GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחום חופרי: אותם תשלומים יעברו – כך מבהיר או מסביר האוצר – אל רשויות חלשות.
נחום חופרי: אנחנו יודעים שדברים כאלה לא קורים.
עינת וילף: כלומר, ממה שאתה מבין, עדיין ימשיכו להעביר מיליארד שקלים, רק לא יעבירו אותם יותר לרשויות החזקות.
נחום חופרי: הסך הכול לא ישתנה, כך אומר האוצר.
נחום חופרי: 1.2 מיליארד שקלים יופחתו מתקציבי רשויות חזקות, נטולות מענק, יעברו אל הרשויות החלשות.
נחום חופרי: אני חושב – ואני חושב שאנחנו כולנו חושבים היום, כל השלטון המקומי מאוחד בדעה – שיקרו שני דברים.
נחום חופרי: האחד, התקציבים האלה לא יעברו.
עינת וילף: אתה אומר – ייקחו אבל לא יתנו.
נחום חופרי: כן, אנחנו כבר למדנו את זה עם השנים.
ג'מאל זחאלקה: אבל זה רווחה, לא חינוך.
נחום חופרי: גם ברווחה וגם בחינוך.
נחום חופרי: הם לא עוברים.
נחום חופרי: בסופו של דבר הם לא עוברים, אנחנו ראינו את זה, יש לנו ניסיון.
נחום חופרי: הדבר השני שיקרה – זה יחליש רשויות.
נחום חופרי: יש לא מעט רשויות איתנות שבמציאות הנוכחית של מדינת ישראל בקושי בקושי גומרות את החודש וגומרות אותו מאוזן כי הן מתנהלות והן עשויות.
נחום חופרי: אני מכיר את הגרסה, והיא נכונה – יש להם אזורי תעשייה, יש להם עוד כל מיני דברים, אבל הן גומרות את החודש בקושי.
נחום חופרי: כאלה דברים יכולים להביא את הרשויות האלה למצב גירעוני, ובסופו של דבר אנחנו נקבל פחות רשויות איתנות במדינת ישראל.
עינת וילף: לשאלתך, הדיונים כאן הם גם וגם – גם פתיחת שנה וגם הנושא בכללו.
עינת וילף: כדי כן להבין את הנושא הזה – רשויות חזקות הן בדרך כלל רשויות שלא נשענות על התקציבים - -
אתי אלוני: לא מקבלות מענק.
עינת וילף: - - או שאתה מדבר על להוריד תקציבים – לא מענקי איזון אלא להוריד תקציבי חינוך.
נחום חופרי: תקציבי העברה זה נקרא.
נחום חופרי: אלה תקציבי חינוך ורווחה בעיקרם.
נחום חופרי: גם לפעמים השתתפות בפרויקטים תחבורתיים, זה לב התקצובים, אבל אני לא מדבר על מענקי איזון.
נחום חופרי: מענקי איזון, אני חושב שצריכים להינתן רק לרשויות שצריכות את מענקי האיזון.
אתי אלוני: את האיזון.
נחום חופרי: והפיתוח כמובן.
נחום חופרי: אבל אני חושב שזה יביא, כמו שאני אומר, גם לעובדה שזה לא יעבור לאף אחד – ככה קרה בשנים הקודמות, אנחנו יודעים זה, וזה עוד אמצעי לספיגת מסים, הפעם מסים עירוניים של רשויות חזקות.
נחום חופרי: הדבר השני שיקרה, זה יחליש רשויות, יביא אותן לצורך במענקי איזון.
נחום חופרי: אולי זה יכול להביא גם לדבר שלישי בסופו של דבר, להפרטת מערכת החינוך – כאלה מהלכים – כי אם עיריות לא תוכלנה לתת, ואנחנו יודעים שמדובר במקומות עם הורים חזקים ותובעניים, יכול להיות שזה יביא לעוד הפרטה, כי ההפרטה כבר מתחילה, זה לא דבר חדש.
עינת וילף: אני חושבת שההערכה הזו שלך היא נכונה.
עינת וילף: ככל שאתה דורש מאנשים לשלם יותר כסף, הם באופן טבעי גם דורשים שיהיה להם קול, שתהיה להם עמדה ואז היכולת להקפיד על חינוך ציבורי, על חינוך ממלכתי, יורדת דרמטית.
עינת וילף: חבר הכנסת זחאלקה, אתה רוצה לדבר לפני המצגת של השלטון המקומי או אחרי?
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לראות את המצגת.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמן הדין היה להזמין מישהו מהעיריות החלשות, לא מהחזקות.
עינת וילף: כולם הוזמנו.
ג'מאל זחאלקה: לא, הוא דיבר בשם העיריות החזקות.
קריאה: יושב-ראש ועדת חינוך של השלטון המקומי.
ג'מאל זחאלקה: סליחה.
ג'מאל זחאלקה: אני אומר את דעתי, אדוני.
ג'מאל זחאלקה: אני אהיה נציג החלשים, אתה תראה עוד מעט.
עינת וילף: נתחיל עם המצגת.
אתי אלוני: צהרים טובים לכולם.
אתי אלוני: זאת הזדמנות להציג את ראש העיר רעננה, חופרי, שהוא גם יושב-ראש ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי ולכן הוא מייצג מבחינתנו את כל 267 הרשויות.
ג'מאל זחאלקה: לא במה שהוא אמר.
אתי אלוני: אני שמחה לברך גם את שותפיי – יושב-ראש איגוד מנהלי מחלקות החינוך, וכידוע, תפקיד מנהל מחלקת החינוך ברשות המקומית הוא תפקיד מרכזי מקצועי לניהול ולהובלת המערכת המקצועית לצידו של ראש העיר.
אתי אלוני: צללנו ישר לכסף ולאוצר, ואני כן רוצה להתחיל באתגרים שאת הצבת לנו ולומר מה תפקידו של השלטון המקומי לאור מה שאת ציינת, ואני רוצה להתחיל ביסודות, בתפיסות שאנחנו רואים אותן.
אתי אלוני: אני חושבת שיסכימו איתי כולם שהחינוך הוא עוגן היסוד המרכזי בעבודתה ובהתנהלותה של כל רשות מקומית.
אתי אלוני: אני חושבת שהלב הפועם של הרשות, מלבד ארנונה בעסקים ומלבד דברים אחרים, זה היכולת לקיים מסגרת חינוך איכותית לילדים מהגיל הרך ועד 18, ויש האומרים, עד 35.
אתי אלוני: וצריך לומר שהעשייה החינוכית לא נעשית באיזה כוכב אחר, במוסדות אחרים נסתרים של משרד כזה או אחר.
אתי אלוני: המעשה החינוכי והעשייה החינוכית, הזירה המרכזית היא הרשות המקומית, על כל מה שזה אומר בה – גם פיזית וגם במרחב הכולל.
עינת וילף: מבחינה חוקית, הרי להבנתי לא השתנה החוק שמסדיר את היחסים.
עינת וילף: אלא פשוט היתה איזו כניסה לוואקום?
עינת וילף: אם תוכלי להגיד מילה על כך.
עינת וילף: כלומר, התפקיד ההולך וגדל של רשויות מקומיות בתחום החינוך הוא לא משהו שהוסדר באף שלב, להבנתי.
אתי אלוני: החוק שמדבר על הסדרת מה שאנחנו קוראים "יקיימו במשותף", הוא נשאר במעורפל הזה של יקיימו במשותף, ובעיקר הוא מדבר על "חלוקת הנכסים", בעיקר התפקידים הפיננסיים של מי מממן את זה, וכולי, ואני כן רוצה לדבר – ולא בכדי התחלתי בזה – על תפקיד הליבה בתפיסה של הרשות המקומית.
אתי אלוני: אני חושבת שיסכימו איתי – וזאת לא סקירה היסטורית, אבל צריך לומר שאם תמיד המדינה או המשרד או הממשלה נתפסה בתפקידה כרגולטור, כמכתיב, עם השנים ההבנה מהו חינוך, יותר ויותר הובן שמי שמכיר את הצרכים קודם כול זה ההורים כי הם מגדלים את הילדים שלהם, אבל יותר ויותר מה שקורה בתוך המרחב המוניציפלי – קרי, ראש הרשות והצוות שלו – עם הכרה של הפילוחים הדמוגרפים, עם הכרת השכונות, עם הכרת המצוקות, אני חושבת שגם ירושלים עם הזמן יותר ויותר הבינו שלא רק מציון תצא תורה, תרתי משמע, אלא ההבנה שחייבים שה"יקיימו במשותף" זה יקיימו במשותף תרתי משמע ולא רק לצד הזה שדיברנו עליו.
אתי אלוני: אני רוצה לומר כאן, ואני לפחות חווה את זה בשנתיים האחרונות – אני חושבת שיש פה תהליך מובנה, אני קוראת לזה "שותף, משתף ומשתתף", אי-אפשר לקיים את החינוך בלי השלטון המקומי.
אתי אלוני: עכשיו השאלה באיזה צד או איזו פוזיציה אתה רוצה גם כמשרד או כממשלה או כרגולטור, לראות את זה, וגם אנחנו כשלטון מקומי, איזו פוזיציה נוח לנו לתפוס.
אתי אלוני: אני חושבת שאני לא אטעה ואומר גם בשמו של יושב-ראש השלטון המקומי ושותפיי וראשי הרשויות שאותם אני מייצגת כאן, שאנחנו בהחלט רואים תפקיד מרכזי – אני חושבת שאין ראש רשות שבמסע הבחירות שלו ובטיקט המשרדי שלו ובטיקט המקומי שלו, לא רואה את החינוך בראש מעייניו.
אתי אלוני: והוא רוצה לראות את זה לא רק כחותם על הצ'קים ולא רק כמי שאומרים לו – עכשיו תעביר, עכשיו תשלח, הנה תפתח עוד גן – אלא כמי ששותף לחשיבה, כמי שיוזם, כמי שיוצר וכמי שגם יכול להגיד את דעתו, ואפילו דעתו יכולה להתקבל, ואני אומרת את זה גם בפני הממונים, והם יושבים כאן לפניי.
אתי אלוני: אני חושבת שאנחנו – גם כאיגוד מנהלי מחלקות חינוך, שהוא באמת זרוע הביצוע המרכזית והחשובה, עם ראשי הרשויות המקומיות – אנחנו מבינים שזאת הנוסחה הנכונה, היכולת לחבר בין הגוף הרגולטיבי, הגוף שמגבש את המדיניות, אבל אנחנו שותפים בגיבוש המדיניות וכך אנחנו רואים את עצמנו – הראיה זה טרכטנברג והראיה זה דברים אחרים שהובילו כאן או שמובלים כאן ונציג אותם – כך אנחנו רואים את תפיסתנו לגבי מקומנו בהובלת החינוך.
אתי אלוני: הנקודה השנייה שאני רוצה לציין היא שאנחנו יותר ויותר, כמדיניות, ברשויות המקומיות פועלים לחיזוק מערכת החינוך הציבורית.
אתי אלוני: כן, אנחנו אומרים – החינוך הוא שירות ממלכתי שצריך להינתן על-פי חוק לכל ילד בישראל, וככזה, לא יכול להיות שהוא יינתן על-פי שיקול דעת של איתנותה של רשות כזו או אחרת, וזה לא שאלה לגבי התקצוב הדיפרנציאלי – ענה לך גם חופרי – אנחנו בהחלט חושבים שקודם כול זאת אחריות של המדינה, זה מוגדר.
אתי אלוני: ולכן, ככזה, אנחנו, כראשי רשויות מקומיות גם מהווים את האכסניה המוניציפלית אבל אני מזכירה, אנחנו לא רק אכסניה שנותנת את השירותים העירוניים והמקומיים, אנחנו אכסניה תפיסתית.
אתי אלוני: יש לנו מה לומר, יש לנו מה להוביל, ואי-אפשר לעשות את זה בלעדינו.
אתי אלוני: אני רוצה לומר בעניין הזה שאנחנו עושים הכול כראשי רשויות לחזק את המערכת הזאת, להבין אותה, כשהולכים על רפורמה – לפרק את המשמעויות של אותה רפורמה, וגם לומר למדינה – כשאתם באים לרפורמה בואו נבין את המשמעויות שלה לא רק בהיבטים הפדגוגיים, יש לה גם היבטים רבים שקשורים לפילוחים פיננסיים, שקשורים להעסקות, שקשורים לדברים אחרים שמשליכים על אופן יישום הרפורמה באותה רשות.
אתי אלוני: האחריות ליישום המדיניות – ואם אמרתי שאני לא לוקחת את האחריות הזאת במלואה אלא היא אחריות של הריבון – האחריות ליישום המדיניות היא במשותף, היא ברובה ביישום על השלטון המקומי, אבל היא מותנית בהקצאת הכלים והמשאבים, וגם על זה ניתנה תשובה.
אתי אלוני: לא יכול להיות שאם אנחנו הגוף המיישם, אז אתם תעשו רפורמות, כלומר ירושלים תעשה את הרפורמות והן יתגלגלו במורדות לפתחן של הרשויות המקומיות, ויסתדרו.
אתי אלוני: לצערי, לא מעט רפורמות אולי התנהלו באופן הזה.
אתי אלוני: אני חושבת שעם הזמן נלמדה הנוסחה – אולי לא עד הסוף, לא הגענו לכל הגשרים הסגורים – אבל יש פה עוד מקום, וצו החינוך שיוצג לך גם היום אחר הצהרים הוא אחד הנושאים.
עינת וילף: אחר הצהרים?
אתי אלוני: היום ב-17:30.
יהודית גידלי: קודם כול, זה אמור להיות מחר.
עינת וילף: משמח לדעת.
עינת וילף: יש פגישה היום אחר הצהרים.
אתי אלוני: כדי שנסיים את הפתיח בעניין הזה, אני אומר – אמר חופרי - ואנחנו דורשים בעניין הזה להגדיר סל תלמיד, וסל תלמיד אחיד.
אתי אלוני: אני אסיים את הפתיח בכך שאני אחזק ואומר שאנחנו מצפים שחלק מהפתרונות יהיו בהגדרה מדינתית, ממלכתית, של סל שיגיד מה זה אותו שירות ממלכתי שהמדינה מתקצבת ונותנת, וממנו – אחרי שיינתן הבסיס – יוכלו להיות חלוקות דיפרנציאליות, ולא להיפך, והיום יש הרבה חלוקות דיפרנציאליות אבל הן תוספתיות, הן לא משהו שהוא בבסיס התקציב.
אתי אלוני: עד כאן מבחינת ראייתנו את מקומנו כשלטון מקומי בהובלת החינוך.
אתי אלוני: ברשותכם, במצגת אנחנו החלטנו לסרוק – מאחר שמדובר גם על ההיערכות שלנו לשנת הלימודים, ואני אומרת, ההיערכות היא היערכות משותפת, אני מדגישה את זה – כך שאנחנו נסרוק כמה מהלכים שנעשו ומה ההשלכות שלהם על הרשויות המקומיות.
אתי אלוני: אנחנו כאמור נפתח את שנת הלימודים ב-27 באוגוסט עם כשני מיליון תלמידים.
אתי אלוני: שני מיליון תלמידים ייכנסו למערכת החינוך ב-27 באוגוסט.
עינת וילף: עברנו את סף השני מיליון?
אתי אלוני: עוד לא, 1,928,345.
אתי אלוני: אבל, צריך לומר שקודם כול זה לראשונה עובד לפי לוח החופשות או לפי מחזור הימים החדש בלוח השנה – לראשונה בקיץ הזה – ושנית צריך לומר, תבינו מה זה מערכת של שני מיליון תלמידים, בוודאי משרד החינוך מבין אותה, אבל מערכת של שני מיליון תלמידים שהרשויות המקומיות צריכות להפעיל – מגני שלוש-ארבע ועד י"ב.
אתי אלוני: מספר רפורמות חשובות – היסטוריות, צריך לומר – הוביל ומוביל המשרד.
אתי אלוני: אני אתייחס בהתאם לזה בסקירה.
אתי אלוני: "עוז לתמורה" – אותה רפורמה שמדברת על מורי התיכונים, והתוספת המרכזית שניתנה למורי התיכונים תוך הגדלת שעות הלימוד, לצורך העניין למשרה של 40 שעות – אני לא אחלק כרגע, זה לא העניין כרגע.
נחום חופרי: שעות ההוראה.
נחום חופרי: לא הלימוד.
אתי אלוני: שעות ההוראה, אבל אני אומרת – המשרה שלהם היא 40.
נחום חופרי: אני לא סתם מתעקש.
אתי אלוני: ה-40 מתחלק בצורה כזאת שזה לא רק הוראה.
אתי אלוני: הרפורמה הזאת החלה בשנה שעברה ואנחנו יודעים לדבר עליה בשני מימדים.
אתי אלוני: אחד, שהיא הולכת בקצב יחסית סביר - אם שליש בתשע"ג יהיו כבר בתוך הרפורמה הזאת, אנחנו שמחים על הקצב.
אתי אלוני: אנחנו יודעים שגם יש מגבלות של פינות העבודה.
אתי אלוני: ככלל, אני רוצה להעיר הערה שהיא רלוונטית גם ל"אופק חדש", ואתמול דיברנו על כך – שאנחנו מברכים מאוד את המהלך האיכותי שמאפשר זמן איכות מורה-תלמיד.
אתי אלוני: בחלקו זה קורה ב"עוז" ובחלקו זה קורה ב"אופק", כשזאת בעצם המטרה.
אתי אלוני: ואם אנחנו מדברים על לימוד איכותני ועל התקדמות, אנחנו בהחלט חושבים – אנחנו מבינים את זה גם מהשטח – שהעובדה שיש יותר זמן למורה לגעת בתלמיד, לראות אותו ברמה הפרטנית, קודם כול זה מבורך לכשעצמו, אנחנו רואים בזה ברכה.
אתי אלוני: לגבי היישום - אני לא נכנסת כרגע לתקציבים - אני רוצה להגיד שני דברים.
אתי אלוני: אחד, אנחנו יודעים שהיישום בתוך בתי-הספר היה מותנה או מתקדם בחלקו איטי בגלל פינות העבודה, אבל צריך לומר שזה נעשה תוך כדי הלימודים ואנחנו יודעים שיש קפיצה והאצה בבינוי הזה כי חיכו גם לסוף השנה.
עינת וילף: שזה באחריותכם.
אתי אלוני: אמת, לכן אני מציינת את זה, שלא תחשבו שהכול ורוד.
אתי אלוני: ואני אומרת – זה בהחלט חלקנו, אנחנו מודעים לעניין הזה אבל גם המשרד יודע לגלות וגם מבדיקות שלנו אנחנו יודעים שיש גרף עולה באופן מהותי לגבי ההאצה בבנייה ואנחנו מקווים שזה יבוא לידי ביטוי בקיץ הקרוב.
אתי אלוני: גם ראשי הרשויות אמרו – אנחנו יודעים שמשאירים את זה לקיץ כי יותר קל לשפץ בקיץ מאשר לעשות את זה במהלך שנת לימודים.
אתי אלוני: נושא נוסף קשור למה שנקרא מעגל המעטפת.
אתי אלוני: כשעושים רפורמה, יש לה השלכות לא רק לגבי האובייקט המרכזי ברפורמה, במקרה הזה מורי התיכונים, אלא יש לכך השלכות, וחלק מההשלכות מדברות על כך שהוארכו שעות השהייה של המורים בבית-הספר, מורים שוהים עד 16:00 בבית-הספר.
אתי אלוני: זה אומר עוד מזכירות, עוד שרתים, עוד שירות כזה או אחר, עוד חשמל, עוד אינטרנט, עוד הרבה דברים אחרים שקשורים לעלויות כדי שאותם מורים – ואני אומרת את זה בהערכה רבה – יעשו את עבודתם.
אתי אלוני: כרגע בהסכם שנחתם, ההסכם מדבר רק על תוספת למורים כמובן, והוא אינו לוקח בחשבון את התוספות האחרות, וזה עורר מהומות לא קטנות בתוך בתי-הספר, בעיקר לגבי עובדי המעטפת.
אתי אלוני: לא נפתח את זה כרגע אבל אני רוצה לומר שקיימת בעיה בעניין הזה, זה במגעים עם ההסתדרות – בין האוצר להסתדרות.
אתי אלוני: אני רוצה שנסמן את זה ונדע שיש רעשים – אני אגיד את זה בעדינות.
עינת וילף: כשאת אומרת לסמן ויש רעשים, דווקא בגלל שאנחנו עוסקים בפתיחת שנת הלימודים תשע"ג, האם את מרימה כאן דגל אדום, שחור, לגבי האפשרות של פתיחת שנת הלימודים?
אתי אלוני: לא, לא.
אתי אלוני: אני לא מרימה דגל, אני רק אומרת – אני מסמנת את זה כסוגיה שהיא סוגיה שנמצאת במגעים כאלה ואחרים.
אתי אלוני: אני מציינת, אתם יודעים – אני לפחות מתנהלת בשקיפות.
נחום חופרי: הסיבה שההסתדרות נכנסה לזה היא שכנראה המורים יצטרכו להיות אלה שיסגרו את בית-ספר וינקו אותו בסוף.
קריאה: אני לא מאמין שתהיה השבתה.
אתי אלוני: אף אחד לא מדבר על זה.
עינת וילף: אני מבינה את הנושא.
עינת וילף: זה לא מדובר, זה לא על סדר-היום.
אתי אלוני: לא מדובר על זה, אבל אמרתי – רעשים במובן זה שיש - - -
עינת וילף: חשוב להבין את עוצמת הרעש.
אתי אלוני: היו רעשים במהלך השנה - אנחנו יודעים אותם, אנחנו מכירים אותם, זה עלה ממקומות ואני מקווה שזה יטופל.
קריאה: יש סכסוכי עבודה בתוך הרשויות המקומיות עצמן עם ועדי העובדים, אבל זה לא יגיע לידי מיצוי כזה או אחר לקראת ה-27 באוגוסט.
אתי אלוני: "אופק חדש" – רפורמה שיחסית היא ותיקה לרפורמות שאנחנו מדברים עליהן.
אתי אלוני: זה דובר בדיון הקודם אבל אני כן רוצה לומר אמירה מחוזית שאומרת שככלל, יש שביעות-רצון, צריך לומר את זה.
אתי אלוני: ככלל, מההתרשמות שלנו – גם מתוך מערכות החינוך, גם מראשי הרשויות – יש בהחלט שביעות-רצון מיישום הרפורמה.
אתי אלוני: העובדה שמורים אומרים שפתאום הם רואים יותר תלמידים, יותר זמן לראות דברים שהם לא ראו, יותר הורים מרגישים את זה, זה מגיע לראשי הרשויות, מברכים על כך, צריך לומר גם את זה ואנחנו חושבים שזה מבורך.
אתי אלוני: אנחנו יודעים שהשנה זה ייכנס יותר ויותר לחטיבות הביניים.
אתי אלוני: יש לזה השלכה למשל בנושא אבטחה אבל נדבר על זה אחר כך בסוגיות.
אתי אלוני: אנחנו רוצים לומר שלגבי "אופק חדש", הסייעות בגנים קיבלו תוספת לשכר בגין "אופק חדש".
קריאה: לא קיבלנו כלום.
קריאה: שקל ליום.
קריאה: בדיוק שקל.
אתי אלוני: הסייעות בגנים קיבלו תוספת של 5% לשכר "אופק חדש", ובכולל, צריך לומר שבנוסף לתוספת הציבורית שניתנה, סך הכול הסייעות קיבלו תוספת של 22.7%.
אתי אלוני: באוקטובר, אוקיי.
קריאה: זה עובר דרך השלטון המקומי.
עינת וילף: אני מבקשת לאפשר למצגת להמשיך.
עינת וילף: סייעות יקרות, בבקשה.
אתי אלוני: סליחה, באוקטובר אתן מקבלות את ההשלמה ל-22.7%, וצריך לומר את זה ביושר.
אתי אלוני: חבר'ה, בואו נסתכל בעיניים.
אתי אלוני: הרשויות המקומיות הבינו את החשיבות של העבודה שלכן ואתן מגזר שזכה בתוספת למה שהמגזר הציבורי זכה – ואני לא הממונה על הסכמי השכר – אז בואו גם נדע להגיד את הדברים האלה בצורה הגונה.
אתי אלוני: "ניהול עצמי" – גם היא רפורמה שהחלה השנה בבתי-הספר.
אתי אלוני: מדובר על בתי-הספר היסודיים, ההחלה היתה במחוז תל-אביב ובמחוז חיפה ב-166 בתי-ספר יסודיים ב-17 רשויות מקומיות, ובתשע"ג תתרחב לירושלים ולצפון לעוד כ-50 רשויות נוספות, ובסך הכול הצפי בתשע"ג מדבר על 500 בתי-ספר שייכנסו למסגרת הזאת של "ניהול עצמי".
עינת וילף: מה המשמעות של ניהול עצמי, ספציפית?
עינת וילף: אם תוכלי להסביר מה זה, כלומר מה ניתן.
אתי אלוני: המשמעות של ניהול עצמי, ברציונל שלו, היא העברת יכולת גמישות של ניהול תפעולי ופדגוגי של המערך הפנים-בית-ספרי – יותר שיקול דעת, גם פדגוגי וגם ניהולי למנהל בית-הספר באמצעות ניהול משאבים מושכל, כשהוא יודע את מקורות התקציב שלו מראש והוא מתכנן תוכנית עבודה בית-ספרית מותנית תקציב.
אתי אלוני: ישנה ועדה שהיא ועדה מלווה.
קריאה: אני רק אומרת שאני מתמוגגת כי אתי מספרת על הרפורמה.
קריאה: כשתרצי, אם תרצי, אנחנו נשמח לפרט בהמשך אחרי אתי.
עינת וילף: בסדר, אני מאוד אשמח.
קריאה: זה אומר שיש שיתוף פעולה יפה.
אתי אלוני: בגדול, אני לא אחזור על הדברים.
אתי אלוני: אנחנו היינו מלכתחילה – גם חופרי, גם אבי וגם אני – שותפים בוועדת ההיגוי בהובלה של העניין הזה.
אתי אלוני: אני רוצה לומר מה זה עשה ברשויות המקומיות, כי אני מסתכלת מהכובע הזה – לפחות כשאני יושבת כרגע פה.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שהעניין הזה הרחיב ויצר שיח משמעותי יותר בין הרשות המקומית לצוות המורים והנהלת בית-הספר, ולמפקח.
אתי אלוני: כלומר,יש משולש כזה, פתאום אנחנו יכולים גם לדבר לא רק על הנוסחה במתמטיקה, לדבר על דברים שקשורים לניהול הערכי, שקשורים לדגשי ראש הרשות שהוא רוצה להחיל ולחבר אותם לבית-הספר שנמצא בגזרתו, וזה בסדר, ואיך עושים את שיתופי הפעולה.
אתי אלוני: אני חושבת שבזה אני מתמצתת את עיקר העניין.
אתי אלוני: היכולת לייצר את השיח הזה בצורה פתוחה יותר, בצורה שקופה יותר, עם פתיחה ליוזמות שבית-הספר, המורים, יוצרים, כי הוא מקבל על זה תקציב, זה חלק מהעניין של ניהול עצמי שמורי בית-הספר יכולים ליזום ויש לו גם תקציב לתת, זה מעודד גם את המורים לחשוב, ומצד שני שחלק מהיוזמות יתבצעו בקהילה, קרי ברשות, אנחנו חושבים שזה נכון.
אתי אלוני: זה בית-ספר שחי, הוא לא חי בבועה – בית-ספר שחי ונושם בתוך מרחב קהילתי, שראש רשות מוביל אותו, ואני חושבת שזה נכון, וצריך לזכור שהורי התלמידים והתלמידים הם תושבי הרשות.
אתי אלוני: הם תושבי אותה רשות ואני חושבת שצריכה להיות הלימה, קשר שוטף של העניין הזה.
אתי אלוני: הדבר הנוסף שזה יצר – לפחות ממה שאנחנו לומדים, וצריך לומר שהמחקר אמור להתפרסם, תקנו אותי אם אני טועה, אבל זה לווה על-ידי מחקר של ראמ"ה – נושא של בקרה וניהול מושכל יותר של משאבים, היכולת של מנהל בית-הספר מצד אחד לחסוך ומצד שני למצות עוד משאבים לטובת מקורות, לטובת פעילות בית-ספרית, זה משהו שהוא מאוד חשוב.
אתי אלוני: אני חושבת שזו יוזמה ברוכה של המשרד, אני יודעת שמושקעת הרבה מאוד עבודה בהכשרת המנהלים ובהכשרת הצוות, ואנחנו נראה אחרי הפיילוט השנה ונשמע את תוצאות המחקר.
אתי אלוני: "התוכנית הלאומית" – התוכנית הלאומית לתקשוב החלה והתמקדה במחוזות צפון, דרום וירושלים.
אתי אלוני: אנחנו כמובן מברכים על היוזמה והמימון ואנחנו רואים בזה תרומה משמעותית לשינוי האקלים הלימודי בבית-הספר, בראש ובראשונה.
אתי אלוני: אנחנו ביקרנו בלא מעט בתי-ספר, בלא מעט "כיתות חכמות", בלא מעט מקומות שהפכו את הלמידה לחגיגה – לא במובן הברדקיסטי אלא במובן החווייתי של הלמידה - ללמידה אינטראקטיבית.
אתי אלוני: יש גם את הבעיות – צריך לומר, וצריך לומר גם ביושר – אני כן מבקשת להעלות שתי סוגיות בעניין הזה.
אתי אלוני: האחת, שכמובן אנחנו מבקשים להרחיב את התוכנית לכלל ילדי ישראל, אז כמובן שהמשרד אומר – גם אנחנו רוצים, וכמו כל דבר שהוא מותנה בתקציב זה כנראה יהיה מדורג.
אתי אלוני: אבל, מאחר שהיום ללמוד עם מחשב זה כבר לא פריבילגיה, זה כבר בסיסי, אני רוצה לומר שיש רשויות שמכוחות עצמן – והן לא רשויות שנמצאות במחוזות האלה – מתקציבן ומעצמן קנו לפטופים לתלמידים והכניסו מכשור, מערכת תקשוב חכמה, ואנחנו מצפים שהמשרד יתמוך ויעודד את זה ולא יעניש את אותה רשות שאמרו לה חכי לתורך, כי תורה יגיע כנראה רק בתשע"ז.
אתי אלוני: אני מדברת על היכולת כן לעודד רשות שלקחה על עצמה ומימנה את זה, לעודד תמיכה טכנית, לעשות כל מיני פעולות כאלה גם אם כרגע היא לא עומדת במחוזות, ואני חושבת שזה נכון, זה לגיטימי.
אתי אלוני: הרשות כבר מימנה את זה, היא לא היתה צריכה לממן, היא היתה צריכה לחכות כנראה עוד כמה שנים כדי להגיע לזה, ובתמיכה כזו או אחרת היא עשתה את זה ואנחנו מבקשים שתשקלו את העניין הזה, אני חושבת שזה נכון.
אתי אלוני: אני עוברת לטרכטנברג.
אתי אלוני: לכל הדעות, אין ספק שהמהלך המשמעותי שקרה השנה החל מרוחות המחאה החברתית אבל בעצם מההחלטה מינואר 2012 לגבי טרכטנברג.
אתי אלוני: אני רוצה לומר בגדול שהמהלך כולו הוא מהלך דרמטי, קודם כול ברמה העקרונית שלו והתפיסתית שלו, ושנית, הוא מהלך דרמטי בתוך הרשויות המקומיות.
אתי אלוני: ולפתיחה אני אבוא ואומר, כן, ואני כן ארשה לעצמי להחמיא לפחות לשולחיי – יושב פה גם חופרי – ולומר שהמהלך הזה לא יכול היה שיקרה ב-27 באוגוסט ללא ההתגייסות של השלטון המקומי, של הרשויות המקומיות, להגיע למצב שקרוב לאלף כיתות גן חדשות עומדות על הרגליים תוך ארבעה חודשים – כי תזכרו שבינואר היתה החלטה ולא בפברואר התחילו לבנות, לקח עוד כמה ימים עד שהדבר הזה קורה – ואני רוצה לומר שכן בשיתוף פעולה חשוב, גם לגבי נושא התקציב, גם לגבי מציאת מקורות מימון נוספים, המשרד שהבין את המצוקה הלך בעניין הזה אתנו, עם האוצר, ואנחנו בהשגות של תוספות תקצוב נוספות עומדים בזה.
אתי אלוני: אני רוצה להגיד שקיים קושי, ועכשיו אני אדבר על המשמעויות שלו.
אתי אלוני: ראשית, לוח הזמנים הקצר.
אתי אלוני: צריך לזכור שהבנייה ברובה החלה במרס-אפריל, במקרה הטוב.
אתי אלוני: היום אנחנו מצויים ביולי, זה לא הרבה זמן להעמיד כל כך הרבה כיתות – ואני אומרת לכם, אני יודעת את זה גם מצרפתי – באמת מתוך התגייסות שלמה של עיר שאמרה, עזוב עכשיו תוכניות בנייה, לתת לזה קדימות כדי שבקיץ הזה יעמדו ילדי הגנים בתוך הגנים.
אתי אלוני: מאמץ נוסף שעשו ראשי הרשויות זה למצוא מה שנקרא פתרונות חלופיים בלא מעט רשויות, וצריך לזכור שיש רשויות גדולות שהיו צריכות 100 גנים ו-63 גנים, וזה לא קורה בארבעה חודשים.
אתי אלוני: רצו לתת מצד שני גם מענה להורים ולא לאכזב.
אתי אלוני: נכון שהרפורמה מדברת על שלוש שנים ונכון שהסברנו את זה להורים ונכון שיצאה תקשורת עם שר החינוך ויושב-ראש השלטון המקומי, הכול נכון, בסופו של דבר ההורים קלטו שהם זכאים לחינם, והם רוצים עכשיו – חינם ועכשיו.
אתי אלוני: צריך לזכור גם שאנחנו לקראת שנת בחירות וצריך לזכור עוד כל מיני משתני גרף כאלה ואחרים, ובסופו של דבר זה יצר תמונה שיצרה לחץ כזה או אחר על ראשי הרשויות המקומיות.
אתי אלוני: בסופו של דבר זה הוביל לטוב, אבל אני רוצה לומר שזה הוביל אצלנו לעומס אדיר – גם בתקציבים, גם להיחנק בהרבה מאוד דברים ולהעמיד את המערכת כך ש-85% מהשנתון הזה עומד בקיץ הזה לקבל שלוש-ארבע, צריך לזכור את זה.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שחלק מהמבנים, בגלל הבנייה המואצת, לא יהיו מוכנים ב-27 באוגוסט אבל יש מבנה חלופי - ההורים יודעים ברובם - וחלקם של המבנים גם לא יהיו מוכנים בסוף החגים, גם את זה צריך לומר.
אתי אלוני: גם לזה נערכו הרשויות המקומיות.
אתי אלוני: הצפי האחרון, הדד-ליין, כמדומני מדובר על דצמבר, אבל ההורים מיודעים והם אמרו: אוקיי, אנחנו מעדיפים את זה כי אנחנו יודעים שיש גן, יש שלט, יש קרקע, יש מקום.
אתי אלוני: אבל צריך לומר, אלה ההתמודדויות שלנו כראשי רשויות בעניין הזה.
אתי אלוני: כמה דברים חשובים שצריך לומר לגבי הקשיים.
אתי אלוני: תקציב הבינוי שתוכנן לכיתת גן בשלבים הראשונים שלו, לפחות לאור המציאות בפועל, מראה על פער.
אתי אלוני: אתם צריכים לזכור שיש תקציב שהקצה משרד החינוך.
אתי אלוני: משרד החינוך דיבר על 900,000 שקלים, המציאות בפועל – לפחות על-פי מספר לא קטן של ראשי רשויות – מדברת על 1.2 מיליון שקלים.
ג'מאל זחאלקה: מה זה 900,000?
עינת וילף: פר כיתה.
אתי אלוני: עלות בינוי של כיתת גן.
קריאה: זה מוגזם.
יהודית גידלי: חצי מיליון שקל.
ג'מאל זחאלקה: 900,000?
ג'מאל זחאלקה: יש פה נתון קצת מופרז.
ג'מאל זחאלקה: יש איזו טעות פה.
אתי אלוני: זה התחשוב שנתן המשרד, תיכף הוא ידבר.
אתי אלוני: העלות של כיתה שנתן המשרד – לפחות ממה שאנחנו יודעים – מדברת על זה.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו בוועדת החינוך כבר עשר שנים, כל פעם אומרים לנו חצי מיליון שקל.
קריאה: כבר לא, הרבה שנים.
נחום חופרי: התקצוב הוא דיפרנציאלי, הוא נע בין 720 ועד - - -
אתי אלוני: זה החלק שהמשרד מתקצב.
אתי אלוני: אני מדברת קודם כול על כמה עולה כיתה.
נחום חופרי: מבחינת העלות.
קריאה: כמה עולה לך לבנות גן ילדים.
אתי אלוני: עלות של כיתה – 900,000 שקלים, זה התחשיב.
ג'מאל זחאלקה: גן זה לא כמו כיתת לימוד.
אתי אלוני: כיתת גן, כך אנחנו קוראים לזה, זה כולל ההצטיידות וכולי.
אתי אלוני: בפועל, המשרד מתקצב – אחרי כל התוספות, אני הולכת על קו המקסימום שתוחשב – מדובר על סדר גודל של בין 770,000 ל-800,000 שקלים, בהשתתפות המשרד.
אתי אלוני: זה אומר שלעיר מסוימת ניתנים 100,000 שקלים להשלים, ואם יש לה עשרה גנים אז תכפילו, ואם יש לה 100 גנים גם תכפילו.
אתי אלוני: בפועל, העלות שציינו ראשי הרשויות היא עלות יקרה יותר, היא מדברת על 1.2 מיליון, דהיינו עוד 300,000 שקלים, וגם את זה עכשיו תכפילו במספר הגנים שנדרש לממן.
אתי אלוני: זוהי עלות אדירה שהרשות המקומית לא תכננה אותה, לא תקצבה אותה בשנת התקציב הזאת, אף אחד לא תכנן את זה, וזה קושי שמטיל עומס לא קטן.
אתי אלוני: אנחנו מקבלים לא מעט טרוניות מראשי רשויות, עד כדי כאלה שאמרו – יכול להיות שאני לא אעמוד בזה ולא אפתח, או שאני אעצור את זה כי אין לי להשלים, ואם אני לא משלים זה עומד, וזה חבל.
אתי אלוני: נושא תקן כוח-אדם – מאחר שדיברנו עליו בדיון הקודם, אני לא אפתח אותו אבל זו סוגיה שהעלינו כבר מינואר או מפברואר, כשהתחילו הדיונים, ואנחנו מבקשים לדון בזה, גם כשאנחנו פותחים את זה ככה.
אתי אלוני: ציינתי בדיון הקודם שיש לא מעט רשויות שיכולות, אז אומר לי ראש העיר - אני מכספי מתקצב, ויש לא מעט כאלה ויש מקומות שרוצים לתקצב אבל אין להם איך.
עינת וילף: כלומר, התקן היום הוא גננת וסייעת, ויש רשויות שמוסיפות עוד סייעת.
אתי אלוני: אכן כן.
אתי אלוני: תקציב ההצטיידות בגן – אנחנו מדברים גם על תקציב הצטיידות "בייסיק" ששם משרד החינוך, שהוא איננו מספק.
אתי אלוני: אנחנו מדברים על סדר גודל של 26,000 שקלים אל מול עלות בפועל של 80,000 שקלים, והנה הפערים.
אתי אלוני: זה עוד 50,000 שקלים שגם הרשות רוצה כדי לפתוח את הגן ולהעמיד אותו.
אתי אלוני: אני לא מדברת על top facilities, אני מדברת על משהו שהוא לא במאיון העליון.
אתי אלוני: אנחנו מדברים על משהו שהוא באמת "בייסיק", זה עוד 50,000 שקלים שנוספים לבינוי, שנוספים לסייעת, שנוספים לדברים האחרים.
אתי אלוני: שני דברים אחרונים – נושא הסייעות הרפואיות, כשקיימת בעיית תקצוב.
אתי אלוני: אנחנו יודעים על כ-160 ילדים שאמורים להצטרף לשלוש-ארבע ולא תוקצבו לנושא סייעות רפואיות ולכן לא יוכלו להצטרף או ליהנות מהשירות הזה.
אתי אלוני: דבר נוסף – גם אותו העליתי בדיון הקודם – מדבר על חוסר בתקני שירות פסיכולוגים, שגם הוא המעטפת המייעצת, המעטפת המקצועית הנדרשת להפעלה בגן, וגם היא לא הוגדלה, למיטב ידיעתנו, כתוצאה מהרפורמה.