GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רחל גבאי: אנחנו לא עובדים של משרד החינוך, קבלו אותנו כעובדי משרד החינוך.
רחל גבאי: תנו לנו את השכר כמו שמקבלות הגננות, אנחנו בשמחה נעשה את כל מה שמוטל עלינו.
רחל גבאי: אנחנו נטפל בילדים גם באוכל, גם כאשר יש פסיכולוגית בגן, אז אנחנו עם 35 ילדים.
רחל גבאי: גם כאשר באים ביקור מבחוץ, באה האמא לבקר, אז צריכים להכין את הגן, אז אנחנו עובדות עבודה כפולה ומכופלת להכין את הגן ולייפות אותו, כי הגננת עסוקה בלהכין מצגות וכל דבר, ואנחנו נמצאות עם 35 ילדים כל היום עם הילדים בגן.
רחל גבאי: תנו לנו את התנאים, קבלו אותנו כעובדי משרד החינוך, אנחנו נשמח לקבל כל דרישה כפי שצריך.
עינת וילף: אסנת רווח סייעת גני ילדים מעיריית אשקלון.
אוסנת רווח: אני מברכת את כל אלה שבכלל הגענו למעמד הזה של כל הסייעות.
אוסנת רווח: אני אסנת רווח מאשקלון, עובדת 30 שנה, מאוד חשוב לי שאנחנו בתור סייעות לא יודעות להגדיר את העבודה שלנו.
אוסנת רווח: אני לא הייתי בכנס הקודם, אני רק מנסה להבהיר דברים.
אוסנת רווח: עצוב לנו שכל הזמן הן מדברות הגננות, המפקחות, איפה הסייעות בתמונה?
אוסנת רווח: איפה אנחנו?
אוסנת רווח: אצלנו באשקלון מהשעה שבע וחצי, אנחנו מגישים אוכל לצהרונים, צלחות חד-פעמיות עם כפות, מרימים את המפות, מדיחים את הכלים, שוטפות, אנחנו עובדות נון-סטופ והתקציב מאוד זעיר.
אוסנת רווח: מאוד חשוב לנו שתיקחו את זה לתשומת ליבכם.
אוסנת רווח: יש פה הרבה הורים שהם מגיעים, מביאים את הדבר היקר להם ביותר אלינו לגן, הן יודעות איך אנחנו מרגישות, איך אנחנו שחוקות.
אוסנת רווח: אני במקרה ועד פנימי של סייעות בעיריית אשקלון, מאוד חשוב לי לציין את חוק 99.
אוסנת רווח: הן עובדות מאוד קשה עד השעה ארבע.
אוסנת רווח: אני גרה באזור הדרום ואשקלון, שמי כמוכם יודעים, יש קאסמים, עזה מאוד קרובה אלינו.
אוסנת רווח: הן עושות את כל הסריקה והן לא מקבלות מענה.
אוסנת רווח: הן עובדות, הילדים הולכים בשתיים, הן נשארות עד השעה ארבע לבד בגן.
אוסנת רווח: סליחה, שמישהו ירים את הכפפה, ידאג לסייעות האלה פעם אחת ולתמיד.
אריאלה לוי: הנציגות של משרד החינוך באמת משתדלות, מביאים נושאים ופרויקטים, מחבקים עצים, ספרים – אנחנו צריכות לחבק ילדים.
אריאלה לוי: הכול טוב ויפה תיאורטית.
אריאלה לוי: בתיאוריה הכול מקסים, רק שהן שוכחות שיש שתי עובדי צוות על 35 ילדים.
אריאלה לוי: למנף, זו מילה מאוד יפה, אבל איך אפשר למצוא ל-35 ילדים פינה שקטה?
אריאלה לוי: בקושי בבית אתה יכול למצוא פינה שקטה לשני ילדים, באמת, עם כל הכבוד, 35 ילד, אי אפשר למצוא להם פינה שקטה.
אריאלה לוי: אנחנו מאוד מעריכות אתכן, לכן אנחנו מאוד רוצות לעבור למשרד החינוך.
אריאלה לוי: באמת, הסייעות רוצות שהתייחסו אלינו כעובדות הוראה.
אריאלה לוי: לכל עובד במשק יש הפסקה מובנית, לסייעת אין דבר כזה, גם לגננת.
אריאלה לוי: אנחנו מאוד מעריכות את הגננות המקסימות האלה.
אריאלה לוי: החוק אומר העסקה מובנית, לסייעת אין העסקה מובנית אם היא רוצה או לא רוצה, גם בחצר עובדים כמו שהיא אמרה, אין זמן.
אריאלה לוי: אני לא רוצה להגיד לאן אנחנו הולכות, כשהמלך הולך לבדו, גם לשם אני לא יכולה ללכת לבדי – זאת אומרת, עד השעה ארבע אנחנו גם מתאפקות.
עינת וילף: תודה רבה לך אריאלה.
עינת וילף: רות מלחי סייעת מאשדוד.
רות מלחי: אני רות מלחי מאשדוד, 22 שנה במקצוע.
רות מלחי: אני רציתי להתייחס לשני נושאים.
רות מלחי: דבר ראשון לפעימות, שלדעתי, זה עסק שנפל, משום שקורה הרבה מצבים שיש ילדים שמביאים פרות, ויש ילדים שלא מביאים פרות, אז נוצר מצב כזה שאנחנו צריכים לתת לילדים שלא מביאים פרות מהפרות של הילדים האחרים, ואז זה כבר לא פעימה, וזה לא מזין.
רות מלחי: אפשר להבין גם את ההורים, הפרות יקרים, אז יש הורים שלא מביאים כי אין להם יכולת.
רות מלחי: הדבר השני שאני רוצה לדבר זה על השכבה בגן.
רות מלחי: אנחנו מוצאים ילדים בשעה אחת וחצי במפגש יושבים על הכיסא במפגש כשהראש רכון בצורה שמאד מסכנת גם את בריאותם, או על שולחן שאנחנו מזיזים לתמיכה, או על המשענת של הכיסא.
רות מלחי: כל הזמן עיני הגננת לילד הזה שלא ינקע משהו בצווארו, זה במקרה הגרוע.
רות מלחי: במקרה הטוב, כשיש לנו מספר ילדים כאלה, אנחנו צריכים לאלתר להם מקומות השכבה.
רות מלחי: ומה זה אומר לאלתר להם מקומות השכבה?
רות מלחי: זה או להשכיב אותם על המיטה של הבובה, או להשכיב אותם על השטיח המזוהם שבפינת הבובה או בפינת הספר.
עינת וילף: בתיה עזרן מאשקלון.
עינת וילף: ועד סייעות פנימי בעיריית אשקלון.
בתיה עזרן: אני עובדת בעיריית אשקלון 37 שנה, רציתי לומר שהסייעות מגיעות לגני הילדים בשעה שבע וחצי, הגננת מגיעה בשעה שמונה, כאשר במקרה הטוב נמצאים בגן כמחצית מהילדים.
בתיה עזרן: בסוף היום הגננת הולכת בשעה שתיים, אני מדברת על אופק חדש שדיברו פה החברות, גם אז נשארים ילדים בגן.
בתיה עזרן: אם חלילה קורה משהו לסייעת או לילד, כגון, נפילה פגיעה או כל דבר אחר, מי נותן את הדין והאחריות על כך?
בתיה עזרן: אנו לא נוכל לתת מענה לכל ילדי הגן היקרים שמופקדים בידינו.
רותי תורגמן: אני נציגת הסייעות מאשדוד, אני אומרת שאת הסייעות הם לא הכינו לרפורמת אופק חדש.
רותי תורגמן: היום לדעתי אופק חדש נופל על הגב של הסייעות, כיוון שהגננות הפכו להיות פקידות - ולמה פקידות?
רותי תורגמן: אם ילד נפל צריך למלא דוח.
רותי תורגמן: אם ילד צריך להשתחרר מוקדם, צריך למלא טופס, לא משנה אם הילד מתקדם, אם הילד נתקע בלימודים או לא מתקדם, צריך למלא דוחות.
רותי תורגמן: כל מה שצריך לשבת בקבוצות, הכל נופל על הסייעת.
רותי תורגמן: להכין הזנה, הכול נופל על הסייעת.
רותי תורגמן: לא משנה מה שקורה, בכל מהלך האופק החדש, ילדים נרדמים גם במפגש האחרון, אין להם סבלנות, גם לתת להם אוכל, גם ליצור, גם לשבת בקבוצות, גם נקיון, גם לטפל, גם להחליף לילדים, לדעתי זה כבר יותר מדי.
גילי אלון: אני חברת ועד בעיריית באר שבע ונציגת הסייעות.
גילי אלון: רציתי להתייחס בהקשר לדבריה של סימה חדד שאמרה על מענה רגשי חברתי, ומן הסתם גם הפיזי.
גילי אלון: קודם כול חברותיי אמרו פה על הקטע הזה של שבע וחצי בבוקר, ואמרתי את זה גם בפעם הקודמת, היום אמהות רובן עובדות, אנחנו מתמודדות לבד.
גילי אלון: אני חושבת שזה לא מן הראוי שזה האחריות הבלעדית של הסייעת.
גילי אלון: הגננות מקבלות ניהול גן, כי זה תפקיד אחראי, ואני חושבת שפה צריך לתת את הדין שזה בלתי אפשרי להשאיר צוות חלקי.
גילי אלון: הנושא של אופק חדש, אני חושבת שזה זמן מבוזבז, כי באמת המחצית או הארבעים דקות האלה שהתווספו, בסופו של דבר אנחנו לא מנצלים אותם, אנחנו משקיעים בזה את הארוחה הנוספת.
גילי אלון: תתנו את הדעת על זה, אני רואה את זה, אני עובדת עם גילאי 3-4, לצערי הרב בסוף היום הילדים עצבניים, עייפים ובזבזנו זמן על עוד ארוחה במקום על הקנייה של דברים נוספים.
גילי אלון: זה עניין של מיצוי הזמן הנכון, עם מה שרצינו, אני חושבת שזה בזבוז.
גילי אלון: דבר נוסף, אני באופן אישי לא יכולה לראות ילד שברח לו הצרכים.
גילי אלון: אני בעצמי אמא לארבעה ילדים.
גילי אלון: אני משתדלת למצוא איזושהי פינה עם הילדים בריכוז, אני הולכת לצד השני, ומשתדלת להיות קוסם.
גילי אלון: זה יוצר מצב גם לא נעים לילד, וגם אם זה באמצע פעילות של משהו אחר, זה אומר שהגננת נשארת באמת לבדה כי אני צריכה להיות עם הילד הזה.
פנינה סאלם: אני רוצה לדבר על יום לימודים של יוח"א.
פנינה סאלם: אני שואלת מה תרומתו של יום הלימודים מיוח"א – שהוא מסתיים בשעה שלוש וארבעים, והילדים מקבלים ארוחה חמה.
פנינה סאלם: הצוות עסוק בלמעלה משעה בהגשה של הארוחה החמה, בפינוי, שטיפת כלים, בנקיון הגז כדי שיהיה אפשר להמשיך את מה שנותר בסוף היום.
פנינה סאלם: מה גם שבעקבות יוח"א הגננת נמצאת בגן יומיים ארוכים ויומיים קצרים.
פנינה סאלם: יומיים קצרים זה יום שלישי עד השעה אחת ועשרה, יום שישי עד השעה שתיים עשרה, בעקבות כך הגננת המשלימה נמצאת בגן יומיים ארוכים.
פנינה סאלם: אני לא רוצה לפתוח את הקטע הזה של גננת משלימה שהילדים בגיל גן חובה משתובבים, והרבה מן השנים שאני עובדת ביוח"א הימים עם הגננת המשלימה לא קלים, והנטל נופל המון על הסייעת בגן, אין רצף של לימודים, והרבה דברים נופלים בעקבות הנושא הזה.
שרון רוגוזינסקי: אני אומר שב-13 ליולי התקיימו דיונים של הוועדה בנושא היערכות פדגוגית ופיזית לקראת שנת הלימודים, ואנחנו דורשות שכבר בדיונים האלה יגיעו נציגי המשרד עם פתרונות מעשיים לכשלים שהועלו במצגת.
שרון רוגוזינסקי: זאת אומרת, שבשנת הלימודים הבאה שנוכל באמת להתחיל באיזשהו יישום של חלק מהדברים שהועלו, במידה ולא ייפתרו כל הבעיות, אנחנו באמת לא נהסס לנקוט בכל האמצעים החוקיים העומדים לרשותנו.
סי מלר: אני רוצה להדגיש את העניין הזה של הארכת יום לימודים בשעה שתיים, כי באמת לפי הנסיון שלנו בשטח, ושיחות עם כל הגננות שאני מכירה, החצי שעה הזאת לא מניבה שום פרי פדגוגי, הילדים עייפים והם לא פתוחים ללמידה.
סי מלר: אני מוצאת את עצמי משחקת משחקים, אנחנו אמורים להוסיף להם משהו מבחינה פדגוגית בחצי השעה הזאת.
סי מלר: אנשים בהיי-טק יוצאים בשעה שתים עשרה וחצי אחת לאכול בשעה זאת.
סי מלר: ילדים שהם קטנים בני שלוש בטח, קשה להם להחזיק עם איזשהו בסקוויט או איזושהי טעימה שאנחנו נותנים להם.
סי מלר: לפי מחקרים היא אומרת שהדבר הראשון שאם אנחנו רוצים לעשות רפורמה שתצליח באמת להשפיע על הילדים, זה באמת להוריד את מספר הילדים בכיתות, לא להוסיף לנו עוד כיתות כמו איזה גל בים, אבל להוריד את מספר הילדים, זה המקצוע של הצוות, גם של הסייעות, אם זה בתור הכשרה לפני שהן מתקבלות לעבודה, ואם זה במהלך שנת הלימודים, אני ממש מעריצה את משרד החינוך על מה שהוא עושה עם גננות, אז באמת לעשות את זה גם עם סייעות, לשלב את הסייעות במערך ההכשרה של הגננות בזמן העבודה, בזמן שנת הלימודים.
עינת וילף: חנה כנרתי גננת מנהלת גן בגימלאות.
חנה כנרתי: אני רוצה להתייחס לעניין של הצורך לאחריות המדינה על החינוך ואיכותו.
חנה כנרתי: בהקשר זה אני רוצה להתייחס לא רק למה שנאמר פה.
חנה כנרתי: למזלי, אני יצאתי לגמלאות לפני שהתחיל אופק חדש במקום עבודתי.
חנה כנרתי: אני רוצה להתייחס לתת נושא בהעצמת הגננת.
חנה כנרתי: אני חושבת שיש צורך לבדוק את סף הקבלה למכללות ולמי נותנים את תעודת הסיום מבחינת רמה, ולא פחות מכך איכות והתאמה לתפקיד.
חנה כנרתי: לבדוק את התכנים, ואת אופני החינוך המתחנכים.
חנה כנרתי: אלה שמתחנכים להיות מחנכים, בעיקר בגיל הרך, מכיוון שבעקבות הרבה ישיבות שלי עם ארגוני המחאה החברתית, וגם עם מדריכות פדגוגיות במכללות, בגלל האקדמיזציה הופר האיזון בין למודי על ולימודי עת.
חנה כנרתי: לומדים יותר כמו באוניברסיטאות על נפגעו לימודי הפדגוגיה והדידקטיקה, גננות שיוצאות לשטח - אני מכירה המון גננות מכל רחבי הארץ, לא יודעות מה לעשות.
חנה כנרתי: דבר נוסף, יש לי הצעה קטנה חוק קטנה כן שקשורה למה שנאמר פה, אני חושבת שהצעת חוק קטנה יכולה לסדר את זה.
חנה כנרתי: להכליל סיוע נוסף לגנים במסגרת של עבודה מועדפת של משוחררים מצה"ל, לאו דווקא תחנות דלק, אלא להכליל ולהתחיל עם גילאי 3 כסיוע נוסף.
חנה כנרתי: אני מקווה מאוד, מכיוון שהבעיות מרובות, ולא הגענו לדברים מאוד משמעותיים לדעתי, אני לא מבטלת את מה שנאמר פה, כי הכול קשור למקשה אחת, אני מקווה שיהיו דיונים נוספים.
חנה כנרתי: אני מאוד מסכימה עם המון דברים שסימה אמרה, אבל יש פער מבחינת ביצוע.
חנה כנרתי: אני יודעת שסימה מאוד חשוב לה הצד הרגשי והחברתי.
חנה כנרתי: פרשנויות שמפקחות רבות ברחבי המדינה לגבי האיך, לגבי מפקחות שתסלחו לי לא קראו עד הסוף את התכנית של התשתית לקראת קריאה, ומתמקדות - הסעיף של הישגים מדידים הוא זה שגרם להפיכת הרבה גנים לבתי ספר קטנים.
חנה כנרתי: אני מאוד מבקשת ממך סימה, אולי להיכנס ולהגיב למה שקורה בפורום הגננות הגדול לגבי כל כך הרבה גננות שמלמדות את מה שאת מדברת על התשתית, הן חושבות שעליהן ללמד קריאה בעקבות הנחיה של מפקחות שלא לפי דברי המשורר.
עינת וילף: עו"ד נטע לוי מעמותת "איתך".
נטע לוי: אנחנו מלוות סייעות גם חינוך החרדי וגם סייעות עירוניות בהתארגנות ארצית מזה שנה, בין השאר במאבק על הכרה מקצועית ושיפור תנאי העסקה.
נטע לוי: בהקשר הזה אני רוצה להתייחס לכותרת של הדיון הזה, חינוך לגיל הרך, חינוך לכל דבר, אני חושבת שפועל יוצא מזה, שהכרה בסייעות כעובדות חינוך לכל דבר, ועל כל המשתמע מכך, רביזיה בהגדרת התפקיד של הסייעת, אחריות של משרד החינוך על הסייעת.
נטע לוי: וחובה לשתף ולהתייעץ בסייעות עצמן כפונקציה מהותית, מרכזית, חינוכית בגני הילדים, ולא לקחת אותם ככלי טכני מובן מאליו בצמתים מרכזיים של רפורמות, כמו שדיברנו לפני שבועיים בנושא של הצהרונים.
נטע לוי: לקראת המכרז התורניים המסובסדים, בעצם הסייעות או שמאלצים אותם באופן ישיר, או שמאלצים אותם באופן עקיף להישאר עד השעה ארבע בתוספת שכר שולית.
נטע לוי: לוקחים אותם ככלי טכני מובן מאליו, ולא כפונקציה חינוכית מהותית.
נטע לוי: אני רוצה להתייחס בנייר העמדה שחלקנו כאן, ציטטנו מתוך מחקר שמצוטט בתוך אתר של משרד החינוך.
נטע לוי: זה מחקר של ד"ר חוה תובל ועינת ממכללת דוד ילין, הן מדברות כאן על הצורך בהכרה בפרופסיה ולהפוך את הסייעת ליותר ויותר פרופסיונאלית.
נטע לוי: לכן אני כאן חולקת על עמדתה בנוגע לרעיון של יוצאי צבא ומשוחררים מצה"ל שילכו בלי הכשרה, וכשהכשרה לא מסתיימת רק בקורס, אלא גם ממשיכים בהשתלמויות, השתלמויות משותפות לגננות ולסייעות – סיוע נוסף זה דבר מאוד הכרחי וחיוני ממה שאנחנו שומעות מהשטח, ובאמת, ליווי פרופסיונאלי של משרד החינוך.
עינת וילף: ד"ר תמר ארז, האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך.
תמר ארז: אני מאוד נרגשת על ההזדמנות הזאת.
תמר ארז: אנחנו אגודה ישראלית למען הילד בגיל הרך, לא ברשימת המוזמנים, הגעתי בעקיפין מהחברות של המועצה הציבורית.
תמר ארז: אסיים בהמלצה שאני חושבת שתהיה קצת אינטגרציה של דברים שנאמרו כאן.
תמר ארז: מאוד אהבתי את המצגת שהגישה וייצגה סימה של משרד החינוך, למעט פרט אחד קטן ששיתוף ההורים נמצא במספר 6 ביעדים, בהתאם לדוח האקדמיה בנושא הזה, כדאי להעלות אותו גבוה יותר, יחד עם ההיכרות המעמיקה של הילדים, צריך להערכתי לצרף את משפחתם, בעיקר בגיל המאוד צעיר.
תמר ארז: אני מאוד אוהבת את הגישה שהוצגה, שמדברת על מענה לצרכים גופניים, רגשיים, חברתיים ואינטלקטואליים.
תמר ארז: כל הצרכים זה תואם את הגישה של אונסק"ו לדבר על הנושא בגיל הרך, לא להפריד בין צדדים אינטלקטואליים וצדדים אחרים.
תמר ארז: באמת, אני סברתי כשראיתי חינוך לכל דבר בגיל הרך, שמדובר כאן, ואני מקווה שנגלה אותו בסייפא, על חינוך מלידה לפחות מבחינת הבנייה המקצועית, כי דורית אמרה דבר שהוא מאוד נכון, אנחנו עוסקים תמיד בהורדה של דברים בהתאמה מהחינוך הגבוה יותר לצעיר יותר.
תמר ארז: אני חושבת שהגיעה השעה שאנחנו נמליץ על הקמה של צוות של כל שותפי התפקיד, כדי להתייחס לבניית מערך חינוך טיפול הולם לגיל הרך, החל מגיל הרך אם היישום יהיה בטווח ארוך יותר, אבל שהקונספציה תתחיל מראשית ותצמח לתוך בית הספר וייעשה מה שנעשה ולא יושם בחוק לצערי, אבל משרד התמ"ת כשהוא לקח על עצמו את נושא הגיל הרך, מינה ועדה מכובדת לבדיקת סטנדרטים.
תמר ארז: הגיע העת לבדוק את הסטנדרטים ביישום חינוך לגילאים צעירים בכל הנוגע למספר הילדים לכיתות הגיל הרך, הוא לא יכול לעבור אוטומטית ללא חשיבה מהגילאים הגבוהים יותר.
תמר ארז: אותו דבר לגבי מקום ההורים, כל הכשרת הצוותים השונים שצריכים לעבוד מתואם, ולא הוזכר כאן באופן ראוי להערכתי דיו נושא המערך המסייע.
תמר ארז: דובר על החלה והרחבת הייעוץ, לא שמעתי על השרות הפסיכולוגי הייעוצי בדומה למה שקיים בגילאי החובה, כל עוד זה לא נעשה - - -
עינת וילף: שולמית ביסמנובסקי, ארגון גני הילדים הפרטיים.
שולמית ביסמנובסקי: אני נציגת גילאי לידה עד שלוש.
שולמית ביסמנובסקי: עד עכשיו דנתם בשלוש עד שש, חבל מאוד שמשרד החינוך חושב שילדים נולדים בגיל 3.
שולמית ביסמנובסקי: אני מבקשת ממשרד החינוך לקחת את כל גילאי לידה עד שלוש תחת חסותו.
שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שהגיל הרך צריך לעבור מלידה עד סוף י"ב, צריך להיות רצף חינוכי.
שולמית ביסמנובסקי: כל הילדים צריכים להיות תחת קורת גג אחת, והמשרד צריך לדעת מה קורה כבר מגיל לידה.
שולמית ביסמנובסקי: אנחנו כבר מאבחנים ילדים עם פי.
שולמית ביסמנובסקי: די.
שולמית ביסמנובסקי: ואוטיזם, וכל מיני דברים בגיל הרך שאתם מפספסים עוד שנה, שנתיים של איבחונים על דברים שאנחנו כבר יודעים אותם.
שולמית ביסמנובסקי: אתם פשוט מפסידים מידע מאוד חיוני הילדים מפסידים והגננות מפסידות.
שולמית ביסמנובסקי: שתי הערות על המצגת המדהימה של סימה, ואני מאחלת לכם הצלחה ביישום, כי אני רואה פערים מאוד גדולים בין התכנון לביצוע וחבל, זה מאוד עצוב.
שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שזה קצת עצוב שהמדינה הולכת אחורה במקום קדימה למרות התכניות היפות.
שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שזה קצת שהמדינה הולכת אחורה במקום קדימה למרות התכניות היפות.
שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שצריך להחזיר את הילדים לגנים הפרטיים לאחד על שש, אחד על שבע, על כל אדם יש 6, 7 ילדים, ולא 17.5 ילדים על מבוגר, במיוחד לגילאי שנתיים עד שלוש.
שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שבתיקון קטן של החוק ניתן יהיה לפתור את כל הבעיה של הגמולים, במקום לקבל מגיל שנתיים ותשעה חודשים את הילדים לגנים העירוניים, קודם כל לקחת רבעון חזרה אחורה ולקבל אותם רק מגיל 3.
שולמית ביסמנובסקי: מי שיהיה בגיל 3 בספטמבר, קחו אותו לגן העירוני ותפתרו לכם את הסייעות ואת הבעיות ותקבלו רק מגיל 3, כי רוב הבעיות תיפתרנה בתיקון קטן לחוק, והם לא הצטרכו להתמודד עם כל מה שהן מתמודדות כאן.
שולמית ביסמנובסקי: בסך הכול 3 חודשים מאוד קשים שהילדים צריכים להיות באחד על שש, באחד על שבע, בטיפול פרטני לא קוראים להורים באמצע היום, נותנים להם את זמן העבודה שלהם.
שולמית ביסמנובסקי: לא צריכים לעשות מהפכה, עשו פה מהפכה מיותרת על לא כלום, מהומה על לא מהומה.
שולמית ביסמנובסקי: תחזירו שלושה חודשים אחורה ואתם פותרים פה בעיה ענקית לכל המדינה, כולל הרבה מאוד כספים שאני לא יודעת אם תמחרתם, כמה זה סייעת נוספת, וכמה עלויות של אובדן ימי עבודה של הורים, זה מטורף – אז להחזיר חזרה את שלושה החודשים האלה זה יפתור את הבעיה.
שולמית ביסמנובסקי: לגבי הנתון שסימה נתנה, 400 גנים פרטיים נכנסו לתכנית, הנתון הזה הוא לא מהמגזר החילוני, אני רוצה להדגיש – זה הרוב חרדים.
שולמית ביסמנובסקי: הגנים החילוניים לא נכנסו לתכנית, נכנס אחוז אחד מהגנים הפרטיים לתכנית הזאת, רק אחוז אחד יתוקצב, כל היתר לא נכנסים למערכת התיקצוב, הם כן עשו רשיונות, אבל הם יקבלו ילדים במחיר מלא, שאנשי המחאה הפסידו פעם נוספת.
שולמית ביסמנובסקי: מי שקיבל חינם זה החרדים, אנשי המחאה ממשיכים לשלם 3,000 שקלים לגן פרטי, למרות שהילד כבר בחוק חינוך חינם.
שולמית ביסמנובסקי: אני מצטערת מאוד שאנשי המחאה מפסידים פעמיים.
שולמית ביסמנובסקי: יותר מזה, אלה שקיבלו משלמים 700 שקל, אבל הם משלמים כפול עכשיו במע"מ ובעליות המחירים.
שולמית ביסמנובסקי: הכסף לא יישאר להם בכיס, אבל את החינוך הם הפסידו.
שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שנעשה פה עוול גדול, וכל המטרות של משרד החינוך, הצרכים הרגשיים והחברתיים, עם גננת אחת 35 ילדים, אני חושבת שזה עוול, ואנחנו הולכים 20 שנה אחורה, זה התשתית של מדינת ישראל, 3 השנים הראשונות האלה, בואו נדאג לאתגר הזה לילדים האלה, ואם לא יישארו לנו ילדים כבר לא תהיה מדינה בעוד 20 שנה.
שולמית ביסמנובסקי: בואו נדאג להם כי אנחנו מגיעים עכשיו להפרעות קשב ולבעיות אלימות.
שולמית ביסמנובסקי: ואם הגננות מתעסקות עם הסייעות ויועצים ומנחים שנכנסים לגן, הסייעות מנהלות את הגן, אני חושבת שהגענו לעברי פי פחת.
עינת וילף: תודה רבה לך על הדברים החשובים.
עינת וילף: בבקשה, אתי אלוני, ראש מינהל חינוך.
אתי אלוני: אני לא אאריך, כי יש לי גם את החלק שלי בחלק הבא.
אתי אלוני: אני אומר בשם רשויות המקומיות, שאנחנו מברכים על המהלך הזה של הגיל הרך, כי אנחנו רואים בו את המסד, בעצם יסוד היסודות לחינוך להקניה לטיפול, לאיתור ומניעה.
אתי אלוני: אנחנו חושבים שהנושא הזה של ראיית רצף חינוכי וחינוך כרשות מקומית הוא נכס מאוד חשוב, גם בהשקעות של רשות, גם ביכולת לייצר סביבה רציפה ונכונה ואקלים מקומי מותאם.
אתי אלוני: אני כן מבקשת לציין, אני חושבת שאני לא מחדשת פה, ואני כן קוראת לך יושבת ראש הוועדה, וזה גם עלה אצלנו, ויושב פה יושב ראש ועדת החינוך של השלטון המקומי - נושא תקן כוח האדם הוא כנראה נושא שצריך לפתוח בו את הנוסחה ולהגיד זה לא מתאים לגיל הרך, זה לא מתאים.
אתי אלוני: אם זה לא מתאים ואנחנו לא רוצים לחזור על טעויות אחרי שעשינו כזה מהלך, זה דורש לפתוח ולהגיד בגנים כנראה עם ילדים רכים יותר, התקן יהיה מורחב יותר, וצריך להעמיד לזה תקציב, וזה נידון גם, וזה עלה לשר, ואני יודעת שהמשרד לכשעצמו אין לו התנגדות אידיאולוגית לעניין.
אתי אלוני: אנחנו מבקשים מהרגע שהרפורמה הזאת יצאה, או החלטת הממשלה יצאה, אנחנו יצאנו בקריאה הזאת, וזה עלה מכל ראשי הרשויות.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שיש ראשי רשויות שאמרו, אנחנו מממנים סייעת נוספת, והנה, מפה מתחיל חוסר השוויון, כי ברשות שיש לראש הרשות, אז הוא אומר אני מממן, ואני יודעת לספור את הרשויות האלה, ואני יודעת להביא את הדוגמאות האלה, וזה לא תקין.
אתי אלוני: אז אומר ראש הרשות, אני נותן כדי שיהיה, וגם יהיה לי שקט מההורים, אבל אני מכיר בצורך, ואני מבין את זה, וברשויות שאין, אז נחנקים.
אתי אלוני: הדבר הנוסף שאני מבקשת להעיר עליו, זה הנושא של ההתייחסות לתקן המסייע, כמו הפסיכולוגי שיש חוסר בתקנים, אתם תראו במצגת שלנו, אבל כשמרימים כזה פרוייקט צריך גם לחשוב על זה שזה דורש עוד שעות פסיכולוג, גם זה ממומן בחלקו מהרשות, ואם לא הגדילו את התקן אז אין.
אתי אלוני: ועוד סייעות רפואיות לגיל הזה ל-3-4, שגם הוא כרגע בדיון מול האוצר, וכרגע הוא לא מאושר, וגם על זה אנחנו יודעים על מספר תלת ספרתי של ילדים שלא יכולים להנות מהשרות הזה כבר בקיץ הקרוב.
עינת וילף: הדיון הבא יעסוק בהקשרים עם השלטון המקומי בתחום החינוך ותציגו גם שם.
עינת וילף: משרד החינוך, אני חוזרת אליכם להתייחסות לדברים ששמעתם כאן.
עינת וילף: אני רוצה גם שתתייחסו לחלק מהרעיונות שעלו כאן ביחס לילדים הלא גמולים, לתקן כוח האדם, למיקצוע הסייעות, להכשרות בשטח, למפקחות.
עינת וילף: לנושא של גני ילדים שמקבלים עכשיו כסף מהמדינה, ומה שמתברר שהמחיר לא יורד.
עינת וילף: פשוט משאירים את המחיר, רק לוקחים את הכסף מהמדינה, האם יש פיקוח על זה.
עינת וילף: ודבר שהוא קריטי, האם אתם מורידים את ההנחייה שאפשר לתת להורה להחליף את הסייעת בגן.
עינת וילף: אני חושבת שצריך להוציא את ההנחייה הזאת מחוזר מנכ"ל משרד החינוך.
מיכל כהן: אגיד מספר דברים כלליים ואעביר לסימה רק להיבטים היותר מקצועיים.
מיכל כהן: אנחנו כן מברכים על העניין של תפקיד הסייעת ושצריך למקצוע אותו, אנחנו לא מתנגדים לזה, אנחנו חושבים שזה נכון.
מיכל כהן: אנחנו רואים בסייעת חלק מהצוות החינוכי בגן, כתבנו על זה חוזר מנכ"ל, התייחסנו לתפקידים.
מיכל כהן: יש פה סוגיות של היבטי שכר ותנאי העסקה שנדמה לי שזה לא המקום.
מיכל כהן: אנחנו יחד עם השלטון המקומי באיזושהי הידברות.
מיכל כהן: אנחנו בהחלט רואים בתפקיד המתפתח של הסייעת תפקיד מרכזי בגן.
מיכל כהן: גם פתוחים לעניין של המיקצוע וההשתלמויות, וחושבים על האפשרות של השתלמויות משותפות.
מיכל כהן: גם היום יש השתלמויות משותפות.
קריאות: זה היה וזה היה בעבר.
מיכל כהן: אל תפריעו לי בבקשה, אני לא הפרעתי לכן.
מיכל כהן: בהחלט, אנחנו רואים בזה, זה אינטרס משותף שלנו ושל השלטון המקומי ואנחנו מתייחסים לזה, זה בתהליך.
מיכל כהן: לגבי איך אנחנו מתייחסים לאופק חדש, אני רוצה לומר משהו.
מיכל כהן: המדינה יושבת עם הארגון היציג הוא הסתדרות המורים, כל ההיבטים, כולל הקשיים, אתם יודעים, בין המילה הכתובה לבין היישום בשטח, מה לעשות, ברפורמה בחיים בכלל, יש לעתים פערים, או במהלך היישום רואים דברים שאולי אנחנו חושבים שצריך לתקן, אנחנו לא אומרים שלא - זה שלם זה לא משולם, אבל אנחנו כל הזמן בעניין של מה כן, ולא מה לא.
מיכל כהן: לשבת בשולחן ולהגיד מה לא, חכמה קטנה.
מיכל כהן: אנחנו מסתכלים על מה אנחנו כן יכולים ואילו פתרונות.
מיכל כהן: הפתרונות שנתנו גם בהיבט של המנוחה, הזנה, תכנית הלימודים, גננת שלא עושה את זה עדיין היא בתהליך.
מיכל כהן: אני לא רוצה להאשים, זו שנה ראשונה ליישום מלא של אופק חדש, ולכן גם הגננות צריכות להסתגל וזה לא פשוט – שינוי הוא לא פשוט.
מיכל כהן: הנושא של לראות את היום כ-6 שעות ולא תוספת של חצי שעה לסתם משהו כזה, אנחנו עומדים על זה.
מיכל כהן: יש דרך, יש לנו גנים מדהימים, באמת, יש לנו עבודה מדהימה בגנים.
מיכל כהן: סך הכול הגנים במדינת ישראל נחשבים לגנים טובים, אין ספק שצריך להעמיק שם את ההיבטים הפדגוגים בתוספת חצי השעה, והיבטים פדגוגיים נוספים.
מיכל כהן: לגבי הפער בין הצהרה לבין השטח, כמו שאמרתי, חינוך זה תהליך וכולנו יודעים.
מיכל כהן: יש לנו פיקוח, תמיד הפיקוח הוא לא מספיק.
מיכל כהן: אנחנו לא פה להגיד מה לא, בפיקוח של המפקחות, סימה שמבקרת דיברנו על זה, זה ייצוגי, זה מכבד וזה כמו אורחים, שמים את העציצים, משם אנחנו לא שואבים את המידע.
מיכל כהן: המידע שאנחנו שואבים זה מזה שנתנו פעם ראשונה בשנת הלימודים הקודמת, מערך של הדרכה על כל 20 גנים מדריכה פדגוגית שנותנת מענה, זה לא היה במדינת ישראל לפני כן, אז אפשר עוד פעם לומר זה לא מספיק, תמיד גננות וגננות מן השטח.
מיכל כהן: גננות מן השטח שאי אפשר להאשים אותן, שהן לא יודעות מה קורה בשטח כי הן גננות בעבודה שלהן.
מיכל כהן: לכן אנחנו פועלים לצמצום של הפער, המדריכות והמפקחות עובדות במשותף על מנת לראות מה קורה בשטח ואיפה צריך להעמיק, ואולי גם לשנות.
מיכל כהן: אנחנו לא במקום של להגיד הכול, לגבי אחוז כמות התלמידים בגנים, ומספר התלמידים בגנים, ומספר התלמידים בכיתות - כן, כולנו רוצים שיהיה יותר - אז מה?
מיכל כהן: אבל אנחנו כרגע במקום שיהיה יותר כסף, יותר תקציב כדי שיהיה מענה עם צוות יותר גדול.
מיכל כהן: אנחנו נמצאים שם, כולנו שותפים לבקשה הזו, יחד עם זאת, כרגע, על פי ההתנהלות של משרד החינוך לפחות בשנים האחרונות, עם 100 אלף הילדים שנמצאים בצו, עד השנה הזאת כולם התדפקו על דלת משרד החינוך להיכנס לחינוך בגילאי 3, להיכנס ליישובי הצו על מנת שיקבלו שם את ההקלה, אני חושבת שזו בשורה גדולה, עם הקשיים אני מקווה שאנחנו נצליח במהלך כן לשפר את התנאים.
מיכל כהן: לגבי רף הקבלה - רף הקבלה לעובדי ההוראה בכלל המכללות עלה, אנחנו רואים עדויות ראשונות לביקוש אחר גבוה יותר.
מיכל כהן: אנחנו רואים עדויות למורים וגננות עם סף כניסה גבוה יותר.
מיכל כהן: שוב, זה תהליך אבל גם לשם אנחנו מכוונים.
מיכל כהן: את ההיבטים היותר פרקטיים, בבקשה, סימה.
מה יפית: אני רוצה להתייחס לסוגיית הסייעות ולחזור ולהדגיש.
מה יפית: מבחינתנו, הסייעת היא צוות חינוכי בגן, היא אדם חשוב ומשמעותי.
מה יפית: אנחנו חשבנו קודם, אנחנו חושבים גם עכשיו, יחד עם זאת, הסייעות הן עובדות הרשויות המקומיות ואנחנו כבר קבענו עם הצוות מפגשים משותפים יחד עם השלטון המקומי כדי לחשוב ולדון איפה כן ניתן לעשות.
מה יפית: אנחנו לא יכולים כרגע לבוא ולקלוט את כל הסייעות, אבל מה לא אנחנו יודעים, אנחנו ננסה למצוא את הדרכים איפה כן.
עינת וילף: לגבי ההורה המחליף, אנחנו כמובן נעקוב אחר התהליך.
מה יפית: להורה המחליף אנחנו כרגע דנים בכל נהלי שביתה והשבתה בגני ילדים, ובכלל במערכת החינוך.
עינת וילף: אני חוזרת על קריאתי שהנוהל הזה ייצא לחלוטין.
עופרה כהן: אפשר לקבל את הפיילוט?
מה יפית: אנחנו מאמינים ברפורמה, ברפורמת אופק חדש, אני מאמינה גדולה בגננות.
מה יפית: אני חושבת שהשנה לא היה לי אף ביקור רשמי בשל המטלות שהיו בשנה הזו.
מה יפית: יחד עם זאת, אני פגשתי גננות בקבוצות גדולות בערים שלמות ושמעתי, ואני שומעת.
מה יפית: אני שומעת גם את הקשיים, אני שומעת גם הצלחות ואת הסיפוק שיש.
מה יפית: אני יודעת שיש קשיים, אבל אני מאמינה ובטוחה שבכוחות משותפים אנחנו כן נצליח.
מה יפית: גם עד לפני הרפורמה עשיתם עבודה מצוינת.
מה יפית: אם יש מקומות או נקודות חולשה כאלה או אחרת, אנחנו כאן כדי לסייע ולעזור.
מה יפית: כמובן שלאורך כל הדרך יהיו פערים כאלו ואחרים, והתפקיד שלנו זה לנסות ולצמצם.
עינת וילף: יש את הרעיון שהם התקבלו רק בגיל 3, אני חושבת שזה גם קצת להעניש הורים לילדים גמולים על המעט שהם לא גמולים.
מה יפית: סליחה הרעיון כרוך בשינוי חוק, אני לא חושבת שזה המנדט שלי כרגע לדבר עליו.
עינת וילף: ראשית, אני רוצה להודות לכן על המצגת ועל העבודה שנעשית.
עינת וילף: אתן נמצאות בתקופה של רפורמות דרמטיות בגיל הרך.
עינת וילף: אני בעיקר מברכת על כך שברור היום שאכן החינוך לגיל הרך הוא חינוך לכל דבר.