GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ארז אשל: אנחנו מדברים על 80 שעות.
ארז אשל: אנחנו לא מדברים על מתנדב שמגיע והולך אלא על אותם מתנדבים שהולכים לעבור עכשיו תהליכי הכשרה וליווי עם עובדים סוציאליים, עם אנשי מקצוע.
ארז אשל: אנחנו הולכים, כנראה, בשנים הקרובות לתהליכי קיצוצים בכל התחומים, גדולים.
ארז אשל: אנחנו בתוך התהליך הזה רואים בשורה, גם בקצב ההירתמות – שאתה מבין שיש כוחות איכותיים שכבר היו מחויבים, ומבינים:
ארז אשל: אנחנו נרתמים – אני רואה בשנה הבאה הירתמות של כוחות נוספים, כי אם אנחנו מדברים על יחידות קידום הנוער, ואם תרצי לשמוע, אחת הנציגות יסבירו את כל המטרייה שניתנת לאותם ילדים, אם נצליח להביא בתהליכים של השנים הקרובות מאות-אלפי שעות – לא של אפיזודות, לא של יחידות חד-פעמיות, אלא עקביות ושיטתיות, המורים הללו יזכו להעצמה.
עינת וילף: אין בכל הדברים שאמרת אמירה לגבי החזרת תקציב, כלומר במציאת פתרונות של מתנדבים, שנת שירות וכדומה, או לא שמעתי נכון?
ארז אשל: מ-84 מיליון עלינו ל-105 מיליון.
עינת וילף: מעבר ל-105.
ארז אשל: 9.2 מיליון.
ארז אשל: אישרתי אותם בשבוע שעבר.
ארז אשל: חיים להב, ראש אגף קידום נוער במדינת ישראל, קיבל חתום עוד 9.2 מיליון שקלים.
ארז אשל: זה לא מה בכך.
עינת וילף: זה מביא אותנו ל-114.
עינת וילף: כמה שעות זה נותן לנו?
חיים להב: זה נותן קרוב ל-70 אלף שעות.
עינת וילף: ואז אנחנו נותרים עם ה-90.
ארז אשל: הזמנים המאתגרים הללו זה הזדמנות גדולה לשינויים.
ארז אשל: אני כאן גם נפגשתי עם נציגי הכוח לעובדים, שנמצאים כאן.
ארז אשל: יש הבשורה בתנאי ההעסקה של המורים, כי בפועל גם בשעות ובתהליכים שהם יוכלו לעבור, יש בשורה למנהלי יחידות קידום נוער, שבסופו של דבר מורי היל"ה עובדים אצלם, וצריכים להעצים את אותה אחריות כוללת.
ארז אשל: יש בשורה של תהליך, שאני מקווה שממנו נמצא עוד ועוד, וכבר הבוקר ראשי מוסדות אחרים שואלים אותי: למה לא פנית אלינו כדי לקבל?
ארז אשל: אני מניח שבתהליך של תוך כחודש וחצי, אוכל לבשר על עוד מקומות, ונקבל כל יחידת נוער – מתנדבים חד-פעמיים שיסייעו, אבל רק מתנדבים שנמצאים בתוך גוף שיכול לתת להם הכשרה, שיכול לקבל מעקב וליווי שיטתי, ובאיזשהו מקום כמו כל משבר כהזדמנות, אנחנו מאמינים שדווקא המשבר הזה לכאורה, שיצר גם תהליך של עיכובים בתחילת השנה, הולך בתהליך של שנה עד שנתיים להביא למצב שאותם ילדי קידום נוער בישראל, אותם 6,000 ילדים, אותם ילדים שנמצאים במעונות חסות עתידים לקבל תהליכים של העצמה ומודלים לחיקוי, שמדינת ישראל תתברך בכך.
עינת וילף: אחרי שחברי הכנסת ידברו, הדיון נפתח.
ארז אשל: רק עוד דבר – אבקש מחיים להב, כתוצאה מהשינוי, כדי שנוכל לפנות יותר שעות, תסביר את הנושא של קוד מוסד, את ההחלטה שהתקבלה.
עינת וילף: לפני כן, בנוסף ל-9.2 מיליון שקלים האלה, שכבר עכשיו אמורים להיות מוזרמים לטובת השעות, בתקציב 2013 שאתם מכינים, אתם בונים כדי להחזיר את כל השעות?
ארז אשל: מעבר ל-114.2 מיליון שקלים אנחנו לא רואים כרגע בתוך התהליכים של הקיצוצים ובתוך שנת התקציב שאינה ברורה, אנחנו לא רואים כל תוספת.
ארז אשל: כרגע גם, כמנהל מינהל חברה ונוער, בתוך ההירתמות שיש אני מאמין שאנחנו גם נסתדר ללא התוספת, כי גם כך לתוספת הזאת ולקיצוצים ממקומות אחרים, יש המחירים שלהם.
ארז אשל: ה-114.2 מיליון שקלים זה הסכום הסופי כרגע.
עינת וילף: כלומר בכל מקרה אנחנו מדברים על מתכונת של 560 אלף שעות?
עינת וילף: אני כרגע שמה את המכינות בחוץ.
עינת וילף: שעות בתשלום.
יפעת קלמרו: ההתקשרות הנוכחית על הבסיס של 105 מיליון שקל עומדת על 657 אלף שעות הוראה.
יפעת קלמרו: אנחנו כרגע נוסיף 78, כמעט 80 אלף שעות- - -
עינת וילף: את לוקחת אותנו לתחילת הדיון.
עינת וילף: על 105 אלף שקלים אמרנו שאין בזה 650 אלף שעות.
יפעת קלמרו: ה-657 אלף שעות האלה, לא כולן שעות ישירות, כי הן משולמות למורים עבור העבודה בחופשות.
יפעת קלמרו: אנחנו כרגע משלימים באמצעות התוספת של ה-9 מיליון, שארז גייס, את שעות החופשה שיצאו כביכול על חשבון הילדים, כדי שלא תהיה פגיעה בילדים.
עינת וילף: כרגע אני משאירה את המורים בצד.
עינת וילף: מנקודת מבטם של הילדים, הם ירדו מ-650 אלף ל-490 אלף.
עינת וילף: אמרתם שאתם מחזירים כ-70 אלף.
עינת וילף: זה מביא אותנו ל-560 אלף.
יפעת קלמרו: 560, 580 אלף שעות ישירות- - -
עינת וילף: ואתם אומרים שמזה, זה לא יזוז.
עינת וילף: כל מה שמעבר לזה – שעות התנדבות.
ארז אשל: אבל לפרוטוקול, בשעות מורי היל"ה, מ-650 עלינו מעל 700 אלף שעות, עם התוספת.
יפעת קלמרו: למכרז יש רכיבים נוספים, כמו שעות מיומנות, שיש 45 אלף שעות מיומנות, שהן שעות ישירות לילדים בתכנים מאוד משמעותיים של הכשרה תעסוקתית ומנהיגות – אלה שעות הוראה מאוד חשובות, יש אבחונים, יש מבחנים, כלומר יש מערך שלם של שירותים שמחזיק המכרז הזה מעבר לשעות הוראה, והם רכיבים דרמטיים, אני חושבת, להישגי הילדים.
יפעת קלמרו: חיים ייכנס לנושא של סמל מוסד, שאמור לפנות תקציב נוסף לטובת שעות השכלה.
יפעת קלמרו: ילדי קידום נוער שלומדים בתוכנית, הם באחריותנו.
יפעת קלמרו: התפקיד שלנו הוא לשמור על ההישגים, ונעשה את כל המהלכים - גם בעבודה מול המורים, גם בהכשרת המורים, גם בהעמדת הכלים, גם בהעמדת הדרכה פדגוגית, כדי שזה לא יפגע בילדים.
יפעת קלמרו: אנחנו נמצאים במעבר בין זכיין לזכיין, בין צורת העסקה אחת לצורת העסקה אחרת.
יפעת קלמרו: אנחנו מאוד שלמים עם השינוי הדרמטי שעשינו בצורת ההעסקה של המורים.
יפעת קלמרו: נצטרך ללמוד לעבוד עם זה.
יפעת קלמרו: מורים שעובדים משרתית, יעבדו אחרת ממורים שעבדו שעתית.
יפעת קלמרו: הציפייה שלנו מהם, הציפייה שלהם מעצמם, הציפייה של המרכזים מהם משתנה מעצם העובדה שהם מועסקים העסקה משרתית.
יפעת קלמרו: כולנו במעבר מאוד משמעותי, ואנחנו לומדים את זה תוך כדי תנועה, כי המטרה של כולנו בחדר הזה היא הילדים.
יפעת קלמרו: יש שם ילדים שצריכים לקבל את רמת השירות שקיבלו קודם, אם לא יותר.
ארז אשל: אנחנו נשתפר כל שנה עם הילדים האלה.
ארז אשל: אין שימור אלא רק שיפור.
עופרה ליברמן: אני רוצה להוסיף, מעבר למכרז ולהצעת המחיר של רשת עתיד, שתפעיל את זה, המשרד ממקורותיו יעמיד לרשות הפעולה רואה חשבון, שיבדקו שהמורים אכן מקבלים את השכר שמגיע להם מהמכרז.
עינת וילף: נחמד שבסוף יש מישהו באוצר שחושב שהדברים האלה עולים למדינה פחות.
עינת וילף: בבקשה, חבר הכנסת חנין.
דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש, גם על עצם כינוסה של הישיבה בנושא החשוב הזה וגם על צורת הניהול המאוד יעילה שלה.
דב חנין: אני חושב שמסביב לשולחן הזה לא יכולה להיות וגם אין מחלוקת, שפרויקט היל"ה הוא עבודת קודש.
דב חנין: זו השורה האחרונה שהחברה מעמידה לרשותם של ילדים, נערים, שהיא בעצם יכולה לקבוע, האם הם יתפתחו לאזרחים, לאנשים שיכולים לעמוד על רגליהם בחברה, או חס וחלילה, ידרדרו למקומות שאף אחד מאתנו לא רוצה לראות אותם.
דב חנין: ולכן במדינה נורמלית תוכנית כמו היל"ה היתה גולת הכותרת של משרד החינוך – בכלל לא היו יוצאים בה למכרזים, אלא היו עובדי העלית, המורים המעולים ביותר של משרד החינוך היו נשלחים לזירה הקשה ביותר – עובדים של משרד החינוך, בלי מכרזים ובלי זכיינים ובלי כל השיטות המסובכות האלה וחישובים מסוגים שונים ומשונים.
דב חנין: זה מה שהיה צריך להיות במדינה נורמלית, ואני חייב לומר לך, גברתי יושבת-הראש, שאני עדיין לא איבדתי את התקווה שנחיה אי פעם במדינה נורמלית כזאת, ושבאמת אחד הביטויים למדינה הנורמלית הזו יהיה שכך הדברים מתנהלים.
דב חנין: כשאני מדבר על תוכנית היל"ה, גם מנקודת הראות של התוכנית כפי שהיא היום, ברור שצריך להתבצע פה מהלך גם של חיזוק התוכנית והרחבתה, כי נעשית עבודה נהדרת, אבל אני לא חושב שממדיה הם מספיקים ומספקים, וגם חיזוק ועיגון של תנאי העבודה ההוגנים של המורים.
דב חנין: אגב, אני מדבר על אותו דבר ולא על שני דברים נפרדים, כי בלי מורים שעובדים עם יציבות, עם קביעות, עם ביטחון – אני הזדעזעתי עכשיו לשמוע את המורה משדרות, שמספר שפתאום אומרים לו: בעצם אין אזרחות.
דב חנין: נפל בחשבון.
דב חנין: מעבר למסר האיום והנורא שמועבר כך לתלמידים, כי אזרחות – מאוד חשוב, אבל מעבר למסר האיום והנורא שמועבר כך לתלמידים, איזה מסר מקבל המורה, שהוא בעצמו לא יודע?
דב חנין: הוא אמור להיות עוגן של יציבות, שהתלמידים מסתכלים עליו, ויודעים שהוא היה שם אתמול, ויהיה שם מחר ומחרתיים, ואפשר יהיה לבוא אליו, והוא בעצמו לא יודע אם הוא נמצא.
דב חנין: לכן תנאי עבודה הוגנים והרחבה וחיזוק של השירות הם חלק מאותה נוסחה.
דב חנין: אבל אני שומע שהמערכת הזאת מתנהלת בצורה הפוכה, ואנחנו מגיעים למספר, שלא נקבע – לא לפי הצרכים של המערכת, לא לפי צורכי התלמידים, לא לפי צורכי המורים.
דב חנין: נקבע מספר, ומרגע שהוא ישנו, אנחנו עובדים בשיטה של מיתת סדום: אם אי-אפשר לקצץ בראש, נקצץ ברגליים.
דב חנין: אם התנאים הם קצת יותר הוגנים ומשופרים, בשורה התחתונה, ואני מציע לעצמנו לא לשחק במספרים, כי לפחות אנחנו כאן בכנסת כבר מכירים את זה.
דב חנין: אז השאלה של מספר השעות היא השאלה, כמה התלמיד מקבל.
דב חנין: מבחינתנו, זו השאלה.
דב חנין: אני מתנצל שאני מעמיד אותה בצורה מאוד פשוטה, אפילו פשטנית.
דב חנין: השאלה, כמה התלמידים מקבלים בשעות הוראה, ואם התלמידים מקבלים פחות שעות הוראה, אני חושב שאנחנו מזיקים למערכת חשובה, ראויה.
דב חנין: קראתי את המסמך שהכין מר אשל, ואני מברך עליו, מבחינה זו שגם הוא אומר בפתיחת המסמך, שזו תוכנית מאוד חשובה, והיא תוכנית דגל, ומאוד משמעותית למשרד החינוך.
דב חנין: אני חושב שזו נקודת מוצא נהדרת לעבודה שלנו.
דב חנין: את הקביעה הזו שלכם במשרד החינוך, שאני מברך עליה, יש לתרגם לשפת המעשים.
דב חנין: החלק הכי קשה של העבודה שלנו זה התרגום לשפת המעשים.
דב חנין: אנחנו בכנסת כל הזמן מדברים על עקרונות נפלאים, ואיכשהו בביצוע זה תמיד יוצא משהו קצת בעייתי.
דב חנין: לכן אני מציע ברמה המעשית, שנקבע שני עקרונות ברורים, שמהם התחלנו: האחד, יש שינוי במעמד המורים – זה הישג חשוב, יש לברך את המורים על ההתייצבות שלהם.
דב חנין: הם נאבקו למען עצמם, אבל הם בעצם נאבקו למען מערכת חינוך טובה יותר וראויה יותר לטובת כולנו.
דב חנין: נקודת התחלה שנייה – שלפחות לא מקצצים את מספר השעות שהתלמידים מקבלים.
דב חנין: מפה צריך להתחיל.
דב חנין: לגבי שנות השירות, ואני אומר את זה ממקום שמאוד מעריך – הבן שלי היה בשנת שירות בחינוך, ואני יודע כמה זה חשוב, אני יודע כמה הוא עשה עבודה, לטעמי, מסורה וטובה, והשקיע בזה 24 שעות ביממה, והוא בחור נפלא, אבל הוא לא מורה.
דב חנין: הוא לא יכול להיות במקום מורה, ולא צריך להיות במקום מורה, הוא לא בא כדי להיות במקום מורה.
דב חנין: הוא עשה עבודה נהדרת, אבל היא עבודה אחרת.
דב חנין: אם אתם יכולים לגייס את המכינות, את שנות השירות להתגייס לעניין הזה – מבורך וראוי מאוד.
דב חנין: הסוגייה הזאת, להבדיל מהרבה סוגיות שניצבות לפתחנו, גם מאוד פתירה.
דב חנין: אנחנו מדברים פה במקסימום – עוד 10 מיליון שקלים – זה כסף קטן, לעומת התועלות של החברה הזאת.
דב חנין: אנחנו מגלגלים פה מאות-מיליונים בוועדות בכנסת.
דב חנין: לכן אני אומר, גברתי היושבת-ראש, אני מציע שבעקבות הדיון הזה תוציאי בשם הוועדה מכתב לשר החינוך עם הערכה גם לשינויים החיוביים שנעשו בתוכנית היל"ה.
דב חנין: אנחנו מברכים על כך, אבל לא באותה הזדמנות שנעשה שינוי בכיוון אחד, לקלקל אותו בכיוון השני, אולי מתוך חוסר תשומת לב.
דב חנין: מר אשל, אני מניח שהוא לא יתנגד למכתב כזה, אפילו יברך על כך – הוא נשאר חשוף במערכה הזאת, שזאת לא רק המערכה שלו.
דב חנין: אני חושב שזה עניין ששר החינוך צריך להתערב בו, צריך לקבל בו את ההחלטה.
דב חנין: ההחלטה הזאת צריכה להיות נכונה וערכית, והיא גם לא יקרה.
נינו אבסדזה: לא נותר לי להוסיף הרבה אחרי דבריו של חבר הכנסת חנין.
נינו אבסדזה: הגעתי מאוחר, אבל הזדעזעתי, ברגע שמדובר בילדים ובתוכנית שזה דלת אחרונה להכניס אותם לחברה שלנו ולא להשאיר אותם מעבר לדלתות האלה.
נינו אבסדזה: כשמדובר בתוכנית כזאת, וליד זה אני שומעת מילים כמו "ספק" ו"זכיין", אני גם עוד לא איבדתי תקווה, אבל אני מאבדת אותה כל יום – במדינה נורמלית לא הייתי רוצה לשמוע בכלל, אני מבינה שלא נשנה את זה היום כאן בוועדה, ליד התלמידים, ועוד תלמידים כאלה, לשמוע מילים כמו "ספק" ו"זכיין", זה פשוט נשמע נורא.
נינו אבסדזה: אני משאירה לעצמנו את התקווה שזה ישתנה.
נינו אבסדזה: אני בעד שנפנה לשר החינוך, ונגיד לו דבר אלמנטרי: אנחנו לא יכולים לפגוע בשעת הוראה אחת, ולפי החשבון שהספקתי לעשות, יש פה כמעט 100 אלף או 90 אלף שעות פחות.
נינו אבסדזה: יכול להיות שאני טועה, אבל אתם מבינים במספרים האלה יותר ממני, שהתוכנית לא תיפגע.
נינו אבסדזה: שעה אחת לא אמורה להיפגע מזה.
נינו אבסדזה: ולגבי שנת שירות, מאוד מעריכה מה שקורה בשנת שירות, מאוד מעריכה עבודת מתנדבים, אבל כל אדם אמור לעסוק במקצוע שלו, ועם הילדים אמורים להתעסק קודם כל המורים, עם הילדים בתוכנית היל"ה, שהם יודעים איך לפתוח להם את הדלתות האלה.
עינת וילף: אני עוברת לדוברים.
עינת וילף: אלך לפי סדר הפניות.
עינת וילף: יגאל לוי, בבקשה.
יגאל לוי: שלום, אני בשדרות, מנהל יחידת המתבגרים, קידום נוער וצעירים בשדרות, באגף הרווחה.
יגאל לוי: אני חושב שנעשה פה דיון עמוק ויסודי, ואני רוצה לברך את הוועדה ואת יושבת-ראש הוועדה על כך.
יגאל לוי: אני רוצה להבהיר, שהילדים האלה, עד שהם מגיעים ללמידה, יש תהליך של חיזור ארוך מאוד.
יגאל לוי: הם לא מידפקים על דלתנו – עזבנו את בית ספר – נכנסים אליכם.
יגאל לוי: עד שהמדריך רוכש את האמון, עד שהוא מגיע ללמידה – צריך לעקוב אחריו, לטפל במגוון רחב של בעיות.
יגאל לוי: בעקבות המכרז החדש נוצר מצב, ואני לוקח את שדרות כדוגמה, ש-15 אחוז מהילדים לא יכולים להיכנס לתוכנית בכלל.
יגאל לוי: הם יכולים להצטרף לקבוצה קיימת, אבל לא יכולים לעלות על המצבת ולקבל עבורם שעות.
יגאל לוי: ולמה הדבר דומה – למרפאה.
יגאל לוי: אני מדמה את עצמנו למרפאה שצריכה לטפל בילדים האלה, ואנחנו אומרים: חבר'ה, מעבר ל-15 אחוז מהחולים לא ייכנסו אלינו.
יגאל לוי: האם יש מצב כזה במדינת ישראל, שניתן להרשות אותו?
יגאל לוי: דבר נוסף בעייתי – לב התוכנית היפה הזאת זה למידה פרטנית – מורה מול תלמיד.
יגאל לוי: זה ילדים שנשרו מהמסגרת, שלא יכולים לשבת בקבוצה, ואתה עכשיו נאלץ להושיב אותם, ששה או שבעה ילדים בקבוצה, שכל אחד, יש לו הבעיות שלו, וכל אחד בעולם אחר וברמה אחרת, ועכשיו אנחנו נאלצים להושיב אותם בקבוצה.
יגאל לוי: הילדים האלה, שאנחנו לא יכולים להכניס כרגע בתוכנית על חשבון שעות, אנחנו צריכים לצרף אותם לקבוצות הקיימות.
יגאל לוי: בנוסף אני חושב שצריכה לצאת מהוועדה דרישה למשרד החינוך, לשר החינוך, להפעיל את מלוא כובד משקלו כדי להציל את הילדים האלה, ולתת להם את מלוא השעות שהם צריכים.
יגאל לוי: תודה.
עינת וילף: לילי הלפרין, בבקשה.
לילי הלפרין: בוקר טוב.
לילי הלפרין: תודה על הדיון החשוב הזה.
לילי הלפרין: אני מנהלת תוכנית אמת למניעת אלימות, ואני עובדת בעיריית ירושלים כחיצונית עם תלמידי הפרויקט השלמת השכלה כשבע שנים.
לילי הלפרין: אני באה להציג משהו מבחוץ, איך אני רואה את זה, ואני פשוט כל כך הזדעזעתי, שאמרתי שהיום אני באה גם לפגישה הזאת.
לילי הלפרין: הקבוצות האלה הולכות ונעשות קשות יותר ויותר.
לילי הלפרין: אני עובדת אתם בדינמיקה קבוצתית, העצמה אישית ומניעת אלימות.
לילי הלפרין: כל שנה אני רואה אותם בעבודה מולי, והערכים שהם מביאים, הידע האקדמי, הידע באזרחות, בדמוקרטיה הוא פשוט חלש יותר ויותר.
לילי הלפרין: זה לא ייאמן.
לילי הלפרין: תחושות הקיפוח שמאפיינות אוכלוסיות מוחלשות באות לידי ביטוי גם כלפי אלה שמיטיבים אתם.
לילי הלפרין: הקיפוח ותחושות הניכור כלפי הממסד הן מאוד גבוהות.
לילי הלפרין: מה יקרה אם חלילה המקום האחרון שהם יינצלו, ויש סיכוי שיהפכו לאזרחים טובים, מה יקרה אם זה ייפגע?
לילי הלפרין: הניכור, הקיפוח והשנאה לממסד עם גופים נוספים כמו ערבים, שמאלנים וכדומה הם כל כך נוראיים, הם עולים בדינמיקה בצורה מאוד בולטת.
לילי הלפרין: הם צריכים את העבודה הפרטנית, ואני רואה את הייאוש לפעמים בעבודה הקבוצתית עם התלמידים האלה, עם האמירות הנוראיות.
לילי הלפרין: הבאתי פה דוגמה אחת רק כדי להראות לכם, אילו אמירות הם יכולים לומר.
לילי הלפרין: אני בזמן האחרון עובדת אתם על סטיב ג'ובס, סביב הביוגרפיה האחרונה שלו שיצאה, ומה שעבר בחייו.
לילי הלפרין: הם שואלים אותי בכל קבוצה אותו דבר: מה קרה כשהוא ידע שיש לו רק זמן מועט לחיות?
לילי הלפרין: הם אומרים את זה: אם לי יודיעו שיש כך וכך זמן לחיות, אני אונס, רוצח, מבזבז – אלה הקבוצות שאני מתחילה אתם בספטמבר.
לילי הלפרין: 6,000 תלמידים.
לילי הלפרין: חלילה אני לא מאשימה את כולם, אבל לא רק משרד החינוך אלא גם משרדים אחרים צריכים לקחת חלק.
לילי הלפרין: חייבים לעבור את ההכשרה הפרטנית, להיות בקשר עם המנהלים, כמו שאני רואה שעושים בירושלים – בוקר-בוקר מתקשרים, מוציאים אותם לפעמים מהמיטות.
לילי הלפרין: אני לא רואה תועלת אמתית בעבודה עם מתנדבים לאורך השנים.
לילי הלפרין: יש בנות שירות שיושבות אתי לפעמים.
לילי הלפרין: הטינה שלהם כלפי הממסד, וזה שרק אדם בוגר בעל הכשרה באמת יכול לעבוד אתם ולא בחורה צעירה – גם על המתנדבים, יהיה קשה מאוד לעבוד אתם.
לילי הלפרין: צריך לחזק את המורים כדי להמשיך בעבודת הקודש הזאת, כי אמירות מהסוג הזה גורמות לנו, העובדים אתם, המון ייאוש.
עינת וילף: אתי אלוני, בבקשה.
אתי אלוני: יש לי תחושה שאנחנו מתקדמים צעד אחד קדימה ושניים אחורה.
אתי אלוני: העיסוק בנוער בסיכון, לפחות לגבי ראשי רשויות מקומיות, היא בבחינת עבודת קודש.
אתי אלוני: מי שלא ראה רשות עם אמא שבאה אליו, שהציו לה את הילד כי הצליחו להוביל אותו למסלול של בגרות, לא ראה אושר.
אתי אלוני: אנחנו בסיורים שלנו ביחידות ובתחנות השונות רואים את זה יחד עם צוותי משרד החינוך, ואנחנו יודעים כמה העבודה הזאת מוערכת.
אתי אלוני: זה בבחינת כל המציל נפש.
אתי אלוני: בזה שפותרים בעיה במקום אחד, ויוצרים בעיה במקום אחר – זו לא שיטה.
אתי אלוני: אני אומרת את זה למערכת ולמי שקובע פה את המדיניות.
אתי אלוני: אני ודאי רוצה לברך על חיזוק המורים, אבל המורים יצאו להפגין, וזו זכותם, אבל הילדים האלה לא הולכים להפגין, וגם לא הוריהם.
אתי אלוני: ואם אנחנו לא נעשה את המלאכה הזאת, ואני כרגע כנציגת ראשי הרשויות המקומיות אומרת: אין ראש רשות שאני מכירה מ-262 ראשי הרשויות במדינת ישראל, שלא אומר שהדבר הזה חשוב, ולא יכול לתרום משעותיו לטובת העניין.
אתי אלוני: ואני לא רוצה לראות את עצמנו הולכים שוב לראש הרשות, והוא פותח את הכיס ואומר: אני יכול לתרום את השעות, או: אני יכול להשלים את השעות.
אתי אלוני: מה אנחנו יוצרים בזה?
אתי אלוני: עוד פעם פער?
אתי אלוני: עוד פעם מי שיש לו, נותן, ומי שאין לו, לא נותן?
אתי אלוני: איזו מין חשבונאות זאת?
אתי אלוני: אני מברכת את קידום הנוער ואת העשייה שנעשית ביחידות לקידום נוער, ואנחנו צריכים לעשות הכול כדי להוביל ולאפשר לילדים האלה, למי שמצליחים להביא אותו לשם, לתת את השעות האלה.
אתי אלוני: הטיפול הפרטני הוא הטיפול.
אתי אלוני: אני הגעתי מהצבא, והילדים האלה, זאת התחנה הכמעט לפני אחרונה, לפני התהום הזה, ואם אנחנו לא מצליחים לעשות את זה, זאת חכמה קטנה בעיניי לפגוע במי שלא יכול לצאת להפגין, במי שלא קם בבוקר ללימודים וכו'.
אתי אלוני: אנחנו צריכים לעשות הכול, ואני רואה את ההורים האלה, שבאים לראשי רשויות, שמרימים אלינו את הטלפון, ואומרים: עומדים פה הורים, שלא יודעים מה לעשות עם הילדים, ומתחננים שיצילו אותם.
אתי אלוני: ואתה שומע ראשי רשויות שאומרים: הקדשתי לזה שעות ותוספות.
אתי אלוני: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות הכול כדי לאפשר את התחנה הכמעט אחרונה הזאת, את הסיכוי הזה, שהוא סיכוי לעתיד, להחזיר את השעות, לא לאפשר שיפגעו בשעות, כן לאפשר את ה"פררוגטיבה", במירכאות כפולות, לאותו ילד כן ללמוד בפרטני, כי זה מה שאולי יוביל אותו לאיפוס או לחזור למסלול.
אתי אלוני: אנחנו צריכים לעשות הכול כדי להרחיב את התוכנית, ואני נדהמת מזה שהכמויות רק הולכות וגדלות.
אתי אלוני: והיחידות צריכות לגדול, ואני שומעת: תגדילו לנו את המקום, את התשתיות.
אתי אלוני: אני לא רוצה לומר, איפה אנחנו טועים, אבל אנחנו מוכרחים לעשות הכול, שלפחות במה שטוב, לא לפגוע, ובמה שמאפשר, לאפשר לו להתקיים.
אתי אלוני: אני קוראת מכאן גם בשם ראשי הרשויות, גם בשם יושב-ראש השלטון המקומי – אל"ף, להחזיר את ה-100 אלף או 90 אלף השעות האלה כדי לאפשר תוכנית כסדרה.
אתי אלוני: והדבר השני הוא, כמובן, להרחיב, כדי שאולי נצמצם מתישהו את היקף הנערים האלה, שמגיע לאיזשהו סף, שנוכל לתת לו מענה.
דב חנין: גברתי יושבת-הראש, אני מתנצל – הדיון הזה מרתק, ואני חייב לצאת לוועדת כספים.
עינת וילף: טלי יוגב, בבקשה.
רויטל יוגב: שלום, אני מנהלת את רשות חסות הנוער במשרד הרווחה.
רויטל יוגב: אנחנו מפעילים 58 מסגרות חוץ ביתיות לנוער שנמצא בקצה של הקצה, שכבר לא יכול להישאר בקהילה, ומגיע למסגרות שלנו.
רויטל יוגב: במחצית מהמסגרות פועלת תוכנית היל"ה, בשאר המקומות הילדים משולבים בקהילה – בעיקר בהוסטלים, משולבים בלמידה בקהילה, אבל ב-27 מסגרות שלנו פועלת תוכנית היל"ה בתוך המעונות כחלק מהמערך השוטף של המעונות.
רויטל יוגב: לגבי התוצאות, אם בתחילת דרכנו עם היל"ה אף אחד לא חשב שהילדים שלנו מסוגלים להגיע אפילו ל-8 שנות לימוד, כי היתה תוכנית שהיא אפילו פרה 8 שנות לימוד, בשנת הלימודים הנוכחית סיימנו כש-50 אחוז מהבחינות שנעשו הן בחינות ל-12 שנות לימוד ובגרויות, ומבחינתנו, אין לזה אח ורע, וזה פונקציה של השקעה בילדים.
רויטל יוגב: אין ספק שהקיצוץ שאנחנו חווים אותו, שעובר את ה-30 אחוז, הוא קריטי מבחינתנו.
רויטל יוגב: כל שעה שמורים יושבים עם קבוצת תלמידים, זה משמעותי מבחינת איפה הם יהיו כשהם יסיימו את הצו אצלנו, ואיפה הם יצליחו להשתלב הלאה בחיים.
רויטל יוגב: סיימנו עכשיו מחקר אפידמיולוגי ארוך של תוצאות של בוגרים שלנו בחסות הנוער עם הלמ"ס, שהוא מחקר מאוד קשה מבחינתנו ומבחינת מדינת ישראל.
רויטל יוגב: יש בו בשני מקומות קרן אור: אחת מתייחסת למשך הזמן שהם נמצאים אצלנו, וזה בעיה שלנו מול בתי המשפט עם אורך הצווים, וקרן האור הגדולה ביותר היא ההשכלה.
רויטל יוגב: ככל שהילד מסיים עם יותר שנות לימוד, כך בגרף יורד הרצדיביזם אחרי זה, והיכולת שלנו כמדינה לתת מענה לילד הזה להשתלב אחר כך.
רויטל יוגב: בשליש מהמקומות יש לנו ש"ש, ולא אחד או שניים אלא קבוצה של ששה-שבעה – קבוצה משמעותית.
רויטל יוגב: זה לא תחליף למורים.
רויטל יוגב: זה נפלא ליד, זה מה שמאפשר לפעמים להוציא ילד מקבוצה של חמישה, ולתת לו את העזרה הפרטנית, אבל זה לא תחליף למורים.
רויטל יוגב: אי-אפשר להמיר שעות הוראה של מתמטיקה לבגרות בש"ש.
רויטל יוגב: זה לא עובד.
רויטל יוגב: חשוב באותה פנייה שתהיה, שיהיה ברור שגם אם חוזר הקיצוץ, חייבים לתת מענה לגידול במספר הילדים.
רויטל יוגב: אחרת נהיה פה שוב עוד שנה.
עינת וילף: נורית טיבי, בבקשה.
נורית טיבי: אני מנהלת האגף לטיפול בפרט, עיריית פתח תקווה.
נורית טיבי: אני רוצה להוסיף שתי הערות: פגיעה משמעותית שקרתה כתוצאה מהקיצוץ היא העובדה שאנחנו לא יכולים להיות גמישים עם התוכנית.
נורית טיבי: זה היה המאפיין המרכזי שלה, כפי שהיה בעבר.
נורית טיבי: ילד היום יתקשה לעבוד לצד לימודים בתוכנית היל"ה, כפי שהיה בעבר, וזה עוד סיפור שיפגע בתלמידי היל"ה.
נורית טיבי: יש לנו פחות שעות, אנחנו לא מסוגלים להתפרס כפי שעשינו בעבר על כל היום, כלומר שעות לימוד גם בבוקר וגם בערב, וכך יכולנו להתאים תוכנית לכל ילד, לפי צרכיו.
נורית טיבי: היום, עם הקיצוץ הנוכחי, אנחנו מתקשים לעשות זאת – אין לנו מספיק שעות, אין לנו מספיק מורים.
נורית טיבי: היינו צריכים להיפרד מחלק מהמורים, כפי שנאמר כאן קודם.
נורית טיבי: אנחנו יודעים באיזה עומק של בעיות אנחנו עוסקים, ואני מדברת גם על ילדים עם הפרעות רגשיות קשות וגם על הפרעות התנהגות קשות; ילדים שמצריכים תוכנית אישית, והיום אנחנו לא מסוגלים לספק את זה.
נורית טיבי: כל מה שנאמר כאן, שמתנדבים לא יכולים להחליף מורים – גם מתנדבים לא יכולים להחליף אנשי טיפול, ומתנדבי קידום נוער – זה דורש גם בשלות אישית וגם מקצועית כדי להחזיק ילדים שבאים ממקומות של דיכאון ושל קושי ושל עבריינות ושל בעיות התנהגות ובעיות משפחתיות מורכבות.
נורית טיבי: אין לי ספק שמתנדבים יוכלו לסייע למערך הקיים כיום, אבל הם לא יכולים להחליף – לא מורים אבל גם לא אנשי טיפול.
עינת וילף: גילה קלדרון, בבקשה.
גילה קלדרון: שלום, אני מנהלת את האגף לחינוך על-יסודי וקידום ילדים ונוער בעיריית תל-אביב-יפו.
גילה קלדרון: במסגרת תפקידי יש לי מבט-על על הילדים בכל הרצף.
גילה קלדרון: בעוונותינו, אלה הילדים שנכשלנו, ולא הצלחנו להחזיק אותם בשום צורה במערכת.
גילה קלדרון: אם היום שר החינוך והמנכ"לית מדברים על חוק האכלה, החוק הזה לא חל עליהם, כי לא הצלחנו להכיל אותם בתוך המערכת.
גילה קלדרון: אם הילדים האלה היו במערכת, רובם ככולם היו בכיתת חינוך מיוחד.
גילה קלדרון: ממוצע התלמידים לכיתת חינוך מיוחד זה עשרה.
גילה קלדרון: הילדים היום בעוז לתמורה היו עולים לנו כ-40 שעות.
גילה קלדרון: היו צריכים להשקיע בהם הרבה יותר מיליונים.
גילה קלדרון: הם עולים בזול למדינה, הילדים האלה, ומזלזלים בילדים.
גילה קלדרון: המדינה חייבת על כל ילד כזה, לתת לו שעות כמו שמגיע לו.
גילה קלדרון: זה מזעזע, שיש לנו היום ילדים, שאנחנו מדברים על 8 שנות לימוד, אבל יש.
גילה קלדרון: איך ייתכן שילד, ועילם לא מקבלת כל ילד; רק מגיל מסוים, כלומר ילד בן 14 צריך ללמוד 8 שנות לימוד.
גילה קלדרון: אנחנו מבינים על מה אנחנו מדברים?
גילה קלדרון: היא אמרה: 50 אחוז.
גילה קלדרון: מצד שני, יש פה ילדים שעושים בגרות מלאה.
גילה קלדרון: כל המערכת נכשלה, והילדים האלה עושים בגרות מלאה או בגרות חלקית.
גילה קלדרון: זה נותן להם טעם לחיים, זה מחזיר אותם לחברה.
גילה קלדרון: לא ייתכן שנוותר על הילדים האלה.
גילה קלדרון: ואגב, חיים להב, ידידי יקירי, שאני יודעת שבפנים הוא בוכה, טבע את המטבע: לא מוותרים לאף אחד, ולא מוותרים על אף אחד.
גילה קלדרון: ופה מוותרים.
גילה קלדרון: מה כל העוז לתמורה?
גילה קלדרון: מעבר לשכר של המורים – בסופו של דבר עוז לתמורה, השינוי הגדול הוא שכל ילד יקבל שש שעות פרטניות.
גילה קלדרון: הילד במערכת הפורמלית, שיכול ונמצא בתוך המעטפת, וכל מינהל חברה ונוער, ויקבל סבסוד לטיולים ולספרי לימוד – הכול נפלא.
גילה קלדרון: עשו מהפכה ענקית בחינוך, וזה גם אופק חדש, זה אותו דבר – המהפכה פר התלמיד זה השעות הפרטניות, ושם קבוצות של ששה ילדים.
גילה קלדרון: הילדים הנורמטיביים.
גילה קלדרון: הילדים האלה לא יכולים ללמוד בקבוצות של ששה, כי הם היו נשארים בכיתת החינוך המיוחד שלהם.
גילה קלדרון: זה ילדים שלא מסוגלים להסתגל למערכת, שצריכים טיפול מיוחד.
גילה קלדרון: מתנדבים זה נפלא – יש לנו בנות שירות לאומי ויש לנו ש"ש כמה שאתם רוצים בכל המסגרות שלנו של קידום נוער בעיר ואחרות – הם נפלאים, עושים עבודה נהדרת, אבל הם לא מחליפים איש טיפול, ובטח לא מורה.
גילה קלדרון: אני אמרתי תמיד שהמורה הכי טוב ילמד בכיתה הכי חלשה, ולא הפוך.
גילה קלדרון: הם צריכים את המורים הכי טובים, את אנשי הטיפול הכי מקצועיים, כי אנחנו נכשלנו בהם, בלהחזיק אותם.
גילה קלדרון: אנחנו חייבים להם.
גילה קלדרון: מבחינה תקציבית, המדינה חוסכת עליהם כסף.
גילה קלדרון: זו פשוט שערורייה.
גילה קלדרון: עשינו מהפכה נהדרת לטובת המורים, ומי שמשלם את המחיר זה התלמידים הכי חלשים בחברה.
גילה קלדרון: ושוב – הם ייכנסו לנו מהדלת האחורית ומהחלון.
גילה קלדרון: הילדים האלה לא מתאימים גם למסגרת של מפתן.
גילה קלדרון: יש לנו עירוני קריירה בעיר, שאנחנו מפעילים עם משרד התמ"ת, והם לא מגיעים גם שם.
גילה קלדרון: אלה ילדים שלא יכולים להגיע לבית ספר, לשום מסגרת נורמטיבית, וכל המעטפת הטיפולית שהם מקבלים, מצליחים להביא אותם למקום הזה.
גילה קלדרון: אין להם כוחות, להביא את עצמם.
גילה קלדרון: לכן זו חובתנו לא רק להחזיר את המשאבים שניטלו, אלא להוסיף משאבים.
עינת וילף: עינת, בבקשה.
עינת אברהמי: אנחנו מודים לארז אשל שהחזיר חלק מהקיצוץ, אבל צריך להחזיר את כל הקיצוץ.
עינת אברהמי: אף אחד מאתנו לא היה מוכן שאת הילדים שלו ילמדו חבר'ה שסיימו לפני חודשיים את הבגרויות שלהם.
עינת אברהמי: ולתלמידים שלנו, ההורים שלהם לא ייצאו לרחוב, והם לא ייצאו לרחוב, אז אנחנו צריכים לעשות את זה בשבילם.
עינת אברהמי: אלה תפקידים מקצועיים, וצריך אנשים מקצועיים.
עינת אברהמי: בשום אופן אי-אפשר לדבר על שנת שירות, כשמדברים על קיצוצים של שעות – זה לא מקביל בשום צורה.
עינת אברהמי: אכן יש שיפור מסוים בתנאי העסקה, אבל כשמקצצים בשעות ההוראה, אין שום שיפור.
עינת אברהמי: יושבים פה עומר ומקסים.