GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה בלוך: בעצם אנחנו מרגישים אתגר מאוד מאוד גדול שבשש השנים שהילד אצלנו אנחנו צריכים לעשות המון המון המון דברים ותמיד כששואלים מה גורם לאירוע להצליח, או לילד להצליח, אני אומרת שאין דבר אחד שעושה את הסיפור הגדול, אין תכנית אחת שעושה את הסיפור הגדול, אין תרומה אחת, אין מורה אחד, אלא רק המכלול הזה עושה את הכול וכשאתה נוגע במכלול אז נגעת בכול, ואני חושבת שכשרואים את היושבים בשולחן הזה, שזה מעולמות תוכן שונים ומתפקידים שונים ומתחומי אחריות שונים, רק באמת תחושת השותפות ותחושת האמון ההדדי והנכונות לעשייה הם אלה שעושים את הסיפור.
עליזה בלוך: אנחנו באמת עסוקים בלצמצם את הפער בין החיים לחלום, כמה שזה יקרה.
עליזה בלוך: אז קצת נתונים.
עליזה בלוך: אנחנו פותחים השנה את בית הספר עם 1,276 תלמידים, זה נכון להיום.
עליזה בלוך: בדינמיקה העירונית, מי שיודע, אנחנו כל השנה קולטים ילדים, ילדים חוזרים מפנימיות, באים, אבל זה המספר נכון לבוקר.
עליזה בלוך: אנחנו רצינו לנצל את יתרון הגודל שלנו, זה בית ספר מאוד מאוד גדול ומצד שני מאוד היה חשוב לנו שילד לא ירגיש שהוא בתוך מפעל, שהוא הולך לאיבוד, שהוא חלק ממשהו גדול, והשנה, בעצם היום זה היום הראשון שהובלנו מהפכה מאוד גדולה במבנה הארגוני של בית הספר שמבחינתנו זה דגל, ילד לומד פה בעצם בבית ספר אחד גדול, היום הוא ישב ברחבה עם המון המון ילדים, אבל היום יום שלו הוא בית ספר קטן עם מקסימום שש כיתות, אין לנו שכבות גדולות, למרות שבשכבת גיל ממוצעת יש בברנקו וייס בין 8 ל-10 כיתות, באופן טבעי הילד היום לומד בבית מאוד קטן.
עליזה בלוך: יש לנו חמש חטיבות ביניים מאוד מאוד קטנות, עם שש כיתות בין ז' ל-ט', מאוד קטנות, מאוד אינטימיות, מתוך אמונה שילד צריך תחושת בית.
עליזה בלוך: אנחנו לא קוראים לזה בית במקרה, עם מרחב פיזי מאוד מאוד ברור, עם מנהל צמוד שלו, אם מעניין אנשים פה רפורמות בחינוך, אנחנו גם מסמנים לאנשים טווח שירות, יש פה המון מנהלים בתוך הארגון הזה של יחידות מאוד מאוד קטנות, כשלכל יחידה יש גם צבע שלה.
עליזה בלוך: אנחנו מאמינים שילד מצליח במקום שבו הוא מצליח ולכן הוא לא יישב בבית בהתאם לכמה אנגלית או מתמטיקה הוא יודע, הוא יישב בבית על פי נקודת החוזק שלו וילד שטוב במוזיקה או טוב בתיאטרון, או טוב בטבע, או מעניין אותו משהו מהתחום הזה, הוא יישב בבית כזה ששם יהיה חיזוק לתחום שבו הוא טוב ושבו הוא מצליח מתוך הבנה שכשאתה טוב במה שאתה מצליח בו זה מעודד את ההצלחות ביתר התחומים בחיים.
עינת וילף: איך הילדים משתייכים לבתים השונים?
עליזה בלוך: שאלת מיליון הדולר, מעניינת מאוד.
עליזה בלוך: זה תהליך מאוד מעניין, לראות איך עושים את התהליך הזה.
עליזה בלוך: אם תרצו זה נושא בפני עצמו.
עליזה בלוך: אנחנו מתחילים לקלוט את הילדים מתחילת כיתה ו', גם בימי חשיפה, גם בראיונות אישיים, גם בשיחות עם היועצות, בדיאלוג עם ההורים, בסוף בסוף מגיעים לאיזה פאזל מורכב ומעגן, אבל גם מותר לזוז, זה לא שאם הרגשת שאתה בונה את עצמך בתחום התיאטרון, זה לנצח, מותר לזוז, יש כל מיני תהליכים, אבל זה מאוד מעניין לראות, ילד שהיה לו מאוד קשה בלימודים והוביל בתחום הספורט וקיבל גביע, קיבל מדליה ברחבה הזאת ליד כולם, מה זה עשה לו בתחומים האחרים בבית הספר, או פתאום הוא קיבל במה במסיבת חנוכה והופיע בתיאטרון.
עליזה בלוך: אמר לי אחד הילדים פעם, 'כשכולם מחאו לי כפיים זה היה כמו לקבל 100 במבחן'.
עליזה בלוך: ואנחנו מאוד עסוקים בלאתר את נקודות החוזק, לא תמיד מצליח לנו, זה תהליך מאוד מאוד מורכב ואנחנו מאוד עסוקים בזה, ודרך נקודת החוזק להביא את הילד למקום מאוד מאוד גבוה.
עינת וילף: וכל בית כזה הוא יחידה סגורה?
עינת וילף: כלומר את המתמטיקה ואנגלית לומדים בכיתות בתוך הבית הזה?
עליזה בלוך: כן, בדיוק.
עליזה בלוך: כל בית הוא יחידה סגורה, זה ממש בית ספר קטן.
עליזה בלוך: הוא יוצא לטיול שנתי כבית, המתמטיקה והאנגלית נלמדים שם כבית, יש להם מנהל ישיר או מנהלת ישירה שלהם, עם קומה שלהם, עם מזכירה, אב בית, אנחנו מאוד מאמינים במקום האינטימי הזה וגם מאוד מאוד מאמינים שגם המורה, דיברנו פה על הילדים, צריך מסגרת אינטימית וקטנה ותומכת עם חדר צוות קטן.
עליזה בלוך: אין פה חדר צוות של 130 אנשים, חדרי הצוות שלנו הם בין 3 ל-6, זה סדרי הגודל של חדר צוות, מאוד קטן, מאוד אינטימי, יש לך כתובת מאוד ברורה וזה אתגר מאוד גדול- - -
אברהם מיכאלי: ואיך השיבוץ הראשוני של כל בית כזה?
אברהם מיכאלי: איך ילד שבא לכיתה ז' יודע- - -
עליזה בלוך: זה מה שקודם עניתי, הילד קודם כל בא לחשיפה- - -
אברהם מיכאלי: לפני כן?
עליזה בלוך: כן, כל זה קורה בכיתה ו' וגם במכינת קיץ, האחרונים האחרונים באים למכינת קיץ במהלך חופשת הקיץ, כשהם מכירים אותנו ואנחנו מכירים אותם.
עליזה בלוך: אתמול בערב כשהילדים באו לחתום על החוקה כל ילד כבר היה לו מאוד ברור לאן הוא שייך ואיפה הוא נמצא.
עליזה בלוך: שלום, מצטרף אלינו ידידנו היקר ירון, מנכ"ל מפעל נשר.
עינת וילף: אפשר לקבל עותק מהחוקה?
עליזה בלוך: מכיוון שאני מורה במקצוע שלי אני אוהבת שמקשיבים, אז אני לא- - -
רות לסרי: חשוב לי לציין שלמעט שבועיים במהלך הקיץ הזה, כל הקיץ הזה היו כאן קורסים ולימודים אינטנסיביים.
עליזה בלוך: זה משהו שמאוד מאוד מעסיק אותנו ואנחנו מאוד מאוד עסוקים ביצירה של נקודת החוזק של איפה שהתלמיד נמצא והמיפוי הוא מיפוי דינמי.
עליזה בלוך: זו מילה שבמכון ברנקו וייס מכירים מאוד מאוד לעומק, אנחנו ממפים את הילד, מקום רגשי, חברתי, לימודי שהיית בו בתחילת שנה זה לא אומר שזה המקום שאתה נמצא בו עכשיו, זה גם בטח לא אומר על המקום שלך בשנה הבאה או בעוד שנתיים ולכן המערכת מחייבת כל הזמן גם ערנות וגם דינמיות וגם אפשרות לזוז וגם בבית הספר מעניין אותנו לטפל גם בתחומים שהם לא בית ספריים קלאסיים.
עליזה בלוך: העיסוק שלנו בטיפול בנקודת חוזק, שתהיה בבית ספר להקה ושילד יוכל לנגן, לעבוד בגינה, לשחק בתיאטרון, לצייר ולשיר, ואלה תחומים מאוד מרכזיים וגדולים של בית הספר.
עינת וילף: הפעילויות האלה מתקיימות גם אחר הצהריים?
עליזה בלוך: גם.
עליזה בלוך: אז ככה, לכל תלמיד במערכת השעות שלו יש שיעורים בתחום האינטליגנציה, ממש, אנגלית, מתמטיקה, אמנות, מוזיקה וכו', אבל הדבר היותר גדול בעיניי שקורה כאן, שאנחנו משתדלים שגם בתחומי הלמידה האחרים אפשר יהיה להשתמש בנקודת החוזק שלך.
עליזה בלוך: אנחנו בברנקו וייס עושים קהילות חשיבה בכל תחומי ההומניסטיקה בחטיבת הביניים, ובשנה הבאה גם בחלק גדול מהמקצועות בתיכון, אז זה אומר שאם הילדים למדו נושא במקרא, כל הילדים בשנתון למדו את אותו נושא במקרא, אצלנו במקרא לומדים מנהיגות, השנה זה במקרה הנושא הארצי וזה גם היה נושא הטקס, ואנחנו לומדים מנהיגות במקרא כבר המון שנים, אז כל הילדים לומדים מנהיגות במקרא, אבל הביצוע המסכם של קהילת החשיבה בכיתת התיאטרון יהיה המונולוגים שעשתה דלילה, בכיתת המוזיקה ינגנו את המקצבים של התחושות של שמשון, בכיתת האמנות למדו אמנות פלישתית ובעצם יוצא עכשיו, השאלה איך סופרים את זה אפרופו ספירת שעות, אם סופרים את זה עשר שעות אמנות או עשר שעות תנ"ך.
זיו בר: ההתפלגות של החוזקות של הילדים והרצונות שלהם זה בעצם מה שאנחנו רואים לפי הכיתות?
זיו בר: שהרבה אוהבים ספורט ואמנויות לחימה ומדע וסביבה זה קצת---?
עליזה בלוך: בדיוק, זו ההתפלגות.
עליזה בלוך: היא התפלגות מעניינת.
עליזה בלוך: אני אגיד מילה על החינוך המיוחד, יש בבית הספר, בחטיבת הביניים חמש כיתות חינוך מיוחד מלאות, הן לא מופיעות כבית בפני עצמן, אלא בכל אחד מהבתים יש כיתת חינוך מיוחד אחת או שתיים בהתאם למה שחשבנו שנכון לחבר, כאשר הכיתות האלה הן כיתות שמשולבות בחלק מהמקצועות, כל ילד בהתאם למקום שבו הוא נמצא.
עליזה בלוך: בחטיבה העליונה אנחנו מפרקים את כיתות חינוך מיוחד לחלוטין, מתוך איזה שהיא חשיבה של שוויון הזדמנויות אמיתי, עם המון המון מורכבות, והם מפוזרים בכלל הכיתות, אין היום כיתה בבית הספר בחטיבה העליונה שאין בה ילד מהחינוך המיוחד.
אבי שמר: זה מעין שילוביות הדרגתית, אנחנו מתחילים ברמת כיתה ועוברים לרמת פרט.
עליזה בלוך: כן.
עליזה בלוך: זה מאוד מורכב.
עליזה בלוך: צריך להגיד עם יד על הלב, יש לנו שם הרבה סיפורי הצלחה.
עליזה בלוך: בשנה שעברה אחת מתעודות הבגרות הכי טובות שהיו לבוגרי י"ב זה ילד בשם איתן, שסיים מאוד יפה ויש לנו גם הרבה משברים בדרך, הרבה קשיים.
עינת וילף: אני רוצה לשאול על התקנון.
עינת וילף: אמרת שכל הילדים באו אתמול בערב- - - תארי לי את התהליך.
עליזה בלוך: אני אסביר איך זה הולך.
עליזה בלוך: התקנון והחוקה האלה נכתבו לפני כמה שנים בתהליך מאוד מורכב ומאוד ארוך.
עליזה בלוך: אנחנו מאמינים שתקנון וחוקת בית ספר זה לא משהו שכתבו לפני כמה שנים ותולים אותו בלוחות בכניסה לבית הספר וכשבאה מפקחת מצטלמים לידו.
עליזה בלוך: כל שנה, בלי יוצא מן הכלל, לפני פתיחת שנת הלימודים, זה היה מאוד יפה, מי שהיה פה אתמול יודע על מה אני מדברת, מהשעה שלוש בצהריים עד תשע בערב כל הורה ותלמיד באים ביחד בשעה שנקבעה לו אל מחנך הכיתה לשיחת היכרות וחתימה על חוקה.
עליזה בלוך: שש פעמים חותמים על תקנון בית הספר שש שנים.
עליזה בלוך: לפני שפותחים את שנת הלימודים באים, זה גם מפגש חגיגי, זה נחמד, אנחנו בעצם אומרים שלא פותחים שנה לפני שגבולות המשחק מאוד מאוד ברורים, ילד לא יכול לפתוח שנה בלי שהוא חתם על החוקה.
עליזה בלוך: אם הייתה איזה שהיא סיבה מאוד מיוחדת, שאם אף אחד מההורים לא הגיע אתמול, אז היום חייבים לבוא, כי ילד לא יבוא לשנת הלימודים פה.
עליזה בלוך: זאת אומרת זה לא נושא לדיון בכלל.
עליזה בלוך: זה נורא מעניין כי לפני שנה הייתה לנו אמא שאמרה שיש סעיפים שהיא לא מוכנה לחתום עליהם, זה מעניין.
אברהם מיכאלי: כל אחד בא עם ליווי היום.
עליזה בלוך: חייבים לבוא עם הורה, כי יש פה משהו באחריות משותפת.
עליזה בלוך: דרך אגב, חשוב להגיד, גם אנחנו חתומים על חוקה, כי גם אנחנו מחויבים פה להרבה דברים, אנחנו חייבים לתת הזדמנות, אנחנו חייבים לתת אפשרות לילד להצליח.
עליזה בלוך: יש פה משהו מאוד ברור באחריות המשותפת.
עליזה בלוך: זה חוזה משותף ויש משהו בללמד מה זה חתימה על חוזה ומה אנחנו עושים.
עליזה בלוך: לכן כל שנה כולנו חותמים על תקנון מהתחלה.
עינת וילף: ומרגע שהם חתמו, איך את דואגת להטמעה?
עינת וילף: אם אני באה לתלמידים ושואלת אותם, הם יגידו שמה שכתוב כאן גם מתאר את חייהם בבית הספר, או שהם יגידו זה מה שפה, ואיך שנראה, הטלפונים לא מכובים ויש לנו פינת עישון שכל הילדים יודעים איפה זה.
עינת וילף: בקיצור, זו השאלה.
עליזה בלוך: במכון ברנקו וייס עושים, מעבר למיצ"בים (מדד יעילות וצמיחה בית ספרית) ולכל מה שמסביב, פעם בשנה יש לנו דוח אקלים מאוד מעניין.
עליזה בלוך: לא הבאתי אותו לכאן, אבל אם תרצי אני אוכל בהחלט להפיץ- - -
עינת וילף: אני גם אזמין אותם לוועדה.
עליזה בלוך: אנחנו עושים בקרה עצמית מאוד גדולה על הסיפור הזה.
עליזה בלוך: אם זה מעניין אותך, אז אני אגיד לך מה הילדים שלנו אומרים.
עליזה בלוך: לגבי השאלה האם הם יודעים את הכללים, הילדים שלנו יודעים את הכללים חד משמעית, אני חושבת שמעל 90% כותבים שהם יודעים את הכללים וערים להם, ובתוך, על מה מקפידים ועל מה מקפידים יותר, אנחנו כן במגמת עלייה מאוד ברורה.
עליזה בלוך: עוד יש לנו שם עבודה, אבל הכללים הם מאוד ברורים.
עליזה בלוך: אין ילד שתפגשי עכשיו במסדרון ואת שואלת אותו מה מותר ומה אסור והוא לא יידע להגיד לך- - -
ניבה חסון: כולל תחושת מוגנת מאוד גבוהה.
ניבה חסון: זה מאוד מאוד חשוב.
עליזה בלוך: גם לדברים מאוד טכניים.
עליזה בלוך: היום אפשר היה לראות ברחבת בית הספר, כל הילדים עם תלבושת, זה לא נושא לדיון.
עליזה בלוך: אין אף ילד עם כפכפים, לא היה שם.
עליזה בלוך: זה מאוד מאוד ברור, הכללים מאוד ברורים.
עליזה בלוך: במסגרת החינוך, גבולות החינוך, אנחנו עוד עובדים קצת, אבל- - -
ריצ'רד פרס: ואין בוקר שהמנהלת לא עומדת בפתח, משעה שבע וחצי בבוקר עד אחרון התלמידים ומקבלת את כולם.
ריצ'רד פרס: ומי שצריך, חוזר הביתה להחליף.
עליזה בלוך: רק בשביל להסביר, אנחנו מאמינים שהמבנה הארגוני צריך לשרת צרכים פדגוגיים ולא הפוך ולכן בנינו את המבנה הארגוני שלנו, שהוא יענה על הצורך הפדגוגי לייצר מטה שש שנתי שמייצר שפה משותפת ואחידה, מהשלב שבו הילד עוד לא עשה בר מצווה עד שהוא שולחים אותו לטכניון, שתהיה באמת איזה שהיא שפה מאוד ברורה, ומצד שני יחידות אינטימיות מאוד מאוד מאוד קטנות.
עליזה בלוך: עכשיו אפשר לראות את זה, לכל בית יש יועצת, מנהל, מזכירה, אב בית, יחידה ניהולית מאוד מאוד ברורה.
עליזה בלוך: אנחנו בעצם שיטחנו את הפירמידה.
עליזה בלוך: כיתה ממוצעת בבית הספר, אני חושבת את מי אני צריכה לרצות- - -
עינת וילף: את האמת.
עליזה בלוך: את האמת?
עליזה בלוך: יש לנו פה חמש כיתות עם 35 תלמידים, יתר הכיתות 30 ומטה, בין 25 ל-30.
עינת וילף: וכל התקציבים הם תקציבי משרד החינוך?
עינת וילף: יש תקציבים מעבר?
אברהם מיכאלי: לפי כמות ההיי טק שאני רואה פה את לא צריכה תקציבים.
עינת וילף: לא, הם לא נותנים.
עליזה בלוך: באתי להגיד 'אני אישה, אני לא מבינה בכסף'.
עליזה בלוך: ..
עינת וילף: חס וחלילה, אצלי זה לא היה עובר.
עליזה בלוך: אז ככה, זאת שאלה שאני אענה עליה, אם אתם רוצים להיכנס לפרטים, אחר כך.
עליזה בלוך: בית הספר הוא בית ספר של משרד החינוך, עיקר התקציב הגדול של בית הספר הוא מדינת ישראל ומשרד החינוך.
עליזה בלוך: זה המסה הגדולה, כל מה שאתם רואים.
עליזה בלוך: במקביל אנחנו בית ספר של רשת מכון ברנקו וייס, שיש מעטפת שהיא גם פדגוגית וגם חינוכית וגם תמיכה כלכלית מסוימת שמאפשרת עזרה בכל התחומים הפרטניים של תכניות ייחודיות, על חלקן נדבר אחר כך, וגם עזרה והובלה של הכשרת צוות, ליווי מורים, הנחיית מורים וכל מה שמסביב לזה.
עליזה בלוך: זה הגוש.
עליזה בלוך: במקביל לבית הספר יש גם מועדון ידידים שחלקו יושב פה, צריך להגיד את האמת, זה לא הכסף הגדול, השותפות של מועדון הידידים, רואים פה מגוון של אקדמיה, תעשייה ,היי טק, היא גם רוח גבית שבית הספר מקבל, גם יכולת חשיבה, וגם זה מעניין כי בסופו של יום אנחנו מייצרים פה את האזרחים של מחר ואנחנו לא יכולים להיות עסוקים רק בשיקולים של כאן, עכשיו ומדד בגרות וזכאות, אלא כן לראות איפה נמצא העולם מסביב.
עליזה בלוך: גם המחשבה של לאן בית ספר צריך ללכת, גם החשיבה המשותפת, וגם רוח גבית בדברים הלא צפויים שיש בתוך בית הספר.
עליזה בלוך: על רגל אחת.
ניבה חסון: ועוד נדבך מאוד מאוד מרכזי, וצריך להגיד את זה, העיר בית שמש.
ניבה חסון: היא לא עיר עשירה במיוחד, אבל זו עיר שנותנת הרבה מאוד לתלמידים שלה, זה בית הספר בעצם היחיד בחינוך הממלכתי, יש גם בית ספר קטן לנוער בסיכון כאן בעיר בית שמש וכמי שמנהלת את המכון ויש לנו שותפות עם עוד 20 רשויות, העיר בית שמש היא עיר שהחינוך חשוב לה והיא לא רק אומרת את זה, היא גם משקיעה בזה.
עליזה בלוך: ומה שעוד חשוב להגיד, זה נכון שכסף עושה עבודה, אבל חשוב לי להגיד שהסיפור האמיתי גם ברשות החינוך, ממונה על חינוך, קב"סית שיושבת שם בצנעה מאחורה, התחושה של שותפות, התחושה שיש עם מי לדבר וגם בתוך מכון ברנקו וייס וגם בתוך משרד החינוך וגם בקרב מועדון הידידים, הסיפור האמיתי בעיניי זה אנשים שאכפת להם, אנשים שזה חשוב להם, אנשים שמעניין אותם.
עליזה בלוך: אני חושבת שזה הסיפור היותר גדול מכל הדברים האחרים.
קארן טל: זה גם היכולת שלך לאגם את כל המשאבים.
עליזה בלוך: אז אני ככה אגיד, דברים שמעסיקים אותנו ספציפית השנה בתוך בית הספר, מאוד מעסיק אותנו איך להטמיע את המבנה הארגוני, אני קצת הסברתי אוות בראשי פרקים, זה מאוד מורכב, ושבירת קופסאות מוכרות גם לגורמים שעובדים איתנו כלפי חוץ, רגע, מי רכז השכבה, עם מי אני עובד, לא מעניין אותנו.
עינת וילף: המבנה הארגוני חדש?
עליזה בלוך: זה תהליך שהתחיל לפני חמש שנים, כל פעם עשינו עוד קצת ועוד קצת ועוד קצת, השנה יישרנו קו, שזה מאוד מעניין לעשות את זה ולראות איך כל אחד שמזיזים אותו ממקומו, מה זה עושה לו, מה זה עושה לדינמיקה.
עליזה בלוך: אני רוצה להגיד מילה על סיפור קליטת תלמידים אתיופים בבית הספר.
עליזה בלוך: בבית הספר בשנה הבאה ילמדו 130 ילדים אתיופים.
עליזה בלוך: השנה כבר התחילה.
עליזה בלוך: אני רוצה להגיד שמבחינתנו זה אתגר מאוד מאוד גדול, בדיוק הייתה פה פגישה השבוע, אמרתי שאנחנו לא מתעסקים, לא באחוזים ולא במכסות.
אברהם מיכאלי: אנחנו גם בוועדת עלייה וקליטה, בשני כובעים פה.
עליזה בלוך: אז באתם למקום המתאים.
עליזה בלוך: זה שווה ביקור בפני עצמו.
עליזה בלוך: צריך להגיד שמרבית הילדים האתיופים לא לומדים בחינוך הממלכתי, מכל הסיבות ההיסטוריות שלא ניכנס אליהן, אנחנו מקבלים אותם כשלב ב', ב-90% מהמקרים אחרי חוויית כישלון או דחייה ממוסדות אחרים, אנחנו מקבלים ילדים שחלקם הגדול הם ילדים שאו נולדו בארץ או היו בגן בישראל, זה אומר שמבחינת התקנים הם לא עולים חדשים לפי הספר, אבל בפועל יושבים פה ילדים שמגיעים לחטיבת ביניים עם חוויית ניכור קשה, עם בעיות קרוא וכתוב, עם מורכבות חברתית ולימודית מאוד מאוד מורכבת.
עליזה בלוך: אנחנו כבית ספר סימנו את זה כיעד, אנחנו גם סיכמנו לעצמנו שאנחנו נבדוק את עצמנו סביב היעד הזה.
עליזה בלוך: לטובת העניין אנחנו מנסים לגייס כל בן אדם שרק אפשרי.
עליזה בלוך: בעיסוק מתמיד בין הרצון להגיד 'אני רוצה לתת לך משהו מיוחד, כדי לצמצם פערים', לבין להגיד 'אתה כמו כולם בחובות ובזכויות', שני מסרים סותרים שצריך להגיד אותם באותה נשימה, וזה העיסוק שלנו.
עליזה בלוך: בקיץ היה פה מבצע מאוד גדול, אפרופו איגום משאבים, של הפרויקט הלאומי, תובנות בחינוך, מכון ברנקו וייס.
עליזה בלוך: עשינו קיץ מאוד מאוד מעניין לקבוצה האתיופית שלמדו שלושה שבועות בתוך בית הספר, כל שבוע מיקוד בתחום דעת אחד, עברית, חשבון, אנגלית.
עליזה בלוך: תלמידים שעמדו בשלושת השבועות האלה באופן מלא, לא עשינו הנחות, יצאו לשבוע של לימודים בתנאי פנימייה לסאמר סקול במכמורת, חלק מאיתנו היו שם, זו הייתה חוויה מאוד מרגשת לראות אותם, הייתה חוויה מאוד מיוחדת, זה רק סימן לי כמה הרבה עוד צריך לעשות, בעיקר ראינו ניצוצות, ראינו הרבה ניצוצות שם, ילדים שישבו שבוע בתנאים מאוד איכותיים, למדו עם מרצים של אוניברסיטה, פגשו מעבדות ולמדו אנגלית במרכז רובין, זו הייתה חוויה מאוד מאוד מיוחדת- - -
אברהם מיכאלי: זו המומחיות שלה בעצם, קליטת יהודי אתיופיה והכשרת דור המנהיגות שלהם.
עליזה בלוך: לכן אני חייבת להגיד שלי, כמנהלת, זה בעיקר סימן מה עוד צריך לעשות.
עליזה בלוך: ראינו הרבה אור בעיניים של הילדים וזה בהחלט היה- - -
אברהם מיכאלי: איך התפזורת שלהם בין הבתים שציירת לנו קודם?
עליזה בלוך: קודם כל המסה הגדולה כרגע היא בילדי חטיבת הביניים וב-י', מבחינת הגילאים.
עליזה בלוך: אני אגיד ככה, במסלול אופקים, שזה מסלול שבנוי על ילדים שמעניין אותם כתיבה ושפה, זו נקודת החוזק של הבית הזה, יש לנו מעט מאוד ילדים שם, שזאת אמירה.
עליזה בלוך: אני רוצה להגיד עוד משפט זהיר, בבית המדעים אנחנו הכנסנו ילדים אתיופים שלא בהכרח ביקשו להיות שם, כי היה חשוב לי שהם יהיו שם.
עליזה בלוך: זה לא היה טבעי לו לבקש את זה, לרצות את זה.
עליזה בלוך: שלום, ראש עיריית בית שמש.
משה אבוטבול: ומפקד המשטרה שלנו.
אברהם מיכאלי: אני לא מבין, ראש עיר מסתובב עם משטרה?
אברהם מיכאלי: בלי זה הוא לא יכול להסתובב?
אברהם מיכאלי: ראש העיר, כשבאנו רק אליו, כל הארץ הייתה פה רק בשבילך- - -
עליזה בלוך: זה מה שרציתי להגיד לגבי סיפור הקליטה.
עליזה בלוך: מה עוד מעסיק אותנו, השאלה שלך, חבר הכנסת, הייתה מצוינת לגבי אחוזים.
עליזה בלוך: במתמטיקה אני אגיד שמספרית זה 10% מהאוכלוסייה, באופן מעשי זה מעסיק אותנו 80% מהזמן.
אברהם מיכאלי: אנחנו ערים לבעיה, לכן שאלתי אותך לזה.
עליזה בלוך: אני לא מתייחסת לזה כבעיה אלא כמשימה.
אברהם מיכאלי: לא, מודעים לבעיה גם של התפזורת וגם ההתמודדות, ואנחנו מעריכים אותך שאת מתמודדת עם זה.
עליזה בלוך: על החינוך המיוחד דיברנו.
עליזה בלוך: אני רוצה להגיד מילה אחת על השילוב של תכניות עוז לתמורה ואופק חדש.
עליזה בלוך: מבחינתנו כבית ספר זאת הזדמנות.
עליזה בלוך: חלק גדול מעקרונות הרפורמה הם עקרונות שבית הספר מדבר בשפה הזאת כבר הרבה שנים.
עליזה בלוך: אני רוצה שתדעו שמורים בתיכון ברנקו וייס נמצאים מהבוקר עד הצהריים כבר הרבה שנים.
עליזה בלוך: עוד לפני שנכנסו לכאן התכניות ופינות העבודה, אנחנו היינו עסוקים בזה בפרטנות, יש לנו צוות, זה חלק מהשפה של בית הספר.
עינת וילף: אז השנה בית הספר נכנס ל- - -
עליזה בלוך: כן, השנה זה הפך את זה לרשמי מטעם המדינה, אבל אנחנו מאוד מאמינים בעקרונות של הרפורמה, הם חלק מהשפה שלנו לחלוטין.
עינת וילף: כלומר לא הייתם צריכים לעשות שום שינוי מבני, יש את פינות העבודה, יש את- - -
עליזה בלוך: כמעט ולא, השינוי המבני היה אבל הוא היה מאוד בשוליים, כי זה מאוד בשפה של בית הספר.
עליזה בלוך: אתה אומר למורה במסדרון 'פרטנות', כולם יודעים על מה אתה מדבר, השתלמות, ישיבת צוות.
עליזה בלוך: זה מאוד מאוד בשפה.
עליזה בלוך: החלום שלנו, אני רוצה להגיד, אריאלה יודעת , אנחנו לא אוהבים את זה שאנחנו מדברים בתכניות שונות, כי אנחנו מאמינים ברצף שש שנתי, אין לנו מורים של חטיבת ביניים ומורים של תיכון, אנחנו חושבים שמורה שמגיש לבגרות צריך להכיר ילדים בכיתה ו' ולהיפך, והדיבור עם מורה, 'כשאתה פה אתה מחויב איקס, כשאתה עובר למסדרון השני אתה מחויב וואי', הוא לא בריא בעינינו, אנחנו מאוד רוצים לעזור כדי לדבר בשפה אחת ומבחינתנו זאת באמת איזה שהיא הזדמנות מאוד גדולה.
אריאלה ישראלי: אני רוצה להגיד משפט לכל הצוות המכובד הזה ולראש העיר.
אריאלה ישראלי: אני הממונה הארצית על היישום של הרפורמה עוז לתמורה ורציתי להגיד שנכנסתי לבית הספר בתחילת שנת הלימודים הקודמת, זה היה בתחילת הרפורמה שפרצה לאוויר העולם שבועיים לפני תחילת שנת הלימודים, ובבית הספר הזה העולם של הרפורמה היה קיים כבר כמה שנים, בעצם למעשה יכולתי ללמוד על המורכבות של הרפורמה, על נקודות האור ועל הקשיים דרך ההתנסות של עליזה, שבעצם הרחיקה לכת, מה שנקרא, ראתה את הנולד ובעצם כיוונה את בית הספר או הובילה אותו לכיוון הזה.
אריאלה ישראלי: כל העבודה הפרטנית, כל העבודה עם ילדים, כל הקירוב עם הילדים, כל העבודה עם המורות.
אריאלה ישראלי: דרך אגב, אני לא יודעת אם שמתם לב, אבל אנחנו מהשטח, שגדלנו בתוך בית הספר, שמנו לב שבטקס המורות שלה, אני הסתכלתי גם על הילדים וגם על המורות, המורות לא נחו לרגע, הן כל הזמן היו בעמידה והסתכלו וצפו.
אריאלה ישראלי: הם לא ישבו, הם כל הזמן צפו על הילדים לראות שהכול בסדר, שיש משמעת.
אריאלה ישראלי: זאת אומרת כל הדברים האלה היו אצל עליזה כשאני נכנסתי לכאן, הייתי בהפתעה מוחלטת, אני מודה, כי בכל בתי הספר שסיירנו בארץ זאת הייתה התנסות ראשונה, לא פשוטה, למנהלים ולמורים, ופה זה היה חלק לחלוטין.
מירי חוגרי: להיפך, עוד ערכנו פה מפגש של כל המנהלים של עוז לתמורה משני המחוזות, שבאו ללמוד על הרפורמה עם עליזה.
עליזה בלוך: אנחנו רק נתקן נתון אחד, בבית הספר שלנו לא אומרים מורות, 40% הם גברים פה.
עליזה בלוך: אנחנו נגד הדרת גברים.
זיו בר: עליזה, יש בתי ספר של שש שנות לימוד שמנסים לשלב גם את עוז לתמורה וגם את אופק חדש?
רות לסרי: אני יכולה להגיד, מעט מאוד.
רות לסרי: כרגע במחוז, למעט עליזה שלקחה על עצמה להכניס גם את אופק חדש וגם את עוז לתמורה, מעט בתי ספר לוקחים את זה על עצמם.
רות לסרי: אני מכירה גם בתי ספר בסדרי גודל כאלה.
רות לסרי: זה שתי רפורמות עם מאפיינים שונים, זה לגשר על הקושי, במיוחד לאור העובדה, מה שעליזה אמרה, שרוב המורים מלמדים מ-ז' עד לי"ב, זה ממש לא ברור מאליו.
רות לסרי: זאת אומרת אופק חדש נכנסו בדרך כלל בחטיבות עצמאיות, עוז לתמורה נכנסו עם הראשונה והשנייה, להתחיל להכיר, אבל שוב, זה אתגר אמיתי.
רות לסרי: אני מאוד מקווה שהמשרד ימצא את הפתרון במהרה בימינו.
עליזה בלוך: אני אעצור רגע כי נכנס אלינו כבוד ראש העיר וגם מפקד תחנת המשטרה, ברוך הבא אלינו, אני מקווה שאלינו תבוא רק לשיחות מניעה והיכרות.
עליזה בלוך: כבוד ראש העיר, יושבים פה חברי מועדון הידידים, חברי ועדת החינוך של הכנסת, ממכון ברנקו וייס, משרד החינוך, עיריית בית שמש, ברוך הבא.
משה אבוטבול: ראשית ברוכים הבאים, אני ממש שמח וגאה שנפל בחלקה של העיר בית שמש לארח את הכבודה הזו.
משה אבוטבול: אני הגעתי קצת באיחור כי יש לי חולשה מאוד גדולה, גם כמחנך לשעבר, מנהל בית ספר, להגיד את צמד המילים 'שלום כיתה א'.
משה אבוטבול: הייתי חייב להגיע לכיתה א' שנמצאת במקום מרוחק קצת.
משה אבוטבול: הייתי עם האמהות, עם הילדות, וזה באמת היה מאוד מאוד מרגש לראות שהבנות המתוקות האלה כולן, מגן חובה, מגיעות לכיתה א', את המעבר החד הזה, לכאורה מגיל הילדות לגיל הבגרות, בית הספר היסודי שעושה את שלו, אז באמת זה היה ממש מרנין וזו זכות מאוד נעימה.
משה אבוטבול: בשיחה יותר אישית שלי אצלי בלשכתי, אני גם אפרט כמה דברים שלא קשורים לבית הספר כאן, אבל הייתי רוצה לבוא ולומר שבאמת יש לנו כאן
משה אבוטבול: בבית הספר ברנקו וייס אחד מסיפורי ההצלחה הגדולים ביותר, לדעתי בקנה מידה ארצי.
משה אבוטבול: רואים כאן עבודה נהדרת שנעשית על ידי המנהלת, ככל שהיא באמת מצטנעת והיא לא באמת מגלה את סגולותיה, אבל לא בכדי ברוך ה' היא זכתה שגם בית הספר זכה לקבל פרס ישראל מחד וגם המנהלת עצמה זכתה לקבל את פרס רוטשילד, שזה באמת נעשה בשנתיים האחרונות וזה מוכיח יותר מכל את המגמה הטובה והחיובית שיש לנו.
משה אבוטבול: בית הספר הזה נותן לנו הרבה תקווה והרבה עתיד שהתלמידים שלנו יפרחו ויגדלו בצורה מאוד מאוד מכובדת.
משה אבוטבול: מחד יש כאן ערכים מאוד גדולים, אני מקפיד להגיע כמעט לכל אירוע שנערך כאן בתוך בית הספר, וגם כמובן מרצה מפעם לפעם לתלמידים ואני חושב שהם תקווה מאוד גדולה לעיר בית שמש ולאיזונים שבתוך העיר בית שמש, כי בכל אופן כולנו רוצים שבית שמש תהיה מאוזנת, מכל מיני מגזרים, מכל מיני אוכלוסיות והתוצר פה הוא באמת תוצר מבורך.
משה אבוטבול: אני חושב שזה באמת נעשה גם הודות ותודות למנהלת מחד, ולצוות הנפלא שנמצא כאן, שאני יכול לומר שעושה עבודה יום וליל.
משה אבוטבול: אם אני מגיע לפה לפעמים והמכוניות של המורים והמורות חונות כאן, גם בשעות קצת יותר מאוחרות, הם צריכים להעביר כל מיני שיעורים ולחזק את התלמידים הנחלשים, אז זה באמת נותן לנו את הטעם הטוב שהחינוך אצלנו זה לא סיסמה וזה לא רק איך שאומרים כתלמיד הבורח מבית הספר, אלא באמת זה חלק אינטגרלי מההסתכלות שלנו ולהביט קדימה, אם רוצים לראות את ההצלחה של הדור הצעיר שלנו.
משה אבוטבול: אני חייב לומר שכמובן להצלחות יש שותפים רבים.
משה אבוטבול: כמובן ידידי, חבר מועצת העיר, מר ריצ'רד פרס, שממונה על תיק החינוך והרווחה והמתנ"סים, יחד עם המנהלת היקרה, גב' רונית רענן, שהם אנשים פדגוגים שבאמת כל ימיהם היו עסוקים בחינוך.
משה אבוטבול: יש להם פה את ההזדמנות להתאים ולתת גם לאחרים מאותן מנות גדושות וטובות שהם טעמו תמיד.
משה אבוטבול: הידידים שנמצאים כאן בבית הספר וכמובן הצוות.
משה אבוטבול: אני רוצה לומר לכם, חברי כנסת יקרים, יושבת ראש הוועדה, לא בכל מקום תמצאו כזה סדר מופתי, כזה טיפוח בית ספרי ואני שמח וזה העונג שלי שבמשמרת שלי לפני שנה הקמתי את האודיטוריום של בית הספר, דבר שמאוד מאוד עוזר להם לכינוסים וגם במשמרת שלי יוקם אולם הספורט, שדווקא אתמול הייתה לנו ישיבה מאוד גדולה עם החברה הכלכלית איך לזרז עוד יותר את הקמתו.
משה אבוטבול: אנחנו שוקדים, כי מגיע לבית הספר הזה הרבה כלים.
משה אבוטבול: ארגז הכלים שניתן להם הוא בעצם ניתן לנו, הרשות נהנית כפליים ברגע שהיא רואה תלמידים מוצלחים, לאחר מכן הולכים לגיוס משמעותי בצה"ל, רואים לאחר מכן את ההצלחות שלהם גם במקומות אחרים, ודרישת השלום האחרונה שהייתה לי כשהייתי באיזה מרכז רפואי, שפוגש אותי אחד מהרופאים ואומר לי 'אני חניך ברנקו וייס', לא הפסקתי להתרגש, ואני מעביר לכם את ההתרגשות הזו.
משה אבוטבול: זה עושה לי טוב שמבית שמש תצא תורה.
משה אבוטבול: מבית שמש יוצאים גם גידולים נפלאים ועזבו פה ושם תקשורת שטותית, אנחנו יודעים באמת שהעיר הזאת צמאה להצלחות כמו של גב' עליזה בלוך, ההצלחה שלה, אם היא תועתק ונמשיך להתמיד בדרך הזאת, נראה את כולנו בבית שמש מאושרים.
עליזה בלוך: תודה, ראש העיר.
עליזה בלוך: תיכף מחכים לנו תלמידי י"ב שמחכים לפגוש את חברי ועדת החינוך, אבל כיוון שהתכנסנו פה כולנו אני רק אגיד לכם רק עוד מילה אחת קצרה, כדי לסגור את העניין.
עליזה בלוך: בכל שנה כבית ספר, אני רוצה שתכירו עוד מהלך ארגוני של בית ספר, יושב צוות המורים של בית הספר בחודש מאי וקובע, חוץ ממה שעשינו כל השנה, מה הכי מעניין אותנו לקדם השנה, ומאוד מעניין לראות את זה, יש ויכוחים, יש הצבעות וכו', אז אני רוצה שתדעו מה המורים של בית הספר בחרו לקדם, שלושה יעדים, הפירוט שלהם נמצא בחוברות שתקבלו, אבל חשוב לדעת איפה המורים נמצאים היום.