GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שוש רוזה איפרגן: אני רק לא ציינתי את גני הילדים.
שוש רוזה איפרגן: דילגנו לשאלה שלך, אבל ישנם גם גני ילדים במגזר החרדי.
שוש רוזה איפרגן: אנחנו, הנתונים נכונים כמובן לתשע"ב.
שוש רוזה איפרגן: ישנן 3,501 כיתות גן, בגני הילדים.
שוש רוזה איפרגן: 94,590 ילדים.
עינת וילף: אז 3,501 כיתות גן במגזר החרדי?
שוש רוזה איפרגן: במגזר החרדי.
שוש רוזה איפרגן: 94,590 תלמידים.
עינת וילף: כלומר, כמעט 100,000 תלמידים, ב- 3,500 כיתות.
שוש רוזה איפרגן: בבתי-הספר היסודי, אנחנו רואים, מחלקים.
עינת וילף: רק לפני, כיתות גן, האם גם כיתות הגן משתייכות לרשתות, לגורמים פרטיים?
שוש רוזה איפרגן: לרשתות לא, אבל ישנן בעלויות גדולות.
שוש רוזה איפרגן: שתיים מהן זה רשת הגנים של אגודת ישראל וגני הילדים שנקראים היום, יש להם שם חדש, לגנים שעל-יד מעין החינוך התורני.
עינת וילף: אז 3,500 כיתות הגן מתחלקים בין רשת גנים של אגודת ישראל, שזה כמה גנים בערך?
שוש רוזה איפרגן: אין לי מספרים מדויקים של הגנים שלהם, אבל אני מניחה שסדר גודל של הילדים שם זה משהו שלא עולה על 7,000 – 8,000 ילדים, מתוך המספרים שאמרנו אותם.
עינת וילף: כלומר, מתוך ה- 100,000, רק כ- 7,000 הם ברשת הגנים של אגודת ישראל?
עינת וילף: זה לא נשמע הגיוני.
שוש רוזה איפרגן: של אגודת ישראל.
שוש רוזה איפרגן: יש לנו סדר גודל של 450 גנים.
שוש רוזה איפרגן: ברשת הגנים של אגודת ישראל, אלה המספרים שיש.
עינת וילף: 7,000 תלמידים?
שוש רוזה איפרגן: סדר גודל.
שוש רוזה איפרגן: אין לי כאן מספרים מדויקים, זה ממה שאני זוכרת.
עינת וילף: וכל היתר זה מה?
שוש רוזה איפרגן: יש שם גם את גני הילדים שעל-יד מעיין החינוך התורני, שם סדר גודל של 9,000 תלמידים ושאר גני הילדים הם בבעלויות פרטיות או בבעלות הרשויות המקומיות.
עינת וילף: כמה בבעלות רשויות מקומיות?
שוש רוזה איפרגן: אין לי נתון כזה, אני יכולה לספק אותו לוועדה.
עינת וילף: אם אפשר.
עינת וילף: יש לנו שעתיים, אם אפשר להתקשר.
פארס טוויל: אני חושב יש רק לבני-ברק.
עינת וילף: אם אפשר שמישהו יתקשר ויביא את הנתון תוך כדי הדיון.
שוש רוזה איפרגן: בסדר.
עינת וילף: הגנים האלה, באיזה גילאים הם?
שוש רוזה איפרגן: שלוש עד חמש.
אלכס מילר: אז רובם יעברו לחינוך חינם, לא?
אלכס מילר: כל הפרטיים.
אלכס מילר: אז אתם תישארו בעצם בסך-הכך, מה המדיניות היום עם גני הילדים שהם תחת העמותות?
אלכס מילר: איך הם עוברים לחינוך חינם?
אלכס מילר: הם עוברים לחינוך חינם או לא?
פארס טוויל: אפשר שוב את השאלה בבקשה?
אלכס מילר: השאלה היא פשוטה מאוד.
אלכס מילר: כל גני הילדים שבבעלות הפרטית של כל מיני אנשים פרטיים, זה משהו אחד.
אלכס מילר: עמותות זה משהו אחר ושלטון מקומי זה בעצם הדבר הקל ביותר.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על גיל שלוש וארבע.
אלכס מילר: פתאום מקומי צריך לעבור למנגנון של חינוך חינם.
אלכס מילר: אלו שבבעלות הפרטית היום עושים את השיקול לעבור או לא לעבור ואז להפעיל צהרונים בכסף או להישאר לגמרי פרטי.
אלכס מילר: מה קורה עם העמותות שהן בעצם המגזר החרדי?
אלכס מילר: איך הם משתלבים לכל הסוגיה הזאת?
אלכס מילר: גם מקבלים, יקבלו סבסוד עכשיו בצורה מלאה?
דורית מורג: יכול עליהם אותו דין שחל על כלל גני הילדים שייכנסו למתווה של טרכטנברג.
אלכס מילר: וכמה היום אתם יודעים שמתוך אותם 20,000, נכון?
אלכס מילר: אני הבנתי, בחינוך החרדי-?
גרשון בינט: 100,000.
אלכס מילר: 100,000 זה לא בחינוך חרדי.
גרשון בינט: רובם.
גרשון בינט: רובם זה חרדי.
אלכס מילר: שלטון מקומי שמחזיק.
גרשון בינט: יש שתי ערים.
אלכס מילר: בסדר, אבל אני אומר.
אלכס מילר: בעמותות, כמה נמצאים?
גרשון בינט: עשרים.
אלכס מילר: 20,000?
אלכס מילר: כמה נמצאים בשלטון מקומי?
אלכס מילר: שלטון מקומי זה הדבר הכי קל לעבור על זה.
עינת וילף: זה מה שביקשנו והם אמרו שהם ילכו להביא את הנתון.
גרשון בינט: בקושי 20,000.
אלכס מילר: אז עוברים לחינוך חינם או לא עוברים לחינוך חינם?
אלכס מילר: 100,000 ילדים עכשיו.
גרשון בינט: היא אמרה טוב, הגברת.
גרשון בינט: בגדול – כן.
גרשון בינט: בקטן – לא.
אלכס מילר: זה לא מסתדר לי, גברתי.
אלכס מילר: אנחנו עשינו כאן ישיבה, נכון?
אלכס מילר: אמרו לנו 80,000 ילדים, זה מה שחסר היום בעצם להיכנס לחינוך חינם.
אלכס מילר: פה אנחנו מדברים.
דורית מורג: הרוב הגדול של החינוך החרדי הם גנים שמאוגדים.
דורית מורג: ככל שהם מאוגדים ויש להם רישיון על-פי חוק הפיקוח על בתי-ספר, הם יעברו לחינוך חינם כמו כל גני הילדים במדינת ישראל.
דורית מורג: הכלל הוא אותו כלל.
אלכס מילר: ואז השאלה הבאה שלי, אם זה חינוך חינם, עד כמה משרד החינוך בעצם אחראי על התכנים או שאתם מורידים מבחינת
אלכס מילר: כם את כל האחריות גם על התכנים?
דורית מורג: לא, המדובר בגני ילדים מוכרים שאינם רשמיים או גני ילדים שככל שהם לא נכנסים, יש חלוקה, יש חלוקה של גני ילדים שנכנסים לתוך צווים, כבר הוחלו עליהם צווים של לימוד חובה ועד לפי חוק לימוד חובה ואז חל עליהם לימוד חובה ויש גני ילדים שלא חל עליהם לימוד חובה אבל הם ייכנסו למתווה של טרכטנברג, היינו חינוך חינם.
עינת וילף: אני רוצה רק לסיים את הסקירה, כי אני לא רוצה שהדיון יוסט בינתיים לנושא הזה.
עינת וילף: אז אם אפשר להשלים.
עינת וילף: יש לנו 100,000 ילדים בגילאי שלוש עד חמש ב- 3,500 כיתות גן.
עינת וילף: איך עוד נראה החינוך החרדי?
גרשון בינט: שלוש עד שש.
שוש רוזה איפרגן: אני אעבור לבתי-הספר היסודיים?
שוש רוזה איפרגן: בבתי-הספר היסודיים ההתפלגות היא כזאת – ישנן שתי רשתות החינוך, מרכז, החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני.
שוש רוזה איפרגן: בחינוך העצמאי.
עינת וילף: מרכז החינוך העצמאי זה מה?
שוש רוזה איפרגן: מרכז החינוך העצמאי היא בעלות.
עינת וילף: בעלות של מי?
עינת וילף: מזוהה עם מי?
שוש רוזה איפרגן: בעלות חינוך העצמאי שייכת- - -
עינת וילף: מישהו יודע לענות על השאלה?
גרשון בינט: אגודת ישראל.
עינת וילף: אגודת ישראל, תודה רבה.
דורית מורג: היא עמותה, היא לא משויכת.
דורית מורג: גם הם לא בטוחים, הם באמצע מריבות על הבעלות.
שוש רוזה איפרגן: היא עמותה.
דורית מורג: היא עמותה שמאגדת בתוכה מספר רב מאוד של בתי-ספר.
עינת וילף: אבל מרכז החינוך העצמאי היא רשת, עמותה, שמזוהה עם אגודת ישראל, יהדות התורה.
עינת וילף: זה עוד שם קוד למשהו לא ברור.
שוש רוזה איפרגן: במרכז החינוך העצמאי ישנם 215 בתי-ספר ולומדים שם 79,212 תלמידים.
עינת וילף: 215 בתי-ספר יסודיים?
שוש רוזה איפרגן: יסודיים, אנחנו מדברים על יסודיים.
עינת וילף: שזה א' עד-?
שוש רוזה איפרגן: ח'.
עינת וילף: א' עד ח'.
עינת וילף: וכמה תלמידים?
שוש רוזה איפרגן: 79,213.
עינת וילף: כמעט 80,000 תלמידים ב- 215 בתי-ספר יסודיים?
עינת וילף: יש חלוקה של בנים, בנות, כלומר, מהגנים, כל החינוך מופרד בנים ובנות, כן?
שוש רוזה איפרגן: בגני הילדים לא כל החינוך מופרד.
שוש רוזה איפרגן: יש גם כיתות מעורבות.
עינת וילף: יש גני ילדים חרדים בנים ובנות?
עינת וילף: ובתי-ספר יסודיים א' עד ח', הכל מופרד?
עינת וילף: יש חלוקה, כמה בנים, כמה בנות?
שוש רוזה איפרגן: אין ברשותי חלוקה, אבל זה נע בערך, הבנות זה 120, בערך בתי-ספר, לבנות.
שוש רוזה איפרגן: אנחנו מדברים על החינוך העצמאי.
עינת וילף: ומה הרשת השנייה?
שוש רוזה איפרגן: הרשת השנייה היא מעיין החינוך התורני, גם היא בעלות פרטית.
עינת וילף: שהיא מזוהה עם ש"ס?
שוש רוזה איפרגן: אני לא אמרתי מזוהה.
שוש רוזה איפרגן: ישנם, פועלים שם 163 בתי-ספר, ולומדים בהם 31,300 תלמידים.
עינת וילף: מרכז החינוך העצמאי מתוקצב ב- 100%?
שוש רוזה איפרגן: שתי הרשתות האלה מתוקצבות ב- 100% על-פי חוק יסודות התקציב 3(א).
עינת וילף: ורשמית הן מחויבות בלימודי ליבה מלאים?
שוש רוזה איפרגן: של 100%.
שוש רוזה איפרגן: נגיע גם לליבה.
דורית מורג: אפשר לתקן לעניין הליבה?
דורית מורג: הן לא מחויבות 100%, אלא הם מוכר שאינו רשמי ולפיכך מחויבות ב- 75%.
דורית מורג: ככל שהן מלמדות ליבה בשיעור של 100% והן יתוקצבו ב- 100%.
דורית מורג: זאת פריבילגיה להיות מתוקצב ב- 100%, זאת לא חובה.
עינת וילף: אבל בפועל היום כולם מתוקצבים ב- 100%?
שוש רוזה איפרגן: למעט בתי-הספר שלא מקיימים את הליבה ב- 100%.
עינת וילף: כמה בתי-ספר יש כאלה שלא מתוקצבים ב- 100%?
שוש רוזה איפרגן: בחינוך העצמאי ישנם 39 בתי-ספר שלא מקיימים את ה- 100%.
עינת וילף: 39 מתוך 250?
שוש רוזה איפרגן: במעיין החינוך התורני – 19.
עינת וילף: ואלה, כתוצאה מזה, מתוקצבים רק ב- 75%?
שוש רוזה איפרגן: בהתאם לאחוזי הליבה שהם מקיימים.
עינת וילף: כלומר, הם יכולים גם להיות מתוקצבים ב- 30%?
שוש רוזה איפרגן: המינימום הוא 75%.
שוש רוזה איפרגן: במוכר שאינו.
עינת וילף: זה בין 75% ל- 100%?
עינת וילף: כלומר, לצורך העניין, אם הם לא ילמדו גרוש ליבה, עדיין יתוקצבו ב- 75%?
שוש רוזה איפרגן: הם מחויבים.
שוש רוזה איפרגן: אין לנו אף בית-ספר שהוא פחות מ- 75%.
עינת וילף: האם יש בתי-ספר יסודיים שאינם שייכים לשתי הרשתות?
שוש רוזה איפרגן: מגיע להם.
שוש רוזה איפרגן: ישנם בתי-ספר יסודיים, שהם בבעלויות פרטיות, הם 142 בתי-ספר, ושם לומדים 33,635 תלמידים.
שוש רוזה איפרגן: הם מחויבים ב- 75% של תוכנית הליבה.
אלכס מילר: כמה ילדים?
שוש רוזה איפרגן: 33,635.
עינת וילף: ואמרת שהם מחויבים ב- 75% ליבה?
עינת וילף: ומתוקצבים בכמה?
שוש רוזה איפרגן: ב- 75%.
שוש רוזה איפרגן: אמורים להיות מתוקצבים ב- 75%.
קריאה: הם יכולים להגיע גם ל- 60%.
שוש רוזה איפרגן: בין 60% ל- 75%, התקצוב של המוכר האחר.
עינת וילף: אז שוב, הם מחויבים ב- 75% ליבה?
עינת וילף: אבל הם מתוקצבים?
עינת וילף: בין 60% ל- 75%?
שוש רוזה איפרגן: ל- 75%.
עינת וילף: אגב, מהו התקציב בערך פר ילד?
שוש רוזה איפרגן: אני לא עוסקת בתקציבים.
עינת וילף: OK, בסדר.
עינת וילף: האם יש מחויבויות לגודל כיתה או, כלומר, כל הנושאים שאנחנו עוסקים בהם בחינוך הממלכתי, כיתה תקנית, כמה זה כיתה, תקצוב לפי כיתה?
עינת וילף: מחויבים?
עינת וילף: אז זה כל היסודי?
שוש רוזה איפרגן: ישנם מוסדות הפטוּר.
שוש רוזה איפרגן: מוסדות הפטוּר, יש לנו 203 בתי-ספר, לומדים בהם 49,300 תלמידים.
עינת וילף: ומוסדות הפטור, שוב, מתאפיינים יחסית לאחרים, בכך שהם לא מחויבים לליבה?
שוש רוזה איפרגן: הם מחויבים ב- 55% מתוכנית הליבה.
עינת וילף: מחויבים ב- 55% ומתוקצבים ב- 55%?
אלכס מילר: מה המספרים, עוד פעם-?
שוש רוזה איפרגן: בפטור?
אלכס מילר: 203 בתי-ספר, 49,300 תלמידים.
עינת וילף: מוסדות הפטור, בדרך-כלל הבעלות שלהם זה מי?
שוש רוזה איפרגן: בעלויות פרטיות.
עינת וילף: בעלויות פרטיות?
שוש רוזה איפרגן: יש, לא, יש, הם, זה בעלויות פרטיות, אבל מוסדות הפטור פועלים על-יד שתי הרשתות הגדולות, על-יד החינוך העצמאי ועל-יד מעיין החינוך התורני.
עינת וילף: לצורך העניין ואם מישהו אחר יכול להסביר, מבחינתו של בעלים, מבחינתה של רשת, הבחירה באחת מהאופציות האלה, מה גורם לה להחליט שהיא רוצה מוסד פטור או שהיא רוצה, כלומר,
שוש רוזה איפרגן: אידיאולוגיה.
עינת וילף: מה האידיאולוגיה שמבדילה?
שוש רוזה איפרגן: אם היא הולכת ללמוד בחינוך העצמאי, היא צריכה להזדהות עם הערכים והמהות של החינוך העצמאי.
עינת וילף: ומוסדות הפטור הם הרבה בעלויות קטנות שכל אחת בכיוונה?
גרשון בינט: סליחה, מוסדות הפטור, חלק גדול מהם הם תלמודי תורה, שהם שייכים גם למגזרים, אם זה חסידויות, אם זה הענפים הליטאיים למיניהם ואם זה הענפים הספרדים למיניהם.
עינת וילף: שהמשמעות,
גרשון בינט: יש להם, מגזר.
גרשון בינט: זה מגזר.
גרשון בינט: זה חיי חברה, חיי, קבוצות, חסידות גור, בעלז, ויז'ניץ, משהו כזה.
עינת וילף: והמשמעות של תלמוד תורה, כלומר, בהבדל מבתי-הספר האחרים-?
שלמה ברילנט: זה יום לימודים יותר ארוך, תוכנית לימודים אחרת, שונה לגמרי, שלומדים עד כמעט שש בערב.
עינת וילף: שזה תלמוד תורה.
שלמה ברילנט: תורה.
שלמה ברילנט: מוסדות הפטור.
שלמה ברילנט: שלומדים מכיתה ג' כבר עד חמש-שש בערב.
שלמה ברילנט: הילדים.
גרשון בינט: חשוב לציין, כשמדברים על אחוזים, 100%, 75%, מקבלים מהחלק היחסי המגביל שבו מקבלים בתי-ספר רגילים ממשרד החינוך.
גרשון בינט: כלומר, אם מקיימים מה שהוא אמר כרגע, יום לימודים ארוך, זה לא אומר שמקבלים 75% מהיום לימודים ארוך.
שלמה ברילנט: רק מהחלק של הבוקר.
עינת וילף: אגב, אחרי זה רק אם תוכלו כל אחד, כשמדברים, שם ותפקיד לפרוטוקול.
גרשון בינט: אני ממלא מקום מנהל האגף לחינוך חרדי בעיריית ירושלים.
עינת וילף: עוד מספרים ונתונים, בבקשה.
שוש רוזה איפרגן: המוסדות העל-יסודיים.
שוש רוזה איפרגן: יש מוסדות על-יסודיים לבנות.
שוש רוזה איפרגן: יש לנו 158 מוסדות.
שוש רוזה איפרגן: יש לנו 32,623 תלמידות.
שוש רוזה איפרגן: בעל-יסודי, בנים, יש לנו 358 מוסדות.
עינת וילף: המוסדות העל-יסודיים, כל המנגנון של מוכר שאינו רשמי, פטור, ממשיך גם במוסדות העל-יסודיים?
שוש רוזה איפרגן: רובם של בתי-הספר העל-יסודיים במדינת ישראל, הם בסטאטוס של מוכר שאינו רשמי.
שוש רוזה איפרגן: מה שחל עליהם חל גם עליהם.
שלמה ברילנט: גם אורט בתוכם.
שלמה ברילנט: גם אורט ועמל בתוך.
עינת וילף: אורט ועמל זה גם מוכר שאינו רשמי?
גרשון בינט: כל התיכונים.
עינת וילף: כל התיכונים?
שלמה ברילנט: רובם.
שלמה ברילנט: רובם של התיכונים במדינת ישראל.
קריאה: גם העיריות זה מוכר שאינו רשמי.
קריאה: גם עיריית תל-אביב זה מוכר שאינו רשמי.
עינת וילף: אז מה התקצוב של המוסדות האלה?
שוש רוזה איפרגן: כמו התקצוב הרגיל, זה פר תלמיד, זה על-פי שכר לימוד מדורג.
עינת וילף: אין כאן עניין של ליבה, לא ליבה?
שוש רוזה איפרגן: ממש לא.
שוש רוזה איפרגן: הם חייבים בליבה, הבנות חייבות בליבה.
עינת וילף: OK, זה הבנות.
עינת וילף: זה המוסדות העל-יסודיים.
שוש רוזה איפרגן: אצל הבנים אנחנו מדברים על 358 מוסדות, מתוכם 282 מוסדות זה תרבותי ייחודי, בהם לומדים 26,670 תלמידים.
עינת וילף: התרבותי ייחודי זה מה שמכונה ישיבות קטנות?
עינת וילף: והמשמעות היא שמקבלים 60% תקצוב ולא מחויבים בליבה בכלל?
שוש רוזה איפרגן: שאר בתי-הספר, הם בתי-ספר ישיבות בבתי-ספר תיכונים בחינוך החרדי שחלים עליהם כל החובות שחלים על בתי-הספר האחרים והם מלמדים ליבה.
עינת וילף: אז תוכלי, אז מספר התלמידים שרשמית לא לומדים ליבה בישראל, מה מספרם?
שוש רוזה איפרגן: בסך-הכל?
שוש רוזה איפרגן: אנחנו מדברים על העל-יסודי, בתרבותי ייחודי?
עינת וילף: לצורך העניין, הם היחידים עד עכשיו שתיארת שרשמית מותר להם לא ללמוד ליבה.
שוש רוזה איפרגן: 26,670.
אלכס מילר: מכוח החוק.
שוש רוזה איפרגן: תרבותי ייחודי.
שוש רוזה איפרגן: חוק תרבותי ייחודי שנחקק ב- 2008.
קריאה: זה לא כולל את הישיבות הגדולות.
קריאה: לא, ודאי שלא.
עינת וילף: מה עוד יש לבנים בעל-יסודי?
קריאה: לא, זה כולל רק את הישיבות הקטנות, את צריכה להוסיף מספר כפול מזה, בישיבות הגדולות.
שלמה ברילנט: זה מעל גיל 18.
עינת וילף: אנחנו מדברים עד גיל 18.
גרשון בינט: שלא יובן לא נכון.
גרשון בינט: ישיבות גבוהות, קודם כל, לא גדולות אלא גבוהות, מדובר על מכיתה י"ב ומעלה.
גרשון בינט: אצלנו זה בדרך-כלל מ-י"ב ומעלה, זה בכלל לא גילאי על-יסודי.
עינת וילף: מה עוד יש לנו ב-על-יסודי לבנים?
שוש רוזה איפרגן: זהו.
עינת וילף: עכשיו, רק מתוך ההנחה שמספר הבנים ומספר הבנות במגזר החרדי יחסית שווה, העובדה שיש לבנים 358 מוסדות ולבנות רק 158 מוסדות, יש לזה משמעות, המוסדות לבנים יותר קטנים, הכיתות יותר קטנות?
שלמה ברילנט: יותר קטן משמעותית.
עינת וילף: המוסדות?
שלמה ברילנט: המוסדות.
עינת וילף: וגם הכיתות?
שלמה ברילנט: בסמינרים בתיכונים לבנות זה מוסדות של 1,000 בנות ו- 1,500 בנות, מה שלא קיים בישיבות.
שוש רוזה איפרגן: מספר התלמידות בכיתה עולה הרבה על 40, שזה הכיתה הנורמטיבית, בעל-יסודי.
שוש רוזה איפרגן: בנות.
עינת וילף: בנות.
עינת וילף: ובנים, משמעותית – נמוך.
עינת וילף: אם תוכלי רק לסקור בפנינו, זה כל הנתונים לגבי המגזר.
עינת וילף: אנחנו תכף נעבור לדיון של לימודי ליבה, אבל אני רוצה לשאול, האם מישהו מהיושבים פה, האם מישהו פה רוצה להתייחס קודם כל רק להצגה, להסביר, לנסות כרגע בשלב ההצגה, להסביר לנו איך בנוי החינוך במגזר החרדי, אם יש מישהו שרוצה להוסיף או להתייחס?
שלמה ברילנט: אני מנכ"ל איגוד מנהלי הישיבות ואיגוד מנהלי תלמודי תורה, מוסדות הפטור.
שלמה ברילנט: הדבר בנוי בעצם שילד נכנס לגן ילדים, משם מתחיל המסלול שלו, להבדיל מהחינוך הכללי שגן הילדים לא קשור לבית-הספר.
שלמה ברילנט: בחינוך החרדי גן הילדים הוא בעצם חלק מבית-הספר ברישיונות נפרדים, אבל הוא חלק אינטגראלי מבית-הספר.
שלמה ברילנט: בבנים.
שוש רוזה איפרגן: על מה אנחנו מדברים, על מוסדות הפטור?
שלמה ברילנט: לא לא, אני מדבר, מוסדות החרדים, גם המוכר שאינו רשמי.
שוש רוזה איפרגן: במעיין החינוך התורני.
עינת וילף: שוש, אני מבקשת.
עינת וילף: אני רוצה לשמוע את הסקירה בצורה מסודרת.
שלמה ברילנט: אין בעיה.
שלמה ברילנט: ב-בנים, במוכר, בחינוך העצמאי ובמוכר שאינו רשמי, במעיין החינוך התורני, בבנים, בדרך-כלל זה לא המיינסטרים החרדי של בני-ברק וירושלים, זה יותר בנות.
שלמה ברילנט: בבנים אני מדבר על הבנים החרדים, מה שהקבוצה הגדולה של בני-ברק, ירושלים, הריכוזים החרדים הגדולים.
שלמה ברילנט: לא על החינוך העצמאי בטבריה או כדומה.
שלמה ברילנט: במגזר, בתוך בני-ברק, ירושלים, הריכוזים החרדים, ילד מתחיל בגן הילדים, בבנים, הוא מתקדם משם לבית-ספר יסודי, שזה מוסדות הפטור.
שלמה ברילנט: בדרך-כלל, בבנים, או שהוא הולך לחינוך העצמאי, אבל זה מספרים קטנים בתוך הריכוזים החרדים הגדולים, זה יותר בבנות.
שלמה ברילנט: משם, הוא עולה לישיבה קטנה, עושה כיתה ט' עד י"ב ומשם הוא ממשיך בעצם לישיבה גבוהה, שזה לא הנושא שלנו היום.
עינת וילף: מה הוא לומד בכל שלב?
עינת וילף: איך סדר היום שלו ומה הוא עושה?
שלמה ברילנט: בגני ילדים הוא לומד, בגני הילדים הוא בעצם לומד כמו כולם, אין שום שוני בגן הילדים, לא בלימודים, לא בצורת הלימוד של הקריאה, לא בשאר הדברים, זה היום אפילו מורות מלמדות בגני ילדים, זה אפילו מורות, הרבה מורות שמלמדות בגני הילדים, גננות, סליחה, וזה בעצם ממש דומה לחינוך הכללי, ניואנסים של הדגשים, אבל בעיקרון זה דומה לכולם.
שלמה ברילנט: לאחר מכן, מוסדות הפטור לומדים, יש דגש גדול על לימודי הקודש וגם על לימודי הליבה, כדי להקנות ידע בסיסי.
עינת וילף: והם לומדים, אמרת, הם לומדים שעות ארוכות?
שלמה ברילנט: נכון.
שלמה ברילנט: הילד שלי, לדוגמה, שלומד בכיתה ב', התחיל בשעה שמונה ורבע כל יום וסיים בשעה ארבע.
שלמה ברילנט: כשהלימודים, ובשנה הבאה, כשהוא יעלה לכיתה ג', הוא יסיים בשעה חמש.
שלמה ברילנט: לאחר מכן זה גדל עד שש-שבע בערב, כאשר המימון של המדינה הוא שווה, זאת אומרת, 55% עד הצהריים.
שלמה ברילנט: עד אחת.
שלמה ברילנט: ושאר שעות היום, זה בעצם נופל על הכתפיים של בית-הספר ושל ההורים.
עינת וילף: מאיפה המימון הנוסף?
שלמה ברילנט: מההורים ומהתרומות.
עינת וילף: כלומר, בתי-הספר מגייסים תרומות?
עינת וילף: שאלה למשרד החינוך.
עינת וילף: בתי-ספר רשאים לגייס תרומות?
דורית מורג: אנחנו מדברים על מסגרות אחר-הצהריים.
דורית מורג: לא על המסגרות בבוקר.
דורית מורג: ככלל, העמותות שמפעילות את בתי-הספר, רשאיות לגייס תרומות.
דורית מורג: העמותות, לא המנהל.
עינת וילף: אז העמותות מגייסות את הכספים לטובת בית-הספר, ההורים משלמים.
עינת וילף: תן לי דוגמה כמה, כמה אתה משלם?
שלמה ברילנט: שכר לימוד שלי זה 400 שקל, שהילד שלי לומר בקרוואנים, ללא מבנה, שהקרוואנים.
עינת וילף: 400 שקל-?
שלמה ברילנט: לחודש.
שלמה ברילנט: כשהמבנה הוא על חשבון המוסד, שהתחזוק שלו, שההשקעות, שהקרוונים.
שלמה ברילנט: זאת אומרת, בית-הספר של הבן שלי, לדוגמה, הוא עדיין אפילו לא במבנה קבע, שכל הספיגה של העלויות – שכירות וכדומה, בעצם נופל על המוסד.
שלמה ברילנט: כי המדינה לא מתמודדת עם שכירויות של בתי-ספר, רק מבנים, ומבנים לא ניתן לקבל ואני ראיתי שהוועדה גם מגיעה לבית שמש בתחילת השנה אז היא תוכל גם לראות את הקרוואנים האלה, את אתרי הקרוואנים האלה ולכן הילדים בעצם, בית-הספר גם מתמודד לא רק עם שעות הלימוד, אלא גם עם השכירויות ועם המבנים.
עינת וילף: מהשעה שמונה עד ארבע, מה הוא לומד?
שלמה ברילנט: הוא לומד גמרא, סליחה, לדוגמה בכיתה ב', הוא למד חומש, הוא לומד הלכות, יש לו הפסקות, הוא לומד חשבון, הוא לומד עד כמה שאני מכיר את הלימודים, כי שיעורי הבית הוא לא עושה, הוא לומד תנ"ך, כמובן, חומש, הוא לומד נביא, הוא לומד טבע, עברית, כל הדברים האלה, לימודי החול, כתיב וכתב וכל הדברים האלה.
שלמה ברילנט: אני יכול לספר לך שהבן שלי, ברוך השם, סיים שנה, כיתה ב' ונבחן בעל-פה על חומש בראשית, שמות ו-ויקרא בעל-פה, לדעת את זה, אני חושב שזה מישהו צריך לדעת את זה במדינה בעל-פה ולשלוף ככה את כל הפסוקים בעל-פה, הוא מצטט את זה, ללא הפסקה, פסוקים שלמים בעל-פה.
עינת וילף: ומה קורה בתיכון?
שלמה ברילנט: בתיכון, בבנים, בעצם עוברים לתרבותי ייחודי, ששם החוק מאפשר לנו ללמוד לימודי קודש בלבד.
עינת וילף: בלבד.
שלמה ברילנט: לגמרי, בגיל 18, הוא עולה לישיבה גבוהה ולאחר מכן הוא יכול להשלים את הלימודים, ככל שהוא רוצה במכינות הקדם אקדמיות ולהצליח בחיים.
עינת וילף: האם באיזה שהוא שלב יש תהליך קבלה למוסדות האלה?
שלמה ברילנט: יש תהליך קבלה.
שלמה ברילנט: יש תהליך קבלה מסודר.
שלמה ברילנט: בדרך-כלל זה מתחיל כבר בגן הילדים, כך שבבית-הספר אין כמעט פערים בין גן הילדים לבין החינוך במוכר.
שלמה ברילנט: בדרך-כלל זה מתחיל בגן הילדים, במוסדות הפטור.
שלמה ברילנט: במוסדות הפטור בדרך-כלל זה מתחיל בגן הילדים ומטפס עד כיתה ח'.
שלמה ברילנט: לאחר מכן, בכיתה ח', יש בחינות לישיבה קטנה, תרבותי ייחודי.
שלמה ברילנט: לאחר מכן זה עובר, בדרך-כלל, למעט בחסידויות, זה מוסדות נפרדים.
עינת וילף: האם אתם יכולים לספר מה זה קבלת החוק של מוסדות תורניים ייחודיים?
עינת וילף: האם היה מעבר של מוסדות מ-מוכר שאינו רשמי למתכונת הזאת?
שלמה ברילנט: כל המוסדות היו תרבותי, מוכר שאינו רשמי והיה ברור שהיה מעבר.
שלמה ברילנט: אבל ככל שהיה מעבר, לא כולם עברו ויש כמות שהיא אמרה, 40 או 60 מוסדות, היום חרדים, שמאפשרים לימודי ליבה ומאפשרים בגרויות, מאפשרים הכל, כך שכל אחד יכול לבחור על-פי אמונה שלו והזה שלו, איך הוא רוצה לחנך את הילדים שלו.
שלמה ברילנט: יש אפשרויות היום ויש בתי-ספר שמלמדים לימודי ליבה בתוך המגזר החרדי, שילד יכול ללמוד שם וכל אחד צריך להחליט על-פי האמונה שלו.
עינת וילף: תודה רבה על הסקירה.
עינת וילף: אני לוקחת הפסקה מתודית.
עינת וילף: אנחנו עכשיו, אתי וייסבלאי, ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, תציג עבודה שעדיין נמצאת בתהליך, שעוסקת בלימודי תוכנית הליבה במערכת החינוך החרדי.
עינת וילף: אז אם תוכלי להתייחס, זה עדיין עבודה בתהליך, אז היום רק כמה אמירות ראשוניות.
עינת וילף: בבקשה, אתי.
אתי וייסבלאי: לבקשת הוועדה אני אתייחס במסמך פה לתוכנית הליבה במערכת החינוך החרדית היסודית בלבד.
אתי וייסבלאי: כמו שמוגדר, תוכנית היסוד או תוכנית הליבה, כמו שבדרך-כלל קוראים לה, מוגדרת על-ידי משרד החינוך כנקרא בחוזר המנכ"ל, המכנה המשותף המורכב מהתכנים, מהמיומנויות, מהערכים המחייבים את כל הלומדים במערכת החינוך בישראל.
אתי וייסבלאי: המקצועות הנלמדים בתוכנית זו הם הבסיס המחייב בכל מערכת החינוך ועל בית-הספר להכריע מה להוסיף על ההיקף המחייב ובאיזה תוקף.
אתי וייסבלאי: בדרך-כלל, המונח הזה בשפה יותר ברורה, משמש לציון תוכנית לימודים שהיא חובה לכלל התלמידים, מקנה להם כלים וערכים בסיסיים, בין מקצועות הליבה שמפורטים בחוזרי מנכ"ל משרד החינוך והעניין הזה, נכללים תנ"ך, עברית, לימודי חברה, אנגלית, מתמטיקה, מדע וטכנולוגיה וחינוך גופני.
עינת וילף: בסך כולל של כמה שעות?
אתי וייסבלאי: זה יותר מורכב.
אתי וייסבלאי: בואו נחזור.
אתי וייסבלאי: אז בעצם, תוכנית הליבה של כל מוסדות החינוך בישראל, כולל מוסדות החינוך החרדיים, גובשה בעשור האחרון על רקע דיונים בעתירות של גופים שונים בעלי עניין לבית-המשפט העליון בעניין הזה, שהיו כמה וכמה כאלה.
אתי וייסבלאי: חלק מהעתירות עדיין נידונות.
אתי וייסבלאי: תוכנית הליבה לחינוך החרדי נוסחה נפרדת, שונה מתוכנית הליבה בחינוך הרשמי והמוכר שאינו רשמי שאינו חרדי.
עינת וילף: במה?
אתי וייסבלאי: נוסחה בעיקר במספר השעות, מספר השעות שמוקדשות לכל מקצוע.
עינת וילף: כלומר, תוכנית הליבה במגזר הממלכתי, היא שונה מתוכנית הליבה במגזר החרדי?
עינת וילף: כלומר, כשאומרים למשל 55% ליבה, זה מתוך ליבה שהיא מראש מותאמת למגזר החרדי?
אתי וייסבלאי: בדיוק.
עינת וילף: ומה ההבדל בשעות בין לבין?
אתי וייסבלאי: על-פי חוזר המנכ"ל שמפרט את תוכנית הליבה לחינוך החרדי, בעצם מוסדות חינוך חרדי מחויבים ביותר שעות ליבה ממוסדות חינוך ממלכתיים.
אתי וייסבלאי: אם אתה מסתכל, למשל, מוסד חינוך רשמי מחויב ב- 15 עד 20 שעות של לימודי ליבה שבועיות, זה תלוי בכיתה ומוסד חינוך חרדי מחויב ב- 100% מתוכנית הליבה, מחויבים ב- 20 עד 27 שעות לימודי ליבה שבועיות.
עינת וילף: מה ההבדל, בעצם?
עינת וילף: על מה תוספת השעות?
עינת וילף: לאיזה מקצועות?
אתי וייסבלאי: תוספת השעות היא בעיקר, לא רק, אבל בעיקר בלימודי קודש, שנכללים בתוכנית הליבה של החינוך החרדי, בהיקפים של כמה שעות.
עינת וילף: אז כמה מהליבה בחינוך החרדי היא אקוויוולנטית לליבה בחינוך הממלכתי?
אתי וייסבלאי: אם מסתכלים רק על לימודי החול, אז בערך, זה בערך זהה.
שוש רוזה איפרגן: זה זהה.
עינת וילף: זה זהה-? OK.
עינת וילף: כלומר, 15 עד 20 שעות, אלה שעות הליבה בכלל מערכת החינוך, לצורך העניין.
עינת וילף: אז אם זה 55%, לצורך העניין, שמונה, תשע שעות בשבוע.
אתי וייסבלאי: בדיוק, מוסדות פטור.
עינת וילף: שמחויבים במה שמכונה לימודי חול.
אתי וייסבלאי: מוסדות פטור בעצם מחויבים שהם ל- 11 עד 13 שעות שבועיות של לימודי ליבה, בהם שמונה שעות שבועיות של לימודי חול וזה כולל שעתיים עד שלוש שבועיות של לימודי עברית, שלוש שעות שבועיות של מתמטיקה, שעה של לימודי טבע ומדעים ושעה של לימודי אמנות וחינוך גופני, לא מצוין בשעה הזאת האם מלמד אמנות או חינוך גופני.
אתי וייסבלאי: אנגלית לא נכללת בין מקצועות הליבה ומקצועות במוסדות הפטור, היא כן נכללת בין מקצועות הליבה, במוסדות מוכר שאינו רשמי.
עינת וילף: כלומר, אנגלית בחלק גדול מהמגזר החרדי בכלל לא סופרים כלימודי ליבה?
אתי וייסבלאי: ב- 25% מהמגזר החרדי.
עינת וילף: רק בחלק מהמקומות, בסדר.
אתי וייסבלאי: מה שניסינו במסגרת המסמך שלנו, זה לאסוף נתונים על היקף יישום תוכנית הליבה בפועל, במוסדות החינוך החרדיים וגילינו שיש פה נתונים סותרים, כלומר אין נתונים אחידים.
אתי וייסבלאי: משרד החינוך וגם רשתות החינוך החרדי, טוענים שרוב, רוב גדול של בתי-הספר, מלמדים את תוכנית הליבה, מלבד אותם בתי-הספר שבאמת התקציבים שלהם הופחתו בעקבות, שהם לא מיישמים את כל תוכנית הליבה, ומדובר בכמה עשרות בתי-ספר.
אתי וייסבלאי: נתונים דומים עולים גם ממחקר של מכון ואן-ליר בשנת 2004, אבל יש נתונים שפרסמה לאחרונה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שעשתה סקר בשנת 2008 של כלל המקצועות שנלמדים בכלל בתי-הספר בישראל, כולל בתי-ספר חרדים ומה שהיא מצאה זה שמקצוע הליבה היחיד שנלמד בכלל בתי-הספר היסודיים החרדים הוא תנ"ך, בין 75% ל- 85% מבתי-הספר היסודיים החרדים מלמדים מתמטיקה, עברית והיסטוריה.
אתי וייסבלאי: ב- 50% עד 75% מבתי-הספר נלמדים לימודי החברה, אנגלית וחינוך גופני.
אתי וייסבלאי: ורק כ- 30% מבתי-הספר מלמדים מדע וטכנולוגיה.
אתי וייסבלאי: הסקר של הלמ"ס לא פירט נתונים לפי המגדר.
אתי וייסבלאי: כלומר, לא ברור כמה מבתי-הספר שמלמדים את מקצועות הליבה הם בתי-ספר לבנים או לבנות.
עינת וילף: כלומר, יכול להיות למשל כשאומרים 60% בעצם מתכוונים שהבנות לומדות ובנים כמעט לא, אי-אפשר לדעת.
גרשון בינט: אבל יש עוד איזה נקודה שהייתי רוצה להעיר לפעמים ההבדל הוא בשם.
עינת וילף: אני מייד אתן לכולם התייחסות, אתי רק תסיים את ההצגה.
אתי וייסבלאי: כמו שנאמר פה, מוסדות המוכר שאינו רשמי ועוד יותר מזה, מוסדות הפטור, הם אוטונומיים גם בבחירת תוכניות הלימודים, ספרי הלימוד, צוות ההוראה ולכן מידע בנושא בעצם מה נלמד באותן שעות בפועל, הוא חסר עוד יותר ואפילו איזה שעות נלמדות.
אתי וייסבלאי: מצאנו מחקר שעסק בחינוך החרדי לבנים בירושלים, שבו נכתב שבעצם לימודי החול הם משניים בחשיבותם ללימודי הקודש והיקפם מצומצם ממה שנקבע בתוכנית הליבה והם נלמדים ללא תוכנית לימודים מסודרת ורמת ההוראה בעצם תלויה בכל מוסד חינוכי וכל בית-ספר וכל מורה, קובע לאיזה רמת הוראה הוא יכול להגיע.
אתי וייסבלאי: לעתים קרובות המורים הם לא בעלי הכשרה ספציפית ללמד את אותו מקצוע.
אתי וייסבלאי: בחינוך החרדי לבנות כנראה שהמצב יותר טוב ממה שעולה מהמחקר הזה.