GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יצחק רסלר: אנחנו מאמינים בחזון ויודעים שהחזון הזה יקרה רק אולי בעוד 10, 15, 20 שנה.
<יצחק רסלר: בינתיים, מורי המכללות נשארים מאחור, כפי שתיארתי, ולא מקבלים שום דבר, ולכן אנחנו דורשים ממשרד החינוך ומן האוצר שיישב אתנו ויגמור אתנו עכשיו, באופן מיידי, הסכם מסודר לפי אופק חדש, מותאם למורים אקדמאים.
<יצחק רסלר: את הדבר הזה אנחנו דרשנו ואנחנו ממשיכים לדרוש, ואני מקווה שהדבר הזה יתבצע לפחות כשלב א' לפני החזון הגדול.
<יצחק רסלר: ובקשר לוות"ת, הסתדרות המורים היא לא נגד מעבר לוות"ת, אלא מה?
<יצחק רסלר: המרצים שמאוגדים בהסתדרות המורים, הם נמצאים במסגרת של הסכם קיבוצי, וההסכם הקיבוצי הזה מגן עליהם ושומר עליהם מכל מיני בחינות - כולל נושא הפיטורים, נושא הפנסיה, נושא הקביעות בעבודה, וכדומה.
<יצחק רסלר: המעבר לוות"ת יכול לפגוע בהם בצורה חריפה ביותר.
<יצחק רסלר: ולכן, הסתדרות המורים מתנה את המעבר לוות"ת בהמשך קיום ההסכם הקיבוצי.
<יצחק רסלר: כל עוד ההסכם הקיבוצי לא נשמר, אנחנו לא נוכל לתת יד למעבר לוות"ת.
שמעון אוחיון: אתה לא יכול לאחוז את החבל בשני הקצוות.
רות קלדרון: איך אנחנו עוזרים לכם?
רות קלדרון: יש לך אחד שיכול לעזור לכולם או שיש כאן מחלוקת שאנחנו צריכים לתפוס צד?
<לאה קסן: קודם כול, שיהיה בסיס תקציב יציב.
רות קלדרון: למה שיש ומה שהובטח, אבל לגבי העתיד אנחנו רוצים לעזור, לדחוף מגמה.
עמרם מצנע: רות, אנחנו לא התכנסנו כדי לטפל ולהתמודד עם כל הבעיות הנובעות מהאנדרוגינוס הזה.
עמרם מצנע: אנחנו נעסוק בזה, אני מבטיח.
עמרם מצנע: התכנסנו לדבר קונקרטי ואני רוצה להתמקד בו כדי גם לא להאריך את הדיון יותר מדי, ולסכם אותו.
עמרם מצנע: עוד שניים-שלושה דוברים ואנחנו נסכם.
רם שפע: אני רוצה להבהיר באופן קצת יותר חד את הסוגיה שעוברת פה כחוט השני שכולנו מדברים עליה בנושא המעבר לוות"ת.
רם שפע: אני לא רוצה להתחיל לדבר אם זה כן פתרון או לא, אני שומע אותו מתנה את זה, דברים שאני פחות מכיר.
רם שפע: קוראים לי רם שפע, אני מסמינר הקיבוצים, סטודנט להוראת היסטוריה ומקרא.
רות קלדרון: כל הכבוד.
עמרם מצנע: יש כמה בודדים כאלה כנראה.
שמעון אוחיון: נח יגיד לך שלא.
שמעון אוחיון: נח יודע על תוכנית שהתחלנו שכולם שם לומדים מצטיינים בתחום ההיסטוריה.
עמרם מצנע: שמעון, מיידע אישי אני אומר לך – הוראת המקרא בבעיה גדולה.
<שמעון עמר: והמדעים והמתמטיקה והאנגלית - - -
שמעון אוחיון: ואחריהם תנ"ך.
רם שפע: מה שרציתי לומר, שבסופו של דבר אנחנו לא נוגעים בסוגיה, שהייבוש הזה הוא משהו שנמשך כבר המון שנים.
רם שפע: את התייחסת קודם לתקציב המדינה, ואנחנו מכירים את זה שיש גירעון – זה לא מה שגורם לכך כי גם לפני כמה שנים היתה בדיוק אותה סוגיה.
רם שפע: הכסף של המצטיינים גם בשנה שעברה לא נכנס בזמן שהיה צריך, זאת אומרת אנחנו מדברים על משהו ממושך שיש לו סיבה מאוד ברורה, והסיבה היא שהוות"ת – יצא לי לשמוע את פרופסור טרכטנברג מדבר על זה באופן ברור – הוא רוצה שמחר כל המכללות יעברו להיות מתוקצבות על-ידי הוות"ת.
רם שפע: ברגע שיש ייבוש תקציבי, מאוד פשוט יהיה לגרום למכללות לעבור.
רות קלדרון: מה אתה חושב על זה?
רות קלדרון: זה טוב או רע?
רם שפע: אני חושב שהמעבר יכול להיות טוב כי הוא יוסיף תקציבים.
רם שפע: אני כסטודנט מאוד מפחד מזה.
רם שפע: העמדה שלנו, של התאחדות הסטודנטים – יש לנו הרבה התניות מהחשש של הפגיעה הפדגוגית – שמחר אנחנו נתחיל ללמוד בכיתות מאוד גדולות ויתייחסו לפרופסיה שלנו באופן אחר.
רות קלדרון: יאנוש קורצ'אק לא מתקבל כי אין לו מחקר.
רם שפע: הדבר השני, אני לא יודע לגבי ההשוואה שלך איך יכול להיות שמורה מרוויח פחות מסטודנט שאולי אפילו לא עובד, אז זאת סוגיה אחרת, אבל אנחנו התכנסו פה כדי לדבר על השיפוי של שכר הלימוד, שמובן מאליו שאנחנו לא אלה שנוכל לקחת את זה על גבינו.
רות קלדרון: ברור.
רם שפע: לא, כי זה עלה פה ככה.
עמרם מצנע: זה הצ'קים האלה.
רם שפע: ואנחנו כמובן ביחד בעניין הזה.
<יניב כהן שבתאי: שמי יניב כהן שבתאי, אני ממונה תחום תקצוב המכללות בוות"ת-מל"ג.
<יניב כהן שבתאי: אני רוצה להסיט את הדיון מכל נושא השיפוי, רק להגיד שתי מלים לגבי המעבר לוות"ת ואיפה זה עומד.
<יניב כהן שבתאי: כיום נמצאות במשרד החינוך 22 מכללות אקדמיות לחינוך, וכפי שנאמר פה על-ידי פרופסור קסן, הן התפתחו מסמינרים להוראה, בתי מדרש, וכן הלאה.
<יניב כהן שבתאי: חלק גדול מהמכללות לא עומדות בדרישות הוות"תיות כיום.
<יניב כהן שבתאי: מה שמנואל אמר – וצוטט כאן לא נכון – זה לא שמחר בבוקר כל המכללות תעבורנה, אני רק אתן דוגמה.
<יניב כהן שבתאי: יש כ-17 מכללות שנמצאות בפחות מ-1,000 סטודנטים, כשתנאי קיום בסיסי של מוסד ות"תי, של מכללה ות"תית, זה 2,200–2,500 סטודנטים.
עמרם מצנע: כן, אבל הרעיון של איחוד, הוא לא יעבוד.
עמרם מצנע: בסוף זה לסגור חלק מהמכללות.
<יניב כהן שבתאי: בשנת 2011, לפני כשנתיים, התחיל התהליך.
<יניב כהן שבתאי: נחתם הסכם בין המנכ"ל דאז של מל"ג-ות"ת לבין מנכ"ל משרד החינוך לגבי מעבר הדרגתי של מכללות העומדות בתנאי הסף.
<יניב כהן שבתאי: מכללה אחת כבר עברה, מכללת אחוה לחינוך אוחדה עם המכללה האקדמית הכללית ועברה למעשה לאחריות תכנונית ותקציבית של ות"ת.
עמרם מצנע: הן יושבות באותו קמפוס.
<יניב כהן שבתאי: באותו קמפוס.
<לאה קסן: אין להם 2,500 סטודנטים.
<יניב כהן שבתאי: אגיד שתי מלים לגבי מה שאמר נציג הסתדרות המורים.
<יניב כהן שבתאי: המכללות האלה חייבות להתאים לקריטריונים בסיסיים של ות"ת גם מבחינת איכות ההוראה – ורוצים פה להגדיל את שכר הסגל – אבל אי-אפשר מצד שני לבוא ולהגיד שימשיכו ללמוד 20 סטודנטים בכיתה, כשגם אנחנו בודקים את איכות ההוראה ולאו דווקא 20 סטודנטים בכיתה זה איכות הוראה גבוהה.
<יניב כהן שבתאי: לפעמים, בלימודי מבואות חשוב להביא איש סגל בעל שיעור קומה שאפשר לשלם לו שכר הוגן והוא יוכל ללמד, גם אם אלה כיתות גדולות.
<יניב כהן שבתאי: אנחנו מתחילים בתהליך בדיקה של מכללות שביקשו לעבור במסגרת ההסכם.
<יניב כהן שבתאי: זה לא יקרה מחר בבוקר ולא כל המכללות בבת אחת, רק להגיד איפה הדברים עומדים.
<יניב כהן שבתאי: התנאי שנקבע בתנאי הסף זה תנאי הכרחי, אך לא מספיק.
<יניב כהן שבתאי: זה דורש איזשהן התאמות, ואנחנו לא מכריחים אלא רק מי שירצה לעבור, וכאן הדברים עומדים.
רות קלדרון: אני מתנצלת, אני אצטרך להמשיך הלאה ולעזוב לפני הסוף אבל אני רוצה לומר שאני מאוד מתקוממת מול תנאי סף של גודל.
עמרם מצנע: גם בכיתת לימוד יש כזה תנאי.
עמרם מצנע: כיתה מתחת ל-20 תלמידים היא לא תקנית.
רות קלדרון: הוא לא דיבר על 20 תלמידים.
רות קלדרון: מדובר על 2,000 - - -
עמרם מצנע: לא, אני מדבר על כמויות.
<יצחק רסלר: דיבר על 100 תלמידים.
<קריאה: כיתות גדולות.
רות קלדרון: אני מבקשת להגיד את דעתי, יש לי את הזכות.
רות קלדרון: אני רוצה להגיד שחינוך זה דבר של אדם עם אדם.
רות קלדרון: אני הייתי בכיתות קטנות והייתי בכיתות של 2,000.
רות קלדרון: זה שהוות"ת יכול להכריח מוסדות של חינוך לנהל את זה באופן כלכלי זה דבר מאוד מסוכן.
רות קלדרון: אני חושבת שאנחנו צריכים להיות שם ולהעיר על זה.
משולם נהרי: כל המדינה מתנהלת כך, בכל התחומים.
רות קלדרון: בשביל זה באנו לשנות.
משולם נהרי: כן, אבל שלחתם לנו שר אוצר שעושה בדיוק ההיפך.
רות קלדרון: סליחה שאני עוזבת.
עמרם מצנע: האם מישהו רוצה להוסיף משהו חשוב?
עמרם מצנע: אני רוצה ברשותכם לומר כמה דברי סיכום.
עמרם מצנע: קודם כול, אני רוצה להזכיר – אנחנו החלטנו ליזום את המפגש הזה בגלל שראינו בחומרה רבה את העובדה שתקציב שמסוכם ומקובל על כולם, לא מועבר.
עמרם מצנע: נדמה לי שבכלל, כל בסיס של אמון בין האזרחים לבין המוסדות לבין הנבחרים הוא בכך שכשמסכמים משהו וחותמים עליו, מקיימים את זה, אחרת למה אנחנו מבזבזים שעות דיון ומאבקים על תקציב כזה או אחר?
עמרם מצנע: דרך אגב, אנחנו נתקלים בעניין הזה שאין עמידה אחרי סיכומים לא רק במקרה הזה אלא במקרים רבים אחרים, וזה בהחלט מקומם.
עמרם מצנע: רשמנו לעצמנו שמועבר או יועבר בימים הקרובים – אמרת 56 מיליון?
<נח גרינפלד: 59,650.
<נח גרינפלד: נגיד כ-60 מיליון.
עמרם מצנע: זאת אומרת, השלמה ל-60 מיליון, שזאת היתה התוכנית התקציבית, למרות שגם היא לא עומדת ולא מכסה את כלל מכסת התלמידים המאושרת.
עמרם מצנע: רשמנו לעצמנו, אני מקווה שזה יבוצע באמת בהקדם כי המכללות לא מסוגלות לעמוד בשיהוי כזה של העברת תקציבים.
עמרם מצנע: בכלל, צריך להבין – אני מניח שרוב התקציב בסופו של דבר הולך לשכר, וכפי שאנחנו יודעים, גם במוסדות ממשלתיים אחרים, לא פוגעים בשכר, גם כשיש בור תקציבי וכשיש מצוקות.
עמרם מצנע: רוב התקציב הולך לשכר, כשאתה מדבר על תקציב למכללות, וחלק נוסף של התקציב הוא קשוח – אם זה מסים ואם זה חשמל ואם זה עצם פתיחת המכללה בבוקר, יש לה עלויות שהן לא ניתנות בכלל לאיזשהו ויסות או פיקוח, בגדול, אין ספק שאפשר לחסוך.
עמרם מצנע: לכן, אנחנו רואים את זה בחומרה ובהחלט תובעים גם ממשרד החינוך וגם ממשרד האוצר לא להגיע למצבים האלה.
עמרם מצנע: אין שום סיבה שוועדת החינוך או כל ועדה אחרת בכנסת תתכנס כדי ללכת רוורס ולתבוע עמידה בסיכומים או בהחלטות.
עמרם מצנע: דבר שני, אני כן מבקש – האוצר לא נמצא פה – אבל אנחנו כן עומדים על כך.
עמרם מצנע: יש קשר בין מספר הסטודנטים לאותו הסכם תחת כבוד השופט וינוגרד של תקצוב או שיפוי בגין סטודנט, שאני מבין שזה מגיע פחות או יותר לקרוב ל-80 מיליון שקלים.
עמרם מצנע: אנחנו עומדים על כך שמשרד החינוך ומשרד האוצר יעמידו לרשות המכללות את הכסף עוד השנה.
עמרם מצנע: אנחנו כמובן נביא את זה גם לפתחו של שר האוצר.
עמרם מצנע: זה לא דבר שהוא יכול להיות נתון במחלוקת.
עמרם מצנע: ואם רוצים לקצץ בתקציב, אז כנראה צריך להתמודד גם עם המכסות של כמות הסטודנטים, אחרת הנוסחה הזאת לא מתאזנת.
עמרם מצנע: הדבר האחרון שאני רוצה לומר – לפי מיטב הבנתי, ואני לא מומחה, למרות שגילוי נאות, אני הייתי חבר בחבר הנאמנים של מכללת בית ברל, ואפילו הציעו לי להיות היושב-ראש, ואני אמרתי אז לתמר שאני כנראה אהיה חבר כנסת אז לא אוכל לשאת במשרה הזאת.
שמעון אוחיון: או שצפית את הקשיים, לכן לא הסכמת.
שמעון אוחיון: ..
עמרם מצנע: לא, לא הייתי שם הרבה זמן ואני לא מחשיב את עצמי כמומחה גדול אבל לדעתי כשאתה לוקח את היתרונות והחסרונות בנושא הזה של רה-ארגון, קרי העמדת המכללות תחת מל"ג וות"ת, עם כל הבעיות שעלו פה, נדמה לי שכולם יסכימו שזה תהליך נכון וצריך להתגבר ולהתמודד עם הבעיות שמועלות פה גם על-ידי הסטודנטים, גם על-ידי מי שאחראים על הגורם המקצועי והשכר, שזה ההסתדרות, וגם כמובן הנושא של ות"ת ועמידה בתנאים.
עמרם מצנע: הלוא אם אתה נכנס לשם בלי לעמוד בתנאים אז לא עשית כלום.
עמרם מצנע: לא העלית את רמת ההוראה, לא העלית את רמת - -
שמעון אוחיון: המחקר.
עמרם מצנע: - - המעמד של המכללות, כי זאת בדיוק הכוונה – להעלות את מעמדן, את רמתן, וליצור בסופו של דבר מורים יותר טובים.
עמרם מצנע: אנחנו כולנו עומדים בפני משבר גדול בהוראה – גם של מספרים, מספר המורים, גם במקצועות מסוימים, שזה פשוט משבר ושם נעוצה הבעיה של ההישגיות של התלמידים שלנו, וכמובן פריפריה מול מרכז וכל אותם דברים טובים שאנחנו מדברים עליהם.
עמרם מצנע: הוועדה בהחלט תידרש ותקצה מזמנה ומהאנרגיות שלנו לתחום הזה כי נדמה לי שהוא בעל חשיבות עצומה, והוא לא עומד בסתירה לבעיות התקציב והבור והקיצוצים שאנחנו כולנו עומדים בפניהם.
עמרם מצנע: ובכלל, ישנה עכשיו איזושהי תופעה שמטילים את הכול על הקיצוצים ועל הבור, וכולם צריכים לשאת בנטל – וזה נכון וטוב, אבל אסור לפגוע בדברים החשובים האמיתיים והעיקריים בתחום הזה.
עמרם מצנע: תודה רבה לכם, ונתראה.
עמרם מצנע: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
עמרם מצנע: חברת הכנסת עדי קול תציג בעוד זמן קצר את הצעת החוק.
עמרם מצנע: זו הצעת החוק הראשונה שמגיעה לשולחן הוועדה בהרכב הנוכחי, אז קודם כל ברכות.
עמרם מצנע: אני מקווה שנצליח בחוק המסורבל, הארוך - לעבור עליו בזריזות.
עמרם מצנע: עדי, בבקשה.
עדי קול: טכנית, החוק מאוד פשוט – מבקש לשנות את התאריך לפיו נקבע גיל ילד במערכת החינוך מא' בטבת ל-31 בדצמבר.
עדי קול: א' בטבת השנה יוצא 7 בדצמבר, אבל כל שנה זה מתחלף.
עדי קול: זה אומר שאין ודאות.
עדי קול: רוב ההורים בישראל לא חיים לפי לוח השנה העברי, וצריכים לברר או לקבל ידיעה ממשרד החינוך.
עדי קול: אני מבינה גם שמשרד החינוך צריך לפרסם כל שנה, מתי תאריך הרישום.
עדי קול: זה יוצר סרבול ובירוקרטיה מיותרת, ויוצא ילד שבשנה אחת נולד ב-12 בדצמבר ונחשב בן 3, ויכול להיכנס למערכת החינוך, וילד בשנה קודמת נולד באותו יום, ולא ייחשב ככזה.
עדי קול: רוב התאריכים שעל-פיהם המערכות האחרות עובדות – בהצעת החוק מצוין, רשויות המס, עובדות לפי שנה לועזית.
עדי קול: אנחנו רוצים לעשות התאמה בין לוח השנה הלועזי, שעל-פיו עובדים במקומות האחרים.
עדי קול: אני רוצה להגיד לאורי, כי אני כבר צופה את הנאום שלך – אין לי שום כוונה למחוק תרבות וזהות יהודית בשינוי הזה.
עדי קול: גם כשהתחלתי להתעסק בחוק הזה, ומאז שהוא עבר ועדת שרים, קיבלתי אלפי פניות מילדי דצמבר, וההורים אמרו:
עדי קול: אנחנו שנים מכירים את בעיית ילדי דצמבר – שלא יודעים אם יעלו או לא יעלו.
עדי קול: השנה אני חושבת שהרישום לבתי הספר התחיל, וקיבלתי הרבה מכתבים – האם זה יספיק כבר השנה לילדים שנולדו בב' בטבת, ולא יכולים להירשם השנה למערכת החינוך.
עדי קול: גם חברי דצמבר אמרו לי: אנחנו ילדי סוף דצמבר, ולא יכולנו לעלות כיתה עם שאר חברינו לשכבה.
עדי קול: נוצר מצב שילדים מרגישים שהם בני 3, חגגו 3 בבית הספר ובבית, ועדיין לא יכלו לעלות יחד עם שכבתם.
עדי קול: אני חושבת שזה תיקון קטן מאוד, שיפתור הרבה כאב ראש לאנשים, ויעשה בעיקר סנכרון בין מערכות אחרות.
עדי קול: כזכור, אנחנו גם מתחילים את שנת הלימודים ב-27 באוגוסט, ולא לפי התאריך העברי.
אורי מקלב: מישהו יודע מה התאריך העברי היום, בלי להסתכל?
עדי קול: ניסיתי לבדוק היסטורית, מה זה א' בטבת?
עדי קול: לא הצלחתי למצוא, אם יש משמעות היסטורית ליום הזה.
עדי קול: אשמח אם תמצא.
אורי מקלב: לשמות החודשים אין שום משמעות.
אורי מקלב: אלה שעלו לבבל הם שקבעו את השמות האלה בתורה, בהלכה.
אורי מקלב: אין שום משמעות.
אורי מקלב: זה כל פעם מסמל משהו.
עדי קול: אז אנחנו לא פוגעים בזהות היהודית אלא אולי בתרבות הגלותית.
אורי מקלב: זו לא המסקנה.
עדי קול: המטרה היא להעביר את א' בטבת ל-31 בדצמבר, ולהפוך גם ודאות, גם עקביות ואחידות בין מערכות החוקים, וגם להציל את ילדי סוף דצמבר.
עמרם מצנע: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.
אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.
אורי מקלב: יש ביטוי בארמית בגמרא: מר כדאתרא ומר כדאתרא ולא פליגי.
אורי מקלב: הפירוש - כל אחד – האיש ההוא בא מהמקום שלו, האיש ההוא בא מהמקום שלו, ואין מחלוקת ביניהם.
אורי מקלב: נכון שאם לא כולם יודעים את התאריך העברי, ושואלים, אני ילד דצמבר, אני לא ילד דצמבר, והוא לא יודע את התאריך היהודי שלו, אין לנו מחלוקת בחלק הזה, מאיפה מגיע לשנות את החוק.
אורי מקלב: אבל אנחנו רוצים ללכת אחורה.
אורי מקלב: יש יושב-ראש ועדה, שהוא כבר קדנציה שנייה - חבר הכנסת חיים כץ.
אורי מקלב: אני מאוד מרוצה, שבכל ישיבה שהוא פותח, תמיד הוא מציין את התאריך העברי ואז את הלועזי.
אורי מקלב: דווקא בכנסת התאריך העברי מוזכר ומצוין על מסמכים.
יהודית גידלי: גם כאן, בדף סדר-היום, זה מצוין.
אורי מקלב: כן, במסמכים הרשמיים.
אורי מקלב: גם יושב-ראש הכנסת שפותח ישיבת מליאה, פותח בתאריך העברי.
אורי מקלב: זה לא משהו הלכתי.
אורי מקלב: פה אין משהו הלכתי אלא רק משהו סמלי ותרבותי שלנו.
אורי מקלב: הרש"י הראשון, כשהתורה מתחילה, אומר שהתורה היתה צריכה להתחיל במצווה הראשונה שיש לבני ישראל, שזה החודש הזה לכם.
אורי מקלב: זו המצווה הראשונה שיש לעם היהודי שקיבלנו, עוד לפני מתן התורה – קידוש החודש – לקבוע את התאריכים.
אורי מקלב: הוא אומר שלא פתחו כך כי כוח מעשיו הגיד לעמו – בראשית ברא – להראות מה גבורתו של הקב"ה, איך כל הבריאה התחילה, איך הוא ברא את העולם הזה.
אורי מקלב: אבל בעצם התורה היתה צריכה להתחיל במצווה הראשונה של החודש הזה לכם.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להתגאות בזה.
אורי מקלב: אנחנו האומה היחידה שמשתמשת בלוח העברי.
אורי מקלב: אין עוד אומה בעולם שמשתמשים בלוח העברי.
אורי מקלב: ולמה הלוח העברי שונה מהלוחות האחרים – כל האחרים נקבעים לפי סדר החמה, והחמה היא קבועה במהלך שלה, מה שאין כן הלבנה - שהיא חודש חסר וחודש מלא.
אורי מקלב: אבל מכיוון שאנחנו מצויים על החגים, והחגים של העם היהודי נקבעים לפי עונות השנה של ארץ ישראל.
שמעון אוחיון: שהן שתיים.
שמעון אוחיון: אין לנו ארבע עונות; ארבע עונות זה עניין אירופאי.
שמעון אוחיון: סתיו הוא עונת הגשם, והאביב שייך לעניין התבואה.
שמעון אוחיון: יש לנו שתי עונות בארץ ישראל – קיץ וחורף.
אורי מקלב: תמיד פסח ייצא באביב.
אורי מקלב: למשל, הרמדאן יכול לצאת פעם בחורף ופעם בקיץ.
אורי מקלב: הוא מטייל לו, כי הוא לפי החמה.
אורי מקלב: אמנם ברמדאן יש משהו שקשור למולד, כי תחילת החודש וסופו נקבע לפי מולד הלבנה, ומסתיים כשנגמרת הלבנה, דהיינו אם היום הם לא יודעים את התאריך שהרמדאן מתחיל, כי צריך לקדש את החודש, אני יכול לומר להם, וכך עשיתי כשהייתי בעיריית ירושלים - היה אחד שאחראי על המגזר הערבי, וגם בחגים האלה.
אורי מקלב: אמרתי לו: זה יהיה בתאריך הזה והזה.
אורי מקלב: שאל אותי איך אני יודע, ועניתי: חכמים כבר קבעו לוחות העיבור, שזה נושא האסטרונומיה כדי לקבוע מולד ועיבור החודש.
אורי מקלב: יודעים על הדקה ועל השנייה ועל חלקי השנייה, מתי יהיה מולד הלבנה בעוד 89 שנה – באיזה יום זה יהיה, באיזו שעה, באיזו דקה.
אורי מקלב: כך זה בנוי.
אורי מקלב: אבל זה לא שיעור באסטרונומיה.
אורי מקלב: לכן הלוח העברי רק לנו כאומה יהודית, כי אנחנו תלויים בלוח העברי ולא בלוחות אחרים.
אורי מקלב: אנחנו משתמשים בנוסף בלוח הלועזי, כי אנחנו חיים בתוך העולם.
אורי מקלב: בנושא של רישום לגן הילדים – אני לא יודע מה המקור.
אורי מקלב: היה חכם או פקיד שקבע את א' בטבת כתאריך הקובע, לטוב ולמוטב.
אורי מקלב: כולנו יודעים שיש ילדים שמרוויחים מזה או מפסידים מזה, תאריך שרירותי, שאין לו דבר לגבי המהות של רישום לגני ילדים.
אורי מקלב: הצעת החוק הזאת, יכול להיות שאולי היא קצת עושה משהו ועושה סדר לאנשים שלא יודעים, אבל התאריך היהודי – גם פקודת מס הכנסה, אני לא חושב שנקודת הזיכוי לא מתחילה ולא נגמרת בגיל 3, אבל נשאיר את דברי ההסבר.
אורי מקלב: את אומרת בהצעת החוק הזאת:
אורי מקלב: נלך לפי מה שאנשים מכירים.
אורי מקלב: אני לא חושב שזה שווה.
אורי מקלב: להוריד אחד מהסמלים, כל משפחה מקבלת אגרת הביתה: תאריך המולד הוא א' בטבת, הוא תאריך קובע, ואולי זה גורם לכך, שניגשים ללוח השנה, שקיים, אני מקווה, בכל בית, ואם לא, יש בכל טלפון, ואם לא, יש בכל אינטרנט, ורואה מתי א' בטבת יוצא - באיזה תאריך זה יוצא בדצמבר – זה משאיר אותנו במסורת שלנו, בסמלים שלנו.
אורי מקלב: אנחנו עכשיו משילים עוד נדבך, שלא בכוונה, אבל בצורה עקיפה, מפגש שלנו בתוך התאריכים העבריים.
אורי מקלב: הדבר הזה, אני רואה לנגד עיניי, שהאיגרת לרישום שמקבלים אותה, ההתרגשות שיש לכל הורה, שחוויתי את זה עם ילדיי והיום עם נכדיי – הנה, הילד שלנו גדול, קיבל דף מהעירייה, א' טבת – צריך לראות מתי זה יוצא.
אורי מקלב: החודש העברי מיוחד ומייחד אותנו.
אורי מקלב: אני לא חושב שנכון להשיל את זה.
אורי מקלב: אני יודע מה זה לבטל הצעת חוק – זה קשה, אדם שיצר אותו, וזה גם החוק הראשון שבוועדה.
אורי מקלב: אפשר לצרף את הדברים, למצוא נוסחה שתשאיר, אבל תשאיר גם את התאריך העברי בתהליך הזה של רישום לגנים ולבתי ספר.
רות קלדרון: בוקר טוב.
רות קלדרון: יום ההולדת שלי הוא ט"ו תשרי, נולדתי בערב סוכות.
רות קלדרון: אני מאוד אוהבת את הלוח העברי.
רות קלדרון: הוא מאוד חשוב לי, יפה בעיניי מאוד, וכדי להבין את המשנה, צריך לדעת את הלוח העברי.
רות קלדרון: עם זאת, אני חושבת שהצעת החוק הזאת היא דבר פרקטי לאנשים ישראליים – אגב, לא רק יהודים; לא רק יהודים הולכים לגני ילדים אלא גם ערבים וגם נוצרים.
רות קלדרון: אני רוצה להציע שלא נעשה אידיאולוגיה מפקידות.
רות קלדרון: פה, לדעתי, את צודקת, וינואר צריך להיות הזמן החותך לילדים.
רות קלדרון: אני רוצה להציע עם זה, ויכול להיות שזאת הצעת פשרה, שבגני הילדים, כמו בבתי הספר, כשלמדתי, כל בוקר יגידו: היום יום שלישי, י"ב סיוון התשע"ג.
רות קלדרון: היינו כותבים את זה כל יום על הלוח, והתורנים היו צריכים לדעת את התאריך.
רות קלדרון: זה גורם לאהבה ולהרגשה של להיות בתוך זה – לדעת איפה נמצאים בספירת העומר, לדעת שסוכות זה תשרי.
רות קלדרון: זה הרבה יותר יפה בעיניי.
רות קלדרון: אני חושבת שהמהלך שלך, חבר הכנסת, בא מדאגה שהציבור הולך ומתרחק מהשפה היהודית, והמהלך שלי בא מההרגשה שהציבור הישראלי הולך ומתקרב אל האוצר הזה של התרבות היהודית.
רות קלדרון: כך אני מרגישה.
רות קלדרון: כלומר במקום להכריח בצורה פקידותית, בוא נוסיף בצורה חינוכית, שנגיד: זה יהיה התאריך הקובע, ואנחנו מבקשים מכל הגננות, כי הגננות כן יודעות - ינחילו לילדים את הלוח העברי כל יום בגן.
רות קלדרון: ביום ששי מקבלים סוכריה, כשנותנים חצי לירה לקרן הקיימת – אני לא יודעת אם זה עוד קיים.
אורי מקלב: אם זה חלק מהחוק, עשית משהו, אבל זה לא מציאותי הרי.
אורי מקלב: אנחנו נשיל מעצמנו את התאריך העברי.
אורי מקלב: אני לא עושה מזה עניין.
אורי מקלב: אמרתי מראש שזה לא מחלוקת.
אורי מקלב: כל אחד בא מהמקום שלו.
עדי קול: הסיבה היחידה שאני יודעת באיזו שנה עברית אנחנו, זה כי מערכת החינוך והאקדמיה עדיין הולכת לפי השנה העברית, וכל שנה הקורס שלי כך נפתח.
עדי קול: אני חושבת שמערכת החינוך מאוד שומרת על התאריכים האלה.
עדי קול: אני חושבת שפה זה תיקון פרקטי.
שמעון אוחיון: אני יכול לשתף אתכם בהתלבטויות שלי בעניין הזה.
שמעון אוחיון: זה נכון, אני מרגיש את הצד הפרקטי שעדי רוצה להוביל, וגם לי יש נכדה שנולדה בדצמבר.
אורי מקלב: פרקטית זה לא משנה.
שמעון אוחיון: אולי במסגרת הייעוץ המשפטי שהיה לפחות החודש, יש איזושהי חפיפה של החודש?
מירב ישראלי: חייב להיות תאריך.
שמעון אוחיון: אני ודאי תומך בצד הפרקטי, לא הייתי רוצה לדפוק לגמרי את הראש בקיר.
שמעון אוחיון: אני תומך גם בצד של רות – אם אנחנו רוצים להנחיל את המורשת ואת לוח השנה העברי, אנחנו צריכים גם ללוות את זה, והשיח הזה שמתקיים, אני מאמין שבסופו של דבר הוא גם יוליד את הדברים.
שמעון אוחיון: בין לכתוב על הלוח לבין לכתוב את זה בתעודת זהות, המרחק גדול.
שמעון אוחיון: אין טוב מהעניין המעשי.
שמעון אוחיון: אבל לחיות עם הצד הפרקטי – אני נוטה לתמוך בהצעה של עדי.
רות קלדרון: כהצעת פשרה, יכול להיות שנחליט על חג?
רות קלדרון: אולי חנוכה?
עמרם מצנע: לא.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אם היום הראשון של חנוכה הוא שיקבע, זה יכול להיות פתרון.
אורי מקלב: זה אפילו מעצים את חגי ישראל – לא רק הלוח העברי.
עמרם מצנע: עמדת משרד החינוך, בבקשה.
<מיכל חורין: בוקר טוב.
<מיכל חורין: כפי שנאמר, בגלל שהתאריך העברי הוא קבוע, אבל התאריך הלועזי משתנה כל שנה, אנחנו מפרסמים כל שנה את מועדי התאריכים שבהם נולדו זכאי הלימוד חינם.
<מיכל חורין: יש בתיקון הזה כדי לשמור על אחידות, יעילות של המערכת.
<מיכל חורין: מדובר בילידים בפער של שלושה שבועות.
עדי קול: בשנה הבאה זה ששה ימים.
<מיכל חורין: כל שנה זה משתנה, ולכן אנחנו מחויבים לפרסם את זה מחדש כל שנה.
עמרם מצנע: מה עמדתכם לגבי תחולת החוק?
עמרם מצנע: זה יכול לתפוס לשנת הלימודים הקרובה?
<מיכל חורין: מועדי הרישום קבועים לא' בשבט עד כ"א בשבט, וזה מאחורינו.
עמרם מצנע: עינב גוטרמן, קבוצת כולנו משפחה אחת, בבקשה.
<עינב גוטרמן: אנחנו כאן בשם ארגון הארצי ובשם ההורים בכלל, שרוצים לברך על התיאום הזה שנועד להקל כלכלית על ההורים.
<עינב גוטרמן: רק שחשוב לציין – ופה אנחנו מביאים את נקודת המבט של ההורים – הקדמת הגיל היא מבורכת, שתתחיל אפילו מגיל שלושה חודשים – אנחנו נשמח.
<עינב גוטרמן: העניין הוא שצריך לתת את הדעת לתנאים שנוצרים, כי המשמעות של הדברים האלה היא שיותר ויותר ילדים בגילאים יותר ויותר נמוכים נכנסים למסגרות שאינן מותאמות לגילאים האלה.
<עינב גוטרמן: אם מדברים על דצמבר, נכנסים ילדים בני שנתיים ו-9 חודשים, אפילו גיל 3, למבנים שהם- - -
עדי קול: זה קורה עכשיו; זה לא קשור לחוק.
עדי קול: החוק רק הוסיף ששה ימים.
<עינב גוטרמן: נכון, אבל צריך להבין את ההשלכות.
עדי קול: לא של החוק הזה; של מערכת החינוך.
אורי מקלב: לא הבנתי את ההשלכות הכלכליות.
עדי קול: רק תאמרי שזה לא הנושא של החוק הזה.
עדי קול: זו בעיה של מערכת החינוך בכלל, שאני אתך.
<עינב גוטרמן: נכון, ועדת החינוך צריכה לתת את הדעת לתנאים, ליחס שבין הצוות – יש 35 ילדים על גננת וסייעת בגילאי 3.
עמרם מצנע: אגב, משרד החינוך עדכן אותנו שהם הולכים לתקנן עוד סייעת.
עמרם מצנע: זה יהיה, כנראה, בן או בת שירות לאומי.
<עינב גוטרמן: גם זה – צריך לתת את הדעת להכשרת הסייעת, לכך שאין פינות החתלה, אין פינות מנוחה.
<עינב גוטרמן: ילדים בני 3 ו-4 אוכלים ב-14:30 בצהריים.
<עינב גוטרמן: אם לא נגיד את זה, זה לא יגיע לדיון.
עמרם מצנע: יגיע.
עמרם מצנע: אנחנו מודעים.
עמרם מצנע: סימה חדד, בבקשה.
<סימה חדד: ראשית, אני מברכת על השינוי.
<סימה חדד: אנחנו מקבלים מדי שנה המון פניות.
<סימה חדד: לפעמים הפער הוא של יום וארבעה ימים, ועד חודש.
<סימה חדד: אני חושבת ש-31 בדצמבר ייצור סדר וסנכרון במערכת ובהירות להורים מהרגע שהילד נולד – מה מצפה להם, מתי הם יוכלו להשתלב בתוך המערכת.
<סימה חדד: לגבי הדיון סביב הלוח העברי, שהתעורר פה, ברוב הגנים זה נעשה.
<סימה חדד: יחד עם זאת, זאת לא רק עבודה של הגננות והגנים.
<סימה חדד: כדי להטמיע את הנושא, צריך לטפל בזה בכל מערכת החינוך.
<סימה חדד: זה קיים אולי בגנים קצת יותר מאשר בכל מקום אחר.
<סימה חדד: לגבי כל הנושאים האחרים, אני חושבת שזה שווה דיון.
אורי מקלב: למה את חושבת שעכשיו לא תהיה לך בעיה של חצי שעה ושעה?
אורי מקלב: איך זה לא ימנע עכשיו את הבקשות?
אורי מקלב: מה זה משנה, אם התאריך הקובע הוא א' טבת או 31 בדצמבר?
<סימה חדד: התאריך הקובע הוא תאריך מאוד ברור להורים כבר מרגע לידת הילד.
<סימה חדד: בכל שנה, כשמתפרסמים התאריכים האלה, וכבר השנה יש הורים- - -
עמרם מצנע: אין ספק שזה שינוי טכני.
עמרם מצנע: יעקב פרידברג, בבקשה.
יעקב פרי: אני רוצה לפתוח ולומר שאני מאוד שמח שבאתי הבוקר, כי השכלתי מאוד.
יעקב פרי: מהבחינה הזאת, ועדת החינוך עשתה את מלאכתה.
יעקב פרי: לגופם של דברים, שני דברים: דברי ההסבר שהושמו בפנינו בחוק הזה מעריכים בזה שיש פה גם משמעויות בהיבט של מיסוי.
יעקב פרי: בבדיקה שערכנו התגלה שפקודת מס הכנסה מטפלת בהיבטים הללו שעולים פה, לכן דברי ההסבר בנושא הזה לא נצרכים.
יעקב פרי: חשוב לדיין בדברים ולומר, שהסיבה העיקרית פה היא סיבה מינהלית.
עדי קול: היתה פנייה של הורה, וגם אנחנו בדקנו.
אורי מקלב: זה חלק מהטעות של האנשים, שחושבים שזה משפיע עליהם.
יעקב פרי: נקודה נוספת – מבחינתי כמשרד המשפטים, ודאי נחוץ שהחקיקה תהיה קוהרנטית וכמה שיותר ברורה להורים – זה מה שאנחנו מחפשים בדיוק.
יעקב פרי: לכן אני אומר משהו, ומראש אני מסתייג ממנו, כי בעיניי בעיניי, הוא לא יוצר בהירות, אבל היות שחבר הכנסת ביקש – נדמה לי שאם מאוד רוצים להשאיר כאן את התאריך העברי, ובכל זאת לפתור את הדילמה והקושי שעולים – שוב, זה ייצור סרבול מיותר, אבל הוא פותר את הבעיה: אפשר לומר – א' בטבת או 31 בדצמבר - המוקדם מביניהם.
יעקב פרי: זה יפתור את הבעיה.
עמרם מצנע: הצדקת את מה שאנחנו חושבים על המשפטנים.
עמרם מצנע: .. בבקשה.
<נעמי ריפתין: אנחנו מאמצים את ההצעה.
<נעמי ריפתין: היא פותרת בעיות.
<נעמי ריפתין: נשמח אם ילדים ייכנסו לגן רק מגיל 3 ולא בגיל שנתיים ו-9 חודשים, כי היום נכנסים הרבה ילדים לא גמולים וכו', אבל זה לא שייך לנושא.
<נעמי ריפתין: אנחנו מקבלים את החוק.
<גיל ארז: גם אנחנו חושבים שהאחידות היא במקום, שיהיה תאריך מוסכם.
<גיל ארז: התחולה לא יכולה להתחיל השנה, כי הרישום נגמר.
אורי מקלב: אני חושב שתאריך התחולה של החוק – צריך לקחת בחשבון שזה מהלך ממעונות עד גני ילדים.
אורי מקלב: לדעתי, זה צריך לקחת שלוש שנים.
אורי מקלב: יש גם כאלה שנרשמים לבתי ספר – לאו דווקא ישירות לבתי הספר; במגזר הערבי זה קיים יותר.
אורי מקלב: לעבור כך מתאריך אחד לשני, צריך הרבה חשיבה כדי שלא יגרום לבעיות רישום וזכאות.
אורי מקלב: יהיו אנשים שייפלו בזכאויות שלהם, נניח, בין המעונות לגני ילדים, כי זה לא ייתן את המענה.
אורי מקלב: צריך לעשות את זה ודאי לא בשנה אחת.
עמרם מצנע: זה יגיע הנה שוב.
עמרם מצנע: אנחנו נסמן את השנה הבאה.
עמרם מצנע: אני מבקש ממשרד החינוך – זה הרי הולך לקריאה ראשונה ויחזור לוועדה.
מירב ישראלי: תשע"ה.