GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אוחיון: אם אני אוכל להבין.
שמעון אוחיון: אני פשוט לא הייתי כאן, ואני רוצה לשמוע.
<מירב ישראלי: אני אקריא, זה טכני.
<מירב ישראלי: אבל אולי אני גם אסביר במה מדובר.
<מירב ישראלי: בתוקף סמכותי לפי סעיפים 2(א) ו-18 לחוק הספורט, התשמ"ח-1988 (להלן - החוק), לאחר התייעצות עם ארגוני הספורט ובאישור ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, אני מתקינה תקנות אלה: הוראת שעה 1.
<מירב ישראלי: בתקופה שעד יום ט' בכסלו התשע"ה ( 1 בדצמבר 2014) יראו כאילו בתקנה 3 לתקנות הספורט (חיוב בתעודת הסמכה), התשנ"ז - 1997 בטור א' בטבלה- בפרט 1 אחרי "(45)" בא "(53)"; בפרט 4 הסימן "(53)"- יימחק.
<מירב ישראלי: בעיקרון המשמעות של המחיקה של סעיף (53) שהוא הפסקה של רכיבה על סוסים, אם אני מוחקת אותה מפרט 4 שמחייב תעודת מאמן כדי לאמן מעל גיל 16, ואני מוסיפה אותה בפרט 1 שזאת בעצם הדרכה – תעודת מדריך – זה אומר בגדול שמי שיש בידו תעודת מדריך עד ליום 1 בדצמבר 2014 יכול יהיה להדריך או לאמן בכל גיל.
<מירב ישראלי: מ-1 בדצמבר 2014 המצב יחזור לקדמותו – מי שיש בידו תעודת מדריך ידריך עד גיל 16, ומי שיש בידו תעודת מאמן יאמן גם מעל גיל 16.
שמעון אוחיון: מספרית יש איזושהי תמונה?
<מירב ישראלי: כ-100 איש?
<שלמה סביה: אני סתם זרקתי מספר.
<שלמה סביה: נכון להיום אין לנו נתונים על מספר המדריכים המאמנים בישראל בענפים השונים.
שמעון אוחיון: סליחה שנכנסתי באיחור, הייתי בדיון.
שמעון אוחיון: אבל לקחתם בחשבון שהביקוש שיש לחוגים הללו כמו רכיבה על סוסים, גם לצד הטיפולי שיש בהם - -
<שלמה סביה: לא, זה שונה, סליחה.
שמעון אוחיון: זה שונה, אז אני יורד מזה.
<שלמה סביה: מדובר על ספורט תחרותי, רכיבה תחרותית.
שמעון אוחיון: אז אני יורד מזה.
שמעון אוחיון: האם לקחתם בחשבון – ואני בא מדיון בוועדה לביקורת המדינה שעוסקת בתאונות של כל מה ששייך לפעילות בתוך בית הספר ומחוץ לבית הספר.
שמעון אוחיון: זה נלקח בחשבון?
<שלמה סביה: אמרתם שני דברים שונים.
שמעון אוחיון: לא עדיף ללכת על הסמכה?
<שלמה סביה: אנחנו מדברים על ספורט תחרותי, לא על בתי ספר.
<שלמה סביה: בתי ספר הולכים לרכיבה טיפולית, נקרא לזה כך.
שמעון אוחיון: עזוב את הרכיבה הטיפולית כרגע.
שמעון אוחיון: אתה בא ואומר שאתה רוצה להשאיר תחת הדרכה בלבד ולא תחת הסמכה קבוצה מסוימת ולא לדרוש ממנה - -
<שלמה סביה: לא, חס וחלילה.
שמעון אוחיון: אז תסביר לי.
<שלמה סביה: החוק קובע שמי שעובד עם ספורטאים ברכיבה תחרותית שעד גיל 16 הוא חייב בתעודת מדריך.
<שלמה סביה: מעל גיל 16 – תעודת מאמן.
שמעון אוחיון: אתה קורא לזה תעודת הסמכה.
<שלמה סביה: כן.
<מירב ישראלי: זה שתי רמות של הכשרה.
<שלמה סביה: בפועל לא היה קורס מאמנים בארץ מעולם עד לפני שנתיים.
<שלמה סביה: המציאות שנוצרה היא שבעלי תעודת מדריך עובדים גם עם חבר'ה מעל גיל 16 בניגוד לתקנות.
<שלמה סביה: לפני שלוש שנים ההתאחדות הרימה את הכפפה ורצתה להתחיל כבר לקיים קורסי מאמנים.
שמעון אוחיון: זאת אומרת אתה מתייחס לתקופת זמן.
<שלמה סביה: נכון מאוד.
שמעון אוחיון: הבנתי.
<מירב ישראלי: אז לנוסח שהקראתי אנחנו מוסיפים את ההוראה של התחולה.
<מירב ישראלי: התחולה של הוראת השעה הזאת היא בעצם על מי שהתחיל את קורס ההדרכה לפני תחילתן של התקנות.
<מירב ישראלי: על זה צריך להצביע.
עמרם מצנע: מישהו רוצה להעיר עוד משהו?
עמרם מצנע: להוסיף עוד משהו?
עמרם מצנע: שמעון, אנחנו מצביעים.
עמרם מצנע: מי נמנע?
עמרם מצנע: בעד אישור התקנות – רוב
עמרם מצנע: נמנעים – אין
עמרם מצנע: התקנות אושרו פה אחד.
עמרם מצנע: אנחנו עוברים לסעיף הבא: תקנות מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (פטור מנוכחות מדריך בחדר כושר).
<מיטל שרעבי: חוק מכוני כושר נחקק בשנת 1994.
<מיטל שרעבי: סעיף 3 קובע את החובה לנוכחות מדריך ככל שמופעל חדר כושר, ומקנה לשרה את הסמכות לתת פטור לסוגים מסוימים של חדרי כושר שיהיו פטורים מההוראה הזאת, כלומר מנוכחות מדריך.
<מיטל שרעבי: בדברי ההסבר לתיקון הזה – אני אצטט, ברשותכם: "מאחר שקיימים מכוני כושר מסוגים מסוימים אשר עשויה להיות הצדקה לפטרם מחובת נוכחות של מדריך בכל עת, כגון בבתים משותפים ובמקומות עבודה, מוצע להקנות לשר סמכות לפטרם כאמור.
<מיטל שרעבי: עם זאת מוצע להבהיר כי בפטור האמור אין כדי לסייג את חובת הנוכחות של מדריך בעל הכשרה מיוחדת כאשר מתאמנים במקום קטינים".
<מיטל שרעבי: כלומר גם בדברי ההסבר לסעיף הייתה חשיבה שאולי יש מקום לפטור בתים משותפים ומקומות עבודה מנוכחות של מדריך.
<מיטל שרעבי: הסיבה שאנחנו חושבים שיש לתת פטור בתנאים מסוימים זה מכיוון שאנחנו חושבים שיש חסם להפעיל חדרי כושר.
<מיטל שרעבי: היום אנחנו מקבלים הרבה פניות ציבור שיש חדרי כושר בבתים משותפים וגם במקומות עבודה כמו שב"כ ושירות בתי-הסוהר שפונים אלינו, ואומרים שהם חושבים שנכון לתת פטור.
<מיטל שרעבי: במיוחד בבתים משותפים מאוד קשה להפעיל חדר כושר כשיש דרישה לנוכחות של מדריך כפי שקיים היום.
<מיטל שרעבי: אנחנו חושבים שמוצדק בנסיבות האלה לתת את הפטור מכיוון שזה מהווה חסם, וכמובן, בבית משותף במיוחד שזה לא מקום ציבורי, אלא מקום שמשמש בעיקר את דיירי הבניין.
עמרם מצנע: הנקודה הזאת די ברורה.
עמרם מצנע: אבל למה אתם מגבילים את זה?
עמרם מצנע: למה 100 דירות?
עמרם מצנע: מה אכפת לי כמה דירות יש בבית המשותף הזה?
<מיטל שרעבי: זאת הבחנה בין מקום שהוא ציבורי - -
<מירב ישראלי: אבל את כותבת שזה רק למתגוררים.
עמרם מצנע: רק למי שגר.
עמרם מצנע: ואם יש שם 120 יחידות דיור?
<מיטל שרעבי: אני חושבת שככל שיש יותר דירות יש יותר מתאמנים.
<מיטל שרעבי: כשיש יותר מתאמנים הסיכון מן הסתם עולה.
<מיטל שרעבי: גם יש מגדלים - -
<מיקי דור: אז הנימוק של החסם שוב קיים.
עמרם מצנע: גם במקום עבודה שזה רק לאנשים שעובדים בו, וזה לא מסחרי כלפי חוץ, מה זה אכפת לנו?
שמעון אוחיון: אבל מה ההבדל?
שמעון אוחיון: מה זה משנה?
שמעון אוחיון: אם אנחנו דואגים לבטיחותו של אדם מה זה משנה אם הוא דייר או בעל - -
עמרם מצנע: זה משנה, כי אז זה הופך לעסק.
<מיטל שרעבי: בדיוק.
שמעון אוחיון: אה, רק לעסק.
שמעון אוחיון: כלומר הפיקוח מבחינת משרד הספורט הוא רק מכיוון שמדובר בעסק.
עמרם מצנע: לא פיקוח.
עמרם מצנע: מחייב מדריך.
<שלמה סביה: בפועל היום כל אדם רשאי לשים בביתו מכשיר של חדר כושר, ולעסוק בפעילות גופנית.
<שלמה סביה: היום בבתים משותפים כדי לשפר את איכות החיים של הדיירים, במקום שכל אחד ישים אצלו מכשיר בבית עושים מין חדר משותף, ויש חדר כושר לדיירי הבניין בלבד.
<שלמה סביה: אנחנו מסייגים את זה למעט קטינים שעד גיל 18 לא יוכלו להיכנס בגלל חוק קטינים כדי להבטיח, כמו שאת אומרת, בטיחות.
<מירב ישראלי: יש חוק ותקנות.
שמעון אוחיון: אם קטין לא נכנס ממילא לחדר כושר לא צריך לחייב אותו במדריך.
עמרם מצנע: כשיש מבוגרים.
עמרם מצנע: היום התקנות מחייבות שלכל חדר כושר באשר הוא ובגודל מסוים חייב להיות מדריך כושר.
שמעון אוחיון: כן, זה ברור.
עמרם מצנע: המשרד רוצה להחריג, כלומר שלא תהיה חובת מדריך כושר בבניינים משותפים ובמקומות עבודה.
עמרם מצנע: תכף גם נשאל למה לא בבתי מלון.
<מיטל שרעבי: במקומות עבודה אני חייבת לציין שבהתייעצות עם משרד המשפטים הם חשבו שזה כן נכון להגביל את מספר העובדים במקום העבודה כי זה הופך את המקום לציבורי יותר, והוא כבר מקום שפתוח לקהל הרחב.
<מיטל שרעבי: אני רואה שיש כאן נציגות של התאחדות בתי המלון.
<פנינה בן דוד: אני גם רוצה לדבר.
<מיטל שרעבי: אנחנו קיבלנו את הפנייה.
<מיטל שרעבי: יש בכוונת המשרד להניח על שולחן הוועדה טיוטה של תקנות לתת אישור לבתי מלון על חובת נוכחות מדריך.
<מיטל שרעבי: הטיוטה נמצאת כבר באישור סופי אצל היועצת המשפטית של המשרד, זה צריך לעבור לשרה, ומהשרה זה יונח על שולחן הוועדה.
<מירב ישראלי: גם משרד המשפטים.
<מיטל שרעבי: אנחנו מתכוונים גם לבקש לתת פטור לבתי מלון במסגרת ההתחייבות שלנו בהצעת מחליטים בעניין הזה.
<מיטל שרעבי: זה לא נכנס לפה כי זה עדיין לא עבר את האישור.
<מירב ישראלי: איפה זה מתעכב?
<מיטל שרעבי: אני מניחה שזה צריך להגיע לשרה בימים הקרובים.
עמרם מצנע: מה עמדתכם בעניין של הגבלה?
יעקב פרי: בשאלת ה-100 וה-1000?
יעקב פרי: זאת שאלה מקצועית של משרד הספורט.
יעקב פרי: אם אתה שואל אותי כאדם שמתעסק בחקיקת ספורט – לא כמשרד המשפטים – אני סבור שהחוק שעושה רגולציה למכוני כושר הוא חוק שלא בטוח שצריך אותו בכלל.
יעקב פרי: אני יודע שאני לא היחיד שחושב כך.
יעקב פרי: אבל בהינתן החוק כפי שהוא היום אנחנו כן צריכים ליצור איזונים בין ציבורי לפרטי כדי שהחוק יהיה קוהרנטי.
עמרם מצנע: ציבורי ופרטי אני מסכים איתך, על זה אין ויכוח.
עמרם מצנע: גם הבית המשותף עד 100 דיירים זה בתנאי שזה לדיירי הבית.
עמרם מצנע: אז מה אכפת לי שיהיה 120?
עמרם מצנע: הלוא בו-זמנית לא יכולים להתאמן שם יותר מכמות המכשירים.
<מיטל שרעבי: אנחנו דיברנו עם לירון אדלר וגם עם נציג היועץ המשפטי לממשלה ערן, ואני חייבת לציין שהם בעיקר עמדו על ההגבלה במקומות עבודה, לא בבית משותף.
יעקב פרי: מספר 100 הוא שרירותי לחלוטין.
עמרם מצנע: בטוח שהוא שרירותי, אבל אני לא הייתי שם מספר בכלל, גם לא במקומות עבודה.
יעקב פרי: במקומות עבודה התחושה הייתה שצריך בכל זאת לעשות הגבלה מסוימת כי ככל שמדובר במקום בודה גדול יותר כך יש הטשטוש בין זה לבין עסק - -
עמרם מצנע: אבל אז זה לא מוגדר.
עמרם מצנע: למשל יש מפעל כלשהו שיש לו שלושה מפעלים – האם מקום העבודה זה רק המתחם המסוים?
עמרם מצנע: הלוא כשיש 1,000 עובדים הם בדרך כלל מפוזרים בכמה מתחמים.
<שלמה סביה: לא, במתחם מסוים.
עמרם מצנע: זה כתוב ככה?
עמרם מצנע: כתוב "מקום עבודה.
עמרם מצנע: זאת כבר פרשנות.
<מיקי דור: זה עוד חסם.
<מיקי דור: כי המעסיק שם, במקום לשים חדר כושר עם כמה מכשירים יגיד שהוא צריך עכשיו להעסיק שם עוד אדם.
יעקב פרי: כתוב: "מתחם".
<מירב ישראלי: כתוב "באותו בניין".
<מיטל שרעבי: באותו בניין או מתחם.
עמרם מצנע: עמדתי בכל הדברים האלה היא כמה שפחות ביורוקרטיה.
עמרם מצנע: אחר כך ייצא דוח מבקר המדינה שמשרד התרבות והספורט לא שלח מפקחים לבדוק באיזה בניין שיש בו 102 דיירים וזה לא חוקי.
יעקב פרי: הבעיה היא אחרת.
יעקב פרי: זה שיש רגולציה על התחום של מכוני כושר זה גורם לכך שאנשים מדירים רגליהם מחדרי כושר משלל סיבות, ושכרנו יוצא בהפסדנו כשאנחנו שוקלים את הבטיחות לעומת הבריאות והחינוך לבריאות הציבור.
יעקב פרי: השאלה של בתי מלון שאדוני שאל עליה היא גם כן רלוונטית בהקשר הזה.
<מירב ישראלי: השאלה איך אתה מאזן את הבטיחות מול אינטרסים אחרים.
עמרם מצנע: דרך אגב, יש היום מתקני כושר פתוחים.
עמרם מצנע: אז מה, אתה שם שם מדריך כושר?
עמרם מצנע: שם יכולים להיות אלפים.
שמעון אוחיון: אבל זה סוג של מתקנים.
שמעון אוחיון: לכן צריך אולי לעשות את ההבחנה – האם מתקנים קבועים מקובעים שהסיכוי להיתקל בהם או ייפלו - אתה נכנס היום לחדר כושר, ויש בו עדיין מתקנים שמחזיקים משקולות, ואם אתה לא נזהר אתה יכול להפיל משקולת בדרך.
שמעון אוחיון: השאלה גם בדברים הללו האם זה נלקח בחשבון.
עמרם מצנע: ברוב מדינות המערב יש הרבה מאוד ספורט אתגרי שלוקחים סיכון.
עמרם מצנע: נציגת התאחדות המלונות, בבקשה.
<פנינה בן דוד: אני פנינה בן-דוד.
<פנינה בן דוד: אף על פי שציינת, אני רוצה לתת קצת רקע - -
עמרם מצנע: את יכולה לקצר כי אנחנו מבינים שבבתי מלון זה בסוף גם עלות החדר, ויש טענות שבתי המלון יקרים מדי – כל הטיעונים האלה ברורים.
שמעון אוחיון: זה גם עם תשלום ממילא.
<פנינה בן דוד: בנובמבר בשנה שעברה התקבלה החלטת ממשלה כדלהלן – אני קוראת רק את הסעיף הרלוונטי: "הממשלה רושמת לפניה ששרת התרבות והספורט תפעל בהתאם לסמכותה לפי סעיף 3א לחוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח) ובאישור ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, לפטור מפעילי חדרי כושר בבתי מלון הפתוחים לאורחי המלון בלבד, למעט קטינים, מחובת העסקת מדריך חדר כושר ובתנאים שייקבעו על-ידיו, וזאת תוך שלושה חודשים".
עמרם מצנע: זה מצטרף ל-70% החלטות הממשלה שלא מתקיימות.
<פנינה בן דוד: אבל החלטת הממשלה הזאת התקבלה אחרי שוועדת נועז בר-ניר, מנכ"ל משרד התיירות לשעבר, ובחנו את כל נושא יוקר התיירות והמלונאות כאן בארץ, כל הנושא של עלויות תפעול מאוד קשות.
<פנינה בן דוד: אני רוצה להגיד שבחדרי כושר במלונות בעולם לא קיימת חובה כזאת.
<פנינה בן דוד: הבעיה היא שלפעמים מלון רוצה, כמו שהם אמרו, להחזיק שניים-שלושה מכשירים – הליכון ועוד שני מכשירים – וזה כבר, לפי החוק, חדר כוש, וצריך מדריך.
<פנינה בן דוד: אלה עלויות מאוד גבוהות.
<פנינה בן דוד: עובדה שגם ועדה ממשלתית שישבה בנושא וגם החלטת ממשלה המליצו לבטל את זה.
<פנינה בן דוד: אנחנו מבינים שיש כזאת הצעה על השולחן, אבל אנחנו מבקשים שכל התקנות האלה הרגע, יידחה האישור שלהן עד שיוכנס לכאן הסעיף של בתי המלון.
<מיטל שרעבי: זה ממש לא קשור.
<מיטל שרעבי: יש שם גם תנאים אחרים ממה שמצוין פה.
יעקב פרי: הנושא של מכוני הכושר בבתי המלון מקודם בנפרד.
עמרם מצנע: גם הדבר הזה שוכב על השולחן כבר כמה חודשים.
עמרם מצנע: בטח מהכנסת הקודמת.
<שלמה סביה: יותר – שנתיים לפחות.
<פנינה בן דוד: בסדר, אבל אנחנו לא רוצים להיערך ככה.
<פנינה בן דוד: אם כבר יש תקנות שמדברות על הנושא הזה, למה לא להכניס עוד סעיף על בתי מלון?
<מיטל שרעבי: זה לא אותו דבר.
<מיטל שרעבי: בתקנות של הפטור לבתי מלון יש שם תנאים אחרים.
<פנינה בן דוד: אתם יכולים להכניס את זה באותם תנאים, באותן תקנות.
<מיטל שרעבי: יש טיוטה מוכנה.
<מיטל שרעבי: זה צריך לעבור אישור סופי של השרה.
<שלמה סביה: את לא מצפה שנעלה פה משהו שהשרה לא ראתה.
<פנינה בן דוד: אז אני אומרת, תידחו את זה - -
<שלמה סביה: - - - כבר שנתיים אנחנו דנים על זה.
<פנינה בן דוד: עם רצון טוב אפשר לזרז את זה.
<שלמה סביה: לזרז כן, אף אחד לא אמר שלא.
<מיטל שרעבי: הטיוטה מוכנה.
<מיטל שרעבי: היא אושרה על-ידי משרד המשפטים.
<מיטל שרעבי: היא צריכה להגיע.
<פנינה בן דוד: אז מה התהליך?
<פנינה בן דוד: כמה זמן זה לוקח?
<מיטל שרעבי: זה צריך להגיע לשולחן השרה.
<מיטל שרעבי: אני מניחה שהיא תאשר את זה, וזה יישלח באמצעות השרה.
<רומן ברזובסקי: בוקר טוב לכולם.
<רומן ברזובסקי: סליחה על האיחור.
<רומן ברזובסקי: אני רוצה להתייחס לעמדה מקצועית בלבד.
<שלמה סביה: מי אתה?
<רומן ברזובסקי: אם זכור לך, רומן ברזובסקי.
<רומן ברזובסקי: עבדתי תחתיך כמבקר.
<יהודית גידלי: את מי אתה מייצג כאן, בבקשה?
<רומן ברזובסקי: עמדה מקצועית בלבד.
<רומן ברזובסקי: אני בא מהשטח.
<יהודית גידלי: עמדה מקצועית של מי?
<רומן ברזובסקי: כמדריך לשעבר במשך שבע שנים.
<רומן ברזובסקי: הייתי רכז קורס תקופה קצרה וגם עבדתי תחת שלמה סביה בזמנו כאחד מתוך ארבעה מבקרים.
<רומן ברזובסקי: ההחלטה בסופו של דבר היא שלכם.
<רומן ברזובסקי: כרגע אני בא מהשטח; אצלנו, במקרה בעפולה, בפרויקט של 6 בתי מגורים עם חדר כושר למטה – שנה החזקתי את המכון כמדריך בהתנדבות.
<רומן ברזובסקי: לכן אני מביא את הדברים מהשטח טרי.
<רומן ברזובסקי: אני רוצה לתת דוגמאות קלסיות.
<רומן ברזובסקי: השלב הבא לאחר מכן זה לבקש פטור מרוקחת בבית מרקחת, מרופא בבית חולים - -
<מיקי דור: תעשה לי טובה, את תחום הבריאות תעזוב לי.
<מיקי דור: עד כאן.
<רומן ברזובסקי: - - ומורים בבתי ספר.
<רומן ברזובסקי: בכל בית משותף יש ועד בית שאוסף כספים, אנשים לא משלמים מכיסם ישירות.
<רומן ברזובסקי: כמו שיש מעלית, ניקיון, איטום גגות יש גם מכון כושר.
<רומן ברזובסקי: אם לקחת בחשבון נושא בריאותי ובטיחותי מצד שני – והיו לי פניות לא מעטות גם מהדיירים בבלוק – בעניין של משותף לעומת ציבורי נכון שיש הפרדה, אבל אני לא רואה שום הבדל בין 100 דירות לבין 4 דירות.
<רומן ברזובסקי: ברגע שמדובר על דירה אחת בלבד, שטח פרטי של משפחה אחת – כמובן, אין שום בעיה לשים מתקן ולהתאמן.
<רומן ברזובסקי: אמנם אני מאוד מכבד את שלמה סביה, אבל כרגע אני מייצגת עמדה אחרת לגמרי ועליכם לשקול.
<רומן ברזובסקי: אני גם עובד תחת בית מרקחת שיש להם עוזרות, אבל חוץ מזה אין דבר כזה שבית מרקחת נפתח בלי רוקחת.
<רומן ברזובסקי: אין דבר כזה שמוכרת בחנות נעליים תמכור תרופות.
<רומן ברזובסקי: גם מדריך בחדר כושר – אני לא אומר שבאים בכמויות, אבל התושבים של הבלוק הם עדיין אותם אנשים שעלולים להיפצע.
<רומן ברזובסקי: עזרה ראשונה, קודם כול.
<רומן ברזובסקי: אדם שנמצא שם לא יכול להיות משגיח בלבד.
<רומן ברזובסקי: לי אישית קרו שלושה מקרים בחודשיים הראשונים: בחורה כלשהי לוחצת על הכפתור של המסילה, ובמקום 6 היא מעלה את זה ל-16.
<רומן ברזובסקי: אם אתה לא עוצר אותה בזמן, והיא לא שמה את החבל שעוצר את המסילה אנחנו נחפש את העצמות שלה על הקיר.
<רומן ברזובסקי: נושא של תביעות לא תופס כל עוד אין מדריך, אבל זאת סוגיה של המשפטנים.
<רומן ברזובסקי: אני לא חושב שאנחנו צריכים להגיע למצב שבמקום להימנע מכניסים את עצמנו למצב – אני כבר לא מדבר על פיטורים של מאות או אלפי אנשים.
<רומן ברזובסקי: בסופו של דבר נכנסים למצב של פיטורים של הרבה מאוד אנשים שעובדים במקומות עבודה כמדריכים בבתים משותפים.
<רומן ברזובסקי: כמו שציינתי, זה נלקח מהקופה המשותפת.
<רומן ברזובסקי: בן אדם שרוכש דירה בבלוק משותף עם מכשור מסוים – כמו שהוא לוקח בחשבון שאם הוא גר בקומה שישית הוא יצטרך לשלם על מעלית, בקומת קרקע צריך לשלם על ביוב ובקומת גג צריך לשלם על איטום גגות, וזה משותף – הכול נלקח מהקופה.
<רומן ברזובסקי: פניות של הציבור זה נחמד לשמוע לא מבעלי מקצוע.
<רומן ברזובסקי: הם באים ומבקשים שאפתח להם את חדר הכושר.
<רומן ברזובסקי: הפתיחה עצמה זאת סוגיה אחרת לגמרי.
<רומן ברזובסקי: בלוק שנמסר עם מעלית נמסר עם מעלית ועם חברת אחזקה.
<רומן ברזובסקי: אין דבר כזה שבלוק נמסר ללא חברת אחזקת מעליות.
<רומן ברזובסקי: אחרת מבחינה בטיחותית אנחנו נכנסים לפלונטר שאי אפשר לצאת ממנו.
<רומן ברזובסקי: מצד שני ברגע שאנחנו מדברים על השוואה בין חברות האחזקה של מעליות וחדרי כושר בבתים משותפים אני מניח שמעלית תיפול אחת לאלף או מיליון לעומת אנשים שיפלו בחדרי כושר, גם אם זה במסילה או במתקן הכי פשוט שיש.
<שלמה סביה: אני חולק על דעתך.
<שלמה סביה: מחקרים הוכיחו להפך.
עמרם מצנע: האם יש עוד משהו שלא נאמר?
<רומן ברזובסקי: עוד דבר קטן: הפטור יעודד בסופו של דבר אך ורק פציעות ולא פעילות גופנית.
<רומן ברזובסקי: תחשבו על ההשלכות למחר כתוצאה ממעשים של היום.
עמרם מצנע: עוד מישהו רוצה לומר משהו?
שמעון אוחיון: כמי שמסתובב קצת – ובהיותי חבר כנסת אני הולך פחות, לצערי - -
<יהודית גידלי: יש פה חדר כושר יפה מאוד.
שמעון אוחיון: כן, אבל אתה נשאב כל היום.
שמעון אוחיון: אני לא מכיר מישהו שמסוגל לעזוב את הישיבות וללכת באמצע לדבר כזה.
שמעון אוחיון: אני שוקל ותוהה – מצד אחד הדברים הללו הולכים ומתפתחים והופכים להיות חלק משגרת חיינו.
שמעון אוחיון: זה קיים בבתים משותפים.
שמעון אוחיון: אתה משלם עלויות רבות של כל מיני הוצאות.
שמעון אוחיון: שאלה שאני שוקל כרגע היא האם מטעמי בטיחות אני לא אזהר?
שמעון אוחיון: אני פשוט עכשיו תחת ישיבה של ועדת ביקורת בעניין של כל כך הרבה אסונות בטיחות במסגרת מערכת החינוך.
שמעון אוחיון: יש שם ישיבה מאוד סוערת.
שמעון אוחיון: אין לנו נתונים לגבי תאונות במכוני כושר.
שמעון אוחיון: השאלה אם לא כדאי לחשוב על תקופת מעבר.
שמעון אוחיון: אני לא איש מקצוע בדברים הללו, אבל כפי שאתה הצבעת, בגינות ציבוריות המתקנים קבועים ומקובעים, והם כמובן לא גמישים, ומי שרוצה להתעמל – דבר כזה בבית משותף שגם בן אדם צעיר וגם בן אדם מבוגר יכולים להיכנס הוא לא מחפש בדיוק להרים משקל כבד ומשקל קטן, אלא הדברים די מקובעים.
שמעון אוחיון: אם יש מתקנים כאלה – ואנחנו עדים – זה לא חדרי כושר שאנחנו מכירים מלפני 30-20 שנה.
<רומן ברזובסקי: המכשור שונה לחלוטין.
שמעון אוחיון: המכשור שונה לחלוטין - -
עמרם מצנע: כן, אבל הוא גם יותר בטיחותי.
שמעון אוחיון: הוא גם יותר בטיחותי, אי אפשר להתעלם מזה.
שמעון אוחיון: הוא לא ידני, אלא הרבה יותר - -
<רומן ברזובסקי: בפארקים אתה לא יכול להזיק לעצמך כל עוד זאת עבודה עם הגוף שלך בלבד.
<רומן ברזובסקי: המכשיר הוא שונה לחלוטין מאשר במכון כושר.
שמעון אוחיון: ומה אתה עושה במכון כושר?
שמעון אוחיון: למה שאני לא אבנה אותו דבר שם?
<פנינה בן דוד: בפארק אני עיקמתי את הגב.
<פנינה בן דוד: שבוע הלכתי עקום והלכתי לכירופרקט.
<פנינה בן דוד: זה במכשיר פשוט בפארק.
<רומן ברזובסקי: רק הסיכויים שם פחותים.
עמרם מצנע: סליחה, לדיון הזה יש כללים.
עמרם מצנע: שמעון, עוד משהו?
שמעון אוחיון: לכן אני שוקל אולי לתקופות מעבר להשאיר את המסגרות המחייבות של מספרים.
שמעון אוחיון: אני לא יודע בדיוק אם יש קשר בין המספרים כאן - -
עמרם מצנע: לדעתי, אין שום קשר.
עמרם מצנע: הבעיה היא רק אם זה מקום מסחרי שבו אנשים משלמים כסף כדי להיכנס או זה מקום פרטי – בנו בית עם 100 דירות ורוצים לעשות למטה שניים-שלושה-ארבעה מכשירים או יותר.
עמרם מצנע: או במקום עבודה.
עמרם מצנע: תראו, לא יעשו חדרי כושר.
עמרם מצנע: אם בית של 50 דיירים צריך לשלם משרה של בן אדם - -
<רומן ברזובסקי: לא.
<רומן ברזובסקי: שעה ביום.
<קריאה: זה שתי משרות כי זה בוקר וערב.
עמרם מצנע: מה פתאום שעה ביום.
עמרם מצנע: ואם ב-6:00 בבוקר רוצה לרדת מהדירה שלי או לבוא ב-20:00 בערב?
<שלמה סביה: אנחנו למדים שאנשים אוהבים לעשות את הפעילות הגופנית בזמן שנוח להם, בזמן החופשי.
<שלמה סביה: תגביל אותם לשעה הם לא יבואו.
עמרם מצנע: גם בזמנם החופשי צריך עוד לעודד אותם.
עמרם מצנע: תמיד יש סיבות למה לא.
<שלמה סביה: אתה מייצג פה אינטרס מסוים.
<שלמה סביה: יש ניגוד עניינים בעמדה שלך.
שמעון אוחיון: אבל אם אתה משלם זה מחייב אותך, זה עוד משהו לעודד אותך.
עמרם מצנע: אם אתה משלם ביוזמתך - -
שמעון אוחיון: אני אומר שגם התשלום מעודד אותך להתעמל.
שמעון אוחיון: שילמתי – אני רוצה להתאמן.
עמרם מצנע: לא, לא יעשו.
עמרם מצנע: בית משותף - -
שמעון אוחיון: בית שיש בו 100 דיירים.
עמרם מצנע: בוא נגיד שיש בו 40.
שמעון אוחיון: גם 40 דיירים היום - -
עמרם מצנע: אתה יודע כמה בתים למשל מחזיקים שומר בבית?
עמרם מצנע: אתה יודע כמה זה יקר?
עמרם מצנע: זה מגדיל את עלות ועד הבית.
עמרם מצנע: אשתי יושבת-ראש ועד בית שיש בו בסך הכול 8 דירות.
עמרם מצנע: היא עובדת יותר קשה ממני.
שמעון אוחיון: אם יש לך 100 דיירים זה נותן לך תקופת מעבר לחשיבה.
עמרם מצנע: בשביל מה?
עמרם מצנע: דעתי היא שלא צריך לשים מגבלה של 100.
עמרם מצנע: אם אתם רוצים שנאשר את זה תתקנו את התקנה הזאת או שתגידו שאתם כבר מקבלים את זה.
<שלמה סביה: מקבלים.
עמרם מצנע: 1,000 – בסדר.
עמרם מצנע: זה כתוב באותו מתחם, באותו מבנה.
<מירב ישראלי: בעניין של בניין מגורים, נדמה לי שדיברנו על הפרשנות של מה זה בניין מגורים.
יעקב פרי: צריך לוודא שבניין מגורים פירושו מתחם מוגדר.
יעקב פרי: כי היום הגמישות של השוק יוצרת כל מיני דברים משונים.
<מירב ישראלי: אתה זוכר שביקשתי מכם לבדוק בזמנו את ההגדרה בדיני המקרקעין, ולא חזרתם אליי.
<מיטל שרעבי: לא, לא, חזרנו אלייך.
יעקב פרי: חזרנו אלייך.
יעקב פרי: זה לא פשוט בכלל.
<מירב ישראלי: אז זה יהיה נתון לפרשנות, לדעתי.
יעקב פרי: לא כדאי להשתמש בהגדרות.
<מיטל שרעבי: לרישום - - - אמרו להפך, שאם נרשום את זה לפי חוק המקרקעין לגבי בתי משותף אנחנו ניכנס - -
יעקב פרי: לכל מיני מקומות שאנחנו מעדיפים לא להיות בהם בכלל.
<מיטל שרעבי: לכן המליצו להשאיר את זה "בניין מגורים".
שמעון אוחיון: ובתי מלון?
יעקב פרי: בתי מלון זה דיון נפרד.
עמרם מצנע: אני מבקש מהמשרד – מאחר שאתם אומרים שזה עבר כבר את היועץ המשפטי, וזה כבר מונח על שולחנה של השרה- -
<שלמה סביה: לגבי בתי-מלון?
עמרם מצנע: אני מבקש שתתחייבו על זמן שזה מגיע לוועדה.
עמרם מצנע: חודש זה בסדר?
עמרם מצנע: אני רוצה לגמור את זה עוד לפני הפגרה.
<מיטל שרעבי: זה עבר את איילת.
<מירב ישראלי: זה עבר את איילת?
<מירב ישראלי: בסדר.
<מיטל שרעבי: זה צריך להגיע לשרה בימים הקרובים.
יעקב פרי: זה לא אצלנו, מרב.
<מירב ישראלי: לא, אני רק חשבתי שזה עובר אחרי כן.
<מירב ישראלי: זה עוד פחות בעיה.
עמרם מצנע: מיטל, חודש.
<מיטל שרעבי: אנחנו נשמח אם תקבעו דיון.
עמרם מצנע: אנחנו קובעים לכם.
<יהודית גידלי: נקבע.
עמרם מצנע: המשרד מחויב להגיש תוך חודש את התקנה הנוגעת לבתי מלון.
<שלמה סביה: הוועדה דורשת מהמשרד – זה יותר טוב.
<מירב ישראלי: השאלה היא האם אתם רוצים לדבר על עניין של מתחם גם בהקשר הזה?
<מירב ישראלי: לא.
יעקב פרי: אני רוצה לחדד את העניין הזה.
יעקב פרי: צריך לוודא – אני חושב על ניסוח שיהדק יותר – שאם אנחנו לא מגבילים במספר שיהיה ברור לחלוטין מהו מתחם מגורים.
<מיטל שרעבי: זה מתחם של מקום עבודה כאן.
יעקב פרי: אני מדבר כרגע על מתחם מגורים.
יעקב פרי: אם נניח יש פרויקט חדשני שיש בו גם שטח מסחרי וגם ארבעה מגדלים וקוטג'ים וחדר כושר אחד שמשמש גם לציבור – כלומר אנחנו מ כירים דברים כאלה.
<מירב ישראלי: זה רק למתגוררים.
יעקב פרי: אנחנו צריכים לוודא שרק הצד הפרטי הוא הצד - -
<מירב ישראלי: הפתרון לעניין של הציבור יש בזה שכתבנו: "המשמש באופן בלעדי את המתגוררים בבניין, ואינו פתוח לציבור הרחב".
<מירב ישראלי: הבעיה היא רק בהגדרה של בניין מגורים.
<מירב ישראלי: האם מדובר באמת בבניין אחד?
<מירב ישראלי: האם מדובר במתחם של כמה בניינים?
<מיטל שרעבי: במקום עבודה כתבנו "מתחם" כי יש מקומות עבודה כמו חברת ביטוח - -
<מירב ישראלי: שלושה מגדלים שיש בהם חדר כושר אחד.
<מירב ישראלי: אם זה 100 דירות איכשהו אפשר היה, אבל כאן מכיוון שאנחנו מורידים את המגבלה נשאלת השאלה למה הכוונה בבניין מגורים.
יעקב פרי: נדמה לי שזה כולל את כל הבניינים במתחם.
יעקב פרי: צריך גם לומר את המילה "מתחם" כאן.
<מירב ישראלי: באותו בניין או מתחם.
עמרם מצנע: בארצות הברית יש מונח של gated community, בארץ זה לא קיים כמעט.
יעקב פרי: זה נכנס.
עמרם מצנע: זה יהיה קיים, אל תדאגו.
עמרם מצנע: אבל כשאתה אומר "מתחם" זה יכול להיות גם בניינים שלא קשורים זה לזה.
<יהודית גידלי: יש בניינים שיש חמישה מגדלים - -
<מירב ישראלי: יש להם מקום אחד שבו יש מכון כושר ובריכה.
<מירב ישראלי: לכן שאלתי אתכם בזמנו על בית משותף.
יעקב פרי: לכן בעיניי ההבחנה צריכה להיות בין הפרטי לציבורי כל עוד מדובר במקום שהוא פתוח אך ורק למתגוררים בו, והוא רכוש פרטי לחלוטין, אין בו שום צד עסקי ציבורי כלשהו.
<מירב ישראלי: אז להשאיר בניין מגורים או בניין אחד או מתחם?
יעקב פרי: משהו כזה.
<מירב ישראלי: כמו במקום עבודה?
עמרם מצנע: שמשמש למגורים.
<מירב ישראלי: "מכון כושר המצוי בבניין מגורים או במתחם מגורים משותף"?
<מירב ישראלי: יעקב, משהו כזה?
שמעון אוחיון: - - - להכניס למקום עבודה?
עמרם מצנע: במקום עבודה זה מופיע.
עמרם מצנע: מה קורה עם דיור מוגן?
יעקב פרי: זה בניין מגורים.
יעקב פרי: הוא רכוש פרטי.
<מירב ישראלי: אני יודעת שיש מקום, כמו בבית הכרם שנותנים לאנשים להיכנס מבחוץ.
יעקב פרי: אז אני סבור שמקום כזה אנחנו לא כוללים כאן כל עוד יש לנו חוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח) שקובע שצריך רישיון עסק.
<יהודית גידלי: וזה לא רק לדייריו בלבד.
<שלמה סביה: לדעתי, המתחם יכול לכלול את כל השכונה.
<שלמה סביה: מזה אני חושש.
<רומן ברזובסקי: מניסיוני גם פרויקט מגורים.
<רומן ברזובסקי: כל השכונה באה לאותו מבנה.
<שלמה סביה: לכן לא סתם כתבנו "בניין מגורים".
עמרם מצנע: בואו נשאיר את זה "בניין מגורים".
עמרם מצנע: יש בעיה עם בתים מוגנים שלפעמים פרוסים על פני השטח.
<יהודית גידלי: למשל כמו בפולג ששם זה בניינים קטנים.
<מירב ישראלי: אם יש שלושה מגדלים שחדר הכושר אמור לשרת את שלושתם, והוא בבניין האמצעי, אז השאלה אם אתה אומר "בניין מגורים" זה חל על שלושת הבניינים או רק באותו בניין.
<שלמה סביה: אם זאת אותה כתובת ואותו בניין - -
<מירב ישראלי: לא, שלושה בניינים.
יעקב פרי: אם זה אותו ועד בית, אותה הנהלה.
<מירב ישראלי: לכן אמרתי לכם על בית משותף ולא רציתם לקחת את ההגדרה.
יעקב פרי: כי בית משותף כפי שזכור לך מכניס כל מיני דברים אחרים שלא רוצים לכלול כאן.
<מירב ישראלי: אבל לזה יש לפחות הגדרה בטאבו, במירכאות.
עמרם מצנע: אני לא מציע לעשות משהו חפוז.
עמרם מצנע: נשאיר את זה כפי שהצעתם, ואם תחשבו בעתיד שזה יוצר בעיה אז לא בעיה לתקן תקנה.
<מירב ישראלי: אתם בעצם תצטרכו לתת לזה פרשנות באכיפה.
עמרם מצנע: מאין אתם, ילדים?
<קריאה: מטירת הכרמל.
עמרם מצנע: שכנים שלי.
עמרם מצנע: מתי יצאתם מהבית בבוקר?
<קריאה: ב-7:00.
<מירב ישראלי: אני מקריאה את התקנות: תקנות מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (פטור מנוכחות מדריך בחדר כושר), התשע"ג-2013.
<מירב ישראלי: בתוקף סמכותי לפי סעיף 3 לחוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח), התשנ"ד- 1994 באישור ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת אני מתקינה תקנות אלה: פטור מנוכחות 1.