GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בטסי קורן: צופות וכי רבים מענפי הספורט הנחשבים לנשלטים על ידי גברים, כגון כדורסל או פוטבול, אינם בהכרח ענפי ספורט שנשים יכולות ליהנות מהם גם כן.
עינת וילף: כאן בוועדה, אנו ללא ספק מדגישים את קידומן של נשים, ונשים בספורט, ומימון עבור נשים בספורט.
עינת וילף: ואני במיוחד אהבתי גם את הניסיון שלך בעזרה לגרום לנשים להתעניין בספורט ולדבר באופן אינטליגנטי על ספורט ומה שזה עושה ליכולתן להתקדם באופן כללי בחברה האמריקאית.
עינת וילף: אז, תודה לך.
ג'ו קארול: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) בוקר טוב.
ג'ו קארול: שמי ג'ו ברי קרול.
ג'ו קארול: אני בוגר של אוניברסיטת פורדו, 1980.
ג'ו קארול: התואר שלי הוא בכלכלה, דבר שסיפק לי בסיס לעסקים בהם אני מעורב כעת כיועץ השקעות.
ג'ו קארול: שיחקתי במרבית קריירת הכדורסל המקצוענית שלי עם הגולדן סטייט ווריורס.
ג'ו קארול: ותודה רבה לכם על שאתם מארחים אותנו.
עינת וילף: האם אתה מעורב בחלק מהפעילויות שהוזכרו כאן, או משהו אחר במונחים של הנחיית אתלטים או פעילויות חינוכיות?
ג'ו קארול: יש לי אגודה מאז 1985 בה אנו מנחים אנשים צעירים, מספקים מלגות לילדים שאולי לא היו זוכים להזדמנות להשכלה גבוהה רק בשל כסף.
ג'ו קארול: אז לא רצינו שזאת תהיה בעיה.
ג'ו קארול: אז במידה בה יכולנו, עזרנו להם עם זה כמו גם עם תוכניות לאחר בית הספר ודברים אחרים.
ג'ו קארול: שחקנים רבים עושים זאת.
ג'ו קארול: אני לא יודע אם יש פרסום רב לזה תמיד, אבל שחקנים רבים, גילינו שזה עוזר לנו משום שזה גורם לנו לחיות בהתאם לסוג ערכים זה שאנו מקדמים לילדים.
סדריק סבאלוס: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) אני סדריק סבאלוס, שחקן לשעבר במשך 11 ב – NBA.
סדריק סבאלוס: כיום אני חבר באגודת השחקנים בדימוס ב- NBA.
סדריק סבאלוס: אני באמת מבורך על היותי כאן אתכם, כאן במדינה שלכם.
סדריק סבאלוס: אני חוגג את יום הולדתי היום, אז זו יותר ברכה להיות כאן.
עינת וילף: אנחנו אומרים, מזל טוב.
סדריק סבאלוס: להיות כאן ופשוט לחוות את כל הדבר.
סדריק סבאלוס: יצאתי להליכה מוקדם יותר הבוקר, אני רץ, ופשוט זלגו לי דמעות בנוגע לכמה אני שמח שאני כאן, כיצד לקח לי 43 שנים להגיע למקום הזה.
סדריק סבאלוס: והייתי לי הזדמנות לעשות כן קודם, משום ששיחקתי עבור הפועל תל אביב ולא זכיתי להזדמנות לבקר באדמה הזאת, הודות למלחמה שהתחיל.
סדריק סבאלוס: וזה פשוט ראוי לציון כיצד דברים מתרחשים ומתהווים.
סדריק סבאלוס: אהבתי את מה שהווארד אמר קודם לכן בנוגע לאופן בו ספורט משפיע על הרבה דברים ונותן לך הזדמנות, מתנה, כמו גם הרופא שאמר כי חלומות שאנו מתארים לעצמנו שמתקיימים, אנו הופכים אותם למציאות.
סדריק סבאלוס: זה תלוי בנו למקם עצמנו בעמדה זו.
סדריק סבאלוס: אותו התרחיש איתי והרבה מעמיתי כאן, לגבי חלומות שחלמנו אבל גם השימוש במה שהיה לנו מבחינת כשרון במגרש הכדורסל, כדי לחוות תואר בכלכלה, כדי לקבל תואר כראשון במשפחתו ולהרחיב זאת, לשבור את אותה השרשרת של תרבות שונה, להרחיב לבנותיו, וכיצד יש להם תארים.
סדריק סבאלוס: אז כשאנו חולמים, אנו שמים עצמנו בעמדה שעלינו להרחיב על המקום אליו עמדה זו לוקחת אותנו אליו, להיכן היא הביאה אותנו, היכן היינו, והחוויה פשוט ממלאת בשמחה.
סדריק סבאלוס: האגודה שלי, אנו עוזרים לילדים להתקרב מעט יותר ליעילות במשחק הכדורסל.
סדריק סבאלוס: עכשיו, כשכולנו גדלנו, הדבר הגדול ביותר שלנו כשנשחק בטורנירים ובליגות: האם אנחנו שומרים על החולצה.
סדריק סבאלוס: האם נקבל את חולצת ה- T.
סדריק סבאלוס: אילו נעליים הם נותנים לנו.
סדריק סבאלוס: האם ישנו גביע.
סדריק סבאלוס: האם ישנו פרס לשחקן המצטיין.
סדריק סבאלוס: האם ישנו תיק.
סדריק סבאלוס: וכולי, וכולי.
סדריק סבאלוס: אני מנסה לשנות את זה.
סדריק סבאלוס: המצב הכלכלי של אנשים מסוימים, אולי חלק מאיתנו כאן, כילדים לא יכולנו להרשות לעצמנו דברים אלו או שלא יכולנו אפילו להרשות לעצמנו לשחק, והמערכת של AAU כמו גם של Club Ball יקרה במידה מסוימת, לדעתי, משום שאני לא זוכר אפילו פעם אחת בה אימי הגיע עם כסף מכיסה, מלבד עבור נעליים, כדי שאשחק כדורסל.
סדריק סבאלוס: בתור מי שגדל בלוס אנג'לס איינג'לס, זה ניתן לנו: פארקים בכל מקום, מזג אוויר נפלא.
סדריק סבאלוס: במקומות כגון דטרויט, מישיגן, ללא ספק יש בהן נקודות של קור, כך שחייבים להיכנס לתוך מבנה כדי לעשות את מה שצריך לעשות, או לגרוף שלג, או מה שלא צריך לעשות כדי להשתתף במשהו שאתה אוהב.
סדריק סבאלוס: בקליפורניה זה היה סוג של נתון: פארקים בכל מקום.
סדריק סבאלוס: זה ספורט נפלא שאתה לא צריך אף אחד אחר כדי לשחק עימו או להתחרות, במובן מסוים, כפי שהדוקטור אמר, שהוא חלומות המשחקים נגד רוחות הרפאים של העבר, הווה, עתיד, כשנשף סיום לימודי התיכון שלו התקיים.
סדריק סבאלוס: אתה יכול לשחק משחק תחרותי עם עצמך.
סדריק סבאלוס: אני אוהב את זה בספורט הזה.
סדריק סבאלוס: מה שאני נותן בחזרה לילדים הוא לאפשר להם לשחק עבור הנעליים שלהם, לאפשר להם לשחק עבור המשחקים שלהם, החולצות שלהם חולצות ה- T שלהם, הפרסים שלהם, באמצעות החינוך שלהם.
סדריק סבאלוס: אז במקום שאני אגרום להורים שלהם לשלוף את הארנק שלהם, הם חייבים להביא הגדרות של מילים, משפטים, חיבורים.
סדריק סבאלוס: זה השכר שלהם כדי לשלם וההזדמנות שלא רק לקחת משהו בחזרה עימם מלבד הפרס, אותה נעל שהם עומדים לגדול ממנה, אותה חולצה שתתבלה להם, תיקרע ותינזק: ההזדמנות ללמוד, לחפש וגם לעזור לאחרים.
סדריק סבאלוס: תודה.
עינת וילף: תודה לך, זה רעיון נפלא.
סם וינסנט: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) שמי סאם וינסנט.
סם וינסנט: כמו כל האנשים האחרים, היכולת לומר כי שיחקתי ב – NBA וששיחקתי עם כמה שחקנים נפלאים בכמה משחקים נפלאים הייתה אושר נפלא, ובאמת בורכתי על כך שיכולתי לממש חלום זה.
סם וינסנט: הייתה לי גם הזדמנות לאמן.
סם וינסנט: הייתי מאמן ראשי ב- NBA והייתי מאמן ראשי בחו"ל.
סם וינסנט: הייתה לי הזדמנות לאמן באפריקה, אימנתי באסיה, אימנתי באירופה.
סם וינסנט: אז ניסיון זה סיפק לי גם נקודת תצפית להבין כיצד בספורט ניתן להשפיע על חייהם של אנשים.
סם וינסנט: אז זה היה באמת נפלא.
סם וינסנט: אבל עלי להודות לחברים מ- AIPAC.
סם וינסנט: אני חושב שקיבלתי שיחת טלפון מג'ף.
סם וינסנט: וכששמעתי לראשונה על מסע זה של להגיע לישראל, לא ידעתי למה לצפות, לא הייתי בטוח מה באמת הרעיון.
סם וינסנט: ישבתי בשיחת הוועידה הראשונה וקיבלתי מעט מושג על חלק מהמקומות ההיסטוריים בהם נהיה וכמה מהדברים התנכיים שנעשה.
סם וינסנט: וזה היה מרגש.
סם וינסנט: אבל רק להגיע לכאן ולהתחיל להבין חלק מהאתגרים ולהבין כיצד החיים וחלק מהקשיים, חלק מהדברים שאנשים כאן עוברים, גורם למסע זה להיות אפילו יותר מיוחד.
סם וינסנט: זה היה כבוד אמיתי, זה היה נפלא.
סם וינסנט: אני עובד עם אגודת השחקנים בדימוס.
סם וינסנט: ואני חייב לומר, בזמן זה בחיינו יש לנו מנכ"ל חדש, שעוד מעט תהיה לו הזדמנות לדבר.
סם וינסנט: אבל ארני פילקאו עשה עבודה נפלאה של בלקחת את הארגון שהיה טוב, משום שיש לנו כמה אנשים נפלאים המעורבים באגודה שלנו.
סם וינסנט: אבל הוא לקח אותו לרמה חדשה בפרק זמן קצר.
סם וינסנט: ועבור חלק מהאנשים שעבדו די קרוב לאגודה, תבינו למה אני מתכוון.
סם וינסנט: חלק מהאנשים בפריפריה, אולי אתם לא.
סם וינסנט: אבל בתור מי שנמצא במעגל הפנימי ושמשתתף בשיחות ונמצא בפגישות, אני יכול לומר בכנות שהיכן שהיינו להיכן שאנחנו, והיכן שיש לנו הזדמנות להגיע, הינו באמת עתיד בהיר.
סם וינסנט: ורק להקשיב לסטפן ולהקשיב לווילי, אנחנו, כמו שאמרתי, יש לנו כמה שחקנים נפלאים בדימוס ולכולנו יש סיפורים נפלאים ולכולנו יש חוויות נפלאות וערכים ודברים לחלוק.
סם וינסנט: ואני מקווה כי בזמן מסוים נוכל לארוז זאת בתוכנית לימודים ונוכל לחלוק זאת עם ילדים בכל רחבי העולם, משום שאני חושב שמה שיש לנו הינו ייחודי ומיוחד ויוכל לעזור לבנות חיים.
סם וינסנט: תודה על ההזדמנות להיות כאן.
סם וינסנט: היה זה עונג.
סם וינסנט: ואני מקווה שתהיה לנו הזדמנות לחזור מתי שהוא בעתיד.
עינת וילף: בהחלט, אנחנו ללא ספק נהיה כאן.
קני באטל: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) שמי קני באטל.
קני באטל: תודה לכם חברים על שאתם מארחים אותי כאן בארץ הקודש.
קני באטל: אני יודע שהגעתי לכאן עם ידע מועט, אבל אני עוזב עם ידע רב.
קני באטל: לגבי, אני בוגר של אוניברסיטת אילינוי.
קני באטל: אב לשישה.
קני באטל: אני עוסק במשחק במשך זמן רב.
קני באטל: אני מאמן את המשחק.
קני באטל: יש לי תוכנית AAU שונה לחלוטין מתוכניות AAU רבות.
קני באטל: כדי להיות בקבוצה שלי, KB Hoops, עליך להשיג ממוצע B.
קני באטל: ילדים המשיגים ציוני C אינם יכולים לשחק.
קני באטל: השנה יש לי שישה ילדים שהולכים למכללה עם מלגות.
קני באטל: יש לי ילד אחד שנמצא כבר בווסט פוינט.
קני באטל: הוא מעולם לא קיבל B בחייו, מחטיבת הביניים כל הדרך לתיכון.
קני באטל: אז הוא הולך לווסט פוינט השנה.
קני באטל: ואני קפדן מאוד בכל הנוגע לחינוך.
קני באטל: אני מוודא כי הילדים שלי ילמדו שעורי חיים בתחום שעומד לעזור להם מאוחר יותר בחיים.
קני באטל: ושוב, אני שמח להיות כאן.
קני באטל: שיחקתי עם או נגד חלק ניכר מעמיתי כאן, דבר שהופך חוויה זו ליותר מיוחדת.
קני באטל: אז, תודה לכם חברים שוב על שאתם מארחים אותי.
סוזן פיילקו: (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) שמי סוזן פיילקואו ואני רופאת ילדים.
סוזן פיילקו: ביקרתי בישראל פעמים רבות, אבל זו הפעם הראשונה בה הייתה לי הזדמנות לבקר עם קבוצה כזו, וגיליתי כי זו חוויה מדהימה, פרספקטיבה שונה לחלוטין ודי משנה חיים.
סוזן פיילקו: מנקודת מבט רפואית, ברצוני להדגיש חלק מהדברים שנאמרו כבר.
סוזן פיילקו: אבל אני חושבת שספורט, כמובן, הוא חלק חשוב מבריאות ילדינו, אבל לא פחות חשוב לבריאות הנפשית של הצעירים שלנו והאופן בו הוא משפיע על הרווחה החברתית הכללית שלהם כמו גם מבחינה אקדמית, ושוב, כמו גם מפרספקטיבה כללית של בריאות נפשית.
סוזן פיילקו: ברצוני להודות לכם על שארחתם אותנו, ואני נהניתי מאוד מהזדמנות זו.
ארני פיילקו: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) תודה לך.
ארני פיילקו: שמי ארני פיילקואו.
ארני פיילקו: אני מנכ"ל אגודת השחקנים בדימוס של ה- NAB.
ארני פיילקו: גברתי היו"ר, זה כבוד מוחלט להיות איתך ועם הוועדה שלך ולהיות בכנסת.
ארני פיילקו: היה זה ביקור נפלא עבורנו עד כה, ואנחנו רק מתחילים אותו.
ארני פיילקו: אייתה לי הזדמנות גם עם סוזן לסייר בישראל מספר פעמים.
ארני פיילקו: שיחקתי במכבי לפני 15 שנים בעצמי.
ארני פיילקו: אני דוגמה למישהו שהיה לו חלום, כמו כולם סביבי בשולחן, להיות אתלט מקצועי, והבנתי בשלב מסוים של חיי שאותו חלום של אתלטיקה לא יוכל להתרחש על גבי המגרש אבל אולי יוכל להתרחש בדרך חלופית.
ארני פיילקו: והייתה לי הזדמנות נפלאה לאורך הקריירה שלי להיות בצד האדמיניסטרטיבי והניהולי והעסקי, ויש לי כבוד גדול לייצג את כל האנשים הנפלאים שאתם רואים סביב שולחן זה.
ארני פיילקו: מה שברצוני להוסיף בקצרה הוא, לפני שנכנסתי לתפקיד זה, במשך שש השנים האחרונות שרתתי כנשיא מועצת העיר ניו אורלינס בזמן שלאחר המאורע הנוראי המכונה קתרינה שבאופן בסיסי הרס עיר אמריקאית.
ארני פיילקו: ומה שמצאנו כתוצאה מכך: שדרך אחת להחזיר עיר, להחזיר ממשל, להחזיר שירותים לאזרחים, היא להשתמש בחינוך ככלי יעיל לעשות כן.
ארני פיילקו: ללא ספר ספורט במאריקה ובעולם עזר לסלול את הדרך להתאוששות של עיר גדולה עכשיו.
ארני פיילקו: אבל באמצעות תוכניות כגון חונכות, באמצעות שימוש באתלטים מקצועיים ומהמכללות והמודל לחיקוי שהם שימשו, והיכולת לפתח תוכניות עם אתלטים מקצועיים אלו, בין אם מדובר בתוכניות קריאה, בין אם אלו תוכניות במתמטיקה, שילדים יוכלו להתרגש מהן, משום שספורט הוא סקסי, ספורט הוא מרגש, ואפשר להשתמש בספורט ובמודלים לחיקוי שאתלטים אלו מהווים, כדי לעזור ולהביא זו לרמת הקהילה, לגרום לילדים ללמוד כיצד לקרא טוב יותר, כיצד ליישם מיומנויות במתמטיקה ודברים כאלו.
ארני פיילקו: וברצוני להציע זאת כמשהו שבאופן ברור עבד בארצות הברית היטב ואני בטוח שיעבוד במדינת ישראל.
ארני פיילקו: אז, תודה רבה ותודה רבה לכם על שארחתם אותנו.
מרווין רוברטס: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) אחר צהריים טובים.
מרווין רוברטס: שמי מרווין רוברטס, ותחילה ברצוני לומר תודה לכם על שארחתם אותנו.
מרווין רוברטס: זו הייתה חוויה משמעותית.
מרווין רוברטס: שיחקתי כדורסל מקצועני במשך שבע שנים.
מרווין רוברטס: לאחר מכן, במשך 25 השנים הבאות הייתי בחיים התאגידים באמריקה התאגידית.
מרווין רוברטס: ורק מהאזנה לעמיתי והסיפורים והביוגרפיות שלהם, זה הופך אותי למאוד גאה ושמחל להיות חלק מאחווה של אתלטים מקצוענים, אחווה קטנה מאוד, בה, כמו שד"ר ברנט הזכיר, אפשר לחלום ולעיתים רחוקות אכן משיגים מטרות אלו.
מרווין רוברטס: למדתי מוקדם בחיי כי כדורסל הוא קצר טווח אבל חינוך הוא לנצח.
מרווין רוברטס: במסע זה בו אני נמצא, למדתי משהו בכל יום.
מרווין רוברטס: ודבר אחד שאני מנסה להעביר לאנשים צעירים הוא כי יש ליזכור: כל אחד מלמד אחד.
מרווין רוברטס: חינוך תמיד יהיה כאן.
מרווין רוברטס: ספורט תמיד יהיה למשך זמן מסוים, אך איש לא יוכל לעולם לקחת את החינוך מכם.
מרווין רוברטס: תודה רבה לכם.
עינת וילף: תודה רבה לך, על מילים אלו.
עופר לידרור: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) שמי עופר לידור.
עופר לידרור: אני מתנדב, המנהל של מועדון הספורט לנוער של הפועל תל אביב.
עופר לידרור: זה כבוד לארח אתכם בישראל ולהקשיב למה שיש לכם לומר.
עופר לידרור: זה מאוד מרשים.
עופר לידרור: מועדון הנוער של הפועל תל אביב הוא מועדון בתל אביב עם 15 קבוצות של ילדים מגילאי 8 שנים ועד לגילאי 18 שנים.
עופר לידרור: עיקר הפעילות שלנו היא בצפון תל אביב, בה נמצאת אוכלוסייה אמידה יותר, זה מקום טוב יותר בתל אביב.
עופר לידרור: אך כמועדון, המטרות שלו הן ללכת גם לפרברים הדרומיים של תל אביב ולתת כדורסל לאנשים ולילדים להם אין הזדמנות לעשות זאת, ובעיקר למהגרים חדשים ולאנשים המגיעים מאפריקה שאין להם דבר מלבד כדורסל, ואנחנו נותנים להם.
עינת וילף: ברצוני להודות לכולכם.
עינת וילף: ברוצי להודות לשלושת הסיפורים – סטפן הווארד, ווילי ברטון וד"ר דיק ברנט.
עינת וילף: תודה לכולכם על שחלקתם את הסיפורים שלכם איתנו, על שהבאתם לחזית את החשיבות של ספורט ובניית אופי וערכים והדגשת החשיבות של חינוך לחיים, ועל כל העבודה שאתם עושים בלחבר יחדיו ספורט וחינוך ולקחת את הסיפורים שלכם ולתת השראה לאחרים עימם.
עינת וילף: הייתה זו זכות אמיתית וכבוד לארח אתכם כאן בפגישה רשמית של וועדת החינוך, תרבות וספורט.
עינת וילף: וברצוני כעת לעבור לעברית כדי לסגור את הפגישה, וברצוני רק להודות לכם מאוד.
עינת וילף: אנחנו סוגרים בזאת את הדיון, דיון חגיגי עם חברי NBA לשעבר שחלקו איתנו את הניסיון שלהם בספורט ובחינוך.
עינת וילף: הישיבה סגורה.
עינת וילף: צהרים טובים.
עינת וילף: אני פותחת ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט, ישיבה שהיא חלק מסדרת ישיבות שמתקיימת היום, השבוע הראשון של הפגרה, להכנה לתחילת שנת הלימודים תשע"ג.
עינת וילף: הבוקר קיימנו דיון על הגיל הרך ועכשיו מתחיל הדיון על השלטון המקומי לקראת שנת הלימודים תשע"ג, והכותרת:
עינת וילף: הגדלת הפערים או קידום החינוך?
עינת וילף: אגיד כמה מלים לפתיחה.
עינת וילף: אחד הדברים שהם מובהקים, שבשנים האחרונות מתרחש תהליך ברור שבו לשלטון המקומי יש תפקיד הולך וגדל בחינוך בישראל.
עינת וילף: ממי שתפקידו הרשמי בראשית הדרך היה להיות הבעלים של המבנים, לדאוג לתחזוקתם, היום רשויות מקומיות רבות אחראיות גם על העסקה, גם על תכנים וגם מזרימות במידה שהן יכולות חלק ניכר מתקציבן לחינוך, ורואות בהשקעה שלהן בחינוך דרך להתחרות עם עיריות אחרות.
עינת וילף: אחת השאלות שעולות מזה, מופיעים מדי פעם פרסומים, כתבות שאומרות – ילד בעיר מסוימת מקבל הרבה יותר מילד בעיר אחרת.
עינת וילף: הכתבות האלה בעצם לא מפרידות בין שני מנגנוני התקצוב היום בחינוך.
עינת וילף: אחד הוא מנגנון התקצוב של משרד החינוך, שלכל עניין ודבר הוא מנגנון שווה שבו כל תלמיד בישראל מקבל שווה לכל תלמיד אחר, כשתלמידים מסוימים אפילו מקבלים יותר - תלמידים עם צרכים, תלמידים מרקעים שיש דרישות רבות יותר - אבל הפער בעצם נפתח בכך שהעיריות נותנות את הכספים, ואז נפתח הפער.
עינת וילף: בדיון הקודם על הגיל הרך גם העליתי את זה שבעצם הפערים נפתחים כבר היום בכך שעיריות מסוימות מוסיפות סייעות בגני הילדים, ועיריות אחרות עובדות עם התקן של גננת וסייעת, שתי נשות צוות לגן.
עינת וילף: עכשיו נשאלת שאלה, ואני מודה שבהרבה נושאים פה יש לי עמדה, בנושא הזה אני מודה שהדילמה היא אמיתית, כי מצד אחד, אכן נפתח כאן פער.
עינת וילף: מצד שני, ניסיונות לצמצם את הפער – ומשרד האוצר גם יציג את עמדתו – על-ידי כך שתלמידים בעיריות שמזרימות יותר כספים יקבלו פחות, אפשר לחשוב על זה כסוג של עונש על עירייה שהיא עירייה מתפקדת ועירייה שהחליטה לשים את החינוך באופן חשוב אצלה בעירייה.
עינת וילף: לכן, אני חושבת שיש כאן דילמה אמיתית ואני גם אבקש שהיא תוצג היום.
עינת וילף: לפני השלטון המקומי אני דווקא אתחיל עם האוצר, שיציג את תפיסת עולמו בנושא הזה, ואז אעבור לשלטון המקומי.
עינת וילף: בבקשה, אורי, אם תוכל להציג לנו את תפיסת משרד האוצר ביחס ליחסים עם השלטון המקומי, התקצוב, בנושאי חינוך.
אורי שמרת: התקצוב היום בנושא חינוך, לגבי עובדי העזר במערכת החינוך, הוא תקצוב אחיד לכל הרשויות, כלומר שיעור התקצוב הוא זהה.
אורי שמרת: זה המצב שמתקיים היום, כלומר ילד בתל-אביב וברעננה – שיעור ההשתתפות של המדינה עבור הילד הזה הוא שיעור ההשתתפות כמו של ילד באופקים בגני הילדים ובכלל בכל ההשתתפות שלנו לגבי עובדי העזר.
עינת וילף: והתקצוב הוא פר תלמיד.
אורי שמרת: לא תמיד.
אורי שמרת: ביסודי ובחטיבת ביניים הוא פר כיתה.
אורי שמרת: בגני הילדים הוא פר תלמיד, גם בחטיבה העליונה הוא פר תלמיד.
אורי שמרת: זה נכון שתקצוב כזה יוצר פערים בין התשומות שילד מקבל ברשות חזקה לבין התשומות שילד מקבל ברשות חלשה כי לרשות חזקה יש את התקציבים שמקבלים ברובם מארנונה עסקית לתמוך בילדים האלה, בהתאם לסדרי העדיפויות של הרשות.
אורי שמרת: הפתרון שלנו לעניין זה הוא באמת לעשות תקצוב דיפרנציאלי.
אורי שמרת: רשות חזקה תקבל שיעור השתתפות נמוך יותר, ורשות חלשה תקבל שיעור השתתפות גבוה יותר, וכך למעשה הפערים יצטמצמו.
אורי שמרת: להבנתי, השלטון המקומי כיום מתנגד לפתרון הזה.
עינת וילף: אני רוצה לשאול האם אין בכך סוג מסוים של, נקרא לזה, הלאמת הארנונה?
אורי שמרת: לא, זה לא הלאמת הארנונה.
אורי שמרת: אין ספק, בסופו של דבר צריך לראות את התשומות שמקבל הילד.
אורי שמרת: תמיד אפשר להגיד – בואו נגדיל את התשומות לרשויות חלשות – מדובר על תוספת תקציב, זה גם בסופו של דבר יהיה תקציב דיפרנציאלי, כלומר בשני הפתרונות ילד חלש יקבל תקציב שונה מילד חזק.
אורי שמרת: השאלה היא איך את עושה את זה – עם תוספת תקציב, כמו שהשלטון המקומי מעוניין, ובשביל זה אפשר להחליט – כן, משקיעים יותר בחינוך בשכבות החלשות, הולכים לממשלה, עושים עוד קיצוץ, או להבדיל מעלים עוד מסים, וזה מה שהממשלה עושה, והממשלה זכותה להחליט שהיא עושה את זה, לקצץ במשרדים האחרים, לקצץ מבריאות, לקצץ מרווחה ולהעביר תשומות נוספות בתחום החינוך לרשויות חלשות.
אורי שמרת: במידה שהממשלה מחליטה שהיא לא רוצה לעשות את זה, אפשר בתקציב הקיים ליצור אותו מנגנון, שהוא מנגנון זהה למעשה – גם בפתרון הראשון וגם בפתרון השני יהיה בסוף תקצוב דיפרנציאלי – שאלה אם תעשי זאת בתוספת משאבים או לא בתוספת משאבים.
אורי שמרת: צריך לזכור שהממשלה הנוכחית הוסיפה תשומות אדירות לתחום החינוך.
אורי שמרת: אם תסתכלי על התקציב הבא שאמור להיות מאושר לשנת 2013 לעומת התקציב שעל בסיסו שר החינוך נכנס לממשלה, שהוא תקציב 2008, תראי עלייה של כמעט 50% בתקציב משרד החינוך.
אורי שמרת: השאלה אם רוצים להמשיך להוסיף תשומות לתקציב החינוך על חשבון משרדים אחרים, או שרוצים באמת לעשות כאן שינוי שיכול להיות שינוי אמיתי בתקציב הקיים, שהוא תקציב גדול מאוד.
עינת וילף: אם תוכל לתת סדרי גודל.
עינת וילף: התקצוב פר ילד – אמרת פר ילד זה בגני הילדים ובחטיבה העליונה.
אורי שמרת: נכון.
עינת וילף: לצורך העניין, מה בערך התקצוב פר ילד בחטיבה העליונה?
אורי שמרת: אם אינני טועה, 15,000 שקלים.
עינת וילף: לחודש?
אורי שמרת: לשנה.
עינת וילף: 15,000 שקלים לילד לשנה.
אורי שמרת: להערכתי.
אורי שמרת: בערך.
עינת וילף: כשמדובר על תקצוב דיפרנציאלי, איזה פערים אתם חושבים לפתוח?
עינת וילף: מה סדרי הגודל שאתם מציעים?
אורי שמרת: קודם כול, ה-15,000 שקלים זה שכר לימוד, וכבר בחטיבה העליונה יש מרכיב דיפרנציאלי שנקרא מוחזקות, בגובה של 200 מיליון שקלים לרשויות בהתאם למדד הטיפוח של המוסד.
קריאה: מדד הפריפריאליות.
אורי שמרת: מדד הפריפריאליות, יש שם מרכיב דיפרנציאלי כבר.
עינת וילף: כלומר, יש היום סכומי כסף שהולכים כחבילה לרשויות במדדי פריפריאליות נמוכים יותר.
אורי שמרת: זה בחטיבה העליונה.
עינת וילף: אבל התקצוב פר תלמיד, איזה פער חושבים לפתוח?
אורי שמרת: צריך לעשות עבודה מעמיקה.
אורי שמרת: אני לא יכול לזרוק פה סכומים בלי לעשות מחקר מקיף ולראות בדיוק.
נחום חופרי: הוא לא יודע לתרגם את זה אבל עבודה כבר נעשתה, תאמיני לי.
נחום חופרי: אתה לא יודע לתרגם את זה כסף לתלמיד, אבל הסכומים הגדולים כבר מתגלגלים.
עינת וילף: נחום, בבקשה.
עינת וילף: אני מאוד מקפידה כאן על הסדר, אז בבקשה.
אורי שמרת: שוב, אני אחזור.
אורי שמרת: כדי להגיד סכומים מדויקים אני צריך לראות בדיוק את התשומות שרוצים שילד יקבל, צריך לעשות על זה עבודה מעמיקה, אני לא רוצה לזרוק פה סתם סכומים.
עינת וילף: אבל העבודה נעשתה או לא נעשתה?
עינת וילף: כלומר, האם יש לאוצר היום מספרים, תפיסה, תקצוב, אמירה לגבי איך הוא היה רוצה לראות את הדברים?
אורי שמרת: יש לו אמירה, אין לו מספרים.
עינת וילף: ולא נעשתה עבודה על המספרים עדיין?
אורי שמרת: לא הסתיימה העבודה.
עינת וילף: לא הסתיימה.
עינת וילף: היא בתהליכים.
עינת וילף: מתי משרד האוצר חושב להציע?
עינת וילף: כלומר, האם זו תוכנית שאתם מתכוונים להציע?
אורי שמרת: יש לתוכנית הזאת השלכות רבות וגם תוכנית כזאת צריכה לבוא בהידברות עם השלטון המקומי.
אורי שמרת: אנחנו לא נבוא ופתאום נטיל גזירה או שזה לא יהיה חוק הסדרים שנגיד – ממחר, זה מה שקורה.
אורי שמרת: תוכנית כזאת, במידה שהיא מבוצעת, צריכה להיות בהידברות עם השלטון המקומי וכמובן בהשתתפות משרד החינוך, בתמיכה של שר החינוך, זה לא משהו שהאוצר יקדם לבד.
עינת וילף: אבל המנגנון הזה הוא בעצם המנגנון נגיד כמו שיש היום בתשלומי רווחה?
עינת וילף: זה הרעיון?
אורי שמרת: אני לא מכיר את המנגנון של תשלומי רווחה, כך שקשה לי להגיד.
עינת וילף: שעיריות מסוימות אחראיות ל-75% מתשלומי הרווחה ועיריות מסוימות ל-5% מתשלומי הרווחה.
אורי שמרת: אם מה שאת אומרת זה למעשה תקצוב דיפרנציאלי בין רשויות חזקות לחלשות, לפי תפיסת עולמנו, זה הפתרון לצמצום הפערים בחברה הישראלית.
עינת וילף: האם יש עוד משהו שהיית רוצה להוסיף בכלל על הנושא של העבודה מול השלטון המקומי בחינוך מבחינה תקציבית, מבחינת האוצר?
אורי שמרת: כרגע לא.
עינת וילף: אני פונה עכשיו למרכז השלטון המקומי.
עינת וילף: נחום, אתה רוצה לפתוח?
נחום חופרי: אני אפתח, אחרי כן אתי תציג.
עינת וילף: בבקשה, נחום חופרי, ראש עיריית רעננה.
נחום חופרי: קודם כול, אנחנו כולנו שמחים על פתיחת שנת הלימודים, שאני מקווה שתיפתח ברגל טובה – כאן אסור להגיד ברגל ימין, נכון?
עינת וילף: אפשר להגיד כל מילה שרוצים.
עינת וילף: אין מלים אסורות פה.
נחום חופרי: אנחנו מקווים שהיא תיפתח באמת בצורה טובה.
נחום חופרי: מושקעים הרבה מאוד מאמצים כדי לקדם את הרפורמות שמשרד החינוך הכריז עליהן – החל בהארכת יום הלימודים, שזו רפורמה שהולכת בשלבים קטנים, עבוֹר לנושא הורדת הגיל בחינוך חינם לגיל שלוש, השאלת ספרים, ועוד ועוד.
נחום חופרי: כל רפורמה כזאת – ואחרי כן אנחנו נראה כמה דברים – מחייבת אותנו בהיערכות, ולא פעם גם בהשלמת תקציבים.
נחום חופרי: חלק מהדברים אנחנו מצליחים להשלים בדיוק בזמן, חלק לא.
נחום חופרי: יש לא מעט רעשים בנושא של חינוך חינם לגילאי שלוש-ארבע, רעשים כתוצאה מהעובדה שחלק ניכר מהרשויות לא מספיקות להתארגן בצורה מושלמת ל-27 באוגוסט – ועוד שבוע, עוד שבועיים, עוד שלושה זה ייקח כדי שבאמת כל הילדים שנרשמו ואושרה להם הקליטה, ייקלטו בגני הילדים.
נחום חופרי: אני רוצה להזכיר לגברתי משהו שאת אולי לא זוכרת – לא היית פה בישיבות של ועדת החינוך, אבל הובטח במהלך הכנת שנת הלימודים ואישור צו החינוך בשנה שעברה, שתהיה הידברות בין השלטון המקומי, משרד האוצר ומשרד החינוך לגבי צו החינוך.
עינת וילף: אגב, אנחנו עדיין מחכים.
עינת וילף: מתי זה אמור להגיע?
נחום חופרי: לא קיימת הידברות.
נחום חופרי: יש הרבה מאוד דיבורים בין השלטון המקומי ומשרד החינוך אבל לא קיימת הידברות יחד עם משרד האוצר, וזה מביא אותי באמת לנושא שאורי ציין.
עינת וילף: רק שיוסבר פה.
עינת וילף: צו הלימוד אליו אתה מחכה הוא צו שמסדיר מה?
נחום חופרי: צו החינוך זה הצו שמסדיר את האחריות המשותפת, ומה שאורי לא פירט – לא רק ברווחה קיים המצ'ינג שאת התכוונת אליו כאשר דיברת על רשויות חזקות שמוסיפות יותר להסעה או לטיפול בילדים בעלי צרכים מיוחדים, אז זה נכון גם בחינוך.
נחום חופרי: יש דיפרנציאציה בהשתתפות של הרשויות אל מול חלק לא מבוטל מהתקציבים שמועברים על-ידי משרד החינוך לנושאים שונים.
עינת וילף: כיוון שגם המטרה היא לפתוח את הדברים בפני הציבור הרחב, הדיונים גם משודרים, אם תוכל לפרט אילו מרכיבים הרשות המקומית, יש לה אחריות תקציבית כלפיהם?
נחום חופרי: יש אחריות משותפת.
עינת וילף: באיזה תחומים יש לה אחריות משותפת?
נחום חופרי: בעיקר בתחומי האדמיניסטרציה, בתחומי התחזוקה – תחזוקת המבנים, בתחומים שונים של הסעות, בעלי צרכים מיוחדים, סייעות וכאלה.
נחום חופרי: אני לא זוכר בדיוק את הרשימה, אבל מדובר כמעט בכל דבר שאיננו הוראה ישירה.
ג'מאל זחאלקה: ייעוץ פסיכולוגי.
נחום חופרי: ייעוץ פסיכולוגי זה חלק ניכר.
נחום חופרי: זה מביא אותי לנושא שהעלית, ודנת עליו עם נציג האוצר – נושא התקצוב הדיפרנציאלי.
נחום חופרי: אנחנו בשלטון המקומי חושבים – אנחנו גם פועלים בכיוון עם איזושהי הצעה שאנחנו בונים – שצריך להיקבע סל תלמיד.
נחום חופרי: מכיוון שהמדינה אחראית לחינוך ילד – לא חשוב אם הוא גר בקריית-שמונה או בתל-אביב – צריך להיות סל אחיד שאומר, זה מה שתלמיד במדינת ישראל צריך לקבל כדי שהוא יעמוד בבחינות הבגרות, וזה יהיה בסדר גמור גם אם משרד החינוך יחליט שבחינות הבגרות לא מורכבות מ-4,843 שאלונים אלא אולי מ-1,000 שאלונים – סתם אני נוקב במספר - אבל הריבוי המטורף הזה של השאלונים לבגרות, שמביא את כל המערכת, מלמטה, להרבה מאוד עיסוק בנושאים מגוונים ושונים, צריכה להיות החלטה מה באמת ילד שלנו שגדל במערכת צריך לקבל, והוא צריך לקבל את זה בקריית-שמונה ובתל-אביב.
נחום חופרי: בצד מנגד, כמובן שמשרד החינוך צריך יהיה להחליט שהוא מקצה תקציבים נוספים, ואגב, הוא עושה את זה היום.
נחום חופרי: לא פירטתם, אבל יש הרבה מאוד תוכניות שעוברות רק לאזורים שמוגדרים כפריפריה כזאת או אחרת.
נחום חופרי: זה לא מספיק, זה לא מצמצם את הפערים.
נחום חופרי: יכול להיות שאף פעם הפערים האלה לא יצומצמו מסיבות אחרות, מכיוון שבניגוד למה שנאמר פה, אין שני מנגנוני תקצוב במדינת ישראל, יש שלושה - מנגנון אחד הוא משרד החינוך, הוא המנגנון העיקרי; יש את הרשויות ויש את ההורים, ואלה אולי הפערים היותר גדולים בין הפריפריה או הרשויות החלשות יותר והרשויות החזקות יותר.
נחום חופרי: אני חושב שכן צריכה להיות איזושהי הידברות, איזושהי קביעה מהו סל התלמיד, וזאת האחריות של משרד החינוך ואותו הוא צריך לתקצב במלואו, וכך גם לגבי האחריות המשותפת, צו החינוך, כל הדברים האלה, ולאחר מכן צריך לבוא תקציב לאזורים בעלי עדיפויות.
נחום חופרי: הממשלה צריכה להחליט מה בעל עדיפות והיא צריכה לתקצב את אותם אזורים בעלי עדיפויות, על-פי הצרכים.
נחום חופרי: אני חושב שזה ויכוח שהוא לא לפתיחת שנת הלימודים, זה ויכוח שצריך להתקיים, זה דיון שצריך להתקיים והוא צריך לעלות על השולחן.
נחום חופרי: לדעתי, ההצעות שכרגע מתגלגלות באוויר באוצר הן הצעות שעלולות להביא למצב שבו הן יהפכו רשויות חזקות לרשויות חלשות.
נחום חופרי: מדובר על מנגנון שיוריד מתשלומי ההעברה של הממשלה משהו כמו 1.2 מיליארד שקלים בסופו של דבר, בעוד שלוש שנים.
נחום חופרי: זו ההצעה שמתגלגלת במסדרונות השונים.
עינת וילף: אם תוכל להסביר יותר בפירוט מה המשמעות.
עינת וילף: הממשלה תעביר לעיריות - - -
נחום חופרי: תקציבי ההעברה בעיקר ברווחה ובחינוך לרשויות החזקות יפחתו ב-1.2 מיליארד שקלים.