GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פפה אללו: ראינו מה טרכטנברג נתן לגילאי 3 – 4 ואנחנו שומעים שאפשר יהיה לקלוט פחות מ-5% ילדים במזרח העיר, היתר יהיו ברחוב או בבית והאישה לא תוכל לצאת לעבודה.
<פפה אללו: אחר-כך אנחנו אומרים שהאישה לא עובדת.
<פפה אללו: לגבי בית המשפט.
<פפה אללו: הופתעתי לשמוע את דברי המנכ"ל.
<פפה אללו: אני הייתי בבית המשפט.
<פפה אללו: אנחנו ביטלנו על בית המשפט כי השופטת אמרה לנו שאחרי שפסקו שצריך לבנות 240 כיתות וצריכים לתת הפקעות – 200 מיליון שקלים היינו צריכים לקבל לפי בית המשפט.
<פפה אללו: בא המנכ"ל ואומר שקיבלנו 25 מיליון.
<פפה אללו: מי לא בסדר פה?
<פפה אללו: בית המשפט נתן לנו את האופציה אבל אנחנו לא ניצלנו את זה.
<פפה אללו: לגבי התאוג'יה.
<פפה אללו: בדקתי את הנושא.
<פפה אללו: הלכתי לכמה בתי ספר גבוהים.
<פפה אללו: הם אומרים: אם היו נותנים לנו תקציב קטן, בשנה אנחנו יכולים להשוות את הילדים שלומדים תאוג'יה לבגרות ונוכל להיות מוכנים.
<פפה אללו: לא צריך לאבד את התכנית שלהם, זה יהיה בתכנית חינוכית.
<פפה אללו: אנחנו הולכים פה עם הראש בקיר.
<פפה אללו: שינוי בתכנית התאוג'יה תביא בעיות אינסופיות.
<פפה אללו: זה לא יפתור שום דבר אלא רק לספק את הצורך שלנו להגיד שהם לומדים לפי התכנית שלנו.
עמרם מצנע: האם למנכ"ל יש מה להוסיף לגבי הסקטור הערבי?
<יוסי היימן: לא.
עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע קצת על הסקטור החרדי.
<גרשון בינט: בגדול אומר שמה שעם עם ישראל גם רבי ישראל.
<גרשון בינט: סדר גודל של הנשירה נע סביב 5%.
<גרשון בינט: מכיוון שבתי הספר הם בתי ספר פרטיים, מאוד קשה לדעת את זה באופן מדויק.
<גרשון בינט: בבדיקה מקצועית שנעשתה - - -
עמרם מצנע: כמה תלמידים יש בחינוך החרדי.
<גרשון בינט: במוכר שלא רשמי והפטור, יש כ-100,000 תלמידים.
עמרם מצנע: איך זה מתחלק בין המוכר שלא רשמי ובפטור?
<גרשון בינט: בבנות ביסודי 80% מוכר שאינו רשמי וגם בתיכון.
<גרשון בינט: ביסודי, בבנים, 70%-80% זה מוסדות פטור והשאר זה מוכר שאינו רשמי.
<גרשון בינט: זה פחות או יותר המוביל.
<גרשון בינט: 50% - 50% בנושא של על יסודי בין הבנים לבין הבנות.
<גרשון בינט: זה בגדול.
<גרשון בינט: לגבי הנושא של הנשירה, הוועדה הלאומית בדקה באופן מקצועי מאוד ומצאה שסדר גודל של 17%-18% נמצאים בסיכון.
<גרשון בינט: מתוך זה כשליש מהם, אולי מגיעים בין 5%-6% כמו הממוצע הארצי, למרות שלנו יש איזו מחשבות שיתכן והמספרים נמצאים במשרד החינוך קצת יותר גבוהים כתוצאה מכך שבתי ספר יסודיים, בעיקר בבנים, כאשר הבנים עוברים לישיבות, חלקם לא מתוקצבים או לא מבקשים תקצוב ממשרד החינוך וזה נבלע שם.
<גרשון בינט: אלה בגדול הנתונים.
עמרם מצנע: מה קורה עם עניין אפליה בקבלת בנות לבתי ספר?
<גרשון בינט: חייבים לומר כאן משהו מאוד חשוב.
<גרשון בינט: כאן יש חילוקי דעות עם ידידי.
<יואב ללום: זה שאני אשתוק, לא אומר שאני מסכים.
<גרשון בינט: בגדול, אין מצב כזה שאנחנו לא מציעים מקום ל-100% מהתלמידים והתלמידות במוסדות שלנו.
<גרשון בינט: לא תמיד ההורים הם אלה שמוכנים לקבל את המקום שבו פנוי להם ומוכנים לקבל אותם.
עמרם מצנע: מציעים זה לא מספיק.
עמרם מצנע: השאלה, האם יש נגישות?
<גרשון בינט: הקריטריונים מבוססים על קריטריונים שוויוניים לכולם, אם זה ברמת הלימודים, ברמת היהדות ובאמת אלה הדברים שקובעים.
<גרשון בינט: נכון שמתפספסים ועושים מאמצים אדירים.
<גרשון בינט: עם השנים זה פוחת והולך.
<גרשון בינט: העדה החרדית כולה נרתמה לצורך העניין הזה, החל מוועדת רבנים.
<גרשון בינט: אנחנו באגף עצמו עושים את כל המאמצים.
<גרשון בינט: היום התערבות של המנהל מוסיפה לעניין הזה.
<גרשון בינט: גם הטרטורים של יואב מביאים משהו.
<גרשון בינט: בגדול, זאת תמונת המצב.
<יואב ללום: כמובן שאם אדבר בנושא הזה, אצטרך ועדה נפרדת לנושא הזה.
<יואב ללום: מכיוון שהנושא של הדיון היום הוא: האם כדאי להעתיק את השיטה ואת הדרך של מנח"י לעיריות נוספות בארץ, אז כתושב העיר ברצוני לומר שלדעתי לא כדאי להעתיק.
<יואב ללום: אני אפרט ואסביר למה לא.
<יואב ללום: הסיבה שלדעתי לא כדאי להעתיק היא מכיוון שהאגף, מנח"י – אני אתמקד בעיקר במנח"ח, שזאת גזרת הבית שלי, הם גופם שהוא אמנם עירוני, שמגביר בירוקרטיה שבסופו של דבר הפיקוח עליו הוא פיקוח פוליטי ולא מקצועי.
<יואב ללום: השיטה של בחירת אנשים ועובדים לאגף לחינוך חרדי, אמנם עוברת במכרזים, אבל בדרך פלא, מנהל האגף נמנה על אגודת ישראל, ארבעת סגניו נמנים על אגודת ישראל.
<יואב ללום: אם אני אספור את העובדים באגף, למעט השרתים והמזכירות בבתי הספר, ששם יש רוב לספרדים, אפשר להישאר ממש עם עשר אצבעות ועם עודף של עובדים ספרדים בתוך האגף, למעט עובדים משת"פים ואני לא רוצה להיכנס זה.
<יואב ללום: כשאתה מסתכל ורואה שבדרישות של המכרז למנהל האגף הנוכחי, מכרז שפורסם אז, יש דרישה: רצויה ידיעת שפת היידיש.
<יואב ללום: מה לעשות, ספרדים לא יודעים יידיש, כמעט כולם לא יודעים, למעט אריה דרעי אולי.
<יואב ללום: כולם לא יודעים יידיש אבל זאת דרישה במכרז, כתובה שחור על גבי לבן.
<יואב ללום: יש לי את הנייר אצלי: "רצויה ידיעת שפת היידיש".
<יואב ללום: זאת הדרישה.
<יואב ללום: לכן, בסוף, כשאותם אנשים, שהם מזוהים פוליטית בצורה פוליטית, הם אלה שצריכים להיאבק באפליה, הם אלה שצריכים לפקח על בתי הספר - - -
עמרם מצנע: זה לא קשור אם זה מנח"י כזה או אחר.
<יואב ללום: ברגע שעירייה שהיא גוף פוליטי ממנה את התפקידים ומפקירה את תיק החינוך החרדי בידיים פוליטיים – זה תמיד בידיים פוליטיות אבל בידיים פוליטיות מאוד מזוהות, ומפקירה את כל הניהול של האגף למפלגה אחת בעירייה, שם לדעתי מתחילה הבעיה.
<יואב ללום: גם כשאתה יורד לבדוק את הדברים בחלוקת קרקעות, בחלוקת מבנים, בהקצאות מבנים, האפליה של הציבור הספרדי היא לאורך כל החזית.
<יואב ללום: אנחנו מרגישים כמוכם, כמו המגזר הערבי.
<יואב ללום: לאורך כל הדיון שמעתי את המגזר הערבי ולרגע רק החלפתי את המילה ערבי בחרדי וזה כל הזמן הסתדר לי.
<יואב ללום: לשניהם אני לחלוטין מתנגד.
<יואב ללום: אחרי שהצגתי את הקטע של הפילוח העדתי של האגף עצמו, אז מצפים מהאגף האשכנזי לבער אפליה אשכנזית.
<יואב ללום: זה בסדר שמצפים, אבל זה לא קורה בשטח.
<יואב ללום: בבחירות האחרונות תמכתי בראש העיר ניר ברקת, כשהוא התחייב והבטיח שהוא מטפל בנושא הזה.
משולם נהרי: בין היתר.
<יואב ללום: בין היתר הוא התחייב.
משולם נהרי: בין היתר תמכת בו ובעוד אחרים.
<יואב ללום: תמכתי רק בניר ברקת, לא תמכתי במאיר פרוש.
עמרם מצנע: אמרתי לכם כבר שהעתיד ברור ועל העבר מתווכחים.
<יואב ללום: ניר ברקת הציג כאן את הפיתרון בנושא האפליה.
<יואב ללום: אני רוצה להציג את הנתונים כהווייתם.
<יואב ללום: מבחינתנו, כמי שעומדים על הנתונים בענייני האפליה, ניר ברקת נכשל בטיפול באפליה.
<יואב ללום: לא רק בטיפול במגזר הערבי, גם בטיפול באפליה.
<יואב ללום: בכל מקרה, בנושא הזה של הטיפול באפליה ניר ברקת נכשל ואני אפרט בדיוק למה.
<יואב ללום: בצורה של המבנה של החינוך החרדי – אני אתמקד בסמינרים רק כדי לתאר את תמונת המצב.
<יואב ללום: בת מסיימת ללמוד בכיתה ח' והיא צריכה לעלות לכיתה י'.
<יואב ללום: יש 8 שנים יסודי ו-4 שנים תיכון על יסודי.
<יואב ללום: הבת מסיימת בכיתה ח', היא יודעת בדיוק מה המיצוב שלה בכיתה, אם היא בעשירייה הפותחת, אם היא מהעשירייה הסוגרת או היא מהבינוניות.
<יואב ללום: היא יודעת בדיוק את המיצוב שלה.
<יואב ללום: אותה בת הולכת להירשם עם חברות שלה מהכיתה.
<יואב ללום: היא יודעת בדיוק איזה בנות בכיתה נחשבות מהעשירייה הסוגרת.
<יואב ללום: אבל, הן מתקבלות לפניה כי הן אשכנזיות, והיא, שהיא מהעשירייה הפותחת, ההורים שלה צריכים להתחנן, להפעיל שליחים, להפעיל אנשים.
<יואב ללום: יש שיטה ודרך ופיקוח של משרד החינוך ונוהל שנקבע, בעקבות בג"צ שלנו, לטיפול בנושא.
<יואב ללום: הנוהל הזה נועד רק לעשות פורמליסטיקה של העסק.
<יואב ללום: כל הרישום נעשה לפני הנוהל.
<יואב ללום: לכן, אני לא ארצה להרחיב כאן, כי אם ארחיב אצטרך להרחיב לאורך כל הגזרה.
עמרם מצנע: נצטרך לעסוק בזה בנפרד.
<יואב ללום: בפועל, בירושלים יש מצב שהסמינרים, שנחשבים הכי מוצלחים, יש בהם עד 30%.
<יואב ללום: אני מחלק את זה לליגות.
<יואב ללום: ליגה א' עד 30% ספרדים, ליגה ב' עד 40% ספרדיות, ליגה ג' עד 50% ספרדיות ובליגה ד' יש 100% ספרדיות, אין אשכנזייה אחת בבית ספר, שאותה עירייה משבצת אליו.
<יואב ללום: העירייה משת"פית פה בסיפור הזה.
<יואב ללום: אדוני היושב ראש, במשפט אחד אני מבקש.
<יואב ללום: הנושא הזה מספיק חשוב כדי לכנס עליו דיון נפרד.
עמרם מצנע: חבר הכנסת משולם נהרי, בבקשה.
משולם נהרי: אני מאוד מצטער שלא זכיתי להיות כשהיה ראש העיר פה.
משולם נהרי: אני מתאר לעצמי – - -
עמרם מצנע: הוא מדלג היום בין ועדות.
משולם נהרי: אני מתאר לעצמי שהפסדתי כל מיני דברים טובים, הישגים מיוחדים ובשורות טובות.
משולם נהרי: כנראה שתהיה לנו עוד הזדמנות.
משולם נהרי: משרד החינוך אפשר את הקמת מנהל חינוך יסודי בכמה מקומות.
משולם נהרי: נדמה לי שהמקום הראשון היה בירושלים, מה שנקרא מנח"י.
עמרם מצנע: זה רק בירושלים.
משולם נהרי: יש מקומות שעושים את זה חלקית.
משולם נהרי: בכל אופן, בירושלים יש מנהל חינוך יסודי.
משולם נהרי: כפי שהוזכר פה, הקימו לחרדים מנהל חינוך בנפרד.
משולם נהרי: יכול להיות שזה צורך.
משולם נהרי: יכול להיות שיש ציבור גדול שזקוק לזה, אבל אני רק שואל שאלה פשוטה: לפי מהקובעים את התקצוב?
משולם נהרי: אם יש מפתח אחיד לתקצוב, או שאומרים לחרדים: בואו נקים לכם מנהל משלכם וניתן לכם תקציב.
משולם נהרי: כמה שיהיה, תשברו את הראש.
משולם נהרי: אז יוצא מצב שתלמיד במנהל חינוך חרדי שווה איקס ובממלכתי שווה וואי.
משולם נהרי: אבל יש יותר מזה, שבחינוך החרדי יש שני סוגי תלמידים.
משולם נהרי: יכול להיות שלא מספיק הכסף, יכול להיות שלא נתנו כסף.
עמרם מצנע: משולם, אתה מכיר את זה.
עמרם מצנע: במערכת החינוך בכלל בארץ, התקצוב הוא לא לפי השייכות.
משולם נהרי: אני לא מדבר על החלק של משרד החינוך.
משולם נהרי: אני מדבר על החלק של הרשות המקומית שמפרישה מהכנסותיה לצורך חינוך.
עמרם מצנע: זה תיקון נהרי.
משולם נהרי: ואז צריכה להיות אחידות בתקצוב.
משולם נהרי: צריך להיות שוויון גם בתוך העירייה.
עמרם מצנע: אני לא זוכר מה התיקון האחרון.
עמרם מצנע: נדמה לי שזה מאפשר - - -
משולם נהרי: זה בטח לא יותר.
עמרם מצנע: זה מאפשר לו גם יותר.
משולם נהרי: אבל יש כאלה שמקבלים פחות.
משולם נהרי: פניתי לראש העיר לגבי מעיין החינוך התורני.
משולם נהרי: אמרתי לו: למה אתה מאלץ אותי שהם יהיו בחינוך החרדי, אני רוצה שהם יהיו במנח"י.
משולם נהרי: למה שהם לא יהיו כמו כלום?
יצחק הרצוג: מה היתה התשובה?
משולם נהרי: חוץ מאשר לתקצב אותם, מה עוד תעשה העירייה יותר מזה.
משולם נהרי: אתה צודק, אנחנו בודקים את זה, אנחנו שוקלים ובודקים.
משולם נהרי: ישב אצלי גם מנהל מנח"י הקודם.
משולם נהרי: סיכמנו שאכן באמת אפשר לקלוט אותם וצריך לקלוט ואין מקום לפיצולים האלה.
משולם נהרי: יותר לא שמעתי שום דבר, נכנס מאוזן ויצא מאוזן.
משולם נהרי: אני אומר שמדובר במערכת עם התלמידים שצריך להתייחס אליהם כמו אל כל התלמידים.
משולם נהרי: הדבר האחרון זה דבר שכואב לי מאוד ונוגע לליבי וזה הנושא של נוער נושר.
משולם נהרי: ש"ס הקצתה מהכספים הקואליציוניים 30 מיליון לטיפול בנוער בקהילה במגזר החרדי.
משולם נהרי: כמו שיש ועדת שמידט, הקצנו למגזר החרדי 30 מיליון מכספים קואליציוניים, כאשר כל רשות מקומית, יקראו למודלים שמשרד הרווחה מאשר אותם והמודלים האלה בעצם יתנו מענה לכל הנוער בקהילה.
משולם נהרי: במקום לקחת את התלמיד ולהוציא אותו – הרי זה מה שעושה דוח שמידט – במקום להוציא אותו למוסד אמרו להשאיר אותו בקהילה ולטפל בו.
משולם נהרי: אנחנו מדברים על נוער שהוא בקצה הרצף.
משולם נהרי: מכבר לכך, יש מודלים יוצאים מן הכלל.
משולם נהרי: יש לנו מקומות שבאמת זה עובד יוצא מן הכלל.
משולם נהרי: ירושלים קיבלה שליש מהכסף, 10 מיליון הוקצו לירושלים.
<קריאה: התקציב נעצר לפני שנתיים.
משולם נהרי: אני עצרתי.
משולם נהרי: חלק מהכסף בסוף הצלחתם להוציא.
משולם נהרי: לקחו את הכסף הזה וחילקו שלל.
משולם נהרי: פשוטו כמשמעו, אני אחראי על כל מילה שאני אומר.
משולם נהרי: יש לי את הרשימות, חילקו שלל.
משולם נהרי: נתנו אפילו למוסדות יוקרתיים שלא מקבלים כל בת וכל בת בודקים שבע בדיקות ובודקים כמה דורות אחורה.
משולם נהרי: אמרו: על שם העתיד ניתן לה, שמא היא תנשור בעתיד.
משולם נהרי: תלמידה מצטיינת, תלמידה שעברה את כל המשוכות.
משולם נהרי: פה מקצים – אני לא רוצה להגיד סכומים ומוסדות אבל מדובר בסכומים אדירים.
משולם נהרי: עבור התלמידים שמסתובבים ברחובות ומגיעים לסמים בכל המקומות שהסתובבתי בהם בלילות - בשביל זה נתנו את הכסף.
משולם נהרי: שום דבר לא נעשה.
משולם נהרי: אולי פירור פה ופירור שם.
משולם נהרי: בנווה יעקב סגרו מרכז ובעוד מקומות סגרו ואין תקציב ובאים ובוכים.
משולם נהרי: פה בעירייה יושבים אנשים, מינו צוות לנושא הזה ומחלקים שלל כל הזמן.
משולם נהרי: אתה סוגר מפה אז הם באים מפה.
משולם נהרי: עד שלא איימתי על משרד הרווחה – נמצא פה שר הרווחה לשעבר שהוא מסכים איתי לכל מילה בדברים הללו.
משולם נהרי: ביקשתי את התערבותו.
משולם נהרי: לשבחו ייאמר שהוא כינס את כל הצוות שלו ואמר: רבותיי, אני רוצה לדעת קריטריונים, מודלים.
משולם נהרי: משרד הרווחה ביקש מודלים, אישר מודלים, אני רוצה לדעת אם זה פועל לפי המודלים.
משולם נהרי: עד היום לא נעשה שום דבר.
משולם נהרי: זה מחריד, זה לא יתכן.
משולם נהרי: איך אמר לי איש בכיר בממשלה?
משולם נהרי: יש כסף, יש צרכנים ואנחנו משתקים את הכול.
משולם נהרי: אנחנו הפקידים יושבים ומחזיקים ותמותו.
עמרם מצנע: כדי להבין את מה קורה מאחורי הקלעים.
עמרם מצנע: יואב, התקצוב הזה קשור למבנה של האגף?
משולם נהרי: זה קשור לנוער.
<קריאה: זה תקציב שיושב ברווחה.
<יואב ללום: זה קידום חרדים, קידום נוער.
יצחק הרצוג: נוער חרדי נושר.
<אריאלה רג'ואן: חבר הכנסת, אני מרימה את הכפפה.
<אריאלה רג'ואן: אם האמירה שלכם נכונה ואם עצרתם את הכספים – אין לי מושג כמה נשאר וכמה לא.
<אריאלה רג'ואן: אנחנו מוכנים לשבת על זה כמו שאנחנו מוכנים לשבת על מעיין החינוך התורני.
<אריאלה רג'ואן: זה תהליך שהחל יפה.
<אריאלה רג'ואן: אתם רק מאגדים בתוככם כמה בתי ספר מהחינוך העצמאי וכאן היתה הבעיה.
יצחק הרצוג: זה כסף שאלי ישי השיג כל שנה.
משולם נהרי: את יודעת מה?
משולם נהרי: גם אם תבדקו ותגידו שזה אי-אפשר זה בסדר, אבל להגיד.
משולם נהרי: אתם שכשהקצנו את הכסף הזה, אמרתי לראש העיר בפני קהל עם ועדה שאנחנו רוצים באמת לטפל בנוער הנושר.
משולם נהרי: הוא אמר לי שהוא יבדוק.
<יוסי היימן: זאת בדיוק הבעיה, הכספים הייחודיים.
<יוסי היימן: נוער נושר זאת בעיה לאומית.
<יוסי היימן: בירושלים זאת בעיה קשה של כל המגזרים.
משולם נהרי: הכסף הזה הוא לא חד פעמי.
משולם נהרי: ה-30 מיליון היו אמורים להיות כל שנה.
משולם נהרי: זה תקציב של 2006, משכו אותו, התגלגלו איתו ולא ניצלו אותו.
משולם נהרי: המטרה היתה להביא את זה באופן קבוע.
<יוסי היימן: הבעיה היא בעיה מערכתית והיא נופלת במשרד החינוך.
<יוסי היימן: אם רוצים לעסוק בנושא של נוער נושר, אנחנו מטפלים בו באינטנסיביות.
<יוסי היימן: תתכבד נא המדינה ותעשה דיון עומק מערכתי על נושא של נוער נושר כי זה במימדים לא רק במגזר הערבי אלא גם במגזר החרדי על כל מרכיביו וגם במגזר הכללי.
<יוסי היימן: הבעיה היא מערכתית ומי שחושב שאפשר לפתור את זה עם כספים ייחודיים הוא טועה.
<יוסי היימן: הדבר הזה נופל בין משרד החינוך לבין משרד הרווחה.
<יוסי היימן: מדינת ישראל לא מטפלת בנושא של נוער נושר בצורה סיסטמתית ומערכתית.
עמרם מצנע: אבל פה יש הערה קונקרטית.
יצחק הרצוג: קודם כל, היא כן מטפלת, כי היא בתכנית הלאומית.
עמרם מצנע: ביקש רשות דיבור יו"ר ועד ההורים העירוני.
<פז כהן: ועד ההורים המקומי עובד במשותף עם ועד מזרח העיר.
<פז כהן: יש לנו אנשים גם בבתי הספר החרדים.
<פז כהן: יש פה את תחיה שאחראית על כל גני הילדים בעיר.
<פז כהן: חשוב לי להעיר את זה כי יש חיבור מאוד חזק למה שקורה בשטח.
<פז כהן: לגבי הצגת מנח"י כדגם למערכת חינוך עירונית.
<פז כהן: שלוש נקודות משמעותיות בנושא של מנח"י.
<פז כהן: אחד, יש כתובת אחת להורים.
<פז כהן: מנח"י בעצם נמצאת בצומת בין משרד החינוך, העירייה, הרשות והשטח.
<פז כהן: בדרך-כלל הבעיות והנושאים מתנקזים אליו.
<פז כהן: זאת כתובת אחידה שהיא יותר נוחה כמבנה אחד.
<פז כהן: יש קרבה לשטח והבנה של מגבלות המערכת.
<פז כהן: שוב, זה סוג של צומת שנמצא בין שני הכוחות שנמצאים שם.
<פז כהן: העובדה שיש את מנח"י, לטעמי הרבה פעמים עוזרת לפתור באופן יצירתי נושאים גדולים.
<פז כהן: קראנו כמה פעמים השנה שבשיתוף של משרד החינוך, העירייה וכולם, בעצם יש כתובת אחת שמובילה את הפיתרון.
<פז כהן: לדוגמה, היו הסעות לתלמידי החינוך המיוחד.
<פז כהן: היו הרבה בעיות.
<פז כהן: יש כתובת אחת שמנקזת את הכול.
<פז כהן: אני חושב שיפה יהיה ללמוד במודל הזה של מנח"י את המקום הזה של כתובת אחת מרכזת להורים.
<פז כהן: אנחנו מאגדים היום למעלה 160 יושבי ראש פעילים בבתי ספר.
<פז כהן: העיר ירושלים תוססת מאנשים צעירים שלוקחים אחריות ורוצים לנקוט בפעולה.
<פז כהן: יש אפליה מאוד חזקה של ילד בירושלים.
<פז כהן: הילד שלי מקבל 8,000 שקלים פחות מילד בתל-אביב.
<פז כהן: שלושת הילדים שלי מקבלים 24,000 שקלים פחות בשנה.
עמרם מצנע: התקצוב של משרד החינוך הוא זהה.
עמרם מצנע: אתה מדבר כרגע על ההשלמה של המדינה.
<פז כהן: אני מדבר על התקצוב של המדינה.
עמרם מצנע: התקצוב של המדינה הוא זהה.
<פז כהן: המדינה זה משרד החינוך והעירייה.
<פז כהן: אני מדבר על התקצוב המשותף.
עמרם מצנע: החלק של המדינה הוא זהה והחלק של העירייה שונה כי זה בהתאם ליכולתה של העירייה.
משולם נהרי: זאת גם בעיה של מצ'ינג.
עמרם מצנע: את המצ'ינג הם מחויבים, הוא נמוך יותר.
עמרם מצנע: כל עירייה, בעיקר העיריות החזקות, משקיעות בחינוך.
עמרם מצנע: זאת חלק מהבעיה.
<פז כהן: בשורה התחתונה יש לנו מגבלה ויש פה חוסר הגינות.
<פז כהן: יושבת פה אפרת בצלאל מהחינוך המיוחד והזרם החרדי, תחיה שבאה מהממלכתי דתי ועבד שנמצא מתוך מזרח ירושלים.
<פז כהן: בסוף כולנו נמצאים באותה סירה.
<פז כהן: אנחנו מבקשים את העזרה שלכם.
<פז כהן: אנחנו נהיה שותפים בנושא הזה.
<פז כהן: בואו תשוו, תיצרו שוויון.
<פז כהן: ירושלים היא לא הקיצון ותל-אביב היא לא הקיצון.
<פז כהן: ירושלים היא אשכול 4 ותל-אביב היא אשכול 2.
משולם נהרי: נדמה לי שהגישו עתירה לגבי מזרח ירושלים, לקבל על-פי חוק נהרי.
משולם נהרי: תקף אותי אדם בכיר מהעירייה, אני לא רוצה לומר את השם ולפגוע: איך עשית?
משולם נהרי: למה להם מגיע בכלל?
משולם נהרי: בגללך הם מקבלים.
משולם נהרי: אמרתי: הם לא אזרחים?
משולם נהרי: הם לא אזרחי מדינת ישראל?
משולם נהרי: אז תגרש אותם.
משולם נהרי: אתה לא רוצה לתת להם, תגרש אותם.
משולם נהרי: אבל אתה לא יכול להחזיק אותם ולא לתת להם.
<פז כהן: מה שמלכד את כולנו.
<פז כהן: אנחנו יושבים כולנו יחד: יהודים, ערבים, דתיים, חילוניים וחרדים.
<פז כהן: כולם ביחד יושבים כי מעניין אותנו החינוך.
<פז כהן: החינוך במזרח ירושלים מעניין אותנו והחינוך החרדי מעניין אותנו.
<פז כהן: זה אינטרס שלנו לעתיד שלנו.
<פז כהן: אנחנו פה מושיטים יד ומבקשים את העזרה שלכם בנושא של שוויון בחינוך.
עמרם מצנע: ראש מנהל החינוך.
משה טור פז: ברשותך.
משה טור פז: יש פה 4 מנהלי בתי ספר בירושלים, לפחות אחת מהם תגיד איך היא רואה את ירושלים.
נעמי חזן: אני מנהלת בית ניסוי ארגנטינה, בית ספר יסודי בדרום מערב העיר בשכונת קרית יובל.
נעמי חזן: עד לפני שלוש שנים בית הספר היה על סף סגירה בשל מספר תלמידים, בשל מצוקה והיחלשות של האוכלוסייה בתוך בית הספר.
נעמי חזן: כניסה של תפיסה חינוכית ניסויים, או טיפה אחרת מהמקובל ויצירה של מציאות חינוכית אחרת, גרמה לצמיחה מאוד משמעותית למספר התלמידים בבית הספר.
עמרם מצנע: כמה ילדים היו ערב הסגירה וכמה יש היום?
נעמי חזן: ערב הסגירה היו פחות מ-60 תלמידים.
נעמי חזן: היום בכיתות א' עד ו' יש 260 תלמידים, לא כולל 4 גנים.
עמרם מצנע: זה עדיין בית ספר קטן.
<רננה יצחקוב: אנחנו מדברים על 100 תלמידים רישום לכיתה א'.
נעמי חזן: לא היה רישום לכיתה א'.
נעמי חזן: אנחנו נמצאים היום עם המתנה של קרוב ל-30 תלמידים.
נעמי חזן: המתנה עם 70 תלמידים רשומים במערכת.
נעמי חזן: אנחנו לא רוצים לפתוח כיתות גדולות מידי ולהרחיב את גודל בית הספר.
עמרם מצנע: מה סוד העניין?
נעמי חזן: צריך להבין שאנחנו נמצאים בשכונה מאוד מורכבת, שכונה עם מצב סוציו-אקונומי נכון של האוכלוסייה.
נעמי חזן: לקחנו את המקום הזה ומבחינתנו זה הכוח שלנו ולא נקודת החולשה שלנו.
נעמי חזן: בית הספר אומר שתפיסה של קידום הישגים זה טוב, זה חשוב, חייבים לקדם את זה.
נעמי חזן: יחד עם זה, אנחנו מטפלים ובונים תכניות מאוד ייחודיות גם לצמצום פערים.
נעמי חזן: שתי האסטרטגיות האלה הן לא אסטרטגיות נפרדות, הן אסטרטגיה אחת שאנחנו מקדמים אותן.
נעמי חזן: אגב, זה דבר שקורה היום בעולם, בטח באנגליה ובארצות הברית.
נעמי חזן: זאת ראיה של שתי אסטרטגיות שלכאורה עשרות שנים נראו כאילו הן סותרות אחת את השנייה, עד ליחידת השיעור אני רואה אותן כאסטרטגיות משלימות.
נעמי חזן: שנית, אנחנו בית ספר שרואה את עצמו כבית ספר שנמצא בתוך קהילה ויש לו תפקיד בתוך הקהילה שבה הוא ממוקם.
נעמי חזן: בית הספר שלנו נקרא בית ספר קהילתי בתוך קהילה.
נעמי חזן: יש בקשות רבות של ילדים והורים להיכנס אלינו.
נעמי חזן: עדיפות ראשונה זה תושבים של השכונה הסמוכה לבית הספר, שהם הרחובות המורכבים ביותר.
נעמי חזן: הם קודם כל מתקבלים לפני כל אחד אחר.
נעמי חזן: אין להם רשימת המתנה, הם הראשונים.
נעמי חזן: אח"כ מגיעות קבוצות חזקות מאוד שמגיעות מהשכונה עצמה וגם משכונות אחרות בתוך ירושלים ואפילו מחוץ לירושלים.
נעמי חזן: אנחנו רואים את המערכת החינוכית שלנו בבית הספר כמערכת שתקדם את הקהילה בה היא ממוקמת.
נעמי חזן: זה יחסים של נתינה וקבלה.
נעמי חזן: אנחנו מחויבים לקהילה שלנו, לא רק לילדים שנמצאים תחת בית הספר מגיל 3 עד גיל 12.
נעמי חזן: אנחנו מחויבים לקהילה שלנו בהקשר לצמצום פערים ולשבור את תקרת הזכוכית הזאת.
נעמי חזן: בהקשר לבני נוער, אנחנו מקיימים מרכז למידה בתוך בית הספר לבני נוער מחטיבות הביניים והתיכונים שגרים בשכונה הזאת.
נעמי חזן: אנחנו מקיימים גם תכניות להורים.
עמרם מצנע: דיברת על גיל 3.
עמרם מצנע: יש בבית הספר גני ילדים שכלולים ב-260?
נעמי חזן: יש 260 תלמידים ללא ארבעה גני ילדים.
נעמי חזן: אנחנו רואים את עצמנו מחויבים למצב החברתי בתוך הקהילה ולכן אנחנו בונים שם תכניות בשיתוף פעולה עם רווחה חינוכית, מנהלים קהילתיים שנמצאים בתוך השכונה ומחוץ לשכונה.
עמרם מצנע: מי זה המנהלים האחרים?
עמרם מצנע: יש מנהלים מהמגזר הערבי?
משה טור פז: יש מנהלים מהחינוך המיוחד.
יצחק הרצוג: איזה בית ספר מהחינוך המיוחד?
משה טור פז: בית ספר הדביר החדש.
יצחק הרצוג: יש לכם בתי ספר מצוינים.
<רננה יצחקוב: אני מנהלת את בית הספר הדביר החדש.
<רננה יצחקוב: זה בית ספר לחינוך מיוחד שמשרת תלמידים עם נכויות התפתחותיות קשות, פיגור קשה ואוטיזם.
<רננה יצחקוב: זה בית ספר קטן והוא בתהליכים של צמיחה.
<רננה יצחקוב: הוא נמצא בארמון הנציב ומונה 25 תלמידים.
<רננה יצחקוב: יש לנו 4 כיתות רב גילאיות, מגיל 6 עד 21.
<רננה יצחקוב: בית הספר הוא מאוכלוסיה מאוד מורכבת מכלל הקשת החברתית.
עמרם מצנע: מבחינת הלקות זה אוטיזם?
<רננה יצחקוב: פיגור קשה ואוטיזם.
עמרם מצנע: הוא היחידי בירושלים?
יצחק הרצוג: לא, יש את בית ספר הטנא.
<רננה יצחקוב: יש כמה בתי ספר.
משה טור פז: יש לנו עשרות בתי ספר בחינוך המיוחד.
<רננה יצחקוב: יש הבדלים ברמת המורכבויות ובסוג המורכבויות.
<רננה יצחקוב: אצלנו בבית הספר התלמידים הם ניידים.
משה טור פז: הוא לא היחיד בתחומו.
משה טור פז: יש מקבילים אליו אבל הוא מהחזקים.
משה טור פז: מגיעים אליו מאוכלוסיות שונות.
<רננה יצחקוב: בית הספר משרת אוכלוסייה של כלל ירושלים באופן ציבורי ופתוח, ערבים, יהודים, חרדים, דתיים – מכל הקשת.
עמרם מצנע: יש בבית הספר תלמידים מהמגזר החרדי והערבי?
<רננה יצחקוב: כן.
<רננה יצחקוב: בצורה הזאת הוא כן מהווה איזו תמונה של התמודדות קהילתית יום יומית ונותן מענה הטרוגני מאוד, גם ברמת התפקודים של התלמידים, אבל גם מבחינה תרבותית וחברתית, לתת מסגרת שיכולה להכיל את כולם.
<רננה יצחקוב: מבחינה זאת אני מאוד מתחברת לנאמר.
משה טור פז: נחזור לשאלה שאיתה פתחת את הדיון.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שלא נצליח למצות את העניין.
עמרם מצנע: אני עדיין לא מצליח להבין מספיק.
עמרם מצנע: מאוד מעניין ההרכב הירושלמי הזה עם הבעיות ועם הקשיים והארגון.
עמרם מצנע: רק בזמן הקצר נגענו בהמון נושאים.
עמרם מצנע: כל אחד יכול לפרנס פה הרבה ישיבות.
עמרם מצנע: בסוף אנחנו נחליט במה אנחנו מתמקדים כדי לעזור לכם לעשות את העבודה.
עמרם מצנע: אני חשבתי לתומי, וכנראה שזה לא בדיוק כך, שהארגון הזה הוא בעצם לקחת את כל הסמכויות של משרד החינוך, את כל הסמכויות של הרשות המקומית ולאחד יחד תחת פירמידה אחת.
משה טור פז: בשנת 1989 זה היה הרעיון המקורי.
משה טור פז: הלידה הזאת לא הושלמה.
משה טור פז: מה שמיוחד במנח"י, וזה מה שבה לידי ביטוי סביב השולחן כאן, זאת העובדה.
משה טור פז: שהמרחק בין האזרח לבין המדינה קטן.
משה טור פז: כלומר, המקום של הרשות המקומית, וזה היתרון המוביל - - -
עמרם מצנע: אבל זה קיים בהרבה במקומות.
עמרם מצנע: אני הייתי בירוחם ובחיפה וגם שם האזרח רואה בעירייה את הכתובת.
משולם נהרי: מקבלים תוספת תקציב.
משה טור פז: מבחינה סטטוטורית מנח"י לא שונה היום מהותית ממקומות אחרים.
משה טור פז: הדבר המרכזי שאני חושב שמנח"י עומסת על כתפיה, זה החיבור עליו דיבר יו"ר ועד ההורים, בין האזרח לבין המדינה.
משה טור פז: זה קישור הרבה יותר קצר.
משה טור פז: בגלל שזאת עיר כל-כך גדולה, עם מספר רב של תלמידים.
משה טור פז: בירושלים יש פי חמש תלמידים מהעיר שבאה אחריה.
משה טור פז: יש בעיר למעלה מ-250,000 תלמידים.
משה טור פז: ישנם שלושה מגזרים כל-כך שונים אחד מהשני.
משה טור פז: התפקיד הזה של הובלה של המערכת הזאת, דורש הרבה רב מערכתיות.
משה טור פז: זה בעצם התפקיד של מנח"י.
משה טור פז: לידי יושב מנהל מחוז ירושלים במשרד החינוך.
משה טור פז: אנחנו עושים איתו עבודה משותפת.
משה טור פז: צריכים להבין ש-50% מהתלמידים שלי לא נמצאים בירושלים אלא במחוז אחר במשרד החינוך, מוכר שאינו רשמי, שעוסק בחרדים ובחלק מהערבים.
משה טור פז: כלומר, המורכבות הזאת היא גם מורכבות במשרדי הממשלה.
משה טור פז: כאן התפקיד של מנח"י, ליצור את החיבורים, ליצור את הסינרגיה בסוף וליצור מערכת אחת שעובדת.
משה טור פז: האנשים שדיברו קודם הציגו את המורכבויות.
משה טור פז: האתגר של מזרח ירושלים הוא כנראה האתגר הגדול ביותר במגזר הערבי בישראל, יחד עם האוכלוסייה הבדואית, אבל פחות מדברים עליו.
משה טור פז: ישנו גם האתגר החרדי.
משה טור פז: צריך לזכור ששליש מהילדים החרדים בארץ הם ירושלמיים.
משה טור פז: זאת אומרת, כשאנחנו עוסקים בחרדים, 1 מכל 3 חרדים מתגורר בירושלים אז האתגר הוא אתגר ירושלמי במהות.
משה טור פז: כל האוכלוסייה האחרת והאתגר של הצמיחה שלה, עליה שמענו מנעמי שהיא מנהלת בית ספר צומח בתוך שכונה ציונית בירושלים שרוצה לצמוח.
משה טור פז: את שלושת האתגרים האלה אנחנו מביאים יחד בתוך מנח"י.
עמרם מצנע: מנהל המחוז, בבקשה.
עמרם מצנע: המחוז הוא יותר גדול מאשר ירושלים?
<מאיר שמעוני: מחוז ירושלים מורכב למעשה מהעיר ירושלים עצמה ומכל הישובים והערים הפריפריאליות מסביב לירושלים, החל מבקעת הירדן עד מודיעין, מטה בנימין וכו'.
<מאיר שמעוני: זאת גזרת הפעילות והאחריות.
<מאיר שמעוני: לגבי העיר ירושלים.
<מאיר שמעוני: מה שהוצג כאן
<מאיר שמעוני: באמת משקף בצורה הכי קצרה ובטעימות את המורכבות והייחודיות שיש בעיר.
<מאיר שמעוני: יש בה לא מעט אתגרים.
<מאיר שמעוני: אני לא ארחיב ולא אחזור על מה שנאמר פה אבל יש לא מעט אתגרים ברמה העירונית והמערכתית, החל מכל סוגיית מזרח ירושלים.
<מאיר שמעוני: בשלוש השנים האחרונות היא נמצאת בכיוון אחר, גם בנושא בינוי ותשתיות, גם בנושא פיתוח מנהלים, גם בנושא רפורמות וכדומה.
<מאיר שמעוני: כנ"ל גם במגזר החרדי.
<מאיר שמעוני: זה אתגר אחד.
<מאיר שמעוני: עדיין יש קשיים ויש אתגרים.
<מאיר שמעוני: למשל, נושא הנשירה.
<מאיר שמעוני: לסוגיית הנוער הנושר, לפחות למען הגילוי הנאות וההגינות, כולל התמודדות עם נוער בסיכון, יש תכנית שבזמנו שר הרווחה הובילה אותה יחד עם 5 משרדים.
יצחק הרצוג: התכנית הלאומית שנוחלת הצלחה מרובה.
<מאיר שמעוני: היא באמת נוחלת הצלחה רבה מאוד ברמה הארצית, עם חמישה משרדי ממשלה.
<מאיר שמעוני: אני סגן יו"ר הוועדה המחוזית בעניין הזה.