GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לורן פוריס: הסקירה היתה מעניינת מאוד, ורציתי לנצל את ההזדמנות ולשאול שתי שאלות.
לורן פוריס: לגבי תכנית תה"ל שנשמעת כמו תכנית מצוינת, והנושא של התגבור לבגרויות – הייתי רוצה לדעת כיצד נבחרים בתי-הספר.
ניר ברקת: כל בית-ספר ממלכתי או ממלכתי-דתי, או כל בית-ספר שלומד בגרויות, שמעוניין בכך, ויש לו מסה קריטית מספקת בשביל שתהיה שם עבודה.
ניר ברקת: התשובה היא: זה רוחבי, לכל מקום שאנחנו מוצאים שיש בו צורך.
לורן פוריס: מה זה "מסה קריטית"?
לורן פוריס: כמה תלמידים?
לורן פוריס: כי יש בתי-ספר קטנים יותר.
חוה בר טור: חוה בר טור, אני הממונה על החינוך העל-יסודי בירושלים.
חוה בר טור: ואני רוצה לתקן את ראש העיר ולומר, גם בתי-ספר קטנים שיש בהם כיתה וחצי בשכבת י"ב ויש צורך בקבוצות תמיכה, מקבלים תמיכה.
חוה בר טור: גם לקבוצות קטנות מאוד.
לורן פוריס: ושאלה שנייה, לגבי תכנית "עט הדעת", שהיא תכנית מצוינת בנושא המחשוב.
לורן פוריס: אני מכירה כמה בתי-ספר בירושלים ששואפים מאוד להיכנס לתכנית כבר לא מעט זמן, וזה עוד לא הסתייע.
לורן פוריס: מה לוח הזמנים?
ניר ברקת: התחלנו עם פיילוט של שמונה בתי-ספר לפני שנה וחצי, ובשנה האחרונה הרחבנו את הפיילוט הזה, עוד לפני שיש לנו את התוצאות, לעוד 16 בתי-ספר.
ניר ברקת: העירייה משתתפת קצת, אבל רוב מוחלט של הכסף הוא מהיכולת שלנו לגייס תרומות.
ניר ברקת: אנחנו פועלים ימים כלילות בשביל להרחיב את בסיס התרומות.
ניר ברקת: הכיסוי הוא כיסוי הדרגתי, ככל שאנחנו יכולים.
ניר ברקת: זה private public partnership – תלוי בהיקפי התמיכה והסיוע שעיריית ירושלים יכולה לגייס לפרויקט הזה.
אלכס מילר: רבותי, אנחנו נעשה סיכום לפני שנפתח את הישיבה הבאה וניתן כמה דקות הפסקה.
דוד דהאן: לי רק שאלה.
אלכס מילר: כן, שאלה קטנה.
דוד דהאן: אדוני ראש העיר, לנושא האלימות – מה אתם עושים, בפועל, כדי להפחית את האלימות בבתי-הספר?
ניר ברקת: מכלול רחב מאוד של נושאים.
ניר ברקת: דבר ראשון, אנחנו מודדים את זה.
ניר ברקת: אנחנו יודעים למדוד בסקר הורים וכלים אחרים, ולדעת באיזה בתי-ספר יש אתגר ברמת בית-הספר.
ניר ברקת: חלק גדול מהאלימות הוא לאו דווקא בתוך שטח בית-הספר.
ניר ברקת: אבל לפי סקר ההורים, יש לנו יכולת להעריך היכן יש אתגרים, בפעם הראשונה.
ניר ברקת: לא היה את הכלי הזה בעבר, באמצעות סקר הורים.
ניר ברקת: זה 50% מהפתרון, לדעת איפה הבעיה.
ניר ברקת: דבר שני, במקומות בהם יש בעיה, יש גם כּלֵי התערבות ברמת העירייה וגם ברמת משרד החינוך, והכול דרך המנהלים.
ניר ברקת: המנהלים יודעים היום ומקבלים כלים, גם במסגרת "עיר ללא אלימות", גם במסגרת משרד החינוך, גם במסגרת העירייה.
ניר ברקת: סליחה, אתה רוצה להרחיב על זה, יוסי?
יוסי היימן: יש אגף שלם שהועבר לפני שנתיים, נדמה לי, למנח"י, מינהל חינוך ירושלים, מתוך רצון לראות את השלם ואת הרצף של היחידה לקידום נוער.
יוסי היימן: ואנחנו יודעים, נושא האלימות, לצערנו, חותך ופושה בכל המגזרים, כולל במגזר הדתי-לאומי, במגזר החרדי ובמגזר הערבי.
יוסי היימן: והיחידה לקידום נוער עוסקת בצורה אינטנסיבית מאוד בנושא של נוער מנותק, שבהרבה מהפעמים זה הנוער שעוסק באלימות, ומנסה להפנות אותו לאפיקים חיוביים בעזרת תכניות חינוכיות, תכניות העסקה, תעסוקה וכדומה, אחר-הצהריים ובערב.
דוד דהאן: יש מישהו שהוא - -
אלכס מילר: שאלה אחת.
אלכס מילר: לא להתחיל עכשיו דו שיח.
ניר ברקת: אם תרצה, אחרי זה נרחיב ונספר לך.
אלכס מילר: קודם כל, יהודית, את פרק הברכות שלי ושל זבולון אורלב לירושלים, לעיריית ירושלים, לכל מי שהגיע, וכמובן לראש העיר, ולמשרד החינוך על ההשקעה וההפעלה, נכניס בצורה רחבה.
אלכס מילר: ועדת החינוך מבקשת ממשרד החינוך להכליל את ירושלים בצו חינוך עד י"ב.
אלכס מילר: זה קצת יותר מבקשה, כי אני חושב שדווקא ירושלים היתה צריכה להיות בין הראשונות.
אלכס מילר: זאת השנה השלישית שאנחנו מאשרים את הצו.
אלכס מילר: רוב הערים כבר נכנסו לשם, ואני לא מאמין שתהיה בעיה.
אלכס מילר: בנוסף לכך, נקיים כאן ישיבה נפרדת בכל מה שנוגע למזרח ירושלים.
אלכס מילר: הנתון שהבאת לנו, אדוני, על כ-40% נושרים הוא נתון מדאיג מאוד, ואין ספק שיש צורך לפעול בשיתוף פעולה של כל הגורמים הרלוונטיים.
אלכס מילר: אני מקווה מאוד שאתה גם מבין שללא שיתוף פעולה של כל אותם גורמים שמצהירים על עצמם כמנהיגים הנמצאים במזרח העיר, נראה, בסופו של דבר, שזאת פעולה חד סטרית.
אלכס מילר: גם אם העירייה רוצה, גם אם ראש העיר רוצה, גם אם הסגן רוצה, גם אם משרד החינוך רוצה – בסופו של דבר אנחנו רואים מצב של "לדפוק את הראש בקיר".
אלכס מילר: אם יהיה שיתוף פעולה ניתן לפתור הרבה מאוד בעיות, ממערכת החינוך ועד סוגיות התעסוקה.
אלכס מילר: אבל אם המאבק הוא על הדברים שהם אידיאולוגיים ופוליטיים, בחיים לא נוכל לפתור בעיות של חינוך ותעסוקה.
קריאה: יש אפשרות.
אלכס מילר: אז אני מציע שלישיבה הספציפית הזאת נעשה הכנה מיוחדת, כשתהיו מוכנים עם הנתונים.
ניר ברקת: אנחנו נשמח, זה ראוי ונכון.
אלכס מילר: ונציגי תושבי מזרח ירושלים יוכלו לבוא ולתת לנו פרישה ורעיונות, וכל הסוגיות שקשורות לעניין זה.
אלכס מילר: לגבי כל הפיילוטים שמשרד החינוך "מריץ" היום – אין שום ספק שברגע שאתם מחליטים על התחילה של פיילוטים שאתם עושים ברחבי הארץ, כדאי שהם יתחילו גם בירושלים.
אלכס מילר: כי אם אתם עושים מפה ועושים פיילוטים, אחד מהמקומות הטובים ביותר לבדיקה של כל דבר ועניין שמכניסים לתוך מערכת החינוך, הוא ירושלים, כי יש בה שילוב של כל האוכלוסיות.
אלכס מילר: ובסופו של דבר, כשאתה בודק פיילוט כזה או אחר, אתה יכול לקבל תמונה רחבה עד כמה פיילוט כזה יכול להיות ארצי.
אלכס מילר: אז זו ההמלצה שלנו, ובעוד שלוש-ארבע דקות נפתח את הישיבה בנושא הצהרונים בירושלים.
אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, לישיבה שנייה של ועדת החינוך בנושא ירושלים.
אלכס מילר: בישיבה הראשונה בירכנו את ירושלים, את עיריית ירושלים, את ראש העיר וכל מי שעוסק במלאכה בעניין יום ירושלים.
אלכס מילר: ועכשיו אנחנו עוסקים בסוגיית הצהרונים, בנושא: דחיית יישום ההחלטה למימון צהרונים בירושלים.
אלכס מילר: כפי שאמרתי בעבר וכך גם היום, אני מוטרד מאוד מהמצב בו בכל פעם כשיש החלטות ממשלה שקשורות להטבות כאלו ואחרות – כשבאים לסייע לזוגות צעירים, או כשבאים לסייע לאותם הורים, שגם ככה סוחבים על גבם את הנטל הכלכלי הלא-פשוט, והיינו חלק מהמחאה שהיתה בקיץ האחרון – אין ספק שכל אותן החלטות שמתקבלות חייבות להיות מכוונות בדיוק לפתרון הבעיות שיש לאנשים שנושאים על גבם את הנטל הכלכלי של המדינה כולה.
אלכס מילר: אני חושב שהחלטת הממשלה לא לכלול את ירושלים בסוגיית הצהרונים היא החלטה שגויה, ואני מקווה מאוד שהיא תשונה בסופו של דבר.
אלכס מילר: היינו עדים גם בעבר, כאשר בחוק לסבסוד סטודנטים שעושים שירות צבאי או לאומי ההחלטה מתקבלת בכל המקומות, וירושלים לא בפנים.
אלכס מילר: היינו צריכים להעביר תיקון להצעת חוק בשביל להכליל את זה, ובסופו של דבר זה כן נכנס.
אלכס מילר: אז אני לא מבין למה אנחנו צריכים לעבור בכל פעם מחדש את כל המכשולים, כשבסופו של דבר זה אכן יתבצע.
אלכס מילר: אז אני מציע למקבלי ההחלטות והממליצים להכליל או לא להכליל את ירושלים בתכניות כאלו ואחרות, לפטור אותנו מתיאטרון האבסורד הזה שבו אנחנו צריכים לעסוק שוב בנושא, ולהכניס את זה לתוך החוק.
אלכס מילר: כמו שזה היה עם הסטודנטים, אני מקווה מאוד שכך גם היום, כי עמדתי ברורה בעניין הדרישה להכליל את ירושלים בעניין תקצוב הצהרונים.
אלכס מילר: אני מקווה שגם האוצר יראה לנכון לעשות את זה בצורה המהירה ביותר, ולא להתחיל במאבקים כאלו ואחרים כאשר אנחנו עושים את זה בחקיקה.
אלכס מילר: אדוני ראש העיר, אני אתן קודם כל לך או לאנשי המקצוע שלך שרוצים לתת לנו פריסה.
אלכס מילר: אני מבין שעסקתם בעניין זה בשבועות האחרונים ויש לכם בדיקה מדויקת על מה שקורה בעיר בסוגיה זאת, ואיך זה יכול לסייע לכם.
אלכס מילר: אחר-כך נעבור למשרד האוצר, למשרד החינוך, לכל מי שנמצא כאן, לחברי הכנסת, ונוכל לסכם.
אלכס מילר: רבותי, אני מבקש מכם לקצר כי אין לנו הרבה זמן.
אלכס מילר: ולמרוח את זה – בסופו של דבר נהיה לחוצים בזמן ולא נוכל לסכם.
אלכס מילר: אז, קצר ולעניין.
ניר ברקת: קודם כל, תודה רבה, אלכס, שהנושא הזה מועלה פה בוועדה.
ניר ברקת: זה הנושא השני שאנחנו מתעסקים אתו בענייני ירושלים, למרות שהנושא הזה הוא לא רק ירושלמי.
ניר ברקת: אבל אין ספק שירושלים במוקד היום בנושא הצהרונים ויום חינוך ארוך.
ניר ברקת: אני רוצה לומר לך שבניגוד למה שאמרתי בישיבה הראשונה, שאני אופטימי מאוד ושיש לנו הישגים והתקדמות, הנושא הזה מטריד אותי מאוד.
ניר ברקת: אני חושב שאנחנו בדפיציט של עשרות שנים בעיר ירושלים יחסית לערים אחרות, ואני רוצה לפרט.
ניר ברקת: רק 29 גני ילדים בירושלים ביום חינוך ארוך, מתוך 370 שיהיו בשנה הבאה.
ניר ברקת: אנחנו מדברים על העיר הענייה ביותר בארץ, ורק 29 גנים.
ניר ברקת: זה פחות מ-10% מהגנים בירושלים שביום חינוך ארוך בזרם הממלכתי והממלכתי-דתי.
ניר ברקת: אני לא יודע אם אתם מבינים את המשמעות של המספרים האלה.
ניר ברקת: לצערי, עוד כשהייתי באופוזיציה, הגעתי לוועדה בכנסת ושאלתי מדוע הקפיאו את יום חינוך ארוך בירושלים?
ניר ברקת: יש ערים שאחוז יום חינוך ארוך אצלם הוא ענק.
ניר ברקת: הוא מעל 50%, 70%, 80%.
ניר ברקת: ובירושלים, העיר הענייה ביותר בארץ, בזרם הממלכתי והממלכתי-דתי, אנחנו מדברים על פחות מ-10% שבו ההורים משלמים 120 שקל לחודש לטובת הגן.
ניר ברקת: הדבר הזה הוא בלתי אפשרי, אסור להשלים אתו, וצריך לעשות פה תיקון מערכתי בנושא של יום חינוך ארוך בירושלים.
ניר ברקת: יותר מכך, אני יודע שגם במגזר החרדי, וכרגע מדובר על ביטולים פוטנציאליים של חלק מהתהליך, קמה צעקה.
ניר ברקת: הם יודעים היטב מה קורה, וכמה לדבר הזה יש ערך חשוב וגדול.
ניר ברקת: יש כאן שני היבטים.
ניר ברקת: אחד, קבוצה גדולה שזוכה לכך ומבינה את האסון שיכול לקרות אם זה יבוטל.
ניר ברקת: וקבוצה ענקית נוספת שאין לה את זה מלכתחילה, ואנחנו בדפיציט אדיר כלפי שאר המדינה.
ניר ברקת: אחד הדברים שאמרתי לחברַי החרדים קודם, שלצערי אנחנו רואים תופעה של הורים ששולחים בלית ברירה את ילדיהם לזרם אחר שלא היו רוצים בו מלכתחילה, ונתתי דוגמה.
ניר ברקת: חלילה, תארו לכם ילד חרדי שבגלל שיקר במערכת החרדית הולך למערכת החילונית.
ניר ברקת: מישהו היה נותן לזה יד?
ניר ברקת: אתם יודעים כמה אנשים יש במערכת החילונית שהולכים לזרם החרדי כי אין להם ברירה, וכי יקר להם מדי במערכות האחרות?
ניר ברקת: אני חושב שבירושלים חייבים לשדרג ולאפשר לכל התלמידים – במגזר הממלכתי, הממלכתי-דתי, שלא לדבר על מזרח העיר, ועל המגזר החרדי – לאפשר לכל הורה לבחור במחיר שווה לכל נפש את היכולת שלו לקבל יום חינוך ארוך, ולטפל בצהרונים בצורה מערכתית.
ניר ברקת: העובדה שמתחילים לעשות שיקולי משאבים כאלה ואחרים סביב סוגיה של יום חינוך ארוך בירושלים איננה מתקבלת על הדעת.
ניר ברקת: אתמול אמרתי את זה למשרד האוצר, ואני אומר את זה כאן בוועדה: אנחנו זקוקים לסיוע שלכם.
ניר ברקת: אני מניח שזה עניין של מאבק, אני יודע שגם משרד החינוך מעוניין בכך.
ניר ברקת: צריך ללכת יד אחת ולהבהיר את חשיבות החינוך, בוודאי ובוודאי בצהרונים ויום חינוך ארוך בגיל הצעיר של התלמידים, לאפשר את זה לכל תלמיד, ולהקטין את העיוותים האלה ואת הפער היחסי שיש בין ירושלים לערים אחרות.
ניר ברקת: כיום, ירושלים היא העיר הענייה ביותר בארץ.
ניר ברקת: עם הכלים שיש למערכת העירונית אנחנו מרחיבים קצת את מיל"ת, מסגרת לימודים תוספתית.
ניר ברקת: זו לא העדיפות הראשונה – במיל"ת זה גם כספים עירוניים, זה גם כספי הורים וזה גם כספי המדינה, אבל זה לא מתקרב לקרסוליים של הדבר הנכון שאותו אנחנו צריכים לעשות.
ניר ברקת: ברשותך, בשביל לתת לכולם להיות על אותו דף, אם אפשר, לבקש מהמנכ"ל לתת מצגת וקצת מידע על מה קורה בעיר.
ניר ברקת: אנחנו רוצים לנצל את המלצות ועדת טרכטנברג, לא לסגת אלא להתקדם קדימה.
ניר ברקת: לא לקחת מאף ילד בעיר ירושלים משאב, אלא להשלים את המשאבים למקומות החסרים.
ניר ברקת: זה לא מסובך.
ניר ברקת: זה לתת תעדוף לירושלים על-מנת לאפשר לנו להמשיך את התנופה שאנחנו נמצאים בה.
אלכס מילר: חמש דקות מספיקות לך?
יוסי היימן: שלוש דקות, מאוד בקצרה.
יוסי היימן: בוקר טוב, אני רק אתקן שאנחנו עוסקים בזה כבר חודשים רבים בעירייה.
יוסי היימן: בירושלים יש כ-250,000 ילדים במערכת החינוך.
יוסי היימן: אין הרבה ערים בישראל עם 250,000 איש, ו-541 בתי-ספר – תראו את הפרופורציות.
יוסי היימן: שנתון אחד הוא 22,000 איש ויש לפנינו את הפריסה.
יוסי היימן: היות ואנחנו עוסקים עכשיו באתגרי טרכטנברג, אנחנו יכולים לראות את ההתפלגות על פני הגילאים ועל פי השנתון – את גילאי שלוש-ארבע.
יוסי היימן: אין פה את גילאי חמש, אבל זה פחות או יותר אותו דבר.
יוסי היימן: שנת תשע"ג תהיה השנה הראשונה ליישום טרכטנברג.
יוסי היימן: כרגע, הגנים יהיו חינם אך לא חובה.
יוסי היימן: אבל תוך שלוש שנים, כפי שידוע, הם יהיו חובה.
יוסי היימן: הגידול כרגע ברישום בשלושת המגזרים הוא 3,800 ילדים, וזה כ-120 כיתות.
יוסי היימן: לא ניתן לבנות כיתות בכמה חודשים, ולכן את הפתרון כרגע אנחנו נותנים על בסיס מבנים שנבנו בעבר לגני ילדים.
יוסי היימן: והיות וירושלים הצטמצמה בכמות החינוך בגלל עזיבת צעירים את העיר - -
ניר ברקת: בעבר.
יוסי היימן: בעבר.
יוסי היימן: ניתנו מבנים לצרכים חשובים מאוד של רווחה, תרבות וכדומה, ועכשיו אנחנו נאלצים לקחת את המבנים האלו חזרה, למשל: מועדוניות נוער, משמר אזרחי של המשטרה וכדומה.
יוסי היימן: אז זה הפתרון לשנה הזו.
יוסי היימן: בתכנית שלנו לשנה הבאה נבנה, אני מקווה, בשיתוף משרד החינוך כ-200 כיתות לימוד.
יוסי היימן: כ-60 מתוכן לשנת הלימודים הבאה, ואני מקווה שבשנתיים שלאחר מכן עוד עד כדי 200 כיתות לימוד.
יוסי היימן: אנחנו נראה גם כמה מהתושבים יעברו לחינוך הממלכתי, כי, כידוע, גם במגזר החרדי וגם במזרח ירושלים רבים לא לומדים בחינוך הרשמי.
יוסי היימן: יש אתגר גדול מאוד בפיתוח סביבת הלמידה.
יוסי היימן: בגלל שגילאי שלוש וארבע הוא עדיין לא חובה, משרד החינוך לא מממן עדיין את מערך השירות והייעוץ הפסיכולוגי – פסיכולוגים, יועצים והשתלמויות.
יוסי היימן: אתגר עיוני של גיוס גננות וסייעות הוא אתגר פנימי שאנחנו עוסקים בו.
יוסי היימן: וצמיחה גדולה מאוד בעלויות התפעול של אותם גנים שגם אליהם אין לנו שיפוי, ואנחנו נאלצים להוציא מתוך תקציבינו הלא-מאוד גבוהים.
יוסי היימן: הנושא המרכזי לשמו התכנסנו פה הוא הצורך להכניס את ירושלים ולהרחיב בצורה משמעותית את יום הלימודים הארוך לגילאי שלוש עד תשע.
יוסי היימן: כפי שידוע לנו, בהחלטת הממשלה אשכול 4 תוקצב ב-60 מיליון שקל, לרבות ירושלים.
קריאה: באשכול 4, רק ירושלים.
יוסי היימן: עד כמה שידוע לנו ברגע זה, ואנחנו בחודש מאי, אנחנו לא יודעים על כך שחלק מהכסף הזה אמור להיות מתוקצב.
יוסי היימן: על-פי מה ששמענו כרגע אנחנו לא מתוקצבים והיינו מבקשים להעלות את זה פה לדיון.
יוסי היימן: עד כאן, תודה רבה.
שירלי באבד: כן.
שירלי באבד: אם אפשר לתת למשרד החינוך להתחיל עם הרקע, ואני אמשיך.
אלכס מילר: לא, לא צריך לנהל אותי.
שירלי באבד: אוקיי.
שירלי באבד: כפי שאתם יודעים, היה תיקון להחלטת הממשלה המקורית בו בוטל מבחן התעסוקה לאשכולות 1-3.
שירלי באבד: למשרד האוצר אין שום כוונה לשנות את מסגרת התקציב, של מיליארד השקלים ב-2013, שהוקצתה בהחלטה.
שירלי באבד: כשעושים את האיזונים בין סטנדרט ראוי למספר תלמידים שיכולים להכניס במסגרת התקציב הנתונה, כאשר אין מבחן תעסוקה באשכולות 1-3, נקודת האיזון נמצאת בכך שאשכולות 1-3 נכנסים השנה, ובשנה הבאה נרחיב את זה, כמובן.
שירלי באבד: ושוב, בהתאם למסגרת התקציב שהוקצתה בהחלטת הממשלה.
אלכס מילר: מה התקציב, אם אנחנו מכניסים את ירושלים לכל העניין הזה?
שירלי באבד: מה זאת אומרת, "מה התקציב"?
שירלי באבד: כמה צריך מעבר למיליארד?
שירלי באבד: אין לי מספר - - -
אלכס מילר: עד עכשיו לא בדקתם את זה?
שירלי באבד: אני יכולה לתת לך מספרי אצבע.
שירלי באבד: במסגרת התקציב הזאת, של מיליארד השקלים, נכנסים אשכולות 1-3.
שירלי באבד: צריך להוסיף בערך כחצי מיליארד כדי להוסיף את ירושלים, וזה מספר אצבע.
ניר ברקת: לא, זה לא נכון.
שירלי באבד: אני לא חושבת שזה המקום להיכנס למספרים המדויקים.
אלכס מילר: גברתי, את בפעם הראשונה אצלי?
אלכס מילר: בפעם הראשונה בכנסת?
אלכס מילר: את אומרת לנו שזה לא המקום להיכנס למספרים המדויקים?
אלכס מילר: אז איפה המקום?
שירלי באבד: אתה רוצה שאני אביא את התחשיבים?
אלכס מילר: סליחה, אני רוצה לדעת כמה יעלה למדינת ישראל להכליל את ירושלים בעניין הצהרונים.
שירלי באבד: אין בעיה.
שירלי באבד: אז אני יכולה להעביר לך את המספרים המדויקים.
אלכס מילר: למה לא הבאתם את זה היום?
אלכס מילר: אתם רוצים שאני אקפיא לכם את כל ההעברות שלכם לכאן, בוועדת הכספים?
אלכס מילר: מה זו ההתייחסות הזאת?
אלכס מילר: אני לא מבין, אתם מגיעים לוועדת החינוך בלי מספרים, אתם יודעים שיש היום את הוועדה, אתם ישבתם עם ע יריית ירושלים.
אלכס מילר: אתם לא יודעים כמה זה יעלה להכניס אותם?
שירלי באבד: אז אני אומרת, תוספת של כחצי מיליארד שקל על המיליארד.
אלכס מילר: רק ירושלים?
שירלי באבד: כן, רק ירושלים.
שירלי באבד: ירושלים היא עיר גדולה מאוד.
שירלי באבד: אני לא צריכה לספר.
ישראל אייכלר: 50% מהתקציב בין 1-3 זה מיליארד, ועוד 50% זה - - -
שירלי באבד: שוב, זה מספר לא מדויק, זה מספר אצבע.
שירלי באבד: ואם אתם רוצים, אני יכולה להעביר את התחשיב המדויק.
שירלי באבד: אבל בכל מקרה, אין שום כוונה לחרוג ממסגרת התקציב הקיימת.
אלכס מילר: משרד החינוך, בבקשה, ואני רוצה להבין איך אנחנו מגיעים שוב לאותו מצב, שאנחנו מוציאים החלטה, כמו שהיה עם הסטודנטים, ואז צריכים לחזור לכאן ולעשות חקיקה, ובסופו של דבר זה כן ייכנס.
אלכס מילר: ואתם יודעים שזה ייכנס.
מיכל כהן: אדוני, התפקיד של משרד החינוך ביישום 3-9 להכין סטנדרט שירות שיניח את דעתנו בהארכת יום הלימודים.
מיכל כהן: קרי, מה יהיה שם, איך תהיה החלוקה בין תקציב ההעשרה לתקציב הלמידה להזנה.
מיכל כהן: וזה מה שעשינו.
מיכל כהן: אנחנו בשלב של יציאה למכרזים.
מיכל כהן: אנחנו יודעים לומר שהסוגיה של סטנדרט שירות היא הסוגיה המרכזית שהעסיקה אותנו, ועל זה לא מעט דיונים.
מיכל כהן: דבר נוסף, אנחנו יודעים לומר שאי אפשר לפצל את בתי-הספר, כמו ההחלטה המקורית שהיתה ותוקנה בנושא מבחן התעסוקה.
מיכל כהן: זאת אומרת, שחלק מן הילדים יישארו וחלק לא.
מיכל כהן: ולכן, התפקיד שלנו היה לייצר מציאות שתפעיל בצורה איכותית את בתי-הספר.
מיכל כהן: ההתעקשות, כפי שאתה יודע, היתה שלא יהיה מבחן תעסוקה ושיהיה סטנדרט שירות.
מיכל כהן: מבחינת שני המוטיבים הללו, זה מה שיצרנו יחד עם משרד האוצר.
מיכל כהן: והעוגה התקציבית הנתונה כרגע, לפי מה שאתה שומע, מייצרת פתרון לאשכולות 1-3 כרגע.
מיכל כהן: עוד לא סגרנו את סיפור אשכולות 4 ואילך בנושא מבחני התעסוקה.
מיכל כהן: בקבינט הוחלט, על-ידי שר החינוך ומשרד האוצר, שברגע שזה יעלה על הפרק הם ידונו במבחן התעסוקה.
אלכס מילר: מתי זה עולה על הפרק?
מיכל כהן: ברגע שיהיה יישום בירושלים ב-4-6.
אלכס מילר: אתם מפעילים את 4-6 ואחר כך בודקים את סוגיית הצהרונים?
אלכס מילר: אבל ההחלטה בנוגע ל-4-6 כבר התקבלה, ובתוך שלוש שנים זה צריך להיות מיושם.
מיכל כהן: כן, אבל בתיקון להחלטת הממשלה היה, שמכיוון שאנחנו עומדים על כך שלא יהיה מבחן תעסוקה, כדי לא לייצר כיתות שבהן תלמיד בשעה 13:00 או 14:00 יוצא מן הכיתה כי הוריו לא עובדים - - -
אלכס מילר: בסדר, אז תפעילו את זה איפה שזה עובד.
אלכס מילר: כמה עובד בירושלים 4-6?
אלכס מילר: עם כמה אתם פותחים?
קריאה: לא הבנו את השאלה?
קריאה: 4-6 זה אשכולות, זה לא גיל.
אלכס מילר: 4-6 זה אשכולות או גיל?
מיכל כהן: אני מדברת על כך שבאשכולות 4-6 עוד לא התקבלה החלטה לגבי מבחן התעסוקה.
מיכל כהן: מה שהוסכם בקבינט, זה לגבי מבחן התעסוקה באשכולות 1-3.
מיכל כהן: ברגע שב-1-3 ירד נושא מבחן התעסוקה ולא הושגה הסכמה לגבי אשכול 4, שירושלים נמצאת שם, זה נדחה על הסף.
ישראל אייכלר: אבל היתה החלטת ממשלה שירושלים - - -
אלכס מילר: סליחה, חבר הכנסת אייכלר, אתה תיכף תדבר, אני אתן לך.
ישראל אייכלר: שאלה – יש החלטה מיוחדת לירושלים או אין?
מיכל כהן: הוחלט להוציא את ירושלים.
אלכס מילר: סליחה, אני תיכף אתחיל להוציא מכאן אנשים.
אלכס מילר: גם אם מתקבלת החלטה להכניס את אשכול 4, זה יהיה אך ורק בעניין התעסוקה.
ישראל אייכלר: קודם כל, אני רוצה לדעת שוב אם, כפי שאומר סגן ראש העיר, הרב פינדרוס, היתה החלטת ממשלה שלמרות שירושלים באשכול 4, ובארץ אין אשכול 4, כדי לחזק את ירושלים, היא תקבל.
ישראל אייכלר: יש החלטת ממשלה או אין?
אלכס מילר: אין החלטת ממשלה.
מיכל כהן: הפיילוט שהוגדר במסגרת ה-60 מיליון, פיילוט על 4-6, לרבות ירושלים.
מיכל כהן: זאת אומרת, ירושלים היא חלק מהפיילוט, לא כל ירושלים.
ישראל אייכלר: ומתי החלטתם לא לעשות את הפיילוט הזה?
קריאה: בפסח.
מיכל כהן: העניין הוא עניין תקציבי, קודם כל.
מיכל כהן: ברגע שמשרד החינוך יוצא עם תכנית יישום, הוא יכול ליישם בכל הארץ.
מיכל כהן: זה לא שהוא מחליט שבירושלים אנחנו לא מיישמים כי לא בא לנו או כי אנחנו לא ערוכים.
מיכל כהן: אנחנו ערוכים, והעניין הוא עניין תקציבי.
ישראל אייכלר: ומי החליט לא ליישם החלטת ממשלה לתקצב את ירושלים גם באשכול 4?
מיכל כהן: בהינתן שבקבינט גם לא הוחלט על כך שירושלים תהיה פטורה ממבחן התעסוקה, ומשרד האוצר שאומר שבאשכולות 1-3 ללא מבחן תעסוקה גוזר את כל התקציב, נדחה היישום בשנה.
ישראל אייכלר: אז עכשיו אני רוצה את רשות הדיבור, אדוני היושב-ראש.
ישראל אייכלר: מכל שמות הקודים האלה אני חש ריח חריף של גזענות, ריח חריף של עוינות לילדי ירושלים.
ישראל אייכלר: כל התירוצים האלו שנאמרו בכל המדינות בעולם, שרצו להפלות את היהודים, מצאו תמיד דרך איך להסביר את זה בכל מיני דרכים.
ישראל אייכלר: גם במדינת ישראל, בדברים אחרים, שאינם קשורים לדתיים דווקא – בוועדות הכנסת, אני רואה לפעמים, באים פקידי השלטון ותמיד מוצאים בנוסח של תקנות להוציא או להכניס ולתפור סעיפים כפי שהם רוצים.
ישראל אייכלר: אם מדברים כל-כך הרבה דברים נמלצים על אחדותה של ירושלים – ראש הממשלה, נשיא המדינה – אני רואה בזה צביעות גדולה מאוד.
ישראל אייכלר: אני רואה פה אפילו, בכיתות שהולכים לבנות לקראת גני הילדים, שבמזרח ירושלים הולכים לבנות 12 כיתות, ואני לא מדבר על החרדים כי אני רוצה להראות כמה אחדותה של ירושלים היא סיסמה שקרית.
יוסי היימן: רק בגלל בעיית קרקעות.
ישראל אייכלר: במזרח העיר 12 כיתות - - -
יוסי היימן: אם יהיה 40, ייבנו 40.
ישראל אייכלר: אני רושם את תשובתך.
ישראל אייכלר: אז עכשיו, למה אצל החרדים 19 כיתות?
ישראל אייכלר: גם פה יש בעיית קרקעות?
יוסי היימן: הכול עניין של קרקעות.
ישראל אייכלר: אז בוא נדבר על התקציב שלשמו התכנסנו.
ישראל אייכלר: אני תומך מאוד בדרישת ראש העיר שירושלים צריכה חיזוק לכל ילדי ירושלים.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה דווקא לציבור החרדי בירושלים, כי אני, כמי שחי בירושלים דורות, מזמן התורכים – היו פה ערבים וחרדים וחילונים, ופעם אפילו היו שכונות משותפות, אם מישהו זוכר.
ישראל אייכלר: אז זה שאנשים רוצים לחיות בשכונות משלהם – זכותם.
ישראל אייכלר: אבל להפלות בכל מיני קודים – למשל, מה זה מבחן תעסוקה?
ישראל אייכלר: אולי כמו שהיה בברית-המועצות, נעשה הבדל בין עובדים יצרניים במפעלי תעשייה כבדה לבין אנשי שירות.
ישראל אייכלר: נעשה הבדל בין עובדים.
ישראל אייכלר: למה אישה שעובדת במפעל ומייצרת מזון תקבל את אותו יחס כמו אישה או גבר שיושב באיזה משרד ממשלתי - - -
אלכס מילר: מאיפה אתה מביא את זה?
אלכס מילר: כל פעם אתה מביא לי איזה דבר על ברית-המועצות, וגרתי שם אומנם לא הרבה זמן, בסך הכול 15 שנה, וההורים שלי עבדו שם, אבל לא שמעתי שהיה איזשהו הבדל.
אלכס מילר: אומנם היה שם דוגמה של סוציאליזם, שכולם קיבלו אותה משכורת – גם רופא בכיר באונקולוגיה וגם זה שמנקה כבישים.
אלכס מילר: אבל לא שמעתי שהיה שם איזשהו הבדל.
אלכס מילר: אולי אתה מביא דוגמאות מכאן.
ישראל אייכלר: אז בוא, אני אספר לך.
ישראל אייכלר: אתה גרת בברית-המועצות עד גיל 15, ואני, בגיל 15 כבר קראתי את המניפסט הקומוניסטי של קרל מרכס.
ישראל אייכלר: כך שאני יודע בדיוק על מה מדובר כשמדובר על קומוניזם-סוציאליזם.
ישראל אייכלר: היה העניין של להפוך את האדם ליצרני, והיה הבדל גדול בין האנשים שמייצרים ויוצרים – ואנחנו לא נעשה פה עכשיו סימפוזיון על סוציאליזם – לבין אנשים שנותנים שירות.
ישראל אייכלר: שגם הם חשובים, אבל הם חשובים פחות.
ישראל אייכלר: מה שקורה פה וכל העניין של מבחני תעסוקה זה סיסמה וקוד נגד ילדי החרדים, לא רק במקרה הזה, אלא גם במקרה של משרד השיכון, וגם המאבק הגדול למניעת בניית דירות להורים של אותם ילדים.
ישראל אייכלר: מבחן התעסוקה הוא שקר, הוא קוד, כדי לשלול את הציבור החרדי שכאילו לא רוצה לעסוק.
ישראל אייכלר: מצד אחד, כמו שהיה במצרים, שאמרו: תבן לא ניתן לנו, ולבנים, אומרים לנו, אסור.
ישראל אייכלר: יהודי חרדי לא יכול לקבל משרה, לא בעירייה, אלא אם הוא עובד שם באגפים החרדיים, ולא בשירות הציבורי.
ישראל אייכלר: וגם במגזר הפרטי, 85% מהמפעלים לא רוצים להכניס עובדים חרדיים.
ישראל אייכלר: ואחר-כך אומרים: הם לא רוצים לעבוד.
ישראל אייכלר: ובכן, אני רוצה ללכת, בגלל האווירה של יום ירושלים, יותר על הכיוון החיובי.
ישראל אייכלר: סיפרו לנו שעוד יישבו זקנים וזקנות ברחובות ירושלים, וילדים וילדות משחקים ברחובותיה, כמו שאמר הנביא ישעיהו.
ישראל אייכלר: כולם חזרו על הפסוק הזה, היית שם בטקסים, ואני באמת רוצה שכך יהיה.
ישראל אייכלר: ירושלים היא בירת ישראל, והיא העיר הענייה ביותר בישראל בגלל מדיניות ממשלתית.
ישראל אייכלר: היא לא העיר הענייה בישראל בגלל שאנשים לא רוצים לעבוד.
ישראל אייכלר: כל מקום עבודה שיש בירושלים, יתמלא.
ישראל אייכלר: כל אפשרות לייצר, מייצרים.
ישראל אייכלר: ולכן, כאשר ראש העיר אומר: אני רוצה שתקוים החלטת הממשלה שירושלים מקבלת גם אשכול 4 מבחינה סוציו-אקונומית, זה צריך להיות מיושם לכל ילדי ירושלים בלי הבדל.
ישראל אייכלר: ברגע שהממשלה תצליח לעשות סכסוך בין תושבי ירושלים החרדים לחילונים, בין ממלכתי לחינוך חרדי, ובין יהודים וערבים, אז שוב פילגנו את ירושלים, ואני חושב שזה הדבר האחרון שאנחנו צריכים, אדוני היושב-ראש.
רחל עזריה: שמי רחל עזריה, אני חברת מועצה, והובלתי את מחאת העגלות בקיץ בירושלים.
רחל עזריה: כיום, כדי לצאת לעבודה, משפחות צעירות נאלצות לשלם מס בדמות מקום להפקיד בו את הילדים משמונה עד ארבע, או משבע וחצי עד ארבע.
רחל עזריה: משפחה עם שלושה ילדים מוצאת את עצמה משלמת למעלה מ-5,000 שקל רק כדי לצאת לעבודה.
רחל עזריה: בגלל זה יצאנו בקיץ, מחינו, צעקנו, דיברתי בפני טרכטנברג, הסברנו את העניין הזה.
רחל עזריה: אני זוכרת את הרגע שטרכטנברג קלט שצהרון של שעתיים עולה כמעט 1,000 שקל, ואז התקבלה החלטה שעושים צהרונים מסובסדים.
רחל עזריה: הרעיון היה, עבור המשפחות העובדות, עבור משפחה שבה שני בני הזוג עובדים ואף אחד לא יכול לצאת באמצע היום לאסוף את הילדים.
רחל עזריה: גם ככה אנחנו משלמים עבור הצהרון הזה, והרעיון היה להוריד את עלות הצהרון.
רחל עזריה: הגדירו שזה יהיה מאשכול 3-4, כולל ירושלים – 1-2 כבר יש – והיתה התעקשות של אנשי האוצר, ועבדתי אתם צמוד על העניין הזה, שזה יכלול את ירושלים בגלל הבעיה של הגירה שלילית מירושלים ובגלל שזו האוכלוסיה שהכי חשוב שתהיה היום בירושלים, אוכלוסיית המשפחות הצעירות העובדות.
רחל עזריה: ולכן התקבלה החלטה ברורה שירושלים בפנים.
רחל עזריה: ופתאום, הממשלה שינתה את ההחלטה והחליטה שלא יהיה מבחן תעסוקה באשכולות 0-3, או באשכול 3, ובעצם, זה שתה את כל התקציב.
רחל עזריה: ואם ביום ירושלים אמרו: ירושלים לדור דור, ונצח נצחים, וכולנו פה, וכולי, ודיברנו על כן הגירה שלילית, אין הגירה שלילית, מה השינוי?
רחל עזריה: 109 ילדים יותר, 109 ילדים פחות, כל הפרסומים.
רחל עזריה: אבל בהזדמנות הראשונה שהממשלה יכולה לדאוג לירושלים, פאף, זה נעלם.
רחל עזריה: יש פה דבר פשוט מאוד – השאלה היא אם אנחנו רוצים לדאוג למשפחות שעובדות, השאלה הגדולה היא אם אנחנו רוצים לדאוג לירושלים, או שאנחנו רוצים לדאוד לשיקולים קואליציוניים.
רחל עזריה: כי מה שקורה עכשיו זה דאגה לשיקולים קואליציוניים.
רחל עזריה: ואל תגידו לי, במשרד החינוך, שהסיפור הוא שאתם לא רוצים להוציא ילדים באמצע היום, כי זה מה שקורה היום.
רחל עזריה: יש ילדים שנשארים עד ארבע, ויש ילדים שהולכים בשתיים.
רחל עזריה: אבל המבחן הוא לא אם ההורים עובדים.
רחל עזריה: המבחן הוא אם להורים יש כסף.
רחל עזריה: זה המצב היום.
רחל עזריה: אין פה שום עניין שלכל הילדים יהיה אותו דבר.
רחל עזריה: אין לילדים אותו דבר.