GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אתי אלוני: שלוש-תשע – בשלוש-תשע אלה הנתונים, אנחנו עבדנו על זה באופן משותף עם המשרד מהרגע שההחלטה ירדה ועד הגיבוש ועד קיום הכשרות, כנסים, עבודה עד הדרג של ראשי רשויות, מנהלי הגיל הרך, ועוד ועוד ברשויות המקומיות.
אתי אלוני: מה המשמעותיות?
אתי אלוני: קודם כול, צריך לומר שהמהלך הוא מבורך כי אנחנו חושבים שזו פעם ראשונה שמדינת ישראל מאפשרת מסגרות חינוך איכותיות מפוקחות לגיל הזה.
אתי אלוני: זה לא היה.
אתי אלוני: זה קודם כול.
אתי אלוני: שנית, אנחנו הצענו כשלטון מקומי שהמדד לכניסה לשלוש-תשע יהיה מדד שטראוס ולא אשכול למ"ס.
עינת וילף: תסבירי את ההבדל.
אתי אלוני: אשכול סוציו-אקונומי הוא מה שנקרא קנה-מידה יישובי, שניתן על-פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ואילו מדד שטראוס הוא מדד טיפוח בית-ספרי שנותן מדד לבית-הספר, לא משנה אם הוא נמצא ביישוב שהוא באשכול סוציו-אקונומי גבוה, דהיינו הוא משקף את ההורים, את התושבים, הוא משקף את מצב משפחותיהם של הילדים שגרים לצורך העניין באותה שכונה, וזה בהחלט יותר משקף.
אתי אלוני: אם אני אקח כדוגמה את תל-אביב, שהיא סוציו 8, היא לא נמצאת כרגע בפיילוט, וכידוע בתל-אביב אין רק את רמת אביב או רק את תל ברוך, יש גם את שכונת התקווה וגם את שפירא ועוד כהנה וכהנה, שבהחלט דומות בפרופיל ובמאפיינים שלהן – אותם ילדי גן ובית-ספר – לצורך העניין לבית-ספר בסוציו 1, אבל הוא לא מקבל את זה.
אתי אלוני: אותו ילד בשכונת שפירא לא מקבל את זה, לעומת ילד שמקבל את זה בערבֶּה או במקום אחר שהוא עונה לסוציו.
אתי אלוני: אנחנו עשינו על זה עבודה, הגשנו אותה.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שהמשרד היה אתנו והשר היה אתנו, אבל זה לא עבר באוצר, וצריך לומר את זה.
אתי אלוני: זה עצוב, משום שבקיץ הקרוב ייכנסו 240,000 תלמידים לתוכנית הזאת, שאנחנו מברכים עליה, אבל אנחנו אומרים – לצד הרבה מאוד ילדים ברשויות אחרות שמאפייני הפרופיל הסוציו-אקונומי שלהם בדיוק דומים לאחד עד שלוש, אבל לא יקבלו את ההטבה הזאת.
אתי אלוני: אנחנו חושבים שזה לא טוב, בלשון המעטה, או אפילו עצוב שככה אנחנו מתנהלים.
עינת וילף: אורי, אתה יכול להתייחס למה שנאמר בהקשר הזה?
אורי שמרת: יש לי הרבה דברים להתייחס.
אורי שמרת: ספציפית לנושא הזה – קודם כול, ההחלטה שסוציו אחד עד שלוש המדינה תממן באופן מלא וסוציו ארבע עד עשר יהיה סבסוד דיפרנציאלי, זוהי החלטה שהממשלה החליטה, לא משרד האוצר החליט.
אורי שמרת: הממשלה, בראשות ראש הממשלה, זו ההחלטה שהיא החליטה – שהולכים לפי סוציו ולא לפי מדד טיפוח.
אורי שמרת: בהקשר הספציפי ניתן את הדוגמה של תל-אביב.
אורי שמרת: בתל-אביב אפשרי שהסבסוד לילד בשכונת התקווה יהיה יותר גדול מהסבסוד של ילד ברמת אביב.
אורי שמרת: העירייה יכולה לעשות את זה בעצמה, היא לא צריכה את האוצר בשביל זה - אפשר לעשות סבסוד צולב - אבל באבו בסמה או ברשויות חלשות, אבו גוש, אין מאיפה לעשות סבסוד צולב.
אורי שמרת: רוב התושבים שם חלשים ולעירייה גם אין מאיפה להביא כסף.
אורי שמרת: ולכן, במקרה הזה, במיוחד לאור זאת שהמימון – שהוא לא מימון של מדינה – צריך להתחלק בין הרשות להורים, אנחנו חושבים שהמדד של סוציו הוא יותר נכון.
עינת וילף: בבקשה, אם תוכלי לקצר.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שאנחנו מבקשים, אל"ף, לשקול את העניין הזה שוב כי אני חושבת שיש מקום לשקול את זה לעומק.
אתי אלוני: זה עלה בבקשה ממרבית הרשויות המקומיות, צריך לומר, מארבע ומעלה, מטבע הדברים.
אתי אלוני: אשכול ארבע – סוכם בהחלטת הממשלה שגם הוא ייכנס לעניין הזה, ואשכול ארבע לא נכנס, כידוע.
אתי אלוני: אנחנו מבקשים כן לעשות את המאמץ הזה, לא רק בגלל ירושלים, לא רק ירושלים היא בסוציו ארבע, יש עוד רשויות בסוציו הזה.
אתי אלוני: אנחנו מבקשים שייעשה המאמץ, אולי תוך כדי, לשלב אותם.
אתי אלוני: שני דברים אחרונים בעניין הזה של שלוש-תשע.
אתי אלוני: ראשית, אנחנו חושבים שיש מקום לקבוע כבר מהלכי יישום לחמש עד עשר לקראת תשע"ד.
אתי אלוני: אנחנו מקווים שהדבר הזה לא ייפגע ובקיץ הבא אפשר יהיה כבר לשלב אותם במערכת, לא משנה כרגע באיזו תצורה.
אתי אלוני: הדבר הנוסף שעלה תוך כדי עבודה היה הנושא של היעדר תחשוב תקציב היסעים לטובת יישום התוכנית במועצות האזוריות.
אתי אלוני: המועצות האזוריות לא יכולות ליהנות מהתוכנית הזאת כי אין תקציב להיסעים, וכידוע ללא היסעים, ילדים במושבים ובקיבוצים לא ייהנו מההטבה הזאת שיכולה להינתן להם, וגם זה בעינינו לא תקין.
אתי אלוני: זה לגבי שלוש-תשע.
אתי אלוני: השאלת ספרי לימוד – גם זאת רפורמה שנכללה במסגרת ההקלה על הנטל.
אתי אלוני: כמו כל רפורמה, כנראה צריך לתת לזה עוד איזושהי חיות, וגם העובדה שמדברים על 50% מבתי-הספר, צריך לומר שגם זה, בתור משהו התחלתי שגם התחיל מאוחר, יחסית סביר.
אתי אלוני: יחסית סביר, זה דורש הטמעה נוספת גם בקרב מנהלים, גם בקרב הורים, ויש על זה עוד עבודה.
אתי אלוני: כן בחרנו להוסיף עוד שלוש התייחסויות שקשורות בהחלט לתקצוב המשרד אבל למשהו שנותן מנוף מאוד משמעותי לשנת הלימודים הזאת – הנושא של חוק מנהל יחידות הנוער, שהוא תקצוב, הוא חוק שנחקק במשותף לנו עם משרד החינוך, המשרד העמיד תקצוב לעניין הזה.
אתי אלוני: אנחנו מברכים על זה ואנחנו רוצים לומר שבקצב הגדילה אנחנו מצפים כבר בשנת הלימודים הקרובה להכפלה מ-80 ל-150 ויותר, ונכון למה שאנחנו יודעים כרגע, התקציב העומד במידה ויצטרפו 150, לא יוכל להקיף את ה-150.
אתי אלוני: צריך לומר באופן הגון שהתקצוב שם ניתן כתקצוב דיפרנציאלי, והוא תקצוב למנהל יחידת נוער.
אתי אלוני: דהיינו, רשות שלקחה את זה בחשבון ועשתה מכרז והעמידה מנהל יחידת נוער, שעכשיו בחוק מופקד על כל פעילות הנוער, והתבסס על כך שיהיה לו תקציב למימון כי זו ההבטחה, אם לא יוגדל התקציב לעניין הזה כתוצאה מהגידול וההרחבה של עוד רשויות, זה אומר שרשויות לא יוכלו לממש את זה.
אתי אלוני: דבר נוסף, לתת מימון לאשכולות לרשויות מקומיות, שגם שם יש נוער – תתפלאו – משמונה עד עשר, במסות מאוד גדולות, ואין לזה כל מימון.
אתי אלוני: אני חושבת שאם המדינה החליטה שיש חוק נוער, אז הוא לכל הנוער ואם צריך לטפל בנוער, זה בכל מקום, ואני מבקשת או חושבת שיש מקום לשקול את העניין הזה.
אתי אלוני: נושא נוסף הוא תעודת הבגרות החברתית.
אתי אלוני: אני מברכת את המשרד על המהלך הזה.
אתי אלוני: אני שמה אותו פה כי בפירוש מובילה אותו המערכת הרשמית עם הרשות המקומית, וצריך לומר שגם הדבר הזה ייתן משקל משמעותי לפעילות החינוכית-ערכית של תלמידי התיכון מ-י' עד י"ב.
אתי אלוני: הוקצה תקציב לעניין הזה וגם סיוע לרשויות המקומיות, ואנחנו בהחלט רוצים לברך.
אתי אלוני: הדבר האחרון מדבר על ההרחבה של משתתפי בני נוער במסעות לפולין, שזה בהחלט חלק מהתוכנית הפורמלית, ובשיתוף פעולה שלנו עם משרד החינוך.
אתי אלוני: נמצא תקציב של כ-55 מיליון שקלים למימון מלגות לתלמידים, וצריך לומר שכבר בשנה הזאת ניתנו בהיקף של 31 מיליון שקלים, שזו קפיצה מדהימה מהשנים הקודמות, דהיינו יותר תלמידים ובני נוער יכלו להשתתף.
אתי אלוני: יש מקומות ורשויות שבהם היתה הכפלה, כלומר שבא ראש רשות – דיברנו עם נצרת עילית, דיברנו עם לא מעט רשויות שאמרו – כתוצאה מזה הכפלתי את מספר בני הנוער שלי ב-י"ב שיוצאים למסע.
אתי אלוני: העמוד האחרון מרכז את הסוגיות כולן, זה יופיע במצגת שלכם.
אתי אלוני: עשיתי ריכוז של הדברים, אני אעבור עליהם בקצרה למרות שעשינו מקטעים-מקטעים.
אתי אלוני: צו החינוך – אנחנו מדברים באמירה על הרחבת אחריות המדינה לצד הגדלת השתתפותה במימון מוסדות החינוך והגדרת סל תלמיד.
אתי אלוני: זה נאמר גם קודם, אני מבקשת לציין את זה, וזה לא סתם עומד בראש הרשימה.
אתי אלוני: החינוך המיוחד – מתקיים לגביו דיון בנפרד, אני יודעת, וצריך לומר שהחינוך המיוחד, על מרכיביו, הוא משא כבד – אני אשתמש בביטויים עדינים – כבד מאוד ברשויות המקומיות, עד כדי ששמעתי מלא מעט ראשי רשויות, קחו את זה מאתנו.
אתי אלוני: זו אמירה קשה.
אתי אלוני: זו אמירה קשה, אנחנו נדבר על זה גם קצת היום אבל אני כן מבקשת להטיל את זה פה ואני מזמינה שיתקיים על כך דיון, איך אנחנו מצמצמים את ההשתתפות הכבדה שנופלת על הרשות המקומית – בין אם זה על המלווה, בין אם זה על ההסעה, בין אם זה על איגרות חוץ ובין אם זה על כל המרכיבים האחרים שיש, והם כבדים, והם כמובן נוספים על כל מה שתיארנו קודם לכן.
אתי אלוני: מימון שכירויות לכיתות לימוד במגזר הלא-יהודי – סוגיה כבדה, אני יודעת שהיא נדונה גם אתמול.
אתי אלוני: במגזר הלא-יהודי, כידוע, יש בעיית קרקעות, ואנחנו יודעים על כך שהמגזר הזה סובל ממחסור בכיתות, וגם בזה.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שלגבי שלוש-ארבע, מאחר שעכשיו החוק הזה הוחל, הרשויות האלה נדרשות לממן שכירות, והתשובה שניתנה לנו היתה – מאחר שזה עדיין לא חובה, עכשיו הם ישלמו את השכירות.
אתי אלוני: ברגע שזה יהיה חובה, אנחנו נממן.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שבהרבה מאוד רשויות – ואתם יודעים למי אני מתכוונת בדרך כלל – זה לא עומד במבחן המציאות לשלם שכירות כשיודעים מראש שגם בעוד שלוש שנים יגיעו לכך שיצטרכו לממן את זה, אז למה אי-אפשר לסייע בזה עכשיו?
אתי אלוני: זה נושא נוסף.
אתי אלוני: צמצום תקציבים לשיפוצי קיץ – אנחנו בעוד פחות מחודש עומדים לפתוח את הגנים והכיתות, העלינו בפני מנכ"לית המשרד ובפני מינהל פיתוח וכלכלה את העניין של צמצום הולך וגובר בתקציבים לשיפוצי הקיץ, עד כדי גרושים.
אתי אלוני: גם בזה הרשות נאלצת לפתוח את הכיס ולהגיד – אם אני רוצה לעמוד במוסד ראוי, לא יכול להיות שיתנו לי רק 1,000 שקלים, מה זה 1,000 שקל לצבוע גן?
אתי אלוני: ויש כאלה שגם את זה אפילו לא קיבלו.
אתי אלוני: אנחנו מבקשים בעניין הזה לפעול במהירות לתקצב גם בהרחבה וגם לתקצב באופן כזה שזה יכול לעמוד בסבירות.
ג'מאל זחאלקה: דברים בטיחותיים המשרד מממן מלא?
ג'מאל זחאלקה: נגיד, כדי לעמוד בסטנדרטים.
אתי אלוני: זה נקרא גם שיפוצי אבטחה.
ג'מאל זחאלקה: בטיחות, לא אבטחה.
אתי אלוני: בטיחות, סליחה.
אתי אלוני: שיפוצי בטיחות.
ג'מאל זחאלקה: שיפוצי בטיחות, זה נופל בצמצום?
ג'מאל זחאלקה: האם זה צומצם, זו שאלה חשובה מאוד.
אתי אלוני: אמרו לנו הרשויות, גם מפה וגם מפה – מה שאנחנו מקבלים לא מאפשר לנו לעמוד בכבוד – ואני לא מדברת על קירות מזהב.
ג'מאל זחאלקה: האם הוא מאפשר את המינימום החוקי, שקבוע בחוק, של בטיחות?
ג'מאל זחאלקה: אני אדבר אחר כך על דברים אחרים חשובים מאוד, אבל אני מתחיל מהדבר הבסיסי ביותר – מקום בטוח על-פי הסטנדרטים של משרד החינוך.
אתי אלוני: אני לא יכולה לומר לך שיש לי תשובה בדוקה בעניין הזה, כדי שאני לא אטעה ולא אומר משהו לא מדויק.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו בוועדה לא רוצים – סליחה שאני מדבר ככה – לא רוצים שיפתחו בית-ספר שאין לו אישורי בטיחות.
עינת וילף: אף אחד לא רוצה.
אתי אלוני: אף אחד לא רוצה.
ג'מאל זחאלקה: אני אומר את הדברים, גם דברים טריוויאליים צריך להגיד, כי הם לא מתקיימים.
אתי אלוני: אבל אני רוצה להגיד לך שגם לפתוח גן או בית-ספר עם אסלות שבורות זה לא תקין – גם אם זה לא לא בטיחותי.
קריאה: זה לא תברואתי, אז ממילא לא יהיה אישור.
אתי אלוני: זה לא תקין, ואם אין כסף הוא צריך עכשיו להחליט אם הוא צריך לצבוע קודם את הקיר המתקלף או לתקן את המזגן או לעשות את זה, אני באמת לא יודעת, ואז הוא פונה לכיס של ראש העיר – לכיס המוניציפלי הכוונה.
עינת וילף: אתי, אם תוכלי לעבור מהר על מה שנשאר.
אתי אלוני: יש פה עוד שלושה דברים.
אתי אלוני: במסגרת הרפורמות שצוינו ישנן תוספות נדרשות של אבטחה – גם בתחום של "אופק חדש", גם בתחום של הפעלת מסגרות שלוש-תשע.
אתי אלוני: אנחנו פונים – אני רק מציינת את זה, זה במגעים.
אתי אלוני: מתן שעות נוספות לגננות – זה עלה בדיון הקודם, אנחנו מבקשים להתריע על זה, אנחנו חושבים שזה לא טוב אם לא תיפתר הסוגיה הזאת, ומורים וגננות לא יוכלו למלא את התפקיד שלהם גם בפעילות של אחר הצהרים כתוצאה מהדבר הזה.
אתי אלוני: שני דברים אחרונים זה הנושא של היעדר תקני קב"סים ברשויות המקומיות, שגם הוא קשור למערכת הפורמלית, ומחסור בתקני שירות פסיכולוגי, שהעליתי אותו גם בהקשר של טרכטנברג, אבל אני מעלה אותו בהקשר הכולל.
אתי אלוני: אני רוצה לאחל לכולנו שנת לימודים פורייה.
עינת וילף: תודה רבה על מצגת מקיפה ומדויקת.
עינת וילף: ברשותך, דקה לפני, משום שאורי צריך לצאת וביקש להתייחס לכמה דברים שעלו כאן.
אורי שמרת: קודם כול, אני חייב להתחיל במילה טובה לרשויות על הביצוע של בינוי גני הילדים בשלוש-ארבע – תפקידי לא לתת ציונים אבל התרשמתי מהביצוע – זה כדי להתחיל.
אורי שמרת: אני מזדהה עם האמירה הראשונה של אתי – אי-אפשר לקיים את החינוך ללא השלטון המקומי.
אורי שמרת: מסכים לגמרי, יש להם אחריות משותפת לחינוך.
אורי שמרת: בשונה מידידי, אדון חופרי, אני חושב שהדיפרנציאציה היום היא לא מספיקה.
אורי שמרת: אומנם, כל התוספות התקציביות האחרונות שניתנו – אם זה "ניהול עצמי", אם זה תוכנית התקשוב, אם זה הקטנת מספר התלמידים בכיתה, אם תוספת בבינוי לגני ילדים היתה דיפרנציאלית – אני חושב שצריך להגדיל את הדיפרנציאליות במערכת החינוך ובתקציב הקיים.
אורי שמרת: לא יכול להיות שרשות חזקה – אם אמרתי קודם שתקציב שכר לימוד לתלמיד בחטיבה העליונה הוא 15,000 שקלים, יש רשויות שמוסיפות מתקציבן 10,000 ו-12,000 ו-14,000 שקלים, וזה יוצר פערים אדירים במערכת החינוך.
אורי שמרת: ילד ברעננה ובתל-אביב מקבל שירותים יותר טובים באחוזים ניכרים והתקציב שלו הוא גבוה יותר בלמעלה מ-50% לפעמים מאשר ברשות חלשה.
אורי שמרת: אני לא מקבל את מסע ההפחדות הזה שהאוצר רוצה להפריט את מערכת החינוך או שהאוצר רוצה לקחת את התקציבים ולא להחזיר אותם לחינוך.
ג'מאל זחאלקה: מי אמר שבאוצר יש קפיטליסטים?
אורי שמרת: זה מסע הפחדות מיותר.
אורי שמרת: מסע הפחדות מיותר, האוצר לא רוצה לקחת שקל ממערכת החינוך.
אורי שמרת: הוא כן חושב שצריך להעביר מרשויות חזקות לרשויות חלשות במקרה הזה, וצריך לזכור שהשלטון המקומי צריך לייצג את כל השלטון המקומי, לא רק את רעננה ותל-אביב, גם את אבו בסמה ואבו גוש.
אורי שמרת: בנוגע לעלות כיתת גן, כמו שאמרתי, ישנה תוספת דיפרנציאלית.
אורי שמרת: נאמר כאן שעלות כיתת גן היא 1.2 מיליון – יכול להיות שהסטנדרט גבוה יותר מהסטנדרט שמשרד החינוך חושב שצריך להיות, לדעתי זו עלות קצת מנופחת.
אורי שמרת: זה לטעמי, אבל יש פה את המומחה, אני לא מומחה בבינוי.
אורי שמרת: ובסופו של דבר, התאכזבתי לראות שאחרי כל התוספות התקציביות למערכת החינוך – כשמשרד החינוך עושה בשנים האחרונות עבודה אדירה, עם המון המון תוכניות – בסוף מקבלים רשימת מכולת מהשלטון המקומי שרוצה את זה, את זה, את זה.
אורי שמרת: לי זה היה נראה כמו רשימת מכולת.
אורי שמרת: ספציפית לנושא הפסיכולוגים, בשנים האחרונות כל שנה משרד החינוך והאוצר מתקצבים תוספת של 100 פסיכולוגים נוספים למערכת.
עינת וילף: לגבי הסייעות הרפואיות על הילדים בחינוך המיוחד משלוש עד חמש, האם יש התייחסות?
אורי שמרת: אני לא מכיר את הסוגיה, אני צריך לבחון את זה.
אורי שמרת: לדעתי דנתם על כך אתמול בבוקר.
עינת וילף: זה עולה בהקשרים שונים.
אורי שמרת: אני פחות מכיר את הסוגיה הזאת, אפשר לבדוק את זה.
עינת וילף: חבר הכנסת זחאלקה, אתה רוצה להתייחס עכשיו?
ג'מאל זחאלקה: ברשותך, גברתי, אני חושב שנושא הפערים בחינוך הוא נושא מרכזי.
ג'מאל זחאלקה: אין כלים אחרים בחברה המודרנית למוביליזציה חברתית ולסגירת פערים בחברה, זולת מערכת החינוך, וכאן אנחנו שמים את מערכת החינוך בשאלת מבחן עקרונית ועיקרית, ששואלת כך – האם מערכת החינוך בסופו של דבר בונה את צמצום הפערים בעוד 10–20 שנה או שמערכת החינוך משעתקת או אפילו מעמיקה את הפערים בעוד 10–20 שנה?
ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו, לצערי הרב, מערכת החינוך – עם כל התוכניות – היא משעתקת, אני לא רוצה להגיד שהיא מחמירה, אבל משעתקת את הפערים החברתיים.
ג'מאל זחאלקה: הרבה דיבורים על צמצום פערים אבל כבר נאמר – נשיאים ורוח וגשם אין.
ג'מאל זחאלקה: אני לא רואה את הגשם של צמצום הפערים.
ג'מאל זחאלקה: לכן, אני חושב שהוועדה צריכה להתערב – ואני מברך אותך על הפגישה הזאת ואני חושב שצריכים להתערב וכמה שיותר להגן על הילדים.
ג'מאל זחאלקה: אני דן את הנושאים שעלו כאן על-פי שני עקרונות, אני חושב שהוועדה אימצה אותם אבל חשוב להזכיר אותם – שאנחנו דנים את החינוך על-פי האינטרסים של הילדים.
ג'מאל זחאלקה: לא משרד החינוך, לא משרד אחר, לא ראש העיר ההוא, לא המערכת הזאת, אנחנו מסתכלים על האינטרס של הילדים.
ג'מאל זחאלקה: כל הדברים שאמרתם, צריך לזכור שהחינוך הוא בשביל הילדים.
ג'מאל זחאלקה: לא בשביל הביורוקרט או הפקיד, פלוני אלמוני.
ג'מאל זחאלקה: דבר שני, למרות כל הסקירה ששמעתי מהשלטון המקומי – ואני יכול לשמוע גם מגורמים אחרים – משרד החינוך הוא האחראי על החינוך.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, עם כל הכבוד לשלטון המקומי, בנקודות מסוימות הם בשבילי שקופים לגמרי, אני לא רואה אותם, אני רואה את משרד החינוך, ואני רואה איך משרד החינוך משתקף דרך השלטון המקומי.
ג'מאל זחאלקה: האחריות על החינוך היא של משרד החינוך, לא של השלטון המקומי, השלטון המקומי הוא סוכן, ואני חושב שצריך לצמצם את תפקידו, ואגיד איפה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לצמצם את תפקידו של השלטון המקומי ולא להקטין את האוטונומיה של בתי-הספר, אני בעד אוטונומיה גדולה יותר.
ג'מאל זחאלקה: בשלטון המקומי אין את המערכות הפדגוגיות המתקדמות.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לצמצם את תפקידו של השלטון המקומי לעניין של החומרה, לא של התוכנה – של הדברים החומריים.
נחום חופרי: ניירות הטואלט.
ג'מאל זחאלקה: בסדר גמור, זה כבוד גדול לסדר תנאים נאותים לילדים בבית-ספר.
ג'מאל זחאלקה: זה כבוד לכל אדם.
ג'מאל זחאלקה: זה כבוד גדול, אל תזלזל בנייר טואלט.
נחום חופרי: אני לא מזלזל.
ג'מאל זחאלקה: כיתה נקייה, בית-ספר מסודר, מטאטאים אותו טוב – תקנה מטאטא חדש לבית-הספר, זה התפקיד שלך כראש עיר.
קריאה: זה פני העיר.
ג'מאל זחאלקה: זה פני העיר, זה ילדים - נייר טואלט, שירותים נקיים – זה מלאכת קודש לעשות את זה לילדים, ואני חושב שזה תפקידו.
ג'מאל זחאלקה: אני כבר הייתי בהרבה סרטים, וכל פעם מגלגלים אחריות, וזהו חלק.
ג'מאל זחאלקה: משרד החינוך צריך להיות אחראי ישיר לעניין של המעטפת.
ג'מאל זחאלקה: הנה, דיברתם על פסיכולוגים.
ג'מאל זחאלקה: אני יודע שלמשל במגזר הערבי יש מחסור במאות פסיכולוגים משך שנים ארוכות.
ג'מאל זחאלקה: מה הסיבה?
ג'מאל זחאלקה: כי משרד החינוך גלגל חלק מאחריותו, גברתי, חלק מאחריותו לרשויות המקומיות.
ג'מאל זחאלקה: הוא אמר שהרשות המקומית צריכה לממן 36%.
אתי אלוני: 32%.
ג'מאל זחאלקה: טעיתי ב-4%, הלוואי שכולם טועים ב-4%.
ג'מאל זחאלקה: 4%, דרך אגב, זו סטיית תקן מקובלת.
ג'מאל זחאלקה: ואז, אין פסיכולוגים במרבית בתי-הספר הערביים כי הרשויות לא יכולות לממן, והם שמים את הסיפור הזה בסוף, למרות שאנחנו יודעים היום עד כמה חשוב העניין הזה, ואני יכול לשפוט על-פי דברים אחרים.
ג'מאל זחאלקה: לכן, מבחינה זאת אני חושב שראשי ערים יברכו על כך שמשרד החינוך ייקח את האחריות שלו בעניינים שהם קשורים ישירות לחינוך, חלוקת העבודה צריכה להיעשות מחדש – אני הגזמתי בכוונה בכך שהוא יטפל רק בחומרה אבל אני חושב שהגדלת אחריותו של משרד החינוך, זה יביא לצמצום הפערים.
ג'מאל זחאלקה: בכל הנושאים שהוזכרו כאן יש בעיות שצריך להתמודד אתן.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאחת הבעיות בניהול בתי-הספר, בניהול העצמי – כשאני שמעתי על ה"ניהול העצמי", אם זה נכון, ואני לא חקרתי אותו לעומק – אבל אם נכון שהאחריות היא של המנהל, אני חושב שיש בכך טעם לפגם כל עוד לא הוסדר בצורה מסודרת ונכפה על אמת – לא בנייר או בחוזר המנכ"ל – הסיפור הזה של המועצה הפדגוגית בבית-הספר, שהיא קיימת על הנייר, מתכנסת פעם בשנה לפני מסיבת הסיום, אומרים מה לעשות במסיבת הסיום וחוזרים הביתה – ברוב בתי-הספר; בחלק מבתי-הספר היא מתפקדת יופי.
נחום חופרי: סליחה?
ג'מאל זחאלקה: חלק מבתי-הספר.
נחום חופרי: אמרת רוב.
נחום חופרי: זה מתקיים פעם בשנה?
ג'מאל זחאלקה: בחלק גדול מבתי-הספר.
נחום חופרי: מועצה פדגוגית?
נחום חופרי: ברוב מוחלט של בתי-הספר זה מתקיים לעתים מזומנות, בין אם זה בצורה מתוכננת ובין אם זה כדי לפתור בעיות.
קריאה: ובצורה סדירה.
נחום חופרי: אני אקח אותך לסיור איתי בבתי-הספר.
ג'מאל זחאלקה: אני שמעתי מהורים, אני שמעתי ממורים, אני אביא לך עשרה מאמרים בנושא הזה, לגבי המעמד.
ג'מאל זחאלקה: שום דבר לא מחייב אותם, דרך אגב.
נחום חופרי: יש חוזר מנכ"ל.
ג'מאל זחאלקה: חוזר מנכ"ל.
ג'מאל זחאלקה: אין חוק.
ג'מאל זחאלקה: גם הסמכויות שניתנות לה צריכות שדרוג, כלומר שיהיה עזר למנהל, ולא שהמנהל יעשה מה שהוא רוצה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדבר הכי חשוב שצריכים לדאוג בפתיחת בתי-הספר זה בעניין השיפוצים – זה דבר חמור מאוד מה שנאמר כאן, עניין השיפוצים, ויש שתי שאלות בנושא הזה.
ג'מאל זחאלקה: שאלה ראשונה היא שאלת הבטיחות – האם משרד החינוך הקצה את התקציבים הדרושים לבטיחות בבתי-הספר?
ג'מאל זחאלקה: האם בתי-הספר ייפתחו כשיש בהם אישור של קצין בטיחות, זאת השאלה שאנחנו צריכים לשאול.
ג'מאל זחאלקה: זוהי שאלה טריוויאלית, לא צריכים לשאול אותה, אבל אנחנו נשאל אותה כי אני יודע שיש בתי-ספר, ואני מקבל תלונות, שההורים מהיום אומרים – אנחנו נשבית כי בית-הספר הוא לא בטיחותי.
ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה שאף בית-ספר יושבת.
ג'מאל זחאלקה: שהיום יהיה מצב שבו יהיה תקציב גם לעניין הזה.
קריאה: זה נכון גם לגבי גני ילדים.
ג'מאל זחאלקה: עניין החלוקה בין הרשויות החזקות לרשויות החלשות, אני לא רוצה להיכנס לעומקו של העניין הזה.
ג'מאל זחאלקה: אני מכיר שני פנים לבעיה.
ג'מאל זחאלקה: פן אחד הוא של משרד האוצר, שקל לו להיות סוציאליסט על גבן של הרשויות, כלומר הוא בעד חלוקה בין הרשויות.
ג'מאל זחאלקה: אני מכיר את הסיפור הזה, כי האוצר לא רוצה לשלם.
ג'מאל זחאלקה: הוא אומר – אני משלם 1,000 שקלים, זה נחמה פורתא, אבל בסיפור הזה הוא לא אומר אני מקצה יותר לחלשות אלא הוא עושה חלוקה מחדש, שזה בעייתי, אבל זה יותר טוב ממצב שבו יש תת-תקצוב של הרשויות החלשות.
ג'מאל זחאלקה: הרשויות החזקות, עם כל הכבוד, הן מקבלות את הארנונה הממשלתית.
ג'מאל זחאלקה: המשרדים הממשלתיים נמצאים אצלן – שזה ארנונה של 1.2 מיליארד שקלים.
ג'מאל זחאלקה: משרד ממשלתי, למה צריך לשלם לתל-אביב, למה לא לרשויות בסביבה שהן מקבלות את השירות?
ג'מאל זחאלקה: כלומר, פעם אתה לא בונה משרדים ממשלתיים בפריפריה, ופעם שנייה שולל מהם את הארנונה.
ג'מאל זחאלקה: פעם המשרדים הממשלתיים האלה לא שילמו ארנונה בכלל, אפס, עכשיו משלמים ארנונה.
ג'מאל זחאלקה: צריך לעשות חלוקה צודקת של הארנונה.
ג'מאל זחאלקה: אני הגשתי הצעת חוק בנושא הזה, אני חושב שזה צודק מאין כמוהו לחלק את הארנונה הממשלתית.
ג'מאל זחאלקה: יש כל מיני סיפורים בארנונה, שנגבית על חשבון כלל הציבור.
ג'מאל זחאלקה: אני לא מדבר על הארנונה של התושבים, כי אמרו – התושבים משלמים.
ג'מאל זחאלקה: התושבים משלמים, נכון, אבל לא הכול התושבים משלמים.
ג'מאל זחאלקה: זה שהממשלה מחליטה להקים משרד בחיפה ולא נניח בסכנין או אפילו בכרמיאל, ככה נוצר הפער הזה.
ג'מאל זחאלקה: דבר שני זה התעשייה והמסחר הגדולים במרכזים האלה – הם, יש להם תקציבים, לרשויות המקומיות.
ג'מאל זחאלקה: הקטינו את מענקי האיזון, אז צריך לאזן גם את הנושא הזה בכך שתהיה הקצבה דיפרנציאלית.
ג'מאל זחאלקה: הגיעו מצבים, גברתי – ואני אחראי על מה שאני אומר ואני לא מאמין למה שאומרים לי כל המשרדים כי אני בדקתי את הנושא הזה עשר פעמים – מה קורה?
ג'מאל זחאלקה: הוא מדבר על חלוקה של תקציבי הרווחה.
ג'מאל זחאלקה: תקציבי הרווחה חולקו באופן דיפרנציאלי.
ג'מאל זחאלקה: הרשויות המקומיות לא יכלו לשלם מצ'ינג, חזר התקציב למשרד הרווחה, משרד הרווחה נתן אותו לרשויות החזקות שמשלמות מצ'ינג.
ג'מאל זחאלקה: עכשיו המשרד רוצה לבטל את המצ'ינג או להקטין אותו בצורה דרמטית, ואז מחזירים להם את הכסף.
ג'מאל זחאלקה: מה שקיבלה הרצליה זה לא היה תקציב שלה, זה היה תקציב שרשויות חלשות לא יכלו לקבל בגלל המצ'ינג.
עינת וילף: מצ'ינג זה הכסף שהעירייה צריכה לתת כדי לקבל את הכסף מהממשלה.
ג'מאל זחאלקה: לכן גברתי, אני מצטער מאוד שבאים לכאן נציגים של השלטון המקומי, מדברים בשם 15 הרשויות החזקות – לא בשם הרשויות החלשות.
ג'מאל זחאלקה: יש בזה טעם לפגם, ולכן אני חושב שלא צריך לקבל את דעתם בנושא של חלוקת הנטל.
ג'מאל זחאלקה: אני לא מצפה מראש העיר רעננה שיבוא ויגיד – אני בעד שיהיה תקציב דיפרנציאלי.
ג'מאל זחאלקה: הוא לא יגיד את זה, או שהוא יגיד את זה כסיסמה, אבל כשזה יבוא על אמת, הוא יתנגד לזה.
נחום חופרי: זאת החלטה של מרכז השלטון המקומי כולו, אתה יודע.
ג'מאל זחאלקה: אני מגנה את ההחלטה הזאת.
ג'מאל זחאלקה: אם אכן אתה צודק, זה חמור ביותר.
ג'מאל זחאלקה: אני אכתוב בעיתון שראשי הרשויות החלשות, הפריפריה, הסכימו - לא מגיע להם תקציב; התקציב צריך להתחלק לטובת העשירים – אני רוצה לכתוב, רוצה שמישהו יענו לי.
ג'מאל זחאלקה: בוחבוט יענה לי או ראמז ג'רייסי.
ג'מאל זחאלקה: אני פשוט מסרב להאמין.
ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שאתה צודק, אבל איך אומרים, זה לא יעלה על הדעת.
ג'מאל זחאלקה: למרות שלא השתמשתי בזה אף פעם, אבל זה לא יעלה על דעתי שהחלשים יסכימו – לא מגיע לנו כסף.
נחום חופרי: זה לא מה שהם אומרים.
עינת וילף: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.
ג'מאל זחאלקה: זה מה שאתה אמרת.
ג'מאל זחאלקה: אמרת בדיוק ככה.
ג'מאל זחאלקה: אני מתרגם לעברית מה שאמרת.
עינת וילף: חבר הכנסת זחאלקה, אני מבקשת.
עינת וילף: לפני שאני עוברת למשרד החינוך וכיוון שאמרת שאתה צריך לצאת בקרוב, אני רוצה להעלות נושא קטן, וחשוב לי שאתה תגיב עליו, תתייחס ואולי תצהיר כאן משהו.
עינת וילף: עולה הרבה פעמים בעיה של גיבוי מורים ומנהלים, שהם נאבקים בתופעות של אלימות, של הפקרות בבתי-הספר.
עינת וילף: והבעיה שעולה היא הורים שפונים לראשי עיריות, ואלה מתערבים בבתי-הספר מול המנהלים והמורים – להחזיר תלמידים שהושעו, או דברים בסגנון הזה.
עינת וילף: משרד החינוך אומר, הפנים חד-משמעית את המסר של גיבוי.
עינת וילף: חשוב מאוד לשמוע מהעיריות, מהרשויות המקומיות, שגם הן מפנימות את המסר הזה ושהמסר הוא חד-משמעית שלא מתערבים למנהלים ולא מתערבים למורים, וההורים לא פונים לרשות בנושאים של התנהלות בתוך בית-הספר כדי לקבל התערבות, ושהדגש יהיה על מיצוי התהליכים.
נחום חופרי: חבר הכנסת זחאלקה, מדובר כאן גם על מועצות פדגוגיות במה שהיא מציינת.
עינת וילף: חברי הכנסת אוטונומיים לצאת ולבוא.
עינת וילף: שהמיצוי של התהליכים יהיה בתוך בתי-הספר.
עינת וילף: אני רוצה לדעת מה נעשה – גם ברמה ההצהרתית וגם ברמה המעשית – כדי להבטיח שראשי הרשויות בנושאים האלה נשארים מחוץ לבית-הספר.
נחום חופרי: קודם כול, את צודקת במאת האחוזים, הבעיה קיימת, אי-אפשר להתעלם ממנה.
נחום חופרי: זאת בעיה כי בסופו של דבר את ההורים אי-אפשר לעצור בדרך לראש הרשות.
נחום חופרי: אנחנו עושים כמיטב יכולתנו – אנחנו זה ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי ואיגוד מנהלי מחלקות החינוך – אנחנו עושים כמיטב יכולתנו כדי באמת להנחות את ראשי הרשויות לתת את מלוא הגיבוי גם למנהלים וגם למועצות הפדגוגיות.
נחום חופרי: לתת גיבוי למורה, הכוונה לתת גיבוי לבית-הספר כי החלטות מהסוג שאת מתארת כאן הן החלטות של המועצה הפדגוגית ושל המנהל.
נחום חופרי: אנחנו עושים באמת בעניין הזה לא מעט הסברה.
נחום חופרי: אין לנו אמצעי אכיפה אבל אני העמדתי את עצמי לרשות מנהלי מחלקות החינוך בלא מעט כנסים, ואמרתי – אני מוכן אישית, ברגע שמתגלעת מחלוקת מהסוג הזה, אני אסע לראש הרשות, אשב במשרדו על מנת לוודא שהוא לא יתערב בנושאים שהם נושאים פדגוגיים טהורים אלא ייתן את מלוא הגיבוי.
עינת וילף: מצוין, אני שמחה שאתה אומר את זה ואני גם מבקשת - אם אתם צריכים עוד גיבוי לגיבוי, אני תמיד שמחה להתגייס לנושא הזה.
עינת וילף: משרד החינוך, בבקשה, אם תרצו להתייחס.
מיכל כהן: מייד דודי יתייחס להיבטים האחרים, אני אתייחס רק באמירה הכללית לגבי מה שאתי הציגה.
מיכל כהן: אני חושבת שזה שמוצגת מצגת, על כל הרפורמות בחינוך ואפילו דברים שאנחנו לא הספקנו להציג, נציג אותם ב-13 בחודש, קרי "ניהול עצמי" ואחרים – אני חושבת שזה מעיד באמת על המקום המשותף, גם בתהליכים וגם בעשייה.
מיכל כהן: אנחנו לא יודעים לעשות הפרדה דיכוטומית של כאן
מיכל כהן: נגמר משרד החינוך ושם מתחיל שלטון מקומי.
מיכל כהן: הילדים פועלים בתוך הרשות.
מיכל כהן: אנחנו מנסים כמה שיותר, מעבר לנייר טואלט לשתף את השלטון המקומי, והשלטון המקומי שותף שלנו, מביא אתו היום ידע מקצועי.
מיכל כהן: זה לא שהם מטפלים בלוגיסטיקה ואנחנו מטפלים בפדגוגיה.
מיכל כהן: אנשי החינוך נמצאים ברשויות, הם מנהלי מחלקות, הם מנהלי אגפים, כולם אנשי חינוך ולכן התפיסה שלנו שיש פה שותפות ויש פה מקסום של הכוחות.