GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איתן מזרחי: לצערי, אחר כך הפסיקו אותה מבחינה תקציבית.
<איתן מזרחי: זו הייתה ועדה שעמדתי בראשה, תחת הוועדה של שמשון שושני, ב"תוכנית הלאומית לנגב", וכל ילד קיבל סל של שירות בחינוך הבלתי פורמלי.
<איתן מזרחי: צריך להגדיר את זה – אם שעת חינוך, אז שזה יהיה 40% או 30% או 50% משעת חינוך פורמלי.
עמרם מצנע: הרבה מהתוכנית הזו – שומע אותי?
עמרם מצנע: – היום ביישובים הבדואים בדרום.
עיסאווי פריג': נכון.
<איתן מזרחי: אם מסתכלים על השעה הזו, אני אומר לכם, ואומר לך, יושב-ראש הוועדה, ש-40% מתקציב שעת חינוך לילד, זה הרבה יותר מאשר שעת חינוך בבית-הספר, בערך הסגולי שלו ובהשפעה על החיים של הילד.
<איתן מזרחי: לכן אני חושב שיש פה עבודה אדירה בהרבה נקודות שאמרו פה, אבל בגדול יש פה יסודות טובים של מה שעושה המינהל, החברה למתנ"סים, תנועות נוער, אבל זה לא צריך להכפיל אותם, זה צריך להיות פי 20, פי 30, פי 40, כי זה קובע את דמות החברה והאזרח במדינה הזאת בעוד עשר ו-15 שנה – האם הוא כל הזמן מקבל, האם המדינה שלנו הפכה להיות, מה מקבלים מלמעלה.
<איתן מזרחי: החינוך הזה בתנועות נוער, במתנ"סים, במדצ"ים, בעצם יוצר אחריות אישית מאוד חזקה של אזרח אחראי, לוקח אחריות על החיים שלו, אוהב את המדינה שלו, וזה מה שאנחנו צריכים שיהיה, ופה נקודת ההשפעה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר, ראש עיריית בני-ברק לשעבר.
יעקב אשר: עד לא מכבר, כן.
יעקב אשר: בוקר טוב, אני חושב שהנושא הזה של החינוך – הייתי קורא לו אולי "השלמת חינוך" או "חינוך משלים", ולא כל כך החינוך הלא פורמלי, כי בעצם חינוך הוא לא רק לימודים וידע, אלא חינוך הוא גם דברים נוספים.
יעקב אשר: אני חושב שהפעילויות האלה והנושאים הללו שנעשים בשעות אחר הצהריים, בשעות שבהן בתי-הספר כבר לא עובדים, הם קריטיים מאוד, הם קריטיים בשכונות מצוקה.
יעקב אשר: אם ניקח רשות כמו בני-ברק, מעבר למצוקה הכלכלית, גם מצוקות חברתיות, פרדס-כץ, מקומות כאלה, שבהם המתנ"סים ואותן מועצות נוער למיניהן, שגם טיפחנו אותם, חשובות מאוד, כי בעצם זה לא רק לעשות טוב, אלא זה הרבה מונע גם סור מרע.
יעקב אשר: אותו ילד שאחר הצהריים מסתובב משועמם ברחובות הוא טרף קל לגורמים כאלה ואחרים שלאט לאט יכניסו אותו לתוך הכנופיה שלהם בצורה כזו או אחרת.
יעקב אשר: ולכן זה חשוב מאוד, וגם נאמר כאן מקודם, וזה קשור מאוד מאוד אם יש ראש עיר minded לעניין, כן או לא.
יעקב אשר: ולכן באמת התפקיד של השלטון המקומי בעניין הזה, ואנחנו דיברנו קודם עם יפעת, שהייתה אחראית על נושא של נוער בשלטון המקומי, אנחנו חנכנו גם אתמול את "השדולה למען השלטון המקומי".
יעקב אשר: אני חושב שנעלה את הנושאים האלה בצורה רצינית, כדי שראשי עיר גם ידעו לפני בחירות לבוא ולהתגאות בדברים הללו, ולעשות את הדברים הללו כדי שבסופו של דבר הנוער שלנו יקבל את הדברים שהוא צריך לקבל.
יעקב אשר: לכן ה- mindedשל ראש עיר חשוב מאוד.
יעקב אשר: אני רוצה להעלות נקודה, דיברו מקודם על מועצות הנוער בישראל, אני מבין שיש איזשהו דיבור על כך שלתת עדיפות לתנועות נוער או לתנועות של "מת"ן" מה שנקרא, לתת עדיפות יותר לאלה שמשתמשים במבנים שאינם מבנים של בתי-ספר.
יעקב אשר: ואני שואל, למה?
יעקב אשר: אני חושב שמדינת ישראל היום הולכת לציפוף, אם ניקח את הרשויות בגוש דן בוודאי – לאט לאט המדינה מצטופפת והולכת.
יעקב אשר: משאב הקרקע הוא משאב גדול מאוד.
יעקב אשר: למצוא מקום שגם תהיה לו הקצאה והוא גם ישמש, ואחר כך לבנות את המקום והשקעה של בניין – בתי-הספר לאט לאט כמדיניות, אני חושב, שצריכים להפוך למשהו שעובד בכל שעות היום, הוא עובד כבית-ספר בבוקר, כמתנ"ס כזה או אחר, או כפעילות כזו או אחרת אחר הצהריים - - -
עמרם מצנע: היום זה נקרא "בתי-ספר קהילתיים".
עמרם מצנע: משתמשים בתשתית אחר הצהריים.
יעקב אשר: יפה, לכן אני אומר שלדעתי לא טוב להגביל.
יעקב אשר: יש איזושהי הצעה לתיקון של חוק הנוער או חוק מועצות הנוער, כדי לתת עדיפות לאותן תנועות שעושות את הפעילות במבנים, שאינם מבנים של בתי-ספר.
<ארז אשל: מבנים עצמאיים, סניפים.
יעקב אשר: בתי-הספר הם רכוש של הציבור.
יעקב אשר: משעה מסוימת עד שעה מסוימת זה בית-ספר, אחר הצהריים – זה לא עניין כל כך עקרוני, כמו שזה עניין שברשויות שבהן יש מצאי קרקע ציבורי יותר קטן.
יעקב אשר: ניקח רשות כמו בני-ברק – מפני שאני בא משם, העיר הכי צפופה במדינת ישראל, ויש עוד כמה וכמה כאלה, ובעתיד יהיו גם יותר – משאב הקרקע חיוני, אין מקום לשים גם בית-ספר, גם מתנ"ס, גם מקום לתנועת הנוער, הלוואי שהיה, אבל לתת עדיפות לזה ולא במבנה רגיל, לדעתי זו טעות שעלולה לגרום לכך שאולי לא תהיה פעילות כזאת בגלל שאין מקום.
עמרם מצנע: אנחנו מצטמצמים - - -
חנין זועבי: אני.
חנין זועבי: ביקשתי בהתחלה.
עמרם מצנע: כן, אני עוד לא סוגר.
עיסאווי פריג': הזמן הולך ואוזל, צריך לסכם – על איזה החלטות מדברים?
עיסאווי פריג': סיכומים?
עיסאווי פריג': הצעות?
יצחק הרצוג: בל"ד והעבודה – בעיות אתם.
עמרם מצנע: לא, חס וחלילה, ההפך.
עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע את זהבה מהחברה להגנת הטבע.
עמרם מצנע: בבקשה, זהבה.
חנין זועבי: אולי אנחנו נדבר לפניהם, כי אם אפשר גם שיגיבו על הדברים שלנו.
יצחק הרצוג: בדיוק, נכון.
עמרם מצנע: תדבר זהבה, ואני עובר אליכם.
<זהבה מרו: בוקר טוב, אני מדריכה בסיירות, וכחלק מההשתתפות שלי, אני חושבת שצריך יותר פעילויות אצלי, כי אני גרה ביפו ויש רק סיירות לקבוצה אחת, לילדים ספציפיים ולא ליותר, וחלקם משתמשים בזה.
<זהבה מרו: אנחנו משתתפים בזה, ויש ילדים שלא עושים כלום ומסתובבים ברחובות ומדרדרים, וחשוב שיהיה להם יותר מה לעשות, ושיהיו יותר פעילויות חברתיות, ושיהיו בזה וגם ישתתפו.
<זהבה מרו: למדתי קורס של מדריכה, ואני מדריכה, יש לי חניכות, אבל לא הרבה, כי הן עדיין לא יודעות מה זה, ואני חושבת שצריך שתהיה יותר מודעות.
עמרם מצנע: כן, מאה אחוז, תודה רבה.
עמרם מצנע: בוז'י.
יצחק הרצוג: אני רוצה למקד את הדיון לשני דברים.
יצחק הרצוג: דבר ראשון, הרושם שלי עוד במכלולים שונים של פעילות קודמת – התרשמתי, והיה לי על זה דיון עם דורון בזמנו – אין באמת ממשק אמיתי בין יחידות הנוער, קידום הנוער והיועצים לנוער לבין מחלקות הרווחה, למשל.
יצחק הרצוג: אומנם הזכרת פה פיקוח של הרווחה, אבל לא ממשק אמיתי.
יצחק הרצוג: זו השאלה הראשונה.
יצחק הרצוג: כי אם אתה עוסק בכל הנושא של ילדים ונוער בסיכון, והיום התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון הורחבה בצורה משמעותית, אז אצה רצה לה מערכת החינוך ואומרת, הנה מצאנו אולי סוג של מקור תקציבי, אבל היא לא הציגה אלטרנטיבה ליתר התוכניות שמופעלות על-ידי התוכנית.
יצחק הרצוג: לדעתי אין תכנון נכון, למעט ברשויות שבהן יש מינהל משותף של רווחה וחינוך, וניצול משאבים שמופנים לשעות הפנאי, לחינוך הבלתי פורמלי, במיוחד במיקוד לילדים ונוער בסיכון.
יצחק הרצוג: זו שאלה ראשונה, אני שואל, מה עושה המינהל בנושא הזה?
יצחק הרצוג: הנושא השני, זה למי הכפיפות האמיתית בתחום הזה?
יצחק הרצוג: כלומר, למי המדריך מדווח?
יצחק הרצוג: הוא לא מדווח בעצם למנהל בית-הספר.
יצחק הרצוג: למי הוא מדווח?
יצחק הרצוג: לראש היחידה - - -
<נמרוד גלנטה: למנהל המחלקה.
<קריאה: למנהל יחידת הנוער - - -
עמרם מצנע: לראש מחלקת החינוך או לאגף החינוך.
יצחק הרצוג: אשמח לדעת, במצב למשל של נורות אדומות, מצבים שבהם מאתרים נער או ילד במצוקה, למי הוא מדווח?
יצחק הרצוג: הוא לא מדווח לבית-הספר?
יצחק הרצוג: הוא מדווח לראש מחלקת החינוך?
יצחק הרצוג: למי זה הולך?
יצחק הרצוג: איפה התרומה של המערכת הזאת, הלא פורמלית, שאין ספק שהיא אולי יכולה להיות הרדאר האמיתי למצבו של הילד או הנער, דווקא בגלל שהוא בכדורגל או בתנועת הנוער, או בכל פעילות אחרת בתוך המערכת הכוללת של החינוך או בבית-הספר או ביישוב.
<כרמית פולק- כהן: הוא מדווח למועצה לשלום הילד.
יצחק הרצוג: מה פתאום לדווח למועצה לשלום הילד?
חנין זועבי: קודם כל הדיון הזה מאוד חשוב בגלל ההקדמה של יושב-ראש הוועדה.
חנין זועבי: ותסלחו לי שאגיד שלא ראיתי את הקשר בין ההקדמה המאוד ערכית, שהדגישה ערכים, לבין הדיבור שלנו.
חנין זועבי: אני רוצה לשאול מה השאלה הכי עקרונית לשאול בשביל לדעת האם החינוך הלא פורמלי הצליח או נכשל?
חנין זועבי: האם זה כמה נערים ונערות אנחנו אוספים מהרחוב בשביל שלא ישתעממו?
חנין זועבי: אני חושבת שהמדד העיקרי הם הערכים, ולחסן את הנוער בפני תופעות שמדאיגות אותנו.
חנין זועבי: לא הרגשתי בדאגה מסביב לשולחן הזה, לערכים, לתופעות של גזענות, להידרדרות הדמוקרטיה – מדי שנה מתבצע סקר נוער, אין סקר ערכים.
חנין זועבי: מי שקורא ועוקב אחרי הסקרים האלה צריך להיות מאוד חרד, מאוד מאוד מודאג מהתדמית של החברה, מהערכים של החברה.
חנין זועבי: אם אנחנו אומרים שהחינוך הפורמלי כל כך מושקע בהישגיות, ללמד, ציוני בגרות – אני לא מצדיקה – ולכן הצד הערכי הוא צד חלש או אפילו ערכי בכיוון הלא נכון, אז כך אני מבינה את החינוך הלא פורמלי.
חנין זועבי: בא החינוך הלא פורמלי בשביל לחזק את הצד הזה, הצד החברתי הערכי המוסרי, שגם מערכת החינוך נכשלת פה.
חנין זועבי: ופה הדיון היה כמותי.
חנין זועבי: לא היה דיון ערכי סביב תוכניות, שעות, האם יש מספיק.
חנין זועבי: אני לא רוצה יותר תוכניות גרועות.
חנין זועבי: אני דווקא לא רוצה את היותר הזה, כי אולי היותר הזה הוא יותר לא בכיוון הנכון.
חנין זועבי: הוא יותר שלא מסתכל על הערכים האלה: לחנך את הנוער, לא רק לאזרח לא אדיש ולאזרח בעל יוזמה, אלא לאזרח בעל ערכים.
חנין זועבי: בואו ניקח את נושא "לדעת את הארץ", זה לא אם יש לנו יותר תוכניות לדעת את הארץ או פחות תוכניות.
חנין זועבי: אני יכולה לעשות תוכנית של לדעת את הארץ עם הדגשת יתר על הזהות שלי – זו המולדת שלי, הכול שלי, ואני מוחקת את האחר, אני לא רואה אותו, ואז מה התוצאה של לדעת את הארץ?
חנין זועבי: לדעת את הארץ בסקטור היהודי זו המולדת שלנו, הכול של היהודים, הפלסטיני לא נמצא.
חנין זועבי: לדעת את הארץ בסקטור הערבי, זה בילויים, זו תוכנית שמנותקת מהזהות שלנו.
חנין זועבי: כאשר אני היית תלמידה, אנחנו הכרחנו את בית-הספר לשנות את תוכנית הסיורים.
עמרם מצנע: כבר שם התחלת?
חנין זועבי: בניאס – אנחנו אמרנו, לא.
חנין זועבי: אנחנו רוצים לירושלים, לעכו, ליפו, ומשם תלמדו אותנו על ההיסטוריה שלנו.
חנין זועבי: אבל גם כאשר עשינו את הסיורים האלה, ביקשנו גם לדעת על האחר.
חנין זועבי: אני זוכרת בבית-הספר העל יסודי יפו – אני רוצה גם לראות איך היהודים חיים, המוסדות שלהם, גם להשוות אפליה, אבל גם לדעת את האחר.
חנין זועבי: השאלה נעדרה סביב השולחן הזה.
חנין זועבי: היא לא פה.
חנין זועבי: אתם לא מודאגים, זה מה שמדאיג אותי.
חנין זועבי: אני יוצאת מהחדר יותר מודאגת, לא פחות.
חנין זועבי: אתם לא מודאגים מהנוער.
חנין זועבי: היושב-ראש דיבר על גזענות, על אלימות, לא על לאסוף את הנוער מהרחובות.
חנין זועבי: אני חושבת שהתוכניות האלה או שהן לא מחסנות את הנוער מהגזענות ולא מיידעות את הנוער היהודי על האחר – דווקא אנחנו הפלסטיניים יודעים הרבה על האחר – או שהן תוכניות אידיאולוגיות, רוויות באידיאולוגיה, רוויות בפוליטיקה.
חנין זועבי: יש תוכניות – אני לא יודעת אם זה חלק, תתקנו אותי – המסע לירושלים, כאשר המנהלים אומרים לנו: אסור לנו להיכנס לאל-אקצה, למקומות של הפלסטינים, אבל אנחנו צריכים להיצמד למסלול הזה: הכותל והמקומות שקשורים ליהודים.
חנין זועבי: אז בא המנהל ואומר, אני לא רוצה.
חנין זועבי: המנהלים הערבים לא אומרים, אנחנו רוצים יותר, אנחנו דורשים, אנחנו רוצים יותר תקציבים.
חנין זועבי: הם קוראים את התוכנית, הם אומרים, שוקרן, תודה רבה, אנחנו לא רוצים.
חנין זועבי: לכן, לפני הניתוח הכמותי, שורה תחתונה, אתם החמאתם ליושב-ראש, אבל ניתקתם את עצמכם מההקדמה שלו.
חנין זועבי: השורה התחתונה, אם התוכניות הלא פורמליות מוצלחות או לא, אם הן מחסנות נגד הגזענות, נגד הערכים שהורסים את הדמוקרטיה, שהורסים אפשרות של דמוקרטיה, והאם הם מחנכים לאחר.
חנין זועבי: אני רוצה תוכנית של "לדעת את הארץ", להיכנס לעכו, לחיפה, לראות את השכונות של הערבים, להיכנס לנצרת לראות את השכונות של הערבים, לא רק לחברון ולכותל המערבי, זה החינוך הלא פורמלי, ולא השאלות האדמיניסטרטיביות והשאלות של הכמות.
עמרם מצנע: גיל-עד חריש, בבקשה.
<גיל-עד חריש: שלום, נעים מאוד.
<גיל-עד חריש: אציג את עצמי חצי דקה, ועוד שתי דקות, אחר כך אסיים.
<גיל-עד חריש: אני אחראי על עמותת "לשובע", שבין מפעליה רשת שנקראת "קדימה" – ללא קשר למפלגה, היא קמה הרבה לפניה – שמפעילה בתי-נוער לחינוך משלים.
<גיל-עד חריש: יש לנו 19 בתי-נוער מקרית-שמונה ועד ערד, ובהם מתחנכים כל יום, כל השנה, כל השנים.
<גיל-עד חריש: זאת תוכנית רצופה שמלווה את הילד מהרגע שהוא נקלט בבית-הספר היסודי בשנים הראשונות עד כיתה י"ב, וגם עכשיו לאחר מכן, וזה כבר סיפור אחר.
<גיל-עד חריש: אני מברך על הדיון, מבקש רק לצמצם אותו ולמקד אותו.
<גיל-עד חריש: החינוך המשלים רחב מאוד, יש למבוגרים ויש לילדים, ויש לשכבות מבוססות ויש לשכבות פחות מבוססות.
<גיל-עד חריש: אני רוצה לדבר על החינוך המשלים לילדים ולנוער בסיכון.
<גיל-עד חריש: חינוך משלים לילדים במשפחות מבוססות נועד להעשיר אותם.
<גיל-עד חריש: אני מדבר על הילדים שצריך להציל אותם, וההבדל תהומי.
<גיל-עד חריש: אני חושב שעצם הערבוב – חשוב לדבר כללית – אבל אני מציע להתמקד בשלב מסוים נוסף – ואני מברך על הסיור שהוועדה קבעה בנושא הזה, לראות איך מטופלים ילדים בסיכון ממשפחות במצוקה במסגרת החינוך המשלים.
<גיל-עד חריש: כי עם כל הכבוד לחינוך הפורמלי בבוקר, הוא לא נותן את המענה המושלם או השלם, נקרא לזה, יש צורך מאוד מאוד רב בחינוך משלים לנוער בסיכון.
<גיל-עד חריש: יש לי פה נתונים של ארבעה משרדי ממשלה שעשו יחד סקר ב-2009, אני מודה, זה ארבע שנים אחורה.
<גיל-עד חריש: יש לי פה רשימה: 152,000 ילדים הוגדרו כבסיכון, אקריא רק את החמש שורות הראשונות באחוזים, מתוכם 151,000, מתוכם 7% סובלים מהתעללות פיזית, 11% מהם להורים עם אלכוהול וסמים, 12% אחד מההורים מוגבל שכלית או נפשית, 25% סובלים מתת-תזונה, 33% לימודים לא סדירים, 50% בעיות בתחום הרגשי-חברתי, 66% בעיות בתחום הלימודי-התפתחותי, 23% הפגינו התלהמות תוקפנית, 7% מגילאים 17-12 ביצעו עבירות פליליות של גניבה, 15,000 מתוך ה-151,000 ניסו לשים קץ לחייהם.
<גיל-עד חריש: יש לי עוד את כל הפילוחים, פשוט חבל לי על זמנכם.
<גיל-עד חריש: אני חושב שהפתרון הנכון מחייב לילדים מהסוג הזה – ואני מדבר רק עליהם, לא על אנשים אחרים שבאים להעשיר את ידיעותיהם – תוכנית מקיפה.
<גיל-עד חריש: עם כל הכבוד לחוגים מבורכים בכל מיני מסגרות אחרות פעם בשבוע, פעמיים בשבוע, פעם בשבועיים, חוג הכי מבורך, עם כל הכבוד, אנחנו זקוקים למסגרת משלימה, שהילד ילך לאיזה מסגרת שהוא רוצה, אבל כל יום, כל השנה, שלא יתבדר, שיהיה לו מדריך אחד שיסתכל עליו כל הזמן.
<גיל-עד חריש: זה מה שאנחנו עושים במסגרות שלנו.
<גיל-עד חריש: לאור זה פותחה תוכנית, ונמצא פה מר מזרחי, לשעבר המנכ"ל של החברה למתנ"סים, ביחד אתם, להרחיב את התוכנית הזאת כמעט לכל הנוער במצוקה, באופן שבכל מתנ"ס יוקצה אגף לנושא הזה, לנושא שלנו, ויוקם בית נוער.
<גיל-עד חריש: כבר השגנו את המימון העיקרי בהקצבה מיוחדת ממפעל הפיס, איתן יכול לאשר זאת.
<גיל-עד חריש: לצערי – ופה תכף נגיע לנקודה העוקצת – ההקצבה הזו בסכומים גבוהים בוטלה מאחר שניתנה הוראה להעביר את כספי הפיס למעונות ילדים בני שלוש, אבל ילדים בני שלוש מגיעים גם לגיל שש מתישהו.
<גיל-עד חריש: ואז אמרו לנו לחפש את הכסף החסר באמצעות כספי הרשויות המקומיות מתוך אמת המידה של הפיס.
<גיל-עד חריש: איתן מכיר את זה ויכול לאשר בהנהון, חבל על זמן הדיבור.
<גיל-עד חריש: פנינו להרבה ראשי רשויות: תנו לנו אישור להקים את בתי-הנוער האלה עבור ילדים בסיכון מתוך כספי אמת המידה.
<גיל-עד חריש: היה פה ראש עיריית בני-ברק, הסכים.
<גיל-עד חריש: לצערי, עכשיו אנחנו בודקים בעכו, אבל לפחות 20 ראשי ערים – ואמרתם, חשיבות ראשי ערים – סירבו, הם העדיפו פרויקט אחר.
<גיל-עד חריש: זה עניין של סדרי עדיפויות, אני מסכים, לא נכנס לשיקולים, אבל באמת צריך לעשות את זה דחוף, כי אנחנו מדברים על הצלה ולא על העשרה.
עיסאווי פריג': הרצאות.
עיסאווי פריג': אין זמן, עוד עשר דקות.
<גיל-עד חריש: עוד הערה אחרונה, כבודו, דיברו פה על המגזר הערבי.
<גיל-עד חריש: אנחנו פועלים גם במגזר הערבי.
<גיל-עד חריש: פעלנו הרבה במגזר הערבי ופועלים, אבל יש בעיה.
<גיל-עד חריש: אנחנו פועלים אך ורק באמצעות בנות שירות לאומי או שירות אזרחי או איך שיקראו לזה, או שנת שירות.
<גיל-עד חריש: לצערי, במגזר הערבי נכשלנו.
<גיל-עד חריש: בג'סר א-זרקא וברמלה, מקומות שהיינו כדי לגייס בנים או בנות - - -
חנין זועבי: כי אנחנו מסרבים לשירות אזרחי.
חנין זועבי: אתם תיכשלו.
חנין זועבי: הנה, אז זו עוד דוגמה לתוכנית, שאתם מקשרים אותה עם עמדה פוליטית מסוימת.
עמרם מצנע: רגע, חנין.
חנין זועבי: אנחנו נגד שירות אזרחי - -
<גיל-עד חריש: התוכנית שלנו, דרך אגב - -
חנין זועבי: - - אז למה התוכנית במסגרת של שירות אזרחי?
חנין זועבי: אתה הוכחה למה שאמרתי.
<גיל-עד חריש: - - מקדמת את הערוצים הערבים.
עמרם מצנע: גיל-עד, גברת זועבי, חברת הכנסת זועבי, זה ויכוח מסוג אחר.
<גיל-עד חריש: תודה, סליחה, אדוני.
חנין זועבי: זו הוכחה.
עמרם מצנע: אתם לא יכולים להחזיק את המקל בשני קצותיו, שירות אזרחי הוא דבר חיובי.
עמרם מצנע: ואני מקווה מאוד שתימצא - - -
יצחק הרצוג: כולנו תומכים בו.
חנין זועבי: לא כולנו.
חנין זועבי: אין כולנו.
חנין זועבי: אם זה היהודים, אז כן.
חנין זועבי: אם כולנו, כולל בתוכו את הפלסטינים, אז לא.
יצחק הרצוג: אז את מתנגדת.
יצחק הרצוג: שירות אזרחי זה לכל אזרח, גם לפלסטינים.
עמרם מצנע: חברת הכנסת זועבי, אני יודע - - -
חנין זועבי: כולנו, זה תלוי מי כולנו.
חנין זועבי: תמיד כולנו היהודים.
חנין זועבי: זה לא כולנו.
יצחק הרצוג: ברוך השם אני חתמתי על הרבה ארגונים של שירות אזרחי מהמגזר הערבי.
חנין זועבי: אז לא כולנו.
חנין זועבי: תראה את הסקר.
עמרם מצנע: חברת הכנסת זועבי, אתם רוצים להיות חלק מהעניין, אז אתם צריכים להיות עם ראש פתוח ועם הקשבה.
חנין זועבי: מי עם ראש סגור?
חנין זועבי: אני?
עמרם מצנע: והשירות האזרחי, לדעתי הוא מתאים, אבל אני מניח שעוד נדבר על זה לא מעט.
עיסאווי פריג': זה דובר רבות, זה נושא במחלוקת, יש בעד ויש נגד, אבל לעניינינו.
עמרם מצנע: נדבר על זה עוד לא מעט.
עמרם מצנע: אני מתנצל בפני אלה שלא יכלו לדבר, כי הזמן בסוף מוגבל.
עמרם מצנע: כפי שאמרתי, זה לא הדיון האחרון בנושא.
עמרם מצנע: אני מבקש את ארז, שלוש דקות לסיכום שלך, אני אומר מספר מילים, ואנחנו נתפזר.
<ארז אשל: ברשותך, יובל יתייחס לשאלת התקציבים.
<ארז אשל: תתייחס רגע לתקציבים, כי החשיבות שהוועדה תקדם תקציבים איתנים - - -
עמרם מצנע: אין ספק.
עיסאווי פריג': זה המסר.
<יובל בנימין: אנסה לעשות את זה טלגרפית.
עיסאווי פריג': עכשיו מתחיל התכלס, ואין לנו זמן.
<יובל בנימין: אחד, תקציב מינהל חברה ונוער 470 מיליון שקל, בתוכו יש 38.2 מיליון שקל הקצבות לרשויות מקומיות.
<יובל בנימין: שקיפות מידע מלא, הוא אמר בפתיח, נוכל לתת את כל הנתונים למי שרוצה.
<יובל בנימין: 38.2 מיליון במסגרת הקצבות לרשויות מקומיות; כ-90 מיליון שקל למורי של"ח, 617 מורי של"ח יש לנו בתקן, בספר התקציב, ולנושא מורות חיילות - - -
עיסאווי פריג': איך אפשר לעקוב אחרי מילה אחת?
<יובל בנימין: אני נותן מידע, הכול אפשר למסור בכתב.
<יובל בנימין: תוכנית היל"ה 78 מיליון שקלים, שצומח ממקורות עצמיים של משרד החינוך לכ-120 מיליון שקלים.
עיסאווי פריג': אי-אפשר בחמש דקות.
עמרם מצנע: אבל אני נורא מצטער, אתה תקבל את זה כתוב.
עיסאווי פריג': הגענו למהות של התקציב, של הדיון.
עמרם מצנע: תקבל את זה כתוב.
עמרם מצנע: זה לא הדיון.
עמרם מצנע: הדיון הוא לא על התקציב.
שמעון אוחיון: על ההמלצות.
<יובל בנימין: כ-140 מיליון שקל לפעילויות השונות של המינהל; כ-133.5 מיליון שקלים התמיכות; ו-3.2 מיליון שקל לנושא רכזי חינוך חברתי-קהילתי במסגרת השעות.
יצחק הרצוג: תמיכות לארגונים, ל"צופים" ולתנועות נוער?
<יובל בנימין: עכשיו אני נכנס קצת לקרביים, ברשותכם.
<יובל בנימין: תקנות תמיכה, יושב פה נפתלי דרעי, תנועות נוער, מתנדבים לשירות שירות, החברה להגנת הטבע, אכסניות הנוער, חוגי הסיירות והמכינות הקדם צבאיות, במסגרת ההקצבות לרשויות המקומיות, נאמר פה, "הנוער בוחר בערך כדרך".
<יובל בנימין: פעילות במסגרת החלטת הממשלה בנושא ההתנתקות והתלמידים המפונים מגוש קטיף וצפון השומרון.
<יובל בנימין: כל נושא קידום נוער בממשקים מהשלטון המקומי, תוכנית "שמיד", שיתוף פעולה עם משרד הרווחה, וגם בנושא "עיר ללא אלימות", שיש לנו את הממשקים אתם.
<יובל בנימין: במסגרת שיתוף הפעולה, שאמרת, היה דיון לפני קצת יותר מחודש ימים, מנכ"לית חינוך, מנכ"ל רווחה בנושא חסות הנוער ותוכנית היל"ה, כדי ליצור את הממשקים האלה.
<יובל בנימין: יש שם גם ממשקים תקציביים, בוודאי בנושא התוכנית.
<יובל בנימין: הפעילויות השונות של המינהל, חלקם נאמר פה: המסע לפולין, כל נושא ההכנה לצה"ל עם עמותות כמו "אחרי" ואחרים וה"גוינט", כל מערך ההתנדבות, המסע לאתיופיה.
<יובל בנימין: שמעון יצא מפה, אבל יש לנו שיתוף פעולה בנושא קידום נוער עם העדה האתיופית.
<יובל בנימין: "קיץ בטוח" – תוכנית שאנחנו כרגע נמצאים בפתחה; חידוני התנ"ך לנוער ולמבוגרים; פרויקטים כמו "נעלה לירושלים" ועצרות וכנסים לאומיים, שאנחנו אמונים עליהם; אגודת בגרות חברתית ובתי-ספר קהילתיים.
<יובל בנימין: מה שאני רוצה להגיד בסיפא, החינוך הבלתי פורמלי נשען הרבה על תקציב שהוא בבסיסו, אבל הוא נשען הרבה גם על תקציב שאינו בבסיסו – כספים שחלקם קואליציוניים, ואנחנו רואים אותם תמיד בחודש דצמבר, נובמבר או בשלהי השנה.
<איתן מזרחי: וצריך לסיים אותם עד סוף השנה.
<יובל בנימין: הבקשה כאיש ממסד, תנו לנו לשרת נאמנה את הציבור ואת הגופים שאנחנו חפצים ביקרם.
<יובל בנימין: כי אם, וככל שניתן – מהגורמים הקואליציוניים ומהאופוזיציה – לתת מוקדם את הכספים מהגופים האלה.
<יובל בנימין: אחד, כדי שהם יתכננו נכון ובצורה נאותה את היערכות שלהם.
עיסאווי פריג': יש לך דוגמאות מהעבר?
<יובל בנימין: יש למכביר.
<ארז אשל: יש בלי סוף.
<ארז אשל: ניפגש עם כל אחד שירצה - - -
<יובל בנימין: למינהל יש תוכניות רבות שהוא מעוניין לפתח ולקדם, אין ספק שהן תלויות תקציב, ובזה מיציתי את הנושאים מבחינתי.
<יובל בנימין: מידע – אם זה במגזר הערבי או במגזר החרדי, שדיבר עליו יעקב אשר, או מגזרים נוספים, אפשר יהיה להמציא לכל מי שיבקש.
חנין זועבי: סליחה על השאלה הנאיבית, מי מפתח את התוכנית?
חנין זועבי: מי אחראי על פיתוח תוכניות, למשל החידון, "נעלה לירושלים" - - -
<ארז אשל: יש אגף תכנים ותוכניות, ובחינוך הבלתי פורמלי הדברים צומחים מהשטח.
<ארז אשל: לגבי השאלה של ערביי ישראל, אז תהליך הצמיחה במגזר הערבי מרשים מאוד בשנים האחרונות, ניתן לקבל את כל הנתונים כולם, כולל מה שחבר הכנסת הרצוג דיבר, כולל שירות לאומי ושירות אזרחי.
<ארז אשל: במקום שאין מניעה ונותנים לחינוך לקרות, להתרחש, הציבור הערבי, הנוער הערבי רוצה שייכות, משתתף בכל התחומים.
<ארז אשל: הערה על הטיולים, גם בתחום הטיולים והשל"ח יש שיפור, הדרך עוד ארוכה.
<ארז אשל: אותו דבר ביחס לנוער בסיכון ולנוער המאתגר, יש משהו, יש תהליך כללי.
<ארז אשל: לגבי החברה החרדית – אנחנו נמצאים בצורה עוצמתית בחברה החרדית, בתוך הנוער של קידום נוער, ששם עולה מצוקה, אבל גם בתחום המד"צים, שם עלתה אבחנה: לָמָה דורשים שתנועות נוער יהיו מחוץ לבתי-ספר.
<ארז אשל: חשוב להבחין בין תנועות נוער – ויש כאן את מזכ"ל תנועות הנוער – לבין ארגוני הנוער.
<ארז אשל: ארגון נוער אנחנו רוצים לעלות.
<ארז אשל: יש לנו 350,000 בני-נוער בתנועות נוער.
<ארז אשל: תנועות נוער זה מקומות רעיוניים שהעצמאות של הפעולה שלהם בסניפים נפרדים היא חלק ממהותם של התנועות.
<ארז אשל: אתה לא יכול לקרוא לכל ארגון נוער "תנועת נוער".
<ארז אשל: חשוב שנגיע למצב שמדינת ישראל יודעת לתמוך – 350,000 בני-נוער בארגוני נוער, משם אנחנו רחוקים מאוד.
<ארז אשל: המתנדבים בחינוך, אנחנו עדיין רחוקים מהמספרים – כמו שיש לנו 300,000 איש שהולכים למילואים – ממספר האנשים שהופכים להיות מעורבים ומתנדבים בחינוך - - -
עמרם מצנע: ארז, תודה.
עמרם מצנע: אנחנו מוכרחים לסיים.
עמרם מצנע: תראו, אני רוצה לומר שניים-שלושה משפטים.
עמרם מצנע: אנחנו לא עושים סיכום המלצות, אמרתי את זה בהתחלה, כדי לא תהיינה ציפיות.
עמרם מצנע: אנחנו בהחלט למדנו שהנושא מאוד מורכב, הוא רב-תחומי, אין ספק שהנושא הזה הוא חשוב, עם חשיבות עצומה בגלל התופעות שאנחנו רואים היום בנוער הישראלי לסוגיו השונים.
עמרם מצנע: תופעות שלא היינו עדים להם, לא לפני 20 ו-30 ו-40 שנה, והתפתחות של אלימות, מעשים פליליים, סמים, וכל מיני דברים רעים, ולכן הדבר הזה מאוד חשוב.
עמרם מצנע: הבעיה היא לא רק תקציבית, והוועדה לא תהיה פה רק איזשהו גוף שתדלני להשגת תקציבים, אלא באמת לראות איך: א.
עמרם מצנע: מקיימים מודעות ציבורית.
עמרם מצנע: נאמר פה הרבה על מעמדם וחשיבותם של הרשויות המקומיות וראשי הרשויות, והדברים האלה צומחים מלמטה למעלה.
עמרם מצנע: וגם להערות שעלו כאן, בסופו של דבר, ראש הראשות, מנהל בית-הספר, שרוצים לעשות פעילות בחינוך הלא פורמלי, יש להם לזה כלים רבים.
עמרם מצנע: ואם גם יודעים לעגן משאבים, גם ממשלתיים, גם של קרנות, גם של תרומות, אפשר לעשות הרבה הרבה יותר.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר לכם, שבניסיון שלי דווקא בירוחם, לאו דווקא בחיפה, ראיתי איזה עוצמתיות יש להתמודדות האמיתית, להפניית תשומת לב, לריכוז משאבים בנושא החינוך הלא פורמלי; ולאיזה הישגים אתה מגיע בחיבורים של הנוער אל המקום, אל המדינה, אל החברה, וכמובן הוצאת אנרגיות בדברים חיוביים, ולא בדברים שהנוער לפעמים נקלע אליהם.
עמרם מצנע: אין ספק שיש פה, אחד, זה חיזוק החזקים.
עמרם מצנע: והדבר השני, זה באמת טיפול דווקא באוכלוסיות היותר מוחלשות: זו הפריפריה החברתית, זו הפריפריה הגיאוגרפית, זו הפריפריה המנטלית.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שאם צריך לשים סדרי עדיפויות, סדר העדיפות צריך ללכת לקבוצות היותר חלשות בחברה הישראלית – או שלא מבקרות באופן סדיר בבית-הספר, או שלא מקבלות בבית-הספר את אותם כלים – לתת להם הזדמנות שווה ביציאתם לחיים.
עמרם מצנע: ודווקא לכל המערכות הלא פורמליות יש יותר כלים להתמודד ולאפשר להם הזדמנות שווה ביציאתם לבית-ספר.
עמרם מצנע: בסוף, כל הדברים שאנחנו עוסקים בהם, יש להם מטרה מרכזית, והיא צמצום הפערים בתוך החברה הישראלית, לא רק הפערים הסוציו-אקונומיים, אלא הפערים החברתיים ותחושת המחוברות, האכפתיות, לקיחת האחריות.
עמרם מצנע: אני חושב שאחד מהתפקידים החשובים של הוועדה הפרלמנטרית הזו, זה באמת לראות את זה בהיבט הרחב ולנסות לסייע ולתת את הכלים השונים.
עמרם מצנע: מטבעו של החינוך הלא פורמלי, שהוא לא פורמלי, והוא משאיר הרבה מאוד חופש פעולה ומאפיינים ייחודיים לארגונים ולקבוצות השונות שעוסקות בזה.
עמרם מצנע: אני, למשל, לא מתבייש להודות שאני מתגעגע גם לתנועות הנוער שהייתה להן בזמנו יותר, הייתי קורא לזה הכוונה פוליטית, שמביאה למעורבות ציבורית, למעורבות חברתית.
עמרם מצנע: נדמה לי שהתנועה היחידה שנשארה תנועה בעלת זיקה פוליטית כזו או אחרת, זו "בני-עקיבא", והיא אחת התנועות החזקות והמפותחות.
<ארז אשל: "הנוער העובד והלומד".
עמרם מצנע: היא כבר פחות מאופיינת בכיוון זה או אחר, אבל אין לי ספק – אני אומר את זה מבחינה זו שבחינוך הלא פורמלי, שאין עליו את הכללים הנוקשים והמסגרות הנוקשות, והגבולות הקשים שיש במערכת ממלכתית – אפשר לעשות המון כדי לקרב את הנוער לעשייה חברתית, ציבורית, פוליטית, וכל הדברים האחרים.
עמרם מצנע: אז זה רק דיון ראשון בסדרה של דיונים וסיורים שנעשה, ובסופו של דבר אנחנו גם נגיע להמלצות.
עיסאווי פריג': אני רוצה תכלס, להמליץ, להזיז דברים.
עמרם מצנע: תכלס.
עמרם מצנע: בוקר טוב, תודה שבאתם.
עמרם מצנע: הדיון הוא דיון המשך מהדיון שעשינו לפני כשבועיים.
עמרם מצנע: מצאנו לנכון לעשות דיון המשך, כי לא מיצינו, ורבים וטובים שרצו להוסיף את דעתם לא יכלו לדבר בגלל קוצר הזמן.
עמרם מצנע: שנית, נושא שילווה אותנו, אני מניח לאורך תקופה ארוכה, הוא נושא חשוב, הוא נושא חינוכי חשוב, והוא נושא מאוד חשוב לעסוק בו בהיבטים השונים שלו.
עמרם מצנע: אני בפתח הדיון רוצה להעיר על פרסום בפייסבוק של חבר הכנסת יוני שיטבון, שהשתתף בדיון, אני גם עדכנתי אותו שאני הולך לדבר על זה הבוקר, והוא כתב כלהלן.
עמרם מצנע: הוא מתחיל בציטוט: "אני משתוקקת לאכול את הכבדים של חיילי צה"ל".