GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רעיה לוי-גודמן: ובכל זאת, באהבה גדולה, אתן עובדות של השלטון המקומי, אתן עובדות של הרשות המקומית.
קריאה: תיקחו אתם אחריות על הסייעות.
עינת וילף: רעיה, אתמול היה לנו דיון מאד ארוך בנושא השלטון המקומי, וגם נושא הסייעות עלה שם.
עינת וילף: ביקשתי שם, ואני אבקש גם פה, סביב הנושא של הסייעות בחינוך המיוחד, שבו עם השלטון המקומי.
עינת וילף: נדרשת הסדרה של כל הנושא הזה.
עינת וילף: גם בין רשויות שונות יש תקצוב שונה, תפיסות עולם שונות, התנהגויות שונות.
עינת וילף: צריך שתשבו ותגיעו למצב, קודם כל אני תומכת בפירוש, אני חושבת שלאורך זמן אלה עובדות הוראה, בין אם זה בגנים ובין אם זה בחינוך המיוחד, הן צריכות להיכנס תחת כנפי משרד החינוך.
עינת וילף: אבל בשלב ראשון, תשבו עם השלטון המקומי וגם עם נציגות של סייעות, להגיע להסדרה, לפחות שהדברים יהיו אחידים - בין אם כך ובין אם כך – בכל הארץ.
עינת וילף: אני מאד מבקשת שיתקיימו הדיונים האלה.
עינת וילף: אם צריך אחרי זה, קחו נתונים של נציגות, כדי שלכל הפחות הדברים יהיו אחידים וברורים ולא יפלו בין הכיסאות.
קריאה: וגם הכסף לא ילך לאיבוד במעבר.
רעיה לוי-גודמן: אני שמחה שאת אומרת כי אני רוצה להגיד שאנחנו התחלנו את התהליך הזה כבר.
רעיה לוי-גודמן: אני נפגשתי כבר עם נציגי השלטון המקומי, כבר שלוש פעמים, משתי סיבות.
רעיה לוי-גודמן: הנושא הכספי והשכר לא על שולחני, אבל את הנושא - - -
עינת וילף: לא, אבל אני אומרת גם לוודא, וגם נאמר גם, שהכסף מגיע ליעדו.
עינת וילף: כלומר, שמה שאתם נותנים מגיע למי שצריכה לקבל את זה.
רעיה לוי-גודמן: נכון מאד.
רעיה לוי-גודמן: אז אני רק רוצה להגיד מה כבר נעשה, וזה לא סוף הדרך, זו תחילתה.
רעיה לוי-גודמן: אחד, זה באמת התחלה של דיאלוג בנושא של הפיתוח המקצועי, כי אנחנו רוצים שיהיה פיתוח מקצועי מוסדר.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו מאמינים שיש לנו מה לתת בתחום המקצועי והשלטון המקומי צריך לתת את הפתרונות התקציביים.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו כן התחלנו את הנושא של בקרת ביצוע.
רעיה לוי-גודמן: התחלנו כבר השנה, ורשויות שלא העבירו את תקציבי הסייעות ו/או לא הקצו לילד את מכסת הסייעות, הוזז להם התקציב והם יודעים עכשיו שאנחנו בודקים אותם.
רויטל לן-כהן: איך זה עזר לילד, הקיזוז הזה?
רויטל לן-כהן: או לסייעת?
רעיה לוי-גודמן: רויטל, בבקשה, הקשבנו לך קשב רב.
רעיה לוי-גודמן: לא חייבים תמיד להפוך את זה לשולחן מסוג אחר.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו בתחילתו של תהליך בעניין הזה עם השלטון המקומי.
רעיה לוי-גודמן: יש לנו הרבה מאד מה לעשות, זה קשור לכל ההיבטים של החינוך הרגיל, של החינוך המיוחד, על כל סוגי הסייעות: הסייעות הרפואיות, הסייעות האישיות, הסייעות הכיתתיות, זה עולם שלם של עשייה שלנו מול השלטון המקומי ואני אשמח שאנחנו נמשיך ככה לטפל בעניין הזה.
עינת וילף: אנחנו בפירוש נמשיך לעקוב וגם צריך להקפיד באמת שהנושא של הבקרה התקציבית, סוג הסנקציות כמובן צריכות להיות כאלה שלא פוגעות בילד עצמו.
רעיה לוי-גודמן: אני רק אגיד במילה אחת על הצעדים שאנחנו כן עושים כבר, ברמה של לנסות לתת מענה גדול יותר לילדים.
רעיה לוי-גודמן: הסיבה שמשרד החינוך מתקצב סייעות אישיות, 12 חודשים בשנה ולא רק לזמן הלימודים, היא לאפשר לילדים המשולבים להשתלב בקייטנות מפוקחות עם הסייעות שלהם.
רעיה לוי-גודמן: וזה לא דבר מובן מאליו, זה דבר שהוא נעשה מעבר להקצאות האוטומטיות, על מנת לאפשר לילדים להיות בקייטנות.
דלית שטאובר: סליחה, אני הוצאתי מכתב לפני הקיץ, לפני החופש, מאחר שהבנתי שהדבר הזה לא מתבצע - בפניה לכל הרשויות - וציינתי שאנחנו מתקצבים 12 חודשים את הסייעות ואנחנו מבקשים להפנות את המשאב הזה לטובת הילדים בקייטנות.
דלית שטאובר: זהו הייתה פנייה שלי אליהם, ממש כשלמדתי על - - -
רויטל לן-כהן: אבל הקייטנות הן שבועיים, ואז חודש וחצי לא משלמים להם והן מתפטרות או מפטרים אותן.
עינת וילף: עינת, אם את מתפרצת לא תוכלי להשתתף.
עינת וילף: כן רעיה, תמשיכי.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו ישבנו כאן יחד עם הרווחה ויחד עם החינוך וסגרנו את הנושא הזה, על מנת ליצור מצב.
רעיה לוי-גודמן: יש רשויות שעשו את זה גם לפני, ומאחר שלא הייתה אחידות, היה מאד חשוב שהמנכ"לית הנחתה את כל הרשויות המקומיות שזו זכותם של הילדים, להיות בקייטנות מפוקחות ולקבל את המשך התמיכה.
רעיה לוי-גודמן: זה חלק מהתפיסה שלנו שהילד צריך להיות משולב בקהילתו.
רעיה לוי-גודמן: עוד פעם, נושא של שכר ופיטורים זה עניין של הסכמי שכר קיבוציים.
רעיה לוי-גודמן: מי שצריך לטפל בזה יטפל.
עינת וילף: אני אוסיף, גם בגלל שאין נציגות של השלטון המקומי ואתמול היה לנו דיון ארוך בהקשר אחר.
עינת וילף: אם יש דברים ספציפיים, כלומר אתם שומעים כאן בצורה ברורה – משרד החינוך מתקצב 12 חודשים.
עינת וילף: זה אמור לאפשר גם להשתלב בקייטנה, ויש גם הנחיה ברורה של מנכ"ל משרד החינוך.
עינת וילף: אם יש מקרים ספציפיים שאתם יודעים עליהם, תביאו אותם לידיעתנו פה בוועדה, וגם אנחנו נפנה באופן רשמי לרשויות הרלבנטיות, כדי לטפל בדברים הנקודתיים.
עינת וילף: המדיניות היא ברורה לכם.
רעיה לוי-גודמן: אני כן רוצה להגיד שהסייעות הן חשובות, אך הן לא מורות והן לא צוות מקצועי במקום שמחליף את המורים.
רעיה לוי-גודמן: ולכן צריך לא להתבלבל בעניין הזה, וצריך לתת לסייעות את המקום החשוב שלהן.
רעיה לוי-גודמן: אני לא יודעת אם את רוצה שאני אענה נקודתית, בית ספר ערים וזה.
עינת וילף: כן, כן, בגלל זה השארתי זמן, כדי שתוכלי לענות.
רעיה לוי-גודמן: בסדר גמור.
רעיה לוי-גודמן: אני אדבר על הנושא של הישארות שנה נוספת בוועדות חריגים.
רעיה לוי-גודמן: תראו, בעבר היה חוסר שוויון בארץ, הייתה שונות מאד גדולה, וחלק מהתהליך היה לבנות את הקריטריונים המאד ברורים של מתי מותר להישאר, מתי אסור להישאר.
רעיה לוי-גודמן: ועל מנת לתת מענה למקרים המאד מיוחדים שנופלים מעבר למה שכתוב בנהלים, יש היום ועדת חריגים לילדים בחינוך המיוחד, שבה אנחנו דנים.
רעיה לוי-גודמן: אני קיימתי דיון כזה אתמול בשעה תשע בערב, כדי לקדם את התשובות להורים לקראת שנת הלימודים לגבי ילד מסוים.
רעיה לוי-גודמן: המקרה של העולים החדשים לא הגיע לשולחני, אם הוא יגיע – אנחנו נשמח לסייע בו.
עינת וילף: רויטל, תדאגי שהמקרה יגיע, בסדר?
רעיה לוי-גודמן: לגבי ילדים עם צרכים מיוחדים בחינוך הרגיל, זה לא על שולחני ובכל זאת, בשיתוף פעולה עם אגף קדם יסודי ועם אגף אמח"י של מוסדות החינוך, הקמנו צוות היוועצות על מנת לעזור, לקבל החלטות מקצועיות בזריזות.
רעיה לוי-גודמן: אז תעבירי אלי, אני אשמח לעזור לבחון את הסוגיה הזאת.
רעיה לוי-גודמן: תעבירו אלי, אני חושבת שבהיכרות הקצרה איתי בשנה האחרונה, מה שמגיע אלינו נבדק.
רעיה לוי-גודמן: לא תמיד התשובה היא לשביעות רצונכם, אבל אין משהו שלא נבדק.
רעיה לוי-גודמן: אני נורא מודה על השאלה על ההערכה.
רעיה לוי-גודמן: הנושא של הערכה הוא בדמי, ואנחנו הולכים פה לשני מישורים במקביל.
רעיה לוי-גודמן: אחד, הנושא של הערכת צוותים, הערכת מנהלים בחינוך המיוחד, הערכת מורים, הערכת מורים - - -
קריאה: ומפקחים גם, כי על זה אני אספר לך בדלתיים סגורות.
רעיה לוי-גודמן: בסדר.
רעיה לוי-גודמן: אני יצאתי מנוקדת הנחה ש-99% הם מדהימים, ותמיד יש לנו יוצאים מן הכלל, כולנו בני אדם.
רעיה לוי-גודמן: ובכל זאת, אנחנו הלכנו לתהליך של התאמת הערכה לצוותים בחינוך המיוחד, כי היא שונה.
רעיה לוי-גודמן: תפקידו של מורה משלב הוא לא כמו מחנך.
רעיה לוי-גודמן: תפקידו של מחנך בחינוך המיוחד הוא שונה.
רעיה לוי-גודמן: תפקידו של המרפא בעיסוק הוא אחר, ואז צריך להתאים את כל תהליכי ההערכה שפותחו בחינוך הרגיל, לצוותים שלנו.
רעיה לוי-גודמן: ואני שמחה להגיד שבתשע"ג כל תכניות ההערכה של כל המקצועות השונים, ויש בחינוך המיוחד המון מקצועות, יסתיימו וייכנסו לפעולה בתשע"ג, בכל הארץ, זה לא רק אם רוצה או לא רוצה.
רעיה לוי-גודמן: זה הצלחה של צוותי החינוך המיוחד.
רעיה לוי-גודמן: בנוסף לזה, אנחנו כן עובדים על תכניות מבוססות סטנדרטים.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו מדברים על תכניות מבוססות סטנדרטים בלשון, בשפה - - -
קריאה: זה לתלמידים?
רעיה לוי-גודמן: לתלמידים.
קריאה: בית הספר של הבן שלי לא מכיר דבר כזה.
רעיה לוי-גודמן: אז תגידי לי.
רעיה לוי-גודמן: תגידו לי.
רעיה לוי-גודמן: הרי יש לנו תפקיד ללמד, לא רק לפקח.
רעיה לוי-גודמן: יש לנו תפקיד ללמד ואיפה שמשהו לא קורה אנחנו נדאג שילמדו אותם מה כבר יש.
רעיה לוי-גודמן: יש לנו תכנית ליבה בחינוך המיוחד, שגמרנו לבנות את תכנית הליבה שמחייבת את מוסדות החינוך המיוחד במתמטיקה, במדעים, באנגלית התחלנו לעשות עכשיו.
רעיה לוי-גודמן: ואני שמחה להגיד שיש עלייה מאד משמעותית בהגשה לבגרויות מבחינת מספרים ובזה.
רעיה לוי-גודמן: יש לנו עוד המון עבודה, אבל יש מגמות של שיפור בעניין הזה לא בכדי.
רעיה לוי-גודמן: אני יכולה לתת מספרים, יש לזה אין סוף כי אני בודקת את זה בית ספר, בית ספר – אם זה בית ספר של ילדים שיכולים לגשת לבגרויות.
רעיה לוי-גודמן: לקחנו לעצמנו יעד נוסף לנסות לבחון את ההתאמה של תעודת הבגרות החברתית ולנסות לעשות לה התאמה לחינוך המיוחד, שזה אך מתבקש בעניינו, אבל זה ייכנס לתכנית העבודה בשנה הקרובה.
רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להגיד משהו בנושא של הסוכרת.
רעיה לוי-גודמן: זה לא תפקידי, אני לא ממונה על הסייעות הרפואיות.
רעיה לוי-גודמן: עירית לבנה היא הממונה על הבריאות, אבל אני רוצה להגיד משהו כתפיסה, והיא קשורה גם לחינוך המיוחד וממנה אני מביאה את התפיסה.
רעיה לוי-גודמן: חלק מהתפקיד שלנו הוא להצמיח ילדים עצמאיים.
רעיה לוי-גודמן: אדם עצמאי.
רויטל לן-כהן: חיכינו לזה.
רעיה לוי-גודמן: אני חושבת שילד עם סוכרת, כשהוא בגן הוא צריך שמישהו יבדוק לו את הסוכר כל הזמן וכשהוא בכיתה א' צריך שמישהו יבדוק שהוא עשה את זה, אבל לא יעשה את זה במקומו, ובכיתה ב' אפשר להוריד ובכיתה ג' אפשר להוריד – אם הילד עם אינטליגנציה תקינה ואין לו נכות פיזית.
רעיה לוי-גודמן: ולכן אני חושבת שתפקידה של הסייעת בין היתר הוא לעזור לפתח אדם עצמאי, שיכול לטפל בעצמו היום, ושוב, אני לא רופאה.
רעיה לוי-גודמן: יושבת פה ד"ר עדינה יוסף, היא בטח יכולה להרחיב על זה הרבה יותר ממני, אבל היום, עם השיטות הטכניות של טיפול בסוכרת, עם מודעות של צוות על מה לשים לב, זה התפקיד שלנו, ללמד את הילדים להיות עצמאיים.
קריאה: שיתנו להם להיכנס לגן קודם כל.
רעיה לוי-גודמן: אני דיברתי על המקרה הזה.
רעיה לוי-גודמן: עכשיו אני רוצה לדבר על הנושא של היקפי הדרכה וגם מי מדריך.
רעיה לוי-גודמן: אחת הבעיות שאנחנו מתמודדים איתה, שוב, אמרתי, תקציב – אנחנו יכולים לתת את מה שיש לנו מבחינת הדרכה, מבחינת מומחי התחום.
רעיה לוי-גודמן: העובדה שהצמחנו מקצוע שנקרא מומחי תחום במתי"אות, משהו שלא היה עד לפני כמה שנים.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו מדברים עליו כאילו הוא משהו ברור מאליו.
רעיה לוי-גודמן: הוא לא היה, הצמחנו מומחי תחום ללקויות השונות, לדיסציפלינות השונות לשילוב, בא מתוך המקום שאנחנו מאמינים שהצוות צריך הדרכה וליווי, כי לא כל אחד יודע.
רעיה לוי-גודמן: לשלב ילד אוטיסט זה דבר אחד, לשלב ילד עם פיגור זה דבר אחר, והצמחנו את הנושא הזה ואנחנו ממשיכים לפתח ולמקצע את העניין.
רעיה לוי-גודמן: יחד עם זאת צריך להבין, אחד הקונפליקטים שאיתם אנחנו מתמודדים זה האם הצוות של משרד החינוך הוא מספיק מקצועי.
רעיה לוי-גודמן: ואם הצוות לא מסכים לקבל את ההדרכה של הגורמים הפרטיים, אז יש קושי.
רעיה לוי-גודמן: ואני אומרת את זה כאן על השולחן, כי כן אנחנו רוצים ואנחנו כן שואפים - - -
קריאה: אני לא מבינה - - -
רעיה לוי-גודמן: אנחנו נדבר על זה אחרי זה, אבל אני מבטיחה לך, אנחנו ננסה לראות מה אנחנו יכולים לעשות.
רעיה לוי-גודמן: שוב, עוד פעם, לא כי זה חינוך מיוחד, כי אנחנו באים ממקום של לנסות לעזור.
עינת וילף: אנחנו נתגייס לעזור.
רעיה לוי-גודמן: חשוב לנו מאד לעשות את שיתופי הפעולה האלה, ובכל זאת להבין, זאת מערכת חינוך, מערכת החינוך מדריכה את הצוותים שלה.
רעיה לוי-גודמן: לגבי הילדים בפנימיות, אכן התחיל דיאלוג מאד חשוב גם מבחינתנו עם הרווחה.
רעיה לוי-גודמן: לגבי ילדים שנמצאים בפנימיות אחרי אשפוזים פסיכיאטריים, הגענו להסכמה מאד משמעותית שאנחנו לא ממלאים את הכיתות שלנו עד תום, אלא אנחנו שומרים בדיוק את המקומות הפנויים בכל מקום, על מנת שילד שיוצא מאשפוז במהלך השנה, וזקוק לכיתה של הפרעות נפשיות או לקויות אחרות, יהיה לו את המקום ולא יצטרך לנסוע למרחקים.
רעיה לוי-גודמן: את העניין הזה הסדרנו ואנחנו עובדים באמת בהנאה גדולה של דיאלוג משותף בין שני המשרדים, גם עם משרד הרווחה וגם עם משרד הבריאות, בהקשר לילדים המשותפים.
רעיה לוי-גודמן: אני אגיד משהו על רשת ביטחון.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו מנסים לעזור לבנות רשת ביטחון, אבל רשת הביטחון של ילד היא הוריו.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו לא מחליפים את ההורים.
רעיה לוי-גודמן: אני מסתכלת עליך, אבל יוליה ישבה על ידי מקודם.
רעיה לוי-גודמן: ואני בטח לא יכולה להגיד את זה ליוליה, כי היא רשת הביטחון של הבן המדהים שלה, שהייתה לי הזכות לראות ולהכיר.
רעיה לוי-גודמן: אני חושבת שאנחנו צריכים להבין שאנחנו מערכת ואנחנו מערכת שמנסה לבנות את הדיאלוג עם ההורים, את הדיאלוג המיטבי עם ההורים.
רעיה לוי-גודמן: לא בכל מקום זה פועל מספיק טוב.
רעיה לוי-גודמן: אני קראתי אתמול את העניין עם המכתבים וההתנהלות וההתכתבות שלך עם עירית ועם שוכמן ועם אוריה ודיברתי עליו עם מנהלת המחוז אתמול בערב.
עינת וילף: סליחה, אני מבקשת.
רעיה לוי-גודמן: אני רוצה להגיד שברוב המקומות יש תהליכים טובים וחשובים ומשמעותיים, ויש מקומות שצריכים להשתפר ואנחנו נתקדם ונטפל בהם מתוך מטרה משותפת.
רעיה לוי-גודמן: אני חושבת ש - - -
קריאה: תגידי מילה על בית ספר ערים.
רעיה לוי-גודמן: לגבי ילדים שאינם משובצים.
רעיה לוי-גודמן: כדי לפתור את הבעיות של ילדים שלא נמצא להם פתרון, או שבהרבה מאד מקרים הפתרון שהמערכת המקומית מציעה הוא לא לשביעות רצון ההורים, אנחנו הקמנו ועדת היוועצות ארצית.
רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת שאם, אם ורק אם הסתיים הדיאלוג והטיפול ברשות, והסתיים הטיפול במחוז והמחוז בא ואומר – לא מצאתי פתרון – תעזרו לי – אנחנו מתכנסים כוועדה ארצית למצוא פתרון.
רעיה לוי-גודמן: כל יום ראשון בבוקר אני עושה מעקב על הילדים שהמחוזות באו ואמרו יש לנו בעיה לשבץ.
רעיה לוי-גודמן: לא ההורה רוצה בית ספר שנמצא ולא את זה שבשכונה, אלא את המקרים שאין לנו פתרון.
רעיה לוי-גודמן: ולכן המקרים שאין להם פתרון, שלא הגיעו אל שולחני, דרך המחוז.
רעיה לוי-גודמן: זאת אומרת אם משהו מגיע אלי באופן ישיר – אני מחזירה אותו למחוז.
רעיה לוי-גודמן: הדיאלוג חייב להיות במחוז, הפתרונות צריכים להיות במחוז.
רעיה לוי-גודמן: אם המחוז לא מצא לזה פתרון, המפקחים שלי יודעים, אנחנו הוצאנו הנחיה לוועדת היוועצות, אנחנו לא מחליפים את המחוזות, כדי ליצור את הפתרונות היצירתיים שלפעמים מתבקשים מתוקף לקות מסוימת, מתוקף זה שהכיתות שלנו הן קטנות.
רעיה לוי-גודמן: לפעמים במרחב מסוים אין חמישה ילדים לפתוח כיתה, אבל אנחנו בראייה ארצית רואים, ולמשל פתחנו אתמול אישור כיתה מיוחדת, שנמצאת בכלל באזור שריגים, בעדולם, דרומית מערבית לבית שמש.
רעיה לוי-גודמן: מגיעים לשם ילדים ממחוז דרום, ממחוז מרכז, ממחוז ירושלים, מגיעים לשם מתוך הראייה שלנו שהם בתפקוד מסוים, וחשוב נורא שהם יהיו בכיתה שנותנת את מירב התמיכות והטיפולים המותאמים לשם.
רעיה לוי-גודמן: אז זה התפקיד המקצועי שלנו.
רעיה לוי-גודמן: אז אני מבקשת, נורית פרי בעיר חולון, מפקחת - - -
קריאה: נורית פרי לא חוזרת אלי כבר שבועיים.
רעיה לוי-גודמן: אוקי, אז נורית פרי שם, ואם לא שם, יש מפקחת מתאמת במחוז תל אביב, ושם זה צריך להיפתר.
רעיה לוי-גודמן: אם את רוצה תעבירי אלי את השמות, אני אבדוק את זה.
רעיה לוי-גודמן: עכשיו, אני רוצה להזכיר שאנחנו בחינוך המיוחד, סוגרים את המערכת בסוף שנת לימודים ופותחים אותה מחדש לקראת שנת הלימודים, ולכאורה משבצים 65,000 תלמידים כל שנה, בבניית הרכבי הכיתות.
רעיה לוי-גודמן: זו משימה מאד מאד מורכבת, כי לפעמים, אם היו לי 5 ילדים בכיתה ויצא לי אחד כי הוריו עברו דירה, הכיתה לא קיימת ואני צריכה למצוא פתרונות לכל הילדים ברמת מדינה.
רעיה לוי-גודמן: ולכן, אם אנחנו מגיעים היום במצב הזה שאנחנו בתחילת חודש אוגוסט ואת מדברת על 7, אני יודעת על עוד 2, אני יכולה להגיד לך כבר שהם על שולחני.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו מוצאים לזה פתרון, אנחנו מטפלים בעניין הזה ברמה יום יומית.
רעיה לוי-גודמן: הנושא של ההזנה עלה כאן, של התקציב של משרד החינוך.
רעיה לוי-גודמן: אכן תקציב ההזנה הוא תקציב נמוך.
רעיה לוי-גודמן: כולנו פה מאכילים את עצמנו ואת ילדינו.
רעיה לוי-גודמן: 10.40 שקלים ליום זה לא משהו שאפשר לבנות בו הזנה ליום שלם, זה ברור לגמרי.
רעיה לוי-גודמן: ולכן, יש רואה חשבון שבדק השנה 12 מוסדות של חינוך מיוחד על סוגיהם השונים, בין אם זה ילדים ביום לימודים ארוך, בין שזה ילדים מאד צעירים או ילדים מאד גדולים, בין שזה ילדים שמוזנים בהזנה מיוחדת, הוא אמור לתת לנו עד ה-15 באוגוסט את ההמלצות שלו.
רעיה לוי-גודמן: אם נקבל תקציב נוסף, תאמינו לי, אין כאן מישהו שלא ישמח להגדיל את תקציב ההזנה.
רעיה לוי-גודמן: על מה עוד לא עניתי?
רויטל לן-כהן: על טבלת השילוב לא ענית, על התאמת חדרי לימוד, על הוועדות הבין מקצועיות שאנחנו לא מוזמנים אליהן ושאסור לנו להגיע אליהן.
רעיה לוי-גודמן: רויטל, אני רוצה להגיד שאת הטיפול בילד במערכת החינוך מרכזת מחנכת הילד.
רעיה לוי-גודמן: אנחנו מאמינים שהמחנכת היא זאת שצריכה לרכז את כל הנושא של הילד.
רעיה לוי-גודמן: היא זאת שצריכה להיות איתו בדיאלוג, היא זאת שצריכה לראות מה קורה איתו בכל הכיתה.
רעיה לוי-גודמן: הצוות המקצועי לא יכול להיפגש 20 פעם עם כל מי שרוצה להיפגש איתו.
רעיה לוי-גודמן: נבנו שלושה מפגשי חובה – בתחילת שנה, הערכה מעצבת כדי לראות מה רוצים להספיק בחציוני, והערכה מסכמת של סוף שנה.
רעיה לוי-גודמן: הדיאלוג של ההורים צריך להיות עם המחנכת.
רעיה לוי-גודמן: שם צריך להיות עיקר העבודה ובמקרה שמחנכת אומרת – אני רוצה בצוות הזה, בפגישה הזאת עם ההורים, עוד מישהו, הרבה מאד פעמים מגיעים גם צוות בית ספר לפעמים, גם צוות מהמתי”א מגיע לפגישות האלה.
רעיה לוי-גודמן: אבל זה לא משהו שבהתנהלות של המשימות המוטלות על בית הספר הרגיל, אפשר לפתוח למשהו שאפשר לחייב היום את המערכת - - -
רויטל לן-כהן: אני מדברת על הוועדה הבין מקצועית שקובעת את רמת התפקוד.
עינת וילף: רויטל.
רעיה לוי-גודמן: ודבר נוסף זה באיזה פורום מתקבלות החלטות שיש שם החלטה תקציבית.
רעיה לוי-גודמן: ילד מקבל זכאות בתוך הוועדה הזאת, עם ההורים שלו ואיתו בדרך כלל.
רעיה לוי-גודמן: ילד מקבל זכאות לתמיכה מסוג סייעת עם ההורים שלו.
רעיה לוי-גודמן: מה יהיה גובה התקצוב, לצורך הסייעת, מה תהיה רמת תפקודו, כן, אכן מתקיימת בצוות בין מקצועי נרחב, שיושבים פה כל המטפלים ולא ההורים.
רויטל לן-כהן: סליחה, ההורים זה המטפלים העיקריים.
עינת וילף: רויטל, אני מבקשת.
עינת וילף: רעיה תודה רבה.
קריאה: רק אם אפשר - - -
עינת וילף: לא, אני מצטערת, אני סוגרת את הדיון.
רעיה לוי-גודמן: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד, שאנחנו עשינו במהלך השנה הזאת בדיקה של שתי אוכלוסיות שמאד מאתגרות אותנו – אוכלוסייה אחת של ילדים שיש להם יותר מלקות אחת: עיוורים עם פיגור, עיוורים עם נכות, אוטיסטים, ואנחנו בונים לזה עכשיו תכנית עבודה של ליווי ייחודי של מומחי תחום משני ממשקים בעניין הזה.
רעיה לוי-גודמן: הדבר השני זה אוכלוסייה שהאגף לחינוך מיוחד לא היה שותף לטיפול שלה, זה הנושא של מחוננים עם צרכים מיוחדים, וזה אני מודה שריטה אישית שלי – מחוננים עם צרכים מיוחדים, מחוננים חרשים, מחוננים אוטיסטים, שבנינו יחד עם האגף למחוננים ומצטיינים תכנית ליווי.
רעיה לוי-גודמן: השנה היו מדריך מטעמו, מדריך מטעמם שליווה את המרכזים למחוננים ואת הכיתות למחוננים, להדרכה עבור הילדים עם הצרכים המיוחדים.
עינת וילף: מנכ"ל משרד החינוך, בבקשה.
עינת וילף: אחרי זה תוכלו בחוץ לשאול שאלות.
קריאה: היא לא דיברה על ילדים מרותקים בבית בכלל.
דלית שטאובר: קודם כל אני מאד רוצה להודות לך על ניהול הישיבה, חברת הכנסת וילף; לצוות של משרד החינוך שגם הציג את הדברים וגם ענה בשקיפות על מירב השאלות.
דלית שטאובר: יש כמובן שאלות שעוד לא התייחסו אליהן במסגרת הזמן, לא משום שיש פה איזה רצון לא לענות.
דלית שטאובר: כל תשובה שלא ענו עליה כאן, תינתן לה תשובה ספציפית מול השואל בהמשך.
דלית שטאובר: אני רוצה לציין קודם כל שכל ילד הוא עולם מלא, ויושבים כאן בוודאי הורים שהילד שלהם, על פי תפיסתם, לא קיבל את המענה המיטבי מהמערכת, אחרת לא הייתם יושבים כאן סביב השולחן הזה.
דלית שטאובר: וזו מציאות שללא ספק היא חלק מהמציאות של הורים לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
דלית שטאובר: אבל זו לא הדרך היחידה והיא לא הדרך הבלעדית שאפשר וצריך להסתכל דרכה על המערכת.
דלית שטאובר: המערכת הזאת עובדת עם צוות מאד מקצועי ומאד מסור, שבמגבלות של תקציב נתון, עובדת ימים כלילות בניסיון לתת מענה מתוך מה שיש.
דלית שטאובר: אני חושבת שצריך להסתכל גם על מה שיש, כשבאים לדבר על מה שעוד צריך וראוי שישתפר.
דלית שטאובר: ואנחנו אומרים – יש עוד הרבה שראוי וצריך להשתפר.
דלית שטאובר: אם בוחנים את התהליכים הרחבים והעמוקים שמתרחשים בשנה האחרונה, כמעט בכל תחום מתחום של בחינה מחודשת של חלוקה של תקציבים, מתחום של בחינה של צרכים של אוכלוסיות ספציפיות, מתחום של הערכה ושימת מדדים, הן אישיים לתלמידים והן לצוותים לימודיים; הן מתוך התייחסות של מענה לקהילת התלמידים שעל הספקטרום האוטיסטי שלא היו להם בתי ספר, הן בחינת חופשת הקיץ, הן בחינת סיום יום הלימודים - אין נושא שמגיע לשולחן שלנו שאנחנו לא בוחנים אותו במלוא העומק ובמלוא הרצינות, מתוך מטרה, בהלימה למשאבים העומדים לרשותנו, להביא מענה מיטיבי.
דלית שטאובר: אני יכולה לומר להורים שיושבים פה, שמייצגים את עצמם ומייצגים עוד רבים שלא נמצאים פה – אני מקווה שאתם מרגישים שיש אוזן מאד מאד קשבת ומאד כרויה, ויש מאמץ כן להוביל את התהליכים כדי לתת מענים טובים יותר לילדים.
דלית שטאובר: זה לא תמיד בא לידי ביטוי, כשיושב כאן הורה שלא קיבל מענה ספציפי לילד שלו, וזה ברור, כי זה 100% העולם שלו.
דלית שטאובר: אבל המערכת עובד מאד מאד קשה כדי למצוא מענה לאלפים רבים של ילדים שההורים שלהם לא נמצאים פה וגם כאלה שיש להם שביעות רצון גבוהה מאד מהצוותים שמלווים את הילדים שלהם.
דלית שטאובר: אני רוצה לומר שאני מתחייבת כתוצאה ממה שעלה כאן מאד חזק בדיון, כי שאר הדברים אני חושבת שאנחנו מטפלים בהם ברמות כאלה ואחרות, שיובילו לתוצאות בהמשך, לקחת לקידמת הבמה את נושא הסייעות.
דלית שטאובר: אני חושבת שהוא עלה כאן באופן מאד מאד חריף, מאד מאד חזק.
דלית שטאובר: ולמרות הכללים וההסכמים, ראוי שנקיים עליו דיון ונחשוב איך לשפר גם את ההכשרה וגם את ההעסקה.
דלית שטאובר: אני לוקחת על עצמי להוביל את הדיון הזה עם השלטון המקומי ולבדוק את הדברים כפי שאת הצעת.
דלית שטאובר: מעבר לזה, כמובן שעלה כאן עולם מלא של נושאים.
דלית שטאובר: אנחנו בקשר עם הארגונים, אנחנו נפגשים איתם וגם אנחנו נמשיך את הדיאלוג איתם במסגרות המקצועיות, כדי להמשיך ולתת מענים למה שלא ניתן היום כאן לבוא ולתת מענה.
עינת וילף: אני אתחיל בזה שתם ולא נשלם.
עינת וילף: במושב הבא של הכנסת אני אמשיך לעסוק בחלק מההיבטים שעלו כאן כהיבטי עומק.
עינת וילף: דברים שהם לקראת פתיחת שנת הלימודים ולא מתקבלים המענים – תביאו גם לוועדה.
עינת וילף: נאמר לכם בצורה ברורה, יש אוזן קשבת, רוצים לטפל.
עינת וילף: אם אתם רואים שזה לא קורה – תפנו אלינו – אנחנו בהחלט נעקוב ונפנה.
עינת וילף: יישר כוח על האמירה ביחס לסייעות.
עינת וילף: אני חושבת שהאחדה, הסדרה של הנושא הזה בהחלט במקום.
עינת וילף: אנחנו נפעל גם באופן אישי, נבדוק מול הרשות המקומית מה ניתן לעשות במקרה זה.
עינת וילף: אני רוצה להגיד דבר אחד, אני מבקשת אם אפשר להזמין אותי או את הוועדה לבוא למפגשים, היערכויות והשתלמויות שנערכים למורים בחינוך הרגיל, לקראת פתיחת שנת הלימודים, נחת הנושא הזה של ההכלה.
עינת וילף: אני מאד אשמח לחוות, לראות איך זה נעשה, כי אני חושבת שהדבר הזה - ואני שמחה על כך שאתם מתחילים ללכת בכיוון הזה - הדבר הזה הוא קריטי כדי שלאורך זמן תהיה הצלחה.
עינת וילף: גם בנושאים שעלו כאן, למשל הנושא של להישאר עוד כיתה, כמה מהדברים שהם ברמת מדיניות, אני אשמח לקבל את ההתייחסויות, ואנחנו גם נעסוק בזה בהמשך במושב הבא.
עינת וילף: אני רוצה להודות לכם על המצגת.
עינת וילף: אנחנו נעלה אותה לאתר.
עינת וילף: אני רוצה גם להודות לכל הדוברים והמשתתפים.
עינת וילף: וכמו שאמרתי – תם ולא נשלם.
עינת וילף: תראו בוועדה הזאת גם כן כתובת לנושא הזה.
עינת וילף: ותודה לך על רוח הדברים ולך רעיה על רוח הדברים וגם ליהודית.
עינת וילף: המשיכו בעבודת
עינת וילף: כם החשובה ואנחנו נמשיך להיות בית לנושא הזה.
עינת וילף: הדיון היום יתקיים במתכונת של ישיבה חגיגית עם שחקני ה-NBA לשעבר שמבקרים בארץ כחלק מביקור שאורגן על ידי קרן החינוך אמריקה-ישראל.
עינת וילף: הם מתארחים כאן בוועדה והדיון יתקיים באנגלית.
עינת וילף: הם מתארחים בוועדה כדי לספר על העבודה שלהם, על החיבור שבין ספורט וחינוך, על העבודה שהם עושים בתחום הספורט כדי להנחיל ערכים לנוער, על פרויקט קריאה והקראה שהם עושים כחלק מה-NBA, ומכאן ואילך אנחנו נעבור לניהול הדיון באנגלית וגם הדוברים ידברו באנגלית.
עינת וילף: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אחר צהריים טובים.
עינת וילף: אני רק אפתח פגישה רשמית של וועדת החינוך, התרבות והספורט.
עינת וילף: זו פגישה ייחודית ומיוחדת בה הגעתם להעיד בפנינו לגבי העבודה שאתם עושים בחיבור יחדיו של ספורט וחינוך, ערכי הספורט, עם הערכים הכלליים שאנו רוצים לראות בחברה שלנו.
עינת וילף: אני מבינה כי מיניתם כמה מכם לדבר.
עינת וילף: אז כל מי שרוצה לומר או להוסיף משהו נוסף יותר ממוזמן לעשות כן.
עינת וילף: פגישה זו משודרת ב- C-SPAN שלנו, ערוץ 99, כך שאנשים יצפו בה גם כן.
עינת וילף: אז אם תוכלו, לפני שתתחילו להציג את הנושא, אם תוכלו לומר לנו את שמותיכם ומעט על היסטורית הספורט שלכם ותחושת היסטורית ה- NBA ואז, כמובן , לעבור לפרזנטציות.
עינת וילף: הדובר הראשון שלנו הוא סטפן הווארד, לשמאלי.
עינת וילף: סטפן, אם תוכל בבקשה להציג את עצמך.
עינת וילף: והבמה שלך.
סטפן הווארד: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) תודה לך.
סטפן הווארד: אני שיחקתי ב- NBA עבור היוטה ג'אז, סיאטל סופרסוניקס והסאן אנטוניו ספרס.
סטפן הווארד: למעשה שיחקתי בישראל בשנת 2000 עבור הפועל ירושלים.
סטפן הווארד: שיחקתי בכל המדינה.
סטפן הווארד: למדתי באוניברסיטת דה פול בשיקגו.
סטפן הווארד: זה למעשה סיפור הכדורסל שלי.
סטפן הווארד: תודה על שאתם מארחים אותי.
סטפן הווארד: זה באמת כבוד וזכות לפנות אל הכנסת.
סטפן הווארד: כשהגעתי לכאן בשנת 2000, הייתי אתלט ששיחק בהפועל ירושלים.
סטפן הווארד: כעת אני כאן כאתלט שגריר.
סטפן הווארד: כשאני בוחן את הדברים שהשפיעו על חיי עד כה, הדברים שהיו חשובים בחיי, ספורט וחינוך, עבורי, נמצאים תמיד בחזית.
סטפן הווארד: כבנם של מחנכים, כששני הורי הם מורים ומנהלים.
סטפן הווארד: המוקד המוקדם של חיי היה ללא ספק חינוך.
סטפן הווארד: וללא ספק, מתחילת, או משלב מוקדם, חינוך היה תמיד בחזית של כל דבר בביתנו.
סטפן הווארד: ותמיד היו שני דברים שהיו מוחלטים בבית של מחנכים: אחד, המורים שלך תמיד מכירים את השם הפרטי של ההורים שלך ויש להם את מספר הטלפון שלך בבית, ושנית, הצלחה בבית הספר לא הייתה בגדר אפשרות, זו הייתה דרך חיים, ועבורי, זה היה משהו שדחף אותי אל כל דבר שהצלחתי להשיג בחיי.
סטפן הווארד: אחד מהדברים שאני אוהב בנוגע לחינוך ושאני אוהב בנוגע לספורט הוא שהוא מאפשר לך להגיע אל מעבר לאמצעים שלך ומאפשר לך לעשות דברים רבים בחייך.
סטפן הווארד: וכשאני בוחן את העובדה כי חינוך, מאותו שלב מוקדם, איפשר לך לעשות כל כך הרבה, זה היה בגלל אותה התחלה מוקדמת ובשל אותו דגש על חינוך.
סטפן הווארד: ובאמת משלב מוקדם, היה ברור בביתי שחינוך ולא ספורט עומד להיות המוביל, וזה הגיע לחזית השנה השנייה שלי בתיכון כשקיבלתי ציון C בספרדית, ו- C אינו ציון רע, הוא ממוצע, הוא בסדר, אבל צריך לזכור שאני ילדם של מחנכים ולכן,
עינת וילף: זה ציון רע.
סטפן הווארד: בדיוק.
סטפן הווארד: אז, ממוצע לא היה מקובל על ההורים שלי, והם ניסו להדגיש בפני שזה לא מקובל, או שזה לא צריך להיות מקובל עבורי.
סטפן הווארד: וכך, ברוגע, הם ישבו איתי ואמרו, "תראה, אם אתה מקבל עוד C בשלב כלשהו בשאר השנה בתעודה, אפילו באיות השם שלך, לא תשחק כדורסל במשך שאר השנה".
סטפן הווארד: באותה נקודה ניצבה בפני בחירה, בחירה בה בסופו של דבר החלטתי להצטיין בכיתה, באופן דומה לזה בו עשיתי במגרש.