GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואה ללום: גברתי שמעה פה בדיון שהיה, אני לא הייתי בו, אבל שליחיי היו בו, בדיון שעסק פה בעניין תשלומי ההורים את המקרה מאלעד.
יואה ללום: הורים משלמים פה, שמענו עדות של מנכ"ל איגוד הת"תים שהוא משלם 400 שקלים לילד, על הילד שלו.
יואה ללום: זה לא יקר.
יואה ללום: אני מכיר בתי-ספר שמשלמים 200 דולר ו- 250 דולר, לחודש, לילד, תכפילו את זה כפול עשרה ילדים, זה נחמד, זה עלויות.
יואה ללום: זה עלויות גדולות מאוד.
יואה ללום: כל הנושא הזה פרוץ כשיש חוק שמשרד החינוך אמור לאכוף אותו, על תשלומי הורים, כשיש כאן כללים שמנכ"ל משרד החינוך צריך לקבוע אותם, כשיש לנו פה גם דמעות תנין של מנהלי מוסדות שנושאים על רכבי יוקרה ואחרי זה באים בטענות על חוסר תקציב.
יואה ללום: יש כאן הרבה הרבה כשלים במערכת הזאת, ודיון אחד לא ימצה אותם.
עינת וילף: אין כוונה שדיון אחד ימצה אותה.
עינת וילף: יערה שפירא מהתאחדות הסטודנטים, ממועצת התלמידים.
יערה שפירא: תודה רבה גברתי יושבת הראש, בוקר טוב, אני יערה, אני דוברת מועצת התלמידים והנוער הארצית, אדבר בקצרה.
יערה שפירא: אני מאמינה שהדיון שאנחנו עוסקים בו עכשיו, בדומה מאוד לדיון הבא של הוועדה, נסב בעיקר סביב שאלת המכנה המשותף המינימאלי שאנחנו דורשים שיהיה לכל אדם בחברה שלנו ולכל מתחנך במערכת החינוך שלנו.
יערה שפירא: יחד עם פלורליזם ואוטונומיה מסוימת לקבוצות מתבדלות, ורב תרבותיות, אני מאמינה שקיים מכנה משותף כזה והוא סביב כישורים בסיסיים שנחוצים להסתדרות בעולם המודרני, ערכים חשובים, דמוקרטיה, היסטוריה בסיסית של מדינת ישראל והצדקה לקיומה.
יערה שפירא: מעבר לזה, אם תרשה לי, חבר הכנסת זאב, להעיר לדבריך, לעניין הטענה שנשמעת לעתים לפיה לימודי גמרא מקנים יכולות במקצועות שלא נלמדו על-ידי התלמידים, אני מציעה שהתומכים בטענה כזאת יבדקו אותה אמפירית.
עינת וילף: בבקשה, , ארגון הגננות החרדיות מאגודת ישראל.
עינת וילף: מי שביקשה זכות דיבור, שתשב ליד השולחן, בבקשה.
יהודית קליין: באנו בזאת להתריע באופן חמור על שחיקת שכר ותנאים של עובדות הוראה וסייעות ברבים מגני הילדים החרדים, הנמצאים בבעלות פרטית.
יהודית קליין: גם לאור ניסיון והיכרות מעמיקה בשטח וגם לאור פסיקת בית הדין הארצי לעבודה, עושים מעסיקים רבים בשכר העובדות ככל העולה על רוחם, תוך ניצול מחפיר של הביקוש הגובר לעבודה בשוק החרדי.
יהודית קליין: הגננות מקבלות פחות משכר מינימום והמעסיק אינו מכיר בשנות ותק, גמולים, השתלמות, שכר, דרגות וכדומה.
יהודית קליין: התנאים הסוציאליים הם מינימאליים ביותר.
יהודית קליין: התוצאה – א.
יהודית קליין: הפרה בוטה של חוק החינוך הממלכתי, המחייב שוויון בדירוג השכר.
יהודית קליין: ב.
יהודית קליין: הימנעות העובדות מלימוד השתלמויות.
יהודית קליין: ג.
יהודית קליין: פגיעה באיכות החינוך של הילדים המתחנכים.
יהודית קליין: ד.
יהודית קליין: היעדר מוטיבציה של תלמידות טובות, צעירות, ללימודי גננות.
יהודית קליין: כואב לנו מאוד מאוד לראות את המצב הקשה ואת יד הקיפוח ואנחנו שואלות היכן הפיקוח.
יהודית קליין: מי שעתיד החינוך חשוב לו, בבקשה יעשה צעד אחד בטרם יהיה מאוחר מדי.
יהודית קליין: תודה רבה.
עינת וילף: תודה רבה לך, עו"ד ענת טהון אשכנזי, בבקשה.
ענת טהון אשכנזי: שלום.
ענת טהון אשכנזי: אני רק אעיר הערה קצרה.
ענת טהון אשכנזי: אחרי דבריה האמיצים של ושמחה בוסי שהן למעשה ארגון הגננות החרדיות הראשון, פעם ראשונה שגננות התאגדו במגזר החרדי, אני רוצה להעיר, אנחנו בעמותה מסייעות ומייצגות בעיקר לסייעות במגזר החרדי, גם בהליכים משפטיים אבל לא רק, להאיר את נושא הפיקוח, דובר על הגדלת הפיקוח של משרד החינוך על לימודי הליבה, כמובן זו סוגיה מאוד חשוב.
ענת טהון אשכנזי: אנחנו מאוד מוטרדות משאלת הפיקוח על תנאי העבודה.
ענת טהון אשכנזי: כאשר דובר באמת על הפער בין התקצוב לבין מה שבסופו של דבר מגיע לעובדות, אנחנו רואות שני ליקויים עיקריים – אחד, היעדר השוואה, ולמעשה אפליה של העובדות, והדבר השני, שזו פגיעה חמורה יותר, שזו פגיעה בתנאי מגן.
ענת טהון אשכנזי: כלומר בשכר מינימום, בדמי הבראה שלא משולמים.
ענת טהון אשכנזי: רק לסבר את האוזן, רבות מהעובדות בעמותות אינן מקבלות שכר במהלך חודש אוגוסט, הן נאלצות ללכת או לביטוח לאומי או פשוט לא לפרנס בחודש הזה.
ענת טהון אשכנזי: הן מפוטרות כל שנה, כאשר ברור שלמעשה זה בוודאי יורד משכר מינימום כי הן אינן מקבלות שכר בכלל ונשאלת השאלה באמת איפה הפיקוח של משרד החינוך, כאשר הוא מתקצב והכסף אינו מגיע לעובדות?
ענת טהון אשכנזי: תודה.
ענת טהון אשכנזי: יש לי שאלה.
ענת טהון אשכנזי: למה העמותה שלכם לא מגישה תביעה נגד משרד האוצר שלא מתקצב?
ענת טהון אשכנזי: לא רק נגד הבעלויות.
ענת טהון אשכנזי: ונגד משרד החינוך.
עינת וילף: הדובר האחרון, ד"ר לופו, אני חוזרת אחרי זה למשרד החינוך.
יעקב לופו: אני רוצה לעשות קריאה של הרגע האחרון לממשלת ישראל, לכם חברי הכנסת, ולעמיתיי החרדים שאנחנו אומרים את אותו דבר.
יעקב לופו: נניח שאותם 20%, 30%, התרצה העניין, המשיח יבוא ותסכימו, אלה שרוצים וההורים שלהם ללמוד מתמטיקה ואנגלית.
יעקב לופו: מדובר ב- 20,000, 30,000 תלמידים.
יעקב לופו: מאיפה אני אקח מורים למתמטיקה ואנגלית?
יעקב לופו: מה, נביא אותם מתאילנד?
יעקב לופו: הרי אתם לא תתנו כמו שבהיסטוריה לא נתתם, למורה חילוני להיכנס ללמד ולא לשרוג.
יעקב לופו: ולכן, זו קריאה של הרגע האחרון.
יעקב לופו: בואו, יפה שעה אחת קודם.
יעקב לופו: תתחילו לחשוב מאיפה ניקח אלפי מורים למתמטיקה ואנגלית, שאינם בנמצא גם במגזר החילוני.
יעקב לופו: קחו אחריות, תתחילו לחשוב.
יעקב לופו: תודה רבה.
עינת וילף: יש הרבה, כפי שנאמר, יש הרבה חרדים דוברי אנגלית בחו"ל, שם אין להם בעיה עם השפה ואני בטוחה שהם ישמחו לבוא לישראל ולחלוק איתנו את ניסיונם.
עינת וילף: משרד החינוך, בבקשה, האם את הנתון המרכזי, מה התקציב הכולל של המגזר החרדי בתוך משרד החינוך?
שוש רוזה איפרגן: אנחנו מבקשים ברשותך להעביר את זה אלייך, בצורה מדויקת, כבר בימים הקרובים.
שוש רוזה איפרגן: אנחנו ניסינו לעשות איזה שהוא תחשיב, אבל זה לא יהיה נכון להעביר את זה.
שוש רוזה איפרגן: אנחנו מתחייבים להעביר את זה בעוד, תוך היום-יומיים הקרובים, בצורה מסודרת ואחראית.
שוש רוזה איפרגן: אנחנו מבקשים את רשות הדיבור לעוד רגע.
עינת וילף: רק בקצרה, כן.
תרצה יהודה: אנחנו, משרד החינוך מבקש קצת למקד את הדברים בעניין הנושא של הליבה.
תרצה יהודה: אנחנו מאוד מבקשים שכל העניין הזה של תוספת המפקחים לא ייראה כאילו המפקחים שנכנסו למשרד החינוך מפקחי ליבה.
תרצה יהודה: אני מדברת כמפקחת כוללת על בתי-ספר יסודיים.
תרצה יהודה: אנחנו לא מפקחי ליבה, אנחנו בפירוש במהלך שלוש השנים האחרונות פועלים בצורה מאוד מאוד נמרצת בכל מה שקשור לתוכניות הלימודים, אנחנו גיבשנו תוכניות לימודים של משרד החינוך מותאמות למגזר החרדי שמוטמעות בבתי-הספר.
תרצה יהודה: אנחנו פועלים רבות בכל מה שקשור לפיתוח מקצועי של המורים.
תרצה יהודה: אנחנו מדברים על השתלמויות למאות מורים, מדי שנה.
תרצה יהודה: כל אלה פעילויות שנעשות על-ידי מפקחים, מפקחים מגיעים לבתי-הספר, לפחות פעמיים בשנה, היות שיש לנו מספר בתי-ספר קטן יותר, לא רק כדי לבדוק ליבה אלא כדי גם לפתח את הידע המקצועי של המורים, להכשיר, לפתח את הידע המקצועי של המנהלים.
תרצה יהודה: יש פורומים של מפקחים ומנהליהם וכל מה שקשור לאישור ספרי לימוד שדובר קודם ובכלל יש, נקרא לזה, מגמה רצינית מאוד של בתי-ספר מהמגזר החרדי שפועלים על-פי תוכנית אסטרטגית של משרד החינוך, וזה תודות לתוספת של משרות המפקחים.
עינת וילף: הדיון היום, אני חושבת שהוא דיון ראשוני שהמטרה שלו להתחיל כמו שנאמר כאן, לקלף את הקליפה כדי שנוכל יותר בציבור להכיר את החינוך החרדי.
עינת וילף: אחת הסיבות, מעבר לעובדה שהוא מתוקצב באופן משמעותי על-ידי המדינה ונדע עד כמה, זה שהמגמות בחינוך החרדי משפיעות על כלל החינוך הציבורי במדינת ישראל.
עינת וילף: קיום המוכר שאינו רשמי, העמותות, ההפרטה, ההעסקה על-ידי גורמי ביניים וגם בנושא של הגננות ראינו תופעות שבעצם מורים, גננות, שעובדים בתנאי קבלן.
עינת וילף: ברגע שאנחנו מאפשרים אוטונומיה כזאת במקום אחד, היא זולגת לכלל החינוך הציבורי ולכן יש כאן משמעות וצריך גם להבין, ככל שהחינוך החרדי מתעקש על האוטונומיה שלו, הדבר הזה לא נשאר סגור.
עינת וילף: לדבר הזה יש השפעות על כלל החינוך הציבורי במדינת ישראל, כיוון שאנחנו חיים תחת חוק אחד.
עינת וילף: ואם מאפשרים דברים לקבוצה אחת, הם בסוף מתאפשרים לכלל אזרחי ישראל והחינוך הציבורי, המורים, המורות, הגננות, כולם נפגעים מכך שהדבר יוצא מידי המדינה ולכן אני רוצה מכאן בשלב ראשון להוציא שני סיכומים, אחד – לגבי שמשרד החינוך יקפיד יותר, ייתן לנו את כלל הנתונים הנדרשים שביקשנו על הנושא החרדי, יחלוק עם מרכז המחקר והמידע של הכנסת את כל מה שהתבקש, יפרסם את תוצאות המיצ"ב בבתי-הספר החרדים.
עינת וילף: צריך להגביר את השקיפות ואת הנתונים בכל המגזרים בארץ והדבר השני, הוא להתחיל לבחון תהליך הפוך, לא איך אנחנו גורמים לתופעות שקיימות בחינוך החרדי, של עמותות והפרטה והעסקה על-ידי קבלנים ומוכר שאינו רשמי וחוסר פיקוח, לא איך התופעות האלה יזלגו לחינוך הציבורי, אלא איך לשנות כיוון.
עינת וילף: אני חושבת שכבר צריך להסתכל על איך הופכים את כלל הגנים בחינוך החרדי לגנים ממלכתיים, ציבוריים, והעסקה ישירה של המדינה, זה נראה לי תחילת כיוון, דווקא כיוון ששם אין בעיה, אני יודעת שמדובר ברעיון אוטופי, אבל לפחות נתחיל לשים על סדר היום כיוון הפוך, כי עד היום ההשפעה על החינוך הציבורי במדינת ישראל היתה הרסנית.
עינת וילף: אני רוצה להודות לכל הדוברים, לכל האורחים, על כך שחלקו אתנו גם את הידע שלהם, את ההיכרות שלהם ואת תפישת עולם ואנחנו עוברים עכשיו לדיון על המגזר הלא יהודי וכמו שאמרתי, גם אתמול, תם ולא נשלם, ונמשיך בנושא הזה במושב הבא.
עינת וילף: הישיבה עוסקת היום בחינוך המיוחד בכלל ובמיוחד לקראת פתיחת שנת הלימודים בתשע"ג.
עינת וילף: זהו דיון כחלק מסדרת דיונים שהתקיימה בשבוע הזה, השבוע הראשון לפגרה, שהיא סדרת דיונים מרוכזת בהיבטים שונים של מערכת החינוך, לקראת פתיחת שנת הלימודים תשע"ג.
עינת וילף: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת להודות במיוחד למנכ"ל משרד החינוך דלית שטאובר, ולצוות משרד החינוך שהתגייס באופן מלא לטובת הדיונים האלה, לנוכחות.
עינת וילף: אני יודעת שזה לא קל, לקראת פתיחת שנת הלימודים, גם לפנות זמן ולהגיע לדיונים האלה בדרג גבוה מאד, כולל מצגות, נתונים, ואני מאד רוצה להודות לך ולכל הצוות על שיתוף הפעולה וההיערכות, ועל הדרך המכובדת שבה אתם מתייחסים לדיונים האלה ומכינים את החומר וגם עונים על השאלות.
עינת וילף: אז אנחנו נפתח במצגת של משרד החינוך.
עינת וילף: מי שתציג היא רעיה לוי-גודמן, מנהלת האגף לחינוך מיוחד.
עינת וילף: מנכ"ל משרד החינוך, דלית שטאובר, תתייחס בסוף הדיון לשאלות שיעלו מתוך הדוברים.
עינת וילף: בבקשה רעיה.
רעיה לוי-גודמן: בוקר טוב.
רעיה לוי-גודמן: ברשותך, כמו שהודית לנו, אני רוצה גם להודות לך, עם כל העומס שלקראת פתיחת שנת הלימודים, אני חושבת שזאת הזדמנות בשבילנו גם להציג את כל העשייה של המערכת, והיום של מערכת החינוך המיוחד.
רעיה לוי-גודמן: אני גם שמחה שבחרת את השולחן העגול ולא את השולחן הארוך.
רעיה לוי-גודמן: אני חושבת שכל מי שיושב פה, גם אם אני לא מכירה אותו, יש לו מטרה משותפת לקדם את הילדים בישראל, ואת הילדים עם הצרכים המיוחדים בפרט.
רעיה לוי-גודמן: אז תודה.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו יוצאים כולנו, אני מניחה, מתוך נקודת הנחה דומה, שהזכות לחינוך שממנה נגזרת הזכות לחינוך מיוחד, היא אחת מהזכויות הבסיסיות של כל אדם.
רעיה לוי-גודמן: זאת זכות חברתית שממנה קמה ועומדת מחויבות של המדינה לספק חינוך חינם לכל הילדים בתחומה.
רעיה לוי-גודמן: הזכות הזאת מחזקת את עיקרון השוויון והיא צומחת ישירות מהליבה של כבוד האדם.
רעיה לוי-גודמן: האגף לחינוך מיוחד הוא חלק אינטגראלי מהמינהל הפדגוגי של משרד החינוך, ויחד עם אגפי הגיל עשה, עושה וימשיך לעשות כל מה שאנחנו יכולים על מנת לקדם את זכותו של כל תלמיד ותלמיד, לקבל חינוך חינם מותאם לצרכיו, באופן המיטבי והמקצועי ביותר, ולסייע לו להיות אדם פרואקטיבי בקהילה.
רעיה לוי-גודמן: האגף לחינוך מיוחד מטפל בתלמידים מתוקף מספר חוקים.
רעיה לוי-גודמן: החוק המרכזי הוא בעצם חוק חינוך ממלכתי, שממנו נגזר חוק החינוך המיוחד, כולל פרק השילוב - פרק ד' - בתוך חוק החינוך המיוחד; חוק ילדים חולים; וחוק הנגישות.
רעיה לוי-גודמן: כל החוקים האלה הם בעצם בבסיס העבודה שלנו לגבי כל התלמידים שנמצאים במערכת החינוך.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו מפעילים את כל מערכת החינוך המיוחד הכוללנית מה שאנחנו קוראים, את תכניות השילוב, את הנגישות של תלמידים עם צרכים מיוחדים.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו אחראים על הפיתוח המקצועי הייחודי ואני אפרט, אם יש צורך לפרט איזה שהוא תחום, אז בשמחה.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו אחראים על הפדגוגיה המתואמת של תלמידים בעלי צרכים מיוחדים, על התלמידים החולים בבתי החולים, בביתם ואחרי אשפוז ארוך.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו אחראים על כל הוועדות מתוקף חוק וכמובן כמו שאמרתי, על החינוך המיוחד.
רעיה לוי-גודמן: התבקשנו להתמקד בעיקר בנושא של השילוב, אבל אנחנו ניתן גם נתונים כלליים.
רעיה לוי-גודמן: אז פרק השילוב מעניק בעצם בחוק לוועדת השילוב במוסד החינוכי סמכות לקבוע את הזכאות של הילדים בעלי הצרכים המיוחדים לתמיכה במסגרת תכנית השילוב.
רעיה לוי-גודמן: חשוב לי להרחיב בעניין הזה, כי נשאלנו באחת מן השאלות – כמה בתי ספר משלבים יש, ובעצם הגישה אומרת – אין בתי ספר שלא משלבים.
רעיה לוי-גודמן: כל בית ספר וכל גן ילדים רגיל, צריך לשלב תלמידים עם צרכים מיוחדים.
רעיה לוי-גודמן: ולכן, עוד לפני שיודעים מי הילד שלומד שם, נבנתה מערכת שאומרת – מנהל בית הספר צריך להכיר את תלמידיו.
רעיה לוי-גודמן: הוא מקבל משאב באופן אוטומטי, לא קשור אם הגיע ילד מורכב או לא, קודם כל הוא מקבל את המשאב שהוא יכול להיערך ברמת המוסד שלו, לילדים שזקוקים לתמיכות נוספות.
רעיה לוי-גודמן: מעבר לכך, ברגע שיש ילדים עם לקויות מורכבות מובהקות – אוטיזם, נכות, פיגור, שמגיעים אל מערכת, הם מקבלים משאב נוסף שמגיע אל המערכת דרך מרכזי התמיכה היישובים, המתי"אות, כדי לתת להם תמיכה נוספת בזמן שהם במערכת.
רעיה לוי-גודמן: החזון של תכנית השילוב הוא נגזרת של עבודה שאומרת שחלק ניכר מהתלמידים בעלי הצרכים המיוחדים יכולים להשתלב במסגרת הכיתה הרגילה, להפיק תועלת רבה מכך גם מבחינה לימודית וגם מבחינה חברתית.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו מאמינים שהימצאותם של תלמידים בעלי מגוון צרכים מיוחדים בכיתה, מזמנת אתגר חינוכי, חברתי, גם לצוות וגם לתלמידים.
רעיה לוי-גודמן: מנקודת מוצא זו, מורה חוק החינוך המיוחד להעניק זכות קדימה להשמתו של תלמיד בעל צרכים מיוחדים, במסגרת החינוך הרגיל, על פני השמתו במסגרת החינוך המיוחד.
רעיה לוי-גודמן: ומערכת החינוך המיוחד מאפשרת לתלמידים משולבים לקבל תמיכות במסגרת תכנית השילוב, שהיא תוספת לתכנית הלימודים הניתנת להם במסגרות החינוך הרגיל, כדי לאפשר את ההשתלבות שלהם.
רעיה לוי-גודמן: אז מי הוא התלמיד המשולב?
רעיה לוי-גודמן: אני גזרתי פה מחוזר המנכ"ל – תלמיד המשולב הוא ילד בעל צרכים מיוחדים שזכאי לחינוך חינם בתוך חוק חינוך חובה, אשר ועדת השילוב כאמור בסעיף 20 (ד) לחוק החינוך המיוחד, החליטה על זכאותו לתוספת של הוראה ולימוד ולשירותים מיוחדים במוסד לחינוך רגיל.
רעיה לוי-גודמן: ילד עם צרכים מיוחדים הוא אדם עם לקות משמעותית, שבשלה מוגבלת יכולתו להתנהגות מסתגלת, והוא נזקק לחינוך מיוחד.
רעיה לוי-גודמן: הלקות היא משמעותית ואינה קושי רפואי זמני להשתלב עקב מגבלות פיזיות, להן ניתן מענה באמצעות אגף אחר.
רעיה לוי-גודמן: מה התהליכים שמתבצעים במערכת – התמיכה ניתנת על ידי צוות החינוך המיוחד המתמחה בטיפול בתלמידים בעלי לקויות שונות, בהלימה לצרכים של התלמידים ובהתחשב במשאבים הזמינים באותה מסגרת חינוכית, שעות הוראה, כוח האדם והתנאים הפיזיים.
רעיה לוי-גודמן: התמיכה יכולה לכלול הוראה מתקנת, טיפולים רגשיים ביצירה ובהבעה, טיפולים פרה-רפואיים של מקצועות הבריאות, תמיכה מסוג סייעת, שירותים פסיכולוגיים, מומחי תחום – הכל על פי התכנית החינוכית היחידנית, שמוגדרת לכל תלמיד ואשר מטרתה לאפשר לתלמיד להמשיך ללמוד במסגרת החינוך הרגיל ולהשתלב בו.
רעיה לוי-גודמן: תקציב השילוב נגזר מתוקף חוק החינוך המיוחד באופן הבא: תלמידי שילוב בעלי צרכים מיוחדים בשכיחות גבוהה, כלומר ילדים עם לקויי למידה משמעותיים, ילדים עם הפרעות התנהגות ועוד משהו.
רעיה לוי-גודמן: כל מוסד חינוכי בעצם מקבל הקצאה סטטיסטית אוטומטית, שעובדת לפי הנוסחה הזאת: 5.4% מכלל תלמידי המסגרת, לפי 1.55 שעות שבועיות של החינוך המיוחד.
רעיה לוי-גודמן: חשוב לציין שבנוסף לזה יש 0.3 שעות שבועיות שניתנות למרכז התמיכה היישובי, שהוא מוסד של משרד החינוך, שנותן את המשאב לתוך המערכת, איפה שהילדים נמצאים.
עינת וילף: אז רק תסבירי את ההקצאה הזאת.
עינת וילף: לצורך העניין, יש בית ספר עם 100 תלמידים.
רעיה לוי-גודמן: אז הוא מקבל עבור 5.4% מכלל ילדי בית הספר, בלי קשר למי הילדים שלומדים שם, כי התפיסה אומרת שאין בית ספר שאין בו ילדים עם צרכים מיוחדים.
רעיה לוי-גודמן: אז בשוטף כל בית ספר מקבל הקצאה אוטומטית של הנוסחה הזאת.
עינת וילף: אוקי, וזה ניתן לכל בתי הספר בארץ, בלי קשר אם יש בית ספר שיש יותר או פחות.
רעיה לוי-גודמן: לכל בתי הספר.
רעיה לוי-גודמן: ואז, יש 0.3 בכלל ילדי הרשות, שניתן למרכז היישובי.
רעיה לוי-גודמן: ואז באים ואומרים, אנחנו, אני המקצוע, עם המפקחים, עם הרשות המקומית, עם השרות הפסיכולוגי, רואים את התמונה של העיר.
רעיה לוי-גודמן: יש לי משאב נוסף ואני אומרת, פה התקבצו לי יותר ילדים.
רעיה לוי-גודמן: אני יכול מהסל הזה לתת בבית הספר הזה עוד שעות בנוסף להקצאה הסטטיסטית.
עינת וילף: ו-0.3 מתוך מה?
רעיה לוי-גודמן: מתוך ה- 5.4% של ילדי הרשות.
רעיה לוי-גודמן: לפי מספר הילדים הלומדים ברשות.
עינת וילף: כלומר, 0.3% מתוך כלל ילדי הרשות - - -
רעיה לוי-גודמן: לא, 5.4% מילדי הרשות, כפול 0.3 שעות שבועיות.
עינת וילף: אוקי, בסדר.
רעיה לוי-גודמן: ואז בעצם הסל הזה הוא גמיש והוא יכול להשתנות.
רעיה לוי-גודמן: אם נוצר מצב שבבית ספר מסוים התקבצה קבוצה, או אם רואים שהגיע ילד מאד מאד מורכב, שלא ידעו עליו לפני כן ואי אפשר היה לדעת, אז המשאב הזה הוא גמיש ונותן מענה איפה שיש את הילדים.
רעיה לוי-גודמן: ובנוסף לזה, הוא יכול לתת תמיכה שהיא משתנה.
רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת, אם למשל יש ילד שצריך לתקופה מסוימת יותר ריפוי בעיסוק, או הצוות צריך הדרכה יותר מאסיבית כדי לשלב אותו, אז אותו אדם מגיע מהמרכז הזה, נותן את התמיכה לילד ולצוות, וכך הוא יכול לעבור ביותר מוסדות, עבור יותר ילדים.
רעיה לוי-גודמן: תקציב השילוב נותן תמיכה גם לתלמידים עם צרכים מיוחדים בשכיחות נמוכה.
רעיה לוי-גודמן: כשאנחנו מדברים על השכיחות הנמוכה אנחנו מדברים על תלמידים עם פיגור, על תלמידים עם אוטיזם, תלמידים עם נכות פיזית קשה, לקויות חושים, שמיעה וראייה והפרעות נפשיות.
רעיה לוי-גודמן: התלמידים האלה זכאים ל-2.7 שעות שבועיות לתלמיד, בנוסף להקצאה האוטומטית.
רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת שאם בבית ספר יש ילד אוטיסט או ילד עם לקות פיזית, בית הספר קיבל עבורו שעות בהקצאה אוטומטית, ובנוסף הוא יכול לקבל הקצאה נוספת.
רעיה לוי-גודמן: תכנית השילוב מכניסה גם את הנושא של תמיכה מסוג סייעת.
רעיה לוי-גודמן: תלמידים עם לקות מורכבת בשכיחות נמוכה, שזכאים וזקוקים לתמיכה של סייעת, מקבלים סייעות על פי רמת התפקוד שלהם.
רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת בוועדה המוסדית יש בדיקה של מה רמת התפקוד, עד כמה הם תלויים מבחינת התפקוד והעצמאות שלהם בתמיכה נוספת, ובהתאם לרמת התפקוד הם מקבלים תמיכה נוספת מסוג סייעת.
עינת וילף: תוכלי להתייחס לתקצוב, כשמתייחסים לתקצוב של ילד משולב ותקצוב לילד בחינוך מיוחד, האם בעצם התקצוב נשאר שווה בשתי המתכונות, או שזו בעצם חשיבה אחרת לגמרי בכל סיטואציה?
רעיה לוי-גודמן: היסטורית – החשיבה היא אחרת.
רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת, יש הפרדה בין תקציבי חינוך מיוחד לתקציבי תכנית השילוב, והפרמטרים הם שונים.
רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת ילד בתכנית השילוב מקבל היום פחות מילד בחינוך המיוחד מבחינת הקצאות מדינה.
רעיה לוי-גודמן: יחד עם זאת - - -
עינת וילף: באיזה סדר גודל בערך?
רעיה לוי-גודמן: רק עוד משפט, ברשותך.
רעיה לוי-גודמן: יחד עם זאת, אם אנחנו מסתכלים עם הפנים קדימה ואנחנו נמצאים ביישום של דו"ח דורנר בעיר חולון, אנחנו גמרנו עכשיו את הביצוע של כל הוועדות שהתחייבנו עליהן לגבי כיתות ג' בעיר.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו סיימנו את ועדות הזכאות של תלמידי כיתות ג' בעיר חולון, כפי שהתחייבנו בפני הוועדה פה.
רעיה לוי-גודמן: מתוך ההתנסות הזאת, שבה אנחנו אומרים – תקציב הולך אחרי ילד – לא משנה היכן הוא לומד – יש לנו הרבה מאד תובנות שהתחייבנו להגיש אותן לכנסת גם בסוף אוגוסט ואנחנו לומדים מזה האם זה אפשרי בכלל, האם זה פרקטי, האם אנחנו מסוגלים לבצע את כל ההמלצות כמו שהן.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו עסוקים כרגע במחקר ההערכה הזה, אני מניחה שאנחנו נגיע בזמן עם המסקנות.
עינת וילף: אבל רק מבחינת סדרי גודל, מה בערך ההבדל בין אותו ילד - - -
רעיה לוי-גודמן: אגף התקציבים יענה על זה.
עינת וילף: לא ממש ספציפית, סדרי גודל בין ילד משולב, ילד בחינוך מיוחד – סדרי גודל, על מה אנחנו מדברים?
קריאה: תלוי בסוג הלקות.
עינת וילף: אבל בגדול, ההבדל הוא 50%?
עינת וילף: כלומר פה זה חצי, שליש, 80%?
קריאה: האחוז הזה יכול לנוע לפי סוג הלקות.
קריאה: סוג הלקות של אוטיזם שמקבל בחינוך המיוחד את כמות השעות המרבית, לעומת ילד משולב, אז האחוז כמובן יהיה גבוה יותר, ינוע בסביבות ה-40% ובלקויות הנמוכות יותר – אז כמובן שזה הולך ופוחת.
עינת וילף: בסדר, אוקי, תודה רבה.
רעיה לוי-גודמן: ככל שהלקות מורכבת יותר, ההקצאות בחינוך המיוחד הן גבוהות יותר מן הסתם, כי הילד זקוק ליותר תמיכות.
רעיה לוי-גודמן: איך התהליך מתבצע, שאלתם איך אנחנו עובדים עם בתי הספר ואיך הדברים נעשים.
רעיה לוי-גודמן: בכל בית ספר קיימת ועדת שילוב מוסדית של בית הספר, שהמנהל הוא יושב ראש הוועדה, מחנך הכיתה יושב שם, איש החינוך המיוחד יושב שם, הפסיכולוג של המוסד, לעתים מזמינים בעלי מקצוע נוספים, התלמיד והוריו ובכל בית ספר מקיימים את הדיון ומחליטים האם הילד זכאי למשאבי חינוך מיוחד, כי יש לו צרכים נוספים על צרכיו הרגילים.
רעיה לוי-גודמן: בגני הילדים, מאחר שאי אפשר לקיים ועדת שילוב בכל גן, יש ועדת שילוב רשותית שמתקיימת במתי"א או ברשות המקומית, ששם יושב הראש הוא המפקח הכולל של גני הילדים, המפקח הרגיל שרואה את כלל ילדי הגנים של אותה עיר, והגננת של הילד מגיעה לוועדה יחד עם איש חינוך מיוחד, עם פסיכולוג והתלמיד והוריו ונקבעת זכאות לילד בגיל הרך - בוועדה הזאת.
רעיה לוי-גודמן: התמיכה בתכנית השילוב מיועדת אך ורק לתלמיד שזכאותו נקבעה.
רעיה לוי-גודמן: אי אפשר להכניס לתכנית טרמפיסטים שלא עברו ועדת זכאות.
רעיה לוי-גודמן: מכסת השעות היא מכסה העומדת לרשות ועדת השילוב המוסדית ועליה לבסס את החלטותיה על סמך המידע הזה.
רעיה לוי-גודמן: בית הספר מקבל מראש את הידיעה כמה תקציב יש לו, ובהתאם לזה הוא יכול לבנות את תכנית העבודה שלו.
רעיה לוי-גודמן: בית הספר מחויב לבנות לכל תלמיד שקיבל זכאות, תכנית חינוכית יחידנית.
רעיה לוי-גודמן: יש לכל ילד תכנית כתובה שנכתבת על ידי הצוות בעזרת ההורים, בשיתוף התלמיד, בשיתוף ההורים שלו.
רעיה לוי-גודמן: המסגרת החינוכית תומכת בתלמיד המשולב על ידי אחת או יותר מסוגי התמיכות.
רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת ילד יכול להיות בתפקוד מאד מאד גבוה.
רעיה לוי-גודמן: הוא לא צריך עוד מורה, הוא לא צריך עוד מטפל, אבל הצוות צריך המשך תמיכה כדי לדעת איך להכיל אותו.
רעיה לוי-גודמן: אז ילד כזה יכול להיות בתכנית השילוב, מומחה תחום מטעם המתי"א יגיע לבית הספר וילווה את הצוות בהתאם לצרכים.
רעיה לוי-גודמן: יכול להיות ילד משולב עם הרבה יותר צרכים, ואז הוא יכול לקבל גם מורה מתקנת, גם טיפול רגשי, גם מונחה, הכל לפי צרכיו והתקציב הקיים העומד לרשות בית הספר.
רעיה לוי-גודמן: תפקיד מנהל המתי"א זה לסייע למנהל המסגרת החינוכית, גם בתחום המקצועי של החינוך המיוחד וגם בתחום הארגוני של התנהלות כל הוועדות האלה.
רעיה לוי-גודמן: מנהל המסגרת פונה למנהל המתי"א במקרה שיש צורך בעזרים מסייעים המצויים במתי"א במרכז ההשאלה האזורי.
רעיה לוי-גודמן: אז דיברתי מעט תוך כדי תנועה על המתי"א.
רעיה לוי-גודמן: המתי"א בעצם יכול להיות של רשות אחת אם היא מאד גדולה, למשל בעיר ירושלים יש מתי"א אחד, ברשויות יותר קטנות המתי"א מרכז טיפול בכמה רשויות ביחד, ונותן בעצם את היכולת להנגיש שירותים לכל מוסד חינוכי.
עינת וילף: אני רוצה לעצור לפני שאת עוברת למספרים.
עינת וילף: אחד הדברים והדגשים שאני ביקשתי, הוא גם לשאול מה נעשה לצד של החינוך הרגיל, כדי להבטיח שהשילוב יצליח.
עינת וילף: כי אנחנו עוסקים הרבה בילדים המשולבים עצמם או בילדי החינוך המיוחד והצרכים שלהם, אבל אחת הבעיות המרכזיות היא שבתי הספר המשלבים, הקולטים, מרגישים הרבה פעמים שהם לא מוכנים, לא רק מבחינת התקציב בכלל, מבחינת כל ההיערכות.
עינת וילף: ואז התוצאה היא בסוף טראומתית לשני הצדדים, שגם הילדים שהיו אמורים לעבור שילוב יוצאים בתחושה שזה לא מקומם וחוזרים לחינוך מיוחד, וגם בית הספר הקולט יוצא עם חוויה רעה בנושא השילוב, וזה בוודאי לא המסר החינוכי שאנחנו רוצים להעביר.
עינת וילף: אבל אני בהחלט מאמינה שאי אפשר לדרוש מבתי ספר דברים, ואחרי זה גם כשיש כישלון להאשים אותם, אם לא נעשתה הכנה.
עינת וילף: אז אם תוכלי קצת לפרט על מה נעשה דווקא בחינוך הרגיל, כדי להכין לשילוב.
רעיה לוי-גודמן: אוקי, אני אתחיל ואחזור למה שאמרתי בהתחלה, שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם אגפי הגיל השונים, מקדם יסודי, יסודי ועל יסודי, וכמובן עם המינהל לפיתוח מקצועי והשתלמויות.
רעיה לוי-גודמן: ותיכף חברי כאן שנמצאים, יוכלו לפרט הרבה יותר מה נעשה מבחינת תכניות העבודה.
רעיה לוי-גודמן: אני כן אגיד שהשותפות הזאת מזמנת שני דברים.
רעיה לוי-גודמן: היא מזמנת דיבור של אנשי מקצוע משני הכיוונים.
רעיה לוי-גודמן: בא החינוך הרגיל ואומר – קשה לי.
רעיה לוי-גודמן: בא החינוך המיוחד ואומר – זה הכלים שאני יודע ללמד – ופה יש את המפגש.
רעיה לוי-גודמן: יש הרבה מאד דברים מובנים ויש גם הרבה מאד דברים שנעשים בשטח, מבחינת היוזמות והראייה של איפה הילד נמצא.
רעיה לוי-גודמן: יש לנו עוד הרבה מה לעשות בעניין הזה, לא תמה המלאכה.
רעיה לוי-גודמן: אבל אני חושבת שבהסתכלות של 14 השנים האחרונות לפחות, מאז הקמת המתי"אות, יש תכניות בתוך חדרי מורים, יש השתלמויות, יש הדרכות, יש פיתוח מקצועי באמצעות מומחי התחום שמלווים את המסגרת.
רעיה לוי-גודמן: להגיד שזה מספיק, אני לא אגיד שזה מספיק.
רעיה לוי-גודמן: יש לנו עוד, המלאכה לא תמה, אבל יש עשייה מאד רצינית בנושא הזה של שילוב.
רעיה לוי-גודמן: עדיין קשה, כי יש בכיתה הרבה ילדים ויש בכיתה הרבה סוגים של ילדים עם צרכים שונים, מהמחוננים ועד המתקשים, עם הצרכים המיוחדים ואלה שהם גם מחוננים וגם עם צרכים מיוחדים וכו'.
רעיה לוי-גודמן: המשימה למורה היא משימה מאד מורכבת ואנחנו נדרשים באמת להמשיך למקצע ולעשות, ואני חושבת שאנחנו נמצאים בנקודת זמן מאד משמעותית.
רעיה לוי-גודמן: אני חושבת שההחלטה של המשרד להוסיף ליעדים שלו את יעד 12 של תכנית ההכלה, זאת הזדמנות מאד חשובה שאומרת – אנחנו עושים, אבל אנחנו כמערכת רוצים לעשות יותר, וכדי לעשות יותר אנחנו קובעים את זה כיעד שבתי הספר בחינוך הרגיל ימדדו על מה שהם עושים.
רעיה לוי-גודמן: עכשיו, לא רק שהם ימדדו, אלא אנחנו כמערכת בונים להם את הדרך שבה הם יוכלו להצליח יותר, כי יש לנו אחריות יחד איתם.
רעיה לוי-גודמן: אז אם את רוצה שנעבור לחלק הזה ונפרט, לפני המספרים, אין בעיה.
רעיה לוי-גודמן: מה שתבחרי.
רעיה לוי-גודמן: אבל את זה כאילו השארנו לסוף.
רעיה לוי-גודמן: את רוצה שנעבור לזה?
עינת וילף: אני אשמח אם תעברי לזה, כן.
רעיה לוי-גודמן: אז נמצאת כאן איתנו יהודית קדוש, מנהלת אגף יסודי, שמובילה איתנו במנהל הפדגוגי את כל הנושא של יעד ההכלה והתכניות של ההשתלבות וההתמקצעות יחד עם מינהל לפיתוח מקצועי.
רעיה לוי-גודמן: אני חושבת שאנחנו נעבור לשם.
יהודית קדש: אז מהמקום הזה באמת של חזון של החינוך המיוחד, של מתן מענים מתאימים לכל ילד וילד, אנחנו הולכים ליעד מספר 12.
יהודית קדש: יעד מספר 12, שהולך ותופס תאוצה בשם יעד ההכלה, מדבר למעשה על שילוב הלומדים והקידום שלהם במוסדות החינוך, תוך הרחבת יכולת ההכלה שלהם ומתן מענים מגוונים.
יהודית קדש: אנחנו מדברים על ארבעה רכיבים מאד מרכזיים ביעד הזה.
יהודית קדש: אלף ההגדרה שלו, כמו שרעיה אמרה, בתוך יעד.