני אראה.
ניר ברקת: תמונת המצב הזאת מסבירה לנו שבירושלים צריכים הרבה גמישות חשיבתית כי אין כללים אחידים במערכת, במובן זה שאתה יכול לנסות לייצר קונספט למגזר הממלכתי והממלכתי דתי אבל אי אפשר להחיל את כל הכללים על כל בתי הספר ואני לא מציע לנסות, אלא ללכת על פילוסופיה של מתן שירותים לזרמים השונים ולראות איך אנחנו נותנים מענה לתושבים לתפיסתם.
ניר ברקת: הנושא הזה מאוד חשוב.
ניר ברקת: ברשות
ניר ברקת: כם אני רוצה לעבור הלאה ולהראות כמה נושאים בנושא ממלכתי וממלכתי דתי.
ניר ברקת: אחרי זה נתרכז במגזר החרדי ובמזרח העיר.
ניר ברקת: שאלת על מגמות.
ניר ברקת: אנחנו רואים שלמעלה מ-15 שנים היה קיטון בזרם הממלכתי והממלכתי דתי בירושלים ובשלוש השנים האחרונות אנחנו רואים שינוי.
יעקב אשר: יש לך פילוח בין הממלכתי לממלכתי דתי?
ניר ברקת: בקדנציה של קודמי, הממלכתי הצטמק 12% בערך מוחלט, מכיתה א' עד יב'.
ניר ברקת: הממלכתי דתי הצטמק בערך מוחלט 7%.
ניר ברקת: מתחילת הקדנציה אנחנו בפלוס כמעט 2% בממלכתי ו-4% בממלכתי דתי.
ניר ברקת: ממינוס 12 ל-פלוס 2%, ממינוס 7% לפלוס 4%.
ניר ברקת: זה שינוי דרמטי במגמה של הציבור הממלכתי והממלכתי דתי.
ניר ברקת: לצידו יש גידולים בחרדי ובמגזר הערבי.
ניר ברקת: כלומר, אנחנו רואים שינוי מגמה במגזר הציוני שלצערנו עזב את העיר, ולצידו גידולים של המגזרים הנוספים.
עמרם מצנע: כשמסתכלים על המספרים, הגרף נראה יפה, אבל המספרים הם מאוד דומים.
עמרם מצנע: אתה נמצא כל הזמן על 22.5 אלף.
עמרם מצנע: התנועה היא 150 בשנה.
עמרם מצנע: המגמה ניכרת אבל ההבדלים במספרים הוא לא משמעותי.
ניר ברקת: תיארתי שיש לנו גידול של 2% ושל 4%.
ניר ברקת: במספרים של 22,000 אחוז אחד הוא כ-200 תלמידים אבל רואים את השינוי.
ניר ברקת: יותר מזה, אם נלך לגרף הבא אנחנו רואים גם בעתודה בגני ילדים גידול מרשים נוסף בכמות התלמידים.
ניר ברקת: הדבר הזה מסתדר לנו טוב עם נתונים שפורסמו היום לקראת יום ירושלים, של גידול או עצירה בהיקף ההגירה השלילית של זוגות צעירים גם במגזר הממלכתי והממלכתי דתי.
ניר ברקת: אני רוצה להראות לכם תוצאתיות של מערכת החינוך הממלכתית.
ניר ברקת: בנושא של זכאות לבגרות, אם בשנת תשס"ט היו זכאים בירושלים כ-64% בתשע"א אנחנו מתקרבים ל-68%, מתקרבים ל-70%.
ניר ברקת: בשנים האחרונות, לשמחתי הרבה, יש שינוי וגידול בהיקפי הזכאים לבגרות.
ניר ברקת: כך גם שיעור המתגייסים מהחינוך הממלכתי.
ניר ברקת: תכף אסביר ממה זה נובע.
ניר ברקת: אני רוצה להבהיר ולהסביר מה הן הרפורמות המהותיות שעשינו בניהול מנהל חינוך ירושלים.
ניר ברקת: שני דברים שהם משלימים אחד את השני.
ניר ברקת: השינוי הראשון הוא שבניגוד למה שהיה נהוג בעבר ובמקומות אחרים, שבו המדינה או העירייה מנהלות את הביקושים של התושבים, במקום ניהול הביקושים אנחנו מנהלים את היצע בתי הספר.
ניר ברקת: זה מאוד חשוב.
ניר ברקת: רוצה לומר, שאנחנו עוקבים אחר הביקושים והבקשות של התושבים.
ניר ברקת: כשיש בתי ספר עם עודפי ביקושים, אנחנו מרחיבים את בתי הספר עם עודפי הביקושים.
ניר ברקת: פתחנו סניף של בית הספר הניסויים בקרית יובל, של אפרתה בתלפיות.
ניר ברקת: העברנו את "אהבת ישראל" במקום ממ"ד א' ברמות.
ניר ברקת: פתחנו בתי ספר צומחים חדשים במקומות שיש להם ביקושים, בגוננים ובגבעת מרדכי.
ניר ברקת: אנחנו בעצם מתאימים את בתי הספר לביקושים.
ניר ברקת: משנה לשנה אנחנו בעצם עושים פעולה שכזאת, בין בית ספר או שניים בממלכתי ובממלכתי דתי.
ניר ברקת: התוצאה של התהליך הזה, שהיום כ-98% בממלכתי ובממלכתי דתי מקבלים את הביקוש הראשון שלהם.
ניר ברקת: אין לנו חיכוך עם התושבים.
ניר ברקת: האלמנט השני שהכנסנו, הרפורמה השנייה זאת רפורמה של מדידה והערכה.
ניר ברקת: מדידה והערכה הוא עץ ערכים בית ספרי.
ניר ברקת: התחלנו עם בתי הספר העל יסודיים, בהתחלה הממלכתי ואח"כ הממלכתי דתי.
ניר ברקת: בשנה הקרובה עוברים ליסודי ועוברים למזרח העיר, אני אפרט בהמשך.
ניר ברקת: בעצם לכל בתי הספר יצרנו שפה משותפת, שפת חינוך חדשה שמדברת על ערכים כמו: אחוז גיוס לצה"ל בממלכתי ובממלכתי דתי, אקלים חברתי, ערכיות והתנדבות על-פי סקר הורים, או, לחילופין, יחסי מורים תלמידים, שביעות רצון מורים מבית הספר, שביעות רצון הורים מבית הספר.
ניר ברקת: כמו כן אנחנו בודקים הישגים תוצאתיים כמו: אחוז זכאות לבגרות, אחוז מצטיינים בבגרות ואחוז עומדים בדרישות הסף.
ניר ברקת: לכל בית ספר אנחנו נותנים פרספקטיבה איך הוא יחסית לדומים לו, איך הוא יחסית לשנה שעברה.
ניר ברקת: השיח הזה הוא לא רק שיח של תוצאות.
ניר ברקת: כשאנחנו משווים בתי ספר מאשכול סוציו אקונומי דומה בין בתי ספר, אנחנו יכולים להראות לכל בית ספר את הערך המוסף שלו יחסית לבתי ספר דומים לו.
ניר ברקת: השיח הזה של עץ הערכים התקבל כסטנדרט על-ידי מנהלי בתי ספר בירושלים, זאת שפה משותפת.
ניר ברקת: היום, כשאני מגיע לביקור בבית ספר, יש לנו את מפת הביקושים של בית הספר, האם הוא בביקושי יתר או חסר.
ניר ברקת: אנו רואים את תוצאותיות עץ הערכים יחסית לשנה שעברה, יחסית לדומים לו.
ניר ברקת: השיח הוא פדגוגי, ערכי.
ניר ברקת: אנחנו מדברים עם מנהלי בתי ספר בשפה שלא היתה קיימת בעבר כי הדיון היה רק על מכסות תלמידים.
ניר ברקת: היום יש לנו יכולת לאתר בתי ספר שמתקשים בתת תחום כזה או אחר.
ניר ברקת: במקום להגיע עם מסר גלובאלי שלא מתאים לכולם, אנחנו יודעים ללכת לבתי ספר שבהם ההנשרה היא גבוהה ולסייע למנהלי בתי ספר להתמודד עם הנשרה, או להעלות את הזכאות לבגרות באמצעות תכניות ממוקדמות וכן הלאה.
ניר ברקת: זאת שיטת ניהול שמאפשרת לנו במערכת העירונית לאתר את האתגרים העירוניים, מאפשר למנהלים לאתר ולדעת איפה הם במרחב ולנהל טוב יותר את בית ספרם.
יעקב אשר: יש גם מדד התנהגותי, אלימות ודברים מסוג זה?
ניר ברקת: בוודאי, חד משמעית כן.
ניר ברקת: זה נמדד באקלים בית ספרי.
ניר ברקת: זה מאוד מעניין, כי כאשר אני שואל את האנשים: מה אתם חושבים המדד המנבא הכי משמעותי לאיכות בית ספר?
ניר ברקת: מה נתפס אצל הורים ברמה הכי גבוהה מה זה בית ספר איכותי?
ניר ברקת: זה לא בגרויות, זה מדד אחד מאוד מעניין שלמדנו מהרגרסיה של בסיס הנתונים - זה היחס מורים תלמידים.
ניר ברקת: אנחנו יודעים היום לבוא למנהלים ולהגיד להם: תדעו לכם אם בבית הספר שלכם המורים מתייחסים טוב והתלמידים מרגישים בנוח – זה נשמע אינטואיטיבי כי בעצם כל הורה רוצה שהילד שלו יפרח וירגיש שממצים את הפוטנציאל המקסימאלי שלו בבית הספר..
ניר ברקת: אנחנו יודעים לתת גם ברגרסיות לכל מנהל בית ספר, מה אנחנו ממליצים לו לעשות כדי לשדרג את עצמו לשלב הבא.
ניר ברקת: מערכת מדידה והערכה, לצד ניהול היצע בתי הספר במקום הביקושים, זה שמביא לנו את התוצאתיות.
ניר ברקת: ראשית, גידול בתלמידים.
ניר ברקת: נתנו שתי דוגמאות בזכאות לבגרות בשיעור המתגייסים לצה"ל.
ניר ברקת: שמנו את זה כיעד ובתוך שנתיים וחצי עברנו ממצב של מתחת לממוצע למעל הממוצע הארצי בגיוס לצה"ל בבתי ספר ממלכתי וממלכתי דתי והיום אנחנו משיקים 90%, שזה מאוד מאוד מכובד ומשמעותי.
ניר ברקת: כמעט כל מדד שהצבנו בעץ הערכים, ראינו התייחסות של מנהלי בתי ספר ושיפור בתוצאתיות הפדגוגית והערכית בבתי ספר ועל-כך אנחנו מאוד שמחים.
ניר ברקת: בגדול, החדשות הטובות הן שהיום אנחנו פותחים בתי ספר חדשים במקום לסגור אותם או להעביר אותם למגזרים אחרים.
ניר ברקת: שביעות הרצון של המנהלים היא במגמת עליה וכך גם שביעות הרצון של התושבים.
ניר ברקת: אני יכול לציין עוד דבר.
ניר ברקת: יושב פה מנהל המחוז מטעם משרד החינוך.
ניר ברקת: היה חשש שמא האסטרטגיה הזאת תוביל לפחות כיתות תקניות.
ניר ברקת: משנה לשנה אנחנו מוכיחים שיש לנו יותר ויותר כיתות תקניות ופחות ופחות כיתות לא תקניות.
ניר ברקת: אני מתכוון, כמובן, לכמות התלמידים.
ניר ברקת: אנחנו יודעים לנתב ולנהל נכון את רצונות ההורים - - -
יעקב אשר: ברמה בית ספרית ומספר הכיתות, בתי הספר מלאים?
ניר ברקת: יותר ויותר.
ניר ברקת: יש לנו מבעוד מועד מפת ביקושים שאנחנו מאתרים כבר בינואר פברואר עם תהליך הרישום.
ניר ברקת: אנחנו יודעים לנבא איפה יכולים להיות פערים.
ניר ברקת: זה נותן לנו חצי שנה מראש לנתב הורים, לנתב בתי ספר.
ניר ברקת: זה נותן לנו מספיק זמן כדי להגיע מאורגנים לקראת ספטמבר.
ניר ברקת: זה שלוש שנים שהחיכוך השלילי שלנו עם התושבים בממלכתי ובממלכתי דתי הוא מאוד מאוד נמוך.
עמרם מצנע: נתון על בתי ספר שנסגרו השנה או שנפתחו חדשים.
ניר ברקת: השנה רק נפתחו חדשים.
עמרם מצנע: לא נסגר אף בית ספר.
<אתי בנימין: "נוה יעקב" המאוחד סוגרים השנה.
ניר ברקת: נכון, כנראה.
ניר ברקת: אנחנו בג' וב-ד', לפי בקשת ההורים, הם מבקשים לעבור לפסגת זאב.
<אתי בנימין: זה לא מה שידוע לי מההורים.
ניר ברקת: התשובה היא חד משמעית כן.
ניר ברקת: אם ירצו ההורים להישאר, הם יישארו.
ניר ברקת: התשובה היא שאנחנו בקשר עם ועד ההורים ואנחנו יודעים שהם ביקשו להיטמע בפסגת זאב.
ניר ברקת: אם הם ירצו את זה אנחנו ניתן להם את זה, ואם לא אז לא.
ניר ברקת: לגופו של עניין, גם ברמת המקרו, גם אם פעם בארבע שנים בית ספר אחד זז כי יש שינויים דמוגרפיים בתוך השכונה, אני חושב שזה סביר.
ניר ברקת: אנחנו הוכחנו שאנחנו יודעים בגדול, בשביעות רצון מאוד גדולה של משרד החינוך, של מנהל המחוז, המנכ"לית והשר, לנהל את התהליכים ולשדרג את התהליכים הפנימיים.
ניר ברקת: דיברת על מנח"י.
ניר ברקת: להערכתי, הסיבה שזה מתאפשר, זה בגלל המבנה הדואלי שבו מנהל מנח"י בעצם כפוף לשני ראשים.
ניר ברקת: זה בצד הפורמאלי.
ניר ברקת: בצד הלא פורמאלי, זאת הכימיה שיש לנו עם משרד החינוך והאמון שהמשרד נותן בנו לנהל את הפורטפוליו של בתי הספר..
ניר ברקת: המבנה שהוא לכאורה אנדרוגינוס מאוד מאוד תלוי בפרסונות וביכולת לייצר אמון.
ניר ברקת: כשהוא גבוה, אפשר לרוץ גבוה.
עמרם מצנע: בכל זאת, מה עושה את ההבדל?
עמרם מצנע: המנהל והעומד בראשו הוא מרכז סמכויות גם של העירייה וגם של משרד החינוך?
ניר ברקת: תיאורטית כן.
עמרם מצנע: או, שיש אדם נוסף במשרד החינוך?
ניר ברקת: יש אדם נוסף שיושב כאן.
ניר ברקת: אני אומר לך עוד פעם, הכלים שיש לנו במנהל חינוך וירושלים – אנחנו לכאורה אחראים על הרישום ואנחנו לקחנו על זה את האחריות.
ניר ברקת: זה עניין של חלוקת עבודה.
ניר ברקת: אני יכול לראות שני קצוות.
ניר ברקת: אחד, שזה לא יתפקד כי יש אגואים וסיפורים.
ניר ברקת: השני, זה מתפקד מצוין כששמים את האגו, כששמים את האגו מחוץ לדלת ועובדים בשיתוף פעולה.
ניר ברקת: אני חושב שזה המקרה.
עמרם מצנע: מעבר לשיתוף פעולה בין אנשים שבלעדיו לא קורה כלום.
עמרם מצנע: מה השוני?
עמרם מצנע: מה ההבדל בין ניהול החינוך, למשל, בחיפה לעומת ירושלים?
ניר ברקת: את זה אני פחות יודע לתת לך כי אין לי פרספקטיבה מה קורה בחיפה.
שמעון אוחיון: אולי זה מודל שכדאי לאמץ אותו ואולי לא.
ניר ברקת: לפני זה, ברשותכם, רק נתייחס למנהל חינוך חרדי ומזרח העיר ואז נעשה את הדיון כי הוא יותר מורכב.
ניר ברקת: במנהל חינוך חרדי בסך הכול המערכת יחסית מאוד עצמאית.
ניר ברקת: כ-40% הם ברשתות, מעין החינוך התורני והחינוך העצמאי.
ניר ברקת: יש לנו קשר טוב עם הרשתות האלה.
ניר ברקת: אני חייב לומר שהאתגרים הגדולים שלנו היו בצד הפיזי.
ניר ברקת: מתחילת הקדנציה עבדנו מאוד קשה, בעיקר לקדם ולבנות בשכונות החרדיות למגזר החרדי.
ניר ברקת: תפיסת העולם הזאת – יש לנו 1,100 כיתות לא תקניות במגזר החרדי ועוד כ-1,000 כיתות לא תקניות במזרח העיר, כשהתחלנו את הקדנציה.
ניר ברקת: היום בצנרת מסרנו כבר למעלה מ-119 כיתות ויש לנו עוד 500 בצינור שהן מאושרות ומתוקצבות ואנחנו יודעים איפה.
ניר ברקת: זאת עבודת מטה מאוד אינטנסיבית שנעשתה בעיריית ירושלים.
ניר ברקת: בעבר האחריות על הבינוי היתה על העמותות.
ניר ברקת: שינינו קונספט ואמרנו שהעירייה לוקחת אחריות.
ניר ברקת: משרד החינוך מאוד עזר בעניין הזה ולתפיסתי אנחנו בדרך המלך מבחינת שרטוט המבנים שאנחנו בונים.
ניר ברקת: זה כמעט מחצית מהחוסר שהיה.
ניר ברקת: באופן טבעי, כשבונים מבנה חדש אז לוקחים את הכיתות הפחות תקניות, עוזבים אותן ומשדרגים, וכך אנחנו מורידים את הכיתות הכי פחות תקניות כלפי מעלה.
ניר ברקת: הדבר הזה הוא די בשורה במגזר החרדי ואני חושב שיש שביעות רצון של כולנו שהתהליך הזה מתקדם.
עמרם מצנע: כשאתה אומר תקניות, אתה מדבר על הפיזי.
עמרם מצנע: מה קורה עם גודל הכיתות?
ניר ברקת: הממוצע העירוני בכלל המגזרים הוא כמעט 28.
עמרם מצנע: גם בחרדי?
ניר ברקת: חרדים, מגזר כללי, כולם כמעט אותו ממוצע, 27-28 תלמידים בכיתות.
שמעון אוחיון: זה גבוה.
<קריאה: זה שניים יותר מהארצי.
<מאיר מרגלית: במזרח העיר לא תמצא כיתה עם פחות מ-35 תלמידים בכיתה.
<קריאה: זה אמנם ממוצע אבל זה מסתיר את העובדה שבמזרח העיר לא תמצא שיש בה פחות מ-30 תלמידים.
משה טור פז: אם לדייק, הממוצע במזרח העיר הוא 29 נקודה משהו, כדרכו של ממוצע הוא מסתיר הבדלים מאוד גדולים.
משה טור פז: יחד עם זאת, אין כאן הבדלים דרמטיים בין מגזרים.
ניר ברקת: לגופו של עניין, עוד מילה אחת על המגזר החרדי לפני שנפתח את זה לדיון.
ניר ברקת: הנושא הנוסף שבו אני חייב לומר שחלה בו התקדמות משמעותית במגזר החרדי, זה הנושא של התעסקות עם האפליה המגזרית והעדתית.
ניר ברקת: בעניין הזה, מועצת העיר, החל ממחזיק התיק, סגן ראש העיר פינדוס, דרכי, דרך משרד החינוך, עשינו יד אחת והתופעה הזאת הצטמצמה בסדר גודל.
ניר ברקת: יש לנו עדיין מנהלי בתי ספר שהם סרבנים.
ניר ברקת: אני אסביר מה האתגר שעמד בפנינו?
ניר ברקת: כשאתה בא לשבץ תלמידים, לכאורה זאת אחריות של משרד החינוך והעירייה יחד, לפעמים ההורים לא מרוצים מהשיבוץ ולפעמים בתי הספר לא רוצים את השיבוץ.
ניר ברקת: קודם כל, הודענו למנהלי בתי ספר שלא נסכים שהם לא יקבלו את השיבוץ של המערכת העירונית.
ניר ברקת: שנה שלמה התמודדנו עם הסוגיה הזאת בתפר בין משרד החינוך לעיריית ירושלים ואנחנו היום באותה עמדה.
ניר ברקת: יש לנו בית ספר אחד שלא קלט 4 בנות על-פי הנחיית מנח"י, בגיבוי של משרד החינוך.
ניר ברקת: אנחנו מחזיקים לו 10 מיליוני שקלים בינוי לרשתות, עד שהוא יסכים לעמדתנו.
ניר ברקת: בעניין הזה, כל מועצת העיר מאוחדת סביב הנושא הזה.
ניר ברקת: זאת אמירה ערכית ומאוד חשובה.
ניר ברקת: חלק מהפיתרון לבעיה זה קודם כל לבנות פיזית כיתות כי ברגע שאתה מייצר יותר כיתות אז הפער בין ההיצע לביקוש קטן.
ניר ברקת: הדבר השני זה להתעקש ולחייב מוסדות לקבל תלמידות ללא קשר למה הם תמיד היו רוצים, אלא לחייב אותם לקבל רישום ולמנוע אפליה.
ניר ברקת: זה תהליך מורכב ואני מאמין שהנחישות משתלמת כאן.
ניר ברקת: לצערי, בשנים קודמות זה היה מאות.
ניר ברקת: בתשע"ג התחלנו עם כמה עשרות והצטמצמנו מהר מאוד לתריסר.
ניר ברקת: עדיין הבעיה קטנה אבל אנחנו יכולים לספור אותם על יד אחת.
ניר ברקת: אנחנו מוטרדים מהנושא, אבל התופעה כתופעה, אנחנו יודעים להילחם בה ואני מאוד גאה על-כך.
ניר ברקת: לגבי מזרח העיר.
ניר ברקת: כשהתחלנו את הקדנציה היו חסרות לנו כ-1,000 כיתות תקניות.
ניר ברקת: זה אומר שהעירייה שוכרת דירות ומבנים אחרים.
ניר ברקת: זה לא שאין כיתות אלא אנחנו לא משלמים עם איכות המבנה שהם גרים.
ניר ברקת: בצנרת יש לנו כ-500 כיתות.
ניר ברקת: בספטמבר הקרוב אנחנו פותחים 111 כיתות חדשות במזרח העיר.
יעקב אשר: יש שם קרקע?
ניר ברקת: אנחנו עובדים מאוד קשה.
ניר ברקת: האתגר הגדול שם זה ההפקעות.
ניר ברקת: אנחנו רוצים לצופף.
ניר ברקת: לאור האתגר הגדול של חוק חינוך חובה מגיל 3, בעבר במזרח העיר לא היה ביקוש בגילאים האלה.
ניר ברקת: עכשיו נוצרים ביקושים ובעצם אנחנו מייצרים ביקושים נוספים מעבר למה שהיה לנו בעבר.
ניר ברקת: זאת עבודת מטה מאוד אינטנסיבית שנעשית בעיריית ירושלים בראשות המנכ"ל והאחראי על מנהל חינוך בירושלים.
ניר ברקת: אני חייב לומר שמשרד החינוך גם כן שם פה גז ענק.
ניר ברקת: אנחנו רוצים לאתר מתחמים, לעבות אותם.
ניר ברקת: זה אחד מהפרויקטים החשובים ביותר שעיריית ירושלים מסתכלת עליו בהיבטי הבינוי.
יעקב אשר: זה על קרקע קיימת?
ניר ברקת: אנחנו רוצים לעלות לשתיים ושלוש קומות.
יעקב אשר: קרקעות נוספות זה רכישה או הפקעה?
ניר ברקת: הכול זה הפקעות.
יעקב אשר: משרד החינוך משתתף?
ניר ברקת: מאוד משתף פעולה.
יעקב אשר: הוא משתתף גם בעלות ההפקעה?
<יוסי היימן: האוצר מתקצב את ההפקעה.
<יוסי היימן: בהפקעות יש בעיות קשות וזה לא השולחן.
<יוסי היימן: יש בעיות קשות בהפקעות.
יעקב אשר: אבל באופן עקרוני האוצר מתקצב את זה.
<יוסי היימן: אגב, השנה הולכות להיפתח 180 כיתות חדשות במזרח העיר.
<יוסי היימן: 110 חדשות, שזה סכום שלהערכתי לא היה בעשרות השנים האחרונות ועוד כ-70 כיתות שאנחנו שוכרים לטובת המגזר.
עמרם מצנע: מה המבנה במגזר הערבי מבחינת בתי ספר ממלכתיים לבתי ספר מוכרים שאינם רשמיים באופן כזה או אחר.
משה טור פז: יושבת כאן הממונה על החינוך במזרח ירושלים, הגב' לארה מובאריכי, שממונה על המערכת הזאת.
משה טור פז: יש בה כ-90,000 תלמידים.
משה טור פז: 60 בתי ספר וכחצי מהמערכת היא מערכת רשמית של המדינה.
משה טור פז: כמעט מחצית מהמערכת היא מערכת פרטית, מוכר שאינו רשמי ועוד דברים שהם ייחודיים למזרח ירושלים.
משה טור פז: מטבע הדברים, הפעילות שלנו והאחריות שלנו היא על כל החלקים אבל באופן טבעי החצי הרשמי הוא יותר קל לניהול ולעבודה.
משה טור פז: בחצי הפרטי יש הבדלים מאוד גדולים.
משה טור פז: זה גם הוצג פה בעוגה הראשונה שמבחינה בין מערכת פרטית למערכת רשמית.
<קריאה: במערכת הפרטית אתם לא בונים.
משה טור פז: לא מדויק.
משה טור פז: אנחנו מאוד מנסים.
ניר ברקת: במוכר שאינו רשמי, לעיתים כן.
שמעון אוחיון: מהם מקורות המימון של המערכת הפרטית?
משה טור פז: קודם כל משרד החינוך.
<יוסי היימן: משרד החינוך מתקצב כיתות גם במוכר וגם בפטור.
ניר ברקת: גם בתוכן, מורים וכדומה.
שמעון אוחיון: למה הם נקראים פרטי?
עמרם מצנע: זה מוכר שאיננו רשמי.
שמעון אוחיון: למה לא משתמשים במושגים כמו במגזר היהודי.
משה טור פז: גם במגזר היהודי, כאשר אנחנו מדברים על פרטי, ישנם שני סוגים.
משה טור פז: בית ספר שהוא פרטי במאה אחוז, זה אומר שהוא מקבל אפס מימון ציבורי, כמעט ואין במדינת ישראל כאלה, למעט בדלנים, בעיקר במגזר החרדי ולא רק.
משה טור פז: אבל, יש בתי ספר שהם זוכים למימון של 55% ובמקרים מסוימים הם נקראים חצי פרטיים, במעמד יותר אוטונומי מאשר מוכר שאינו רשמי רגיל, מבחינת תכנית הלימודים ומה שקורה בבית הספר.
שמעון אוחיון: מאיפה בא המימון ל-45% הנותרים?
משה טור פז: חלק עמותות, גופים פרטיים, הורים משלמים.
ניר ברקת: ברשותכם, אני רוצה לסיים את הפרק של הפרזנטציה.
ניר ברקת: יש לנו עניין גדול להשקיע ולהעביר אנשים למערכת הציבורית, גם במגזר הכללי, גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי, לרשתות.
ניר ברקת: לעירייה ולמדינה יותר קל לעבוד עם רשתות.
ניר ברקת: זה יותר נכון לעבוד עם רשתות.
ניר ברקת: מבחינתנו זאת ברכה שהביקושים לחינוך מוכר במזרח העיר עולים.
ניר ברקת: מבחינתנו זה סימן טוב למרות שזה מייצר לנו יותר עבודה.
ניר ברקת: אנחנו מאוד מעוניינים שהמערכת תעבור ככל שניתן למערכת הציבורית.
ניר ברקת: עכשיו אני רוצה לעבור לאחד האתגרים היותר מורכבים שיש לעיר ירושלים.
עמרם מצנע: לא הוצג לנו בחרדי ובערבי את המגמות.
ניר ברקת: גידולים של בין 1% ל-2% בשנה.
עמרם מצנע: לא יותר מזה?
<לארה מובאריכי: במזרח העיר זה 3%.
ניר ברקת: תודה שאת מתקנת אותי.
ניר ברקת: אני רוצה להציג תמונת מקרו, שתבהיר לאנשים את העניין.
ניר ברקת: אתם רואים כאן את ההוצאה לחינוך פר נפש.
ניר ברקת: אתה לוקח את התקציב של העירייה, מחלק אותו בכמות התושבים ואתה מקבל נתון.
ניר ברקת: שלא תחשבו שעיריית ירושלים שמה פחות בחינוך מאשר אחרים.
ניר ברקת: באחוזים אנחנו לא נופלים מהשקעות בחינוך מערים אחרות.
ניר ברקת: אבל מי שמסתכל על סך התקציב של עיריית ירושלים ומשווה אותו, לטובת העניין, לפורום ה-15, אז אנחנו 16 בשקל לתושב.
ניר ברקת: לכל שקל שיש לעיריית ירושלים, יש 2 שקלים לחיפה, לכפר סבא ו-2.5 שקלים לעיריית תל-אביב.
ניר ברקת: בממוצע, יש לנו הרבה יותר תלמידים מאשר לפורום ה-15, ההבדל הוא בשקל לילד וזה בכלל לא תלוי בעירייה.
ניר ברקת: זאת המציאות.
ניר ברקת: אם אנחנו רוצים לשנות את המציאות הזאת, זה תקצוב דיפרנציאלי במערכת החינוך.
ניר ברקת: דיברתי על זה לא מעט עם השר.
ניר ברקת: לא יכול להיות שהממשלה שמה את אותו תקציב פר ילד גם לרשויות חזקות וגם לרשויות חלשות.
ניר ברקת: ראיתי נתון של האוצר, שאשכול סוציו-אקונומי 1-3 - - -
יעקב אשר: לא שמת פה פריפריות.
יעקב אשר: אם היית שם פריפריות היית רואה כמה שההשקעה היא - - -
ניר ברקת: ירושלים אפילו פחות.
ניר ברקת: אני השוויתי עצמי לפורום ה-15.
ניר ברקת: לכן, אם אנחנו רוצים לעשות שינוי ממעלה ראשונה, כמובן, אנחנו נשמח שתקציבי החינוך יגדלו.
ניר ברקת: תקצוב דיפרנציאלי, נשתמש בתוספות שקיבלנו לחינוך למערכת החינוך כי אנחנו רוצים שהיא תהיה יותר תחרותית.
ניר ברקת: יש מסר אחד שהייתי רוצה לבקש ממך ומחברי הכנסת וזה להבין את החשיבות של תקצוב דיפרנציאלי ולסייע לרשויות הפחות חזקות, בשקל לתושב בשנה, לפחות לתת מענה בתחום החינוך.
ניר ברקת: אין סיבה שילד גדל בירושלים, תל-אביב, הרצליה או בני-ברק, יקבל פחות בגלל שהוא גר בעיר חלשה.
ניר ברקת: מערכת החינוך חייבת להיות יותר שוויונית באמצעות תקצוב דיפרנציאלי של המדינה.
עמרם מצנע: אני מסכים איתך.
עמרם מצנע: אני אומר את זה על כל במה, בעיקר בניסיון שרכשתי במרחק בין חיפה לירוחם.
עמרם מצנע: אין ספק בכלל, שאם רוצים להתמודד עם הפערים החברתיים במדינת ישראל, זה על-ידי פלטפורמת החינוך ולתת לילד שגדל בכרמל, בירושלים ובירוחם הזדמנות שווה ביציאה שלו לחיים.
עמרם מצנע: אני רק רוצה להזכיר שזה הולך להיות מאבק לא קל.
עמרם מצנע: אני גם פניתי למרכז לשלטון המקומי שהם מתנגדים להם.
עמרם מצנע: אמרתי להם: אתם מייצגים יותר רשויות - - -
שמעון אוחיון: הם מתנגדים בשפה רפה.
עמרם מצנע: הם מתנגדים לזה כי הם לא רוצים להפסיד.
עמרם מצנע: 15 הגדולות מאיימות בדרך-כלל בפרישה.
עמרם מצנע: מאחר ואני אחד המייסדים של 15 אז אני מכיר את הבעיה.
עמרם מצנע: אני חושב שהשלטון המקומי צריך בעניין הזה לקחת צד אחר.
שמעון אוחיון: הפעם אתה תהיה בראש צדק חברתי.
עמרם מצנע: כן, הנקודה הזאת מאוד נכונה וטוב שראש עיריית ירושלים יהיה בעמדה הזאת.
ניר ברקת: דעתי מאוד נחרצת בנושא.
שמעון אוחיון: קודם כל, תודה.
שמעון אוחיון: מדובר בעיר שהיא באמת בעלת אוכלוסיה מורכבת.
שמעון אוחיון: אני מאמין ואחרים וודאי יצטרפו לגישה של ראש העיר, שיש כאן התייחסות גם שמכבדת והיא דיפרנציאלית ומתחשב בהרכב האוכלוסייה המגוון.
שמעון אוחיון: כך, כמובן, זה בא לידי ביטוי בהתנהלות.
שמעון אוחיון: הייתי רוצה עוד כמה הבהרות.
שמעון אוחיון: לגבי הגידול המיוחד הזה באוכלוסייה הצעירה בכיתות א'-ג', הקפיצה האדירה הזאת תוך שנה של 15%-20%.
שמעון אוחיון: מה קרה כאן?
שמעון אוחיון: האם נקלטו זוגות צעירים בעניין הזה?
שמעון אוחיון: בכל זאת, הייתי רוצה שתרחיבו את הדיבור.
שמעון אוחיון: מונח כאן לפני דוח של "עיר עמים".
שמעון אוחיון: קצת היה מוזר לי שדוח שמוצג על-ידי אגודה ו"עיר עמים".
שמעון אוחיון: הם מציינים שאין להתייחס עליהם בשום אופן כמשקפים את עמדת השגרירות הנורבגית.
שמעון אוחיון: זה קצת קשה לי להתייחס לדוח כזה אבל אשמח מאוד אם הממונים יתייחסו, ירחיבו ויתנו קצת יותר פירוט על ירושלים המזרחית וכמובן על ירושלים המזרחית.
<אושרת מימון: אנחנו נשמח להציג את הנתונים.
משה טור פז: ברשותכם, אתייחס לשאלה ששאלת.
משה טור פז: קודם כל, את רוב הגידול במגזרים כמו שהוצג, אנחנו מייחסים לקהילתיות.
משה טור פז: זוגות צעירים, בזכות עידוד מאסיבי, מוצאים את עצמם בירושלים יותר מאשר מעבר.
משה טור פז: קהילות שבעבר אולי לא נוצרו, או שנוצרות בציבור דתי מסביב לבית כנסת, נוצרות היום מסביב לקהילה, לבית ספר, למנהל קהילתי.
משה טור פז: זה קודם כל מה שמביא ומשאיר זוגות צעירים בירושלים.
שמעון אוחיון: אין אבחנה בין ממלכתי לממלכתי דתי.
שמעון אוחיון: ראיתי שכולם יחד.
משה טור פז: יושבים מסביב לשולחן סגנית ראש מנח"י לענייני ירושלים, לרה מובאריאכי.
משה טור פז: לידה יואל לוטפי סגן ראש מנח"י לענייני מערב ירושלים וגרשון בינט, משנה למגזר החרדי.
משה טור פז: הפרסונות ומה שהם עסוקים בו יום יום מדגישים את המורכבות של העיר הזאת, את רב התרבותיות, את המפגש סביב השולחן ואת האתגרים של העיר.
משה טור פז: כל אחד מתמודד עם שאלה כמו שאלה שאלת בצורה מאוד מובהקת כי בכל המגזרים יש לנו צמיחה.
משה טור פז: אנחנו פותחים עשרות גני ילדים חדשים בכל המגזרים מידי שנה.
משה טור פז: זה אתגר של בינוי, כמו שאמר המנכ"ל.
משה טור פז: בעיקר במזרח ירושלים ששם אנחנו יוצרים צורך ובתוך שנה מקימים 180 כיתות חדשות.
משה טור פז: בציבור החרדי זה להעביר מכיתות שכורות וממבנים פחות ראויים למבנים ראויים.
משה טור פז: גם במערב ירושלים יש לנו לא מעט אתגרים של בינוי והצמחה.
משה טור פז: בכל המקומות אנחנו עסוקים במגמה של צמיחה.
ניר ברקת: אני רוצה לפרט עוד שניים שלושה נושאים מעניינים במזרח העיר.
ניר ברקת: אנחנו הצענו לבתי ספר שמעוניינים בכך לאמץ בגרות ישראלית.
ניר ברקת: יש לנו בית ספר אחד בצור באהר שלצד התהוגי'יה אימץ בגרות ישראלית ויש ביקוש גדול מאוד בבתי ספר נוספים בשנה הקרובה.
עמרם מצנע: זה אומר שהרוב עושים בגרות ישראלית?