GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת וילף: כיוון ששני המציעים האחרים אינם נמצאים כאן, אנחנו נעבור לשאר המוזמנים.
עינת וילף: אציין שהכותרת של הדיון וההתייחסות היא לכלל מדינת ישראל, ואתם יכולים להתייחס לנושא הכללי.
עינת וילף: ככל שתרצו להתייחס לנושאים שחבר הכנסת מילר העלה, בבקשה, אבל הדיון הוא דיון כללי.
עינת וילף: נתחיל בבקשה עם - - -
אלכס מילר: רגע, גברתי, אני חושב שדווקא הנוסח של הצעה לסדר שלי הוא דווקא בעניין של איו"ש.
עינת וילף: לכולם יש בדיוק את אותה הכותרת: "עיכוב בבניית כיתות נוספות לשם יישום חוק חינוך חינם מגיל שלוש משנת הלימודים הקרובה".
עינת וילף: בבקשה, אנשי משרד החינוך.
עינת וילף: מישהו מבקש להתייחס לנושא?
קריאה: לסוגית איו"ש?
עינת וילף: לא, לסוגית מדינת ישראל בכללה.
מה יפית: אני יכולה להתייחס.
מה יפית: סימה חדד מה יפית, מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי.
מה יפית: אני אתייחס לפתיחת הגנים שלנו, להיערכות שלנו לפתיחת שנת הלימודים הקרובה, ב-27 באוגוסט.
מה יפית: בתכנון המקורי, בהיערכות של המשרד דובר על 500 כיתות גן בכלל הארץ.
מה יפית: אנחנו עומדים היום על 860 כיתות גן.
עינת וילף: אז בואי נתחיל קודם כל עם הראייה הכוללת.
עינת וילף: 860 כיתות גן - - -
מה יפית: כ-860 כיתות.
עינת וילף: כ-860 כיתות גן, ולאיזה גילאים?
מה יפית: שלוש-ארבע.
עינת וילף: שקיימות כבר היום?
מה יפית: בחלקן.
מה יפית: כ-500 כיתות הן בנייה חדשה, מבנים חדשים שנבנו בטווח זמן ההיערכות שלנו מינואר.
מה יפית: אני מזכירה - - -
עינת וילף: חבר הכנסת בן-סימון, כיוון שהדיון הוא שלך, אתה מוזמן לבוא לשבת פה.
דניאל בן-סימון: רק שנייה.
עינת וילף: אם אתה מבקש לשוחח, אז החוצה בבקשה.
עינת וילף: אם לא, אתה יכול להציג את הנושא בהתחלה.
עינת וילף: פשוט התחלנו כבר את הדיון, ולא היית בראשיתו.
עינת וילף: אז אם אתה רוצה להציג את הנושא, זכות הדיבור שמורה לך, אבל לא לשיחות צד.
דניאל בן-סימון: זה חדש אגב, המשמעת הזאת.
דניאל בן-סימון: אני בא כאורח, נא לקבל אותי כאורח.
עינת וילף: אתה בא כחבר כנסת שביקש דיון מהיר.
עינת וילף: הדיון הוא שלך.
דניאל בן-סימון: אני רק מבקש להוריד את הטונים פה.
דניאל בן-סימון: אני יכול לשבת איפה שאני רוצה כחבר כנסת.
עינת וילף: אבל אתה לא יכול לנהל שיחות צד.
דניאל בן-סימון: את יכולה רק להוציא אותי, ועדיף שלא לעשות את זה.
עינת וילף: אני אעשה את זה.
עינת וילף: את יכולה לקרוא לסדרן, בבקשה?
דניאל בן-סימון: בבקשה, את מוזמנת.
דניאל בן-סימון: אין לי מושג.
עינת וילף: גם לי אין מושג מה קרה.
דניאל בן-סימון: אני יושב לומר שלום, ולא יכול להיות שתתייחסי בצורה כזאת.
אלכס מילר: אני אפילו עוד לא - - - כבר התחלתם לריב?
דניאל בן-סימון: לא, אני ממש - - -
עינת וילף: אתה מעוניין להציג את הנושא?
דניאל בן-סימון: לא, אני רוצה לשמוע קודם.
עינת וילף: הוא דיבר כבר.
עינת וילף: התחלנו בזמן.
דניאל בן-סימון: אני אומר, הבעיה הידועה הזאת של מחסור בכיתות, במוסדות, והדיון שהיה.
דניאל בן-סימון: באתי יותר לשמוע איפה זה עומד.
דניאל בן-סימון: הבעיה הידועה הזאת, של חוסר ההיערכות לקראת השנה הקרובה.
דניאל בן-סימון: זה כל הסיפור.
דניאל בן-סימון: אין לי הרצאה לתת בעניין הזה.
עינת וילף: אז נתחיל בבקשה.
מה יפית: אני חוזרת ואומרת, מבחינת ההיערכות שלנו, בתכנון המקורי, מי שראה את ההיערכות של המשרד, דובר על 500 כיתות גן לשנת הלימודים הקרובה.
מה יפית: אני רוצה להזכיר שאנחנו התחלנו להיערך - - -
עינת וילף: 500 כיתות גן חדשות שצריך לבנות.
מה יפית: 500 כיתות גן שיקלטו את הילדים במסגרת יישום החלטות טרכטנברג.
מה יפית: דובר על יישום הדרגתי של שלוש שנים, כאשר בשנה הראשונה ההיערכות היתה ל-500 כיתות.
מה יפית: אנחנו עומדים היום על כ-860 כיתות גן, מתוכן 500 חדשות, בנייה חדשה.
מה יפית: השאר – הסבות מבנים בתוך הרשויות.
מה יפית: אנחנו קולטים - - -
עינת וילף: שוב, 860 שאת אומרת "אנחנו עומדים על" –מה זאת אומרת?
עינת וילף: זאת אומרת שצריך, שנבנו?
מה יפית: זאת אומרת שנבנו 500, ואנחנו ערוכים – מעבר ל-500 המתוכננות, יש עוד כ-360 כיתות מוסבות ממבנים אחרים, שהם יוכלו לאכלס ילדים שיזכו לחינוך חינם.
עינת וילף: ו-860 הכיתות האלה הן כולן חדשות.
עינת וילף: כלומר, הן כולן לגנים חדשים.
מה יפית: בדיוק.
עינת וילף: שיאפשרו קליטת כמה ילדים?
מה יפית: כ-245,000 ילדים, שגם זה מעבר – אנחנו תכננו 245,000 ילדים.
מה יפית: אנחנו עומדים היום גם על מספר גבוה, ולכן אני לא מבינה כל כך את המושג "מחסור בכיתות גן", כי מראש אף אחד לא תכנן לבנות בשנה הראשונה כ-2,300 שחסרים בפועל ליישום ההחלטה.
מה יפית: מאוד חשוב לציין - - -
יהודית גידלי: כמה חסרים?
יהודית גידלי: תחזרי.
מה יפית: כ-2,300.
מה יפית: חשוב לציין שבמסגרת ההחלטות, המשרד נערך גם לתקצוב גנים פרטיים שהפכו להיות תאגיד, ואנחנו פותחים גם כ-400 גנים במסגרת הגנים הפרטיים, שהילדים יתוקצב שם.
עינת וילף: שוב, אם את יכולה בכל זאת להתחיל מהתחלה – בסך הכול כדי ליישם, צריך 2,300 גנים נוספים - -
עינת וילף: - - על הקיימים.
מה יפית: על הקיימים.
עינת וילף: 2,300 הגנים האלה אמורים להיבנות על-פני שלוש שנים או להיווצר על-פני שלוש שנים, חלק משינוי של מבנים קיימים, חלק על-ידי בניית מבנים חדשים.
עינת וילף: ב-2,300 הגנים האלה אמורים להיכנס כמה ילדים?
מה יפית: כ-300,000 ילדים.
עינת וילף: כ-300,000 ילדים אמורים להיכנס ב-2,300 הגנים האלה?
מה יפית: סך הכול, בתוך שלוש שנים.
אלכס מילר: לא, גברתי, אנחנו מדברים – את צריכה להכניס בסך הכול משהו כמו 80,000 ילדים, כל השאר כבר בגנים.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על אשכולות שלוש, שכבר מופעלים משנת 84'.
אלכס מילר: לא צריך שם לבנות.
אלכס מילר: יש לך שם 200,000 כבר בפנים.
מה יפית: אנחנו לא צריכים לבנות, אבל – יש לנו מחוץ למערכת כ-74,000 ילדים.
אלכס מילר: יפה, זה מה שאת צריכה.
מה יפית: אבל אלה ה-2,300.
אלכס מילר: יש הבדל בין 300 - - -
עינת וילף: ברור, חבר הכנסת מילר צודק.
עינת וילף: אז בואו נתייחס לתוספתי.
עינת וילף: 74,000 ילדים בגילאי שלוש-ארבע צריכים להיכנס.
עינת וילף: לילדים האלה צריך לבנות 2,300 גנים נוספים.
עינת וילף: עכשיו המספרים מתחילים יותר - - -
אלכס מילר: את יכולה גם להגיד את המספר של הגנים הפרטיים שנכנסו, כי לא צריך לבנות אם יש גן פרטי שנכנס.
מה יפית: אמרתי, 400 כיתות גן פרטיות – כ-400, 300 ומשהו כיתות גן – שהילדים האלה יזכו לחינוך חינם.
מה יפית: בנוסף ל-860.
אלכס מילר: רק שנייה, בסך הכול אחרי ההחלטה היו חסרים 2,300, נכון?
אלכס מילר: השנה אתם בונים כמה?
אלכס מילר: בונים, פיזית?
מה יפית: בונים כ-500 עכשיו - - -
אלכס מילר: 500, פלוס ה-400 הפרטיים.
אלכס מילר: זאת אומרת, 900.
מה יפית: פלוס ה-360 שעשו הסבות.
מה יפית: גם הם מכילים ילדים.
יגאל צרפתי: אבל מתוקצבים 1,350.
יגאל צרפתי: זאת אומרת, מספר הגנים - - -
אלכס מילר: אז חסר לכם חצי.
אלכס מילר: חסר לכם חצי שבעצם - - -
מה יפית: לשנתיים.
אלכס מילר: שפרוס לשנתיים.
אלכס מילר: אוקיי, הבנתי.
אלכס מילר: זאת אומרת, אתם כבר מצפים שנגיד, בשנה הבאה יהיו גנים פרטיים שייכנסו, או שעדיין יכולים להיכנס.
מה יפית: אם הם מצטרפים למהלך של ה - - אין שום בעיה.
אלכס מילר: וכמה בקשות יש היום?
מה יפית: היום מדברים על אישור של כ-400 גנים.
מה יפית: היו יותר בקשות.
עינת וילף: כלומר בשנת הלימודים הקרובה, מתוך 2,300 הגנים, אנחנו נקבל 500 כיתות גן חדשות.
עינת וילף: נקבל 360 כיתות גן מוסבות, שאלה בעצם גנים פרטיים ש – לא.
מה יפית: לא, גנים רשמיים.
עינת וילף: גנים רשמיים ש?
מה יפית: מוסבים.
עינת וילף: מוסבים.
יהודית גידלי: שלא היו גני ילדים מלכתחילה.
עינת וילף: ובנוסף ל-500 ול-360, יש עוד 400 גני ילדים פרטיים שעוברים תהליך של כניסה תחת - - -
מה יפית: במהלך שנות הלימודים ייפתחו גנים נוספים.
אלכס מילר: זאת אומרת, אתם פותחים 1,200 גנים חדשים שנכנסו מתוך 2,300 שחסר.
עינת וילף: האמת היא שאלו כבר מספרים סבירים.
עינת וילף: עוד בקשה להתייחסות ממשרד החינוך?
עינת וילף: מצד השלטון המקומי, יש התייחסות, לאור זה שאתם צריכים לבנות?
אבי קמינסקי: אני קודם כל רוצה לומר כאן, ברשותכם, על המהלך והתהליך של משרד החינוך.
אבי קמינסקי: יש מקום לברך גם את משרד החינוך וגם את הרשויות המקומיות על התגייסות בעניין הזה; כיוון שאנחנו חשבנו שמספר הילדים שיישאר השנה הראשונה מחוץ לרישום הוא גבוה יותר, והם בסך הכול עשו מאמצים רבים לקלוט את מירב התלמידים.
אבי קמינסקי: צריך לזכור דבר אחד, שהתהליך של בניית גן ילדים – לא הסבה, הסבה זה פחות בעיה, כי הוא כבר קיים ומסיבים אותו, וזה לוקח את הזמן שלו, אבל אפשר לחיות עם עד הזמן של 27 באוגוסט.
אבי קמינסקי: לבנות גן ילדים לוקח זמן.
אבי קמינסקי: ולוקח הרבה מאוד זמן.
אבי קמינסקי: בכל התהליכים הקיימים ברשות המקומית, במיוחד נושא של הקרקעות.
יעקב כץ: מה זה נקרא זמן?
יעקב כץ: אתה יכול להגדיר את זה בזמן – שנתיים- שלוש?
אבי קמינסקי: לא, תלוי מה מצבה של הקרקע, זה יכול להיות גם חצי שנה אם זו קרקע שצבוע חום, או כל מיני מעברים לקראת - - -
יעקב כץ: חצי שנה להתחלת בנייה, לא סיום בנייה.
אבי קמינסקי: לא, התהליך לוקח – אם זה במצב נורמלי – לפחות שלושה, ארבעה, חמישה חודשים.
יעקב כץ: עד שמאשרים?
אבי קמינסקי: עד שמאשרים.
יעקב כץ: והבנייה עצמה לא לוקחת.
אבי קמינסקי: הבנייה עצמה לוקחת גם כן, חצי שנה, שמונה חודשים.
אבי קמינסקי: תלוי.
אבי קמינסקי: יש חברות כאלו וחברות כאלו.
אבי קמינסקי: תלוי מה אתה לוקח, ועם מה אתה יוצא לדרך בעניין הזה.
אבי קמינסקי: כך שלבנות גני ילדים לוקח את הזמן שלו.
אבי קמינסקי: לוקח בוודאי יותר מה-8 בינואר עד ה-27 באוגוסט, על כל המשתמע מכך.
אבי קמינסקי: כך שהדברים האלה צריכים להיות ברורים, כדי שאם נבוא בטענות כלפי משהו, אז אין לנו מה לבוא בטענות כל עוד שזה לשלושה חודשים באמת.
אבי קמינסקי: אני חושב שבמקום הזה ראויה ההתגייסות של משרד החינוך.
אבי קמינסקי: אמרתי את זה, אני חוזר על זה יותר מפעם אחת.
אבי קמינסקי: יחד עם זאת, יש הרבה מאוד קשיים אחרים, שלא קשורים דווקא למשרד החינוך.
אבי קמינסקי: הקשיים הם למשל – ונעשה מאמץ בקטע הזה – עלויות הבנייה.
אבי קמינסקי: גן ילדים עולה מיליון, 1.1 מיליון לפעמים.
אבי קמינסקי: והעלויות של משרד החינוך, יחד עם האוצר, עם הרבה מאוד מאמץ, יחד עם השלטון המקומי – יש פערים.
אבי קמינסקי: הפערים הם לפחות ב-250,000-200,000 שקל לכל רשות מקומית, וזה הרבה.
אבי קמינסקי: זה הרבה מאוד כסף לגנים.
עינת וילף: רק שאני אבין, התקצוב של התכנית מדבר על 1.1 מיליון שקלים לגן?
אבי קמינסקי: לא.
אבי קמינסקי: התקצוב מדבר על בסביבות 770, 800 – תלוי.
אבי קמינסקי: סדר גודל.
אבי קמינסקי: ובנייה של גן ילדים עולה מיליון שקלים.
אבי קמינסקי: לא פחות ממיליון שקלים.
אבי קמינסקי: סדר גודל, במכרזים של מרכז השלטון המקומי, של החברה למשק וכלכלה.
אבי קמינסקי: זאת ההתגייסות.
אבי קמינסקי: הפערים האלה הם פערים שהרשות המקומית שמה יד בכיס ומממנת את בניית הגנים, כיוון שהיתה התגייסות כוללת לתוכנית הזאת, להחלטה הזאת.
עינת וילף: אז רק שאני אבין, 800,000 השקלים – זה התקצוב של האוצר פר גן?
יגאל צרפתי: זה סלט, אני אחר כך אעשה סדר.
עינת וילף: אז אפשר לעשות כבר סדר בדברים.
אבי קמינסקי: תעשה סדר סלט.
אבי קמינסקי: תגיד גם את הממוצע בערך.
יגאל צרפתי: יש מחיר בסיס לגן, שהוא 671,000 שקל.
עינת וילף: לבינוי גן.
יגאל צרפתי: כן, זה הבסיס.
יגאל צרפתי: השנה חלו מספר שינויים מאוד משמעותיים באופן התקצוב.
יגאל צרפתי: קודם כל, במסגרת טרכטנברג, בנינו יחד עם האוצר, אגף התקציבים, נוסחה שמסייעת לרשויות, ככל שהן בונות יותר, בנטל הזה.
יגאל צרפתי: כלומר, ישנו מצב שרשות מקבלת 9% תוספת – שזו תוספת רוחבית טרכטנברג חדשה, שמיושמת רק השנה – עבור גנים.
יגאל צרפתי: כמובן, ממספר גנים שהיא בונה, מתוך התחשבות ברשויות שהנטל הזה בא עליהן בצורה מאוד משמעותית, כי הן בונות הכול.
עינת וילף: יש, אגב, הבדל בין הסבה לבין בינוי גן חדש.
עינת וילף: יש מחיר לזה ולזה.
יגאל צרפתי: כן, אני ארחיב על זה.
יגאל צרפתי: הנושא הזה, של ה-9%, זו נקודה אחת.
יגאל צרפתי: נקודה שנייה, מרכיב מאוד חשוב שהוספנו השנה הוא תוספת המרחק.
יגאל צרפתי: תוספת המרחק נעה בין 14%-3% והיא נותנת מענה – עם עדיפות כמובן לפריפריה, כי היא מורכבת ממטריצה של מצד אחד סוציואקונומי, מצד שני, מדד פריפריאלי.
יגאל צרפתי: ולמעשה היא יכולה במקומות מסוימים להגדיל את העלות של הגן, את התקצוב שלנו, ב-14% נוספים במקסימום.
יגאל צרפתי: זאת אומרת, אם ניקח רשות - - -
עינת וילף: על פני ה-9%.
יגאל צרפתי: בנוסף ל-9%.
יגאל צרפתי: זאת אומרת, יש לנו, נניח, רשות שנמצאת באיזשהו מקום שהוא בפריפריה, אז יש לנו את ה-9% שהיא מקבלת, יש עד 14% שהיא מקבלת תוספת מרחק.
יגאל צרפתי: בנוסף לזה, עוד דבר חשוב, יש מונח שנקרא "תשתיות היקפיות", שהוא בא לתת מענה לכל הצרכים שבמגרש, כל מיני קירות תמך וכאלה, דבר שאנחנו רואים בעיקר במקומות שהטופוגרפיה היא בעייתית.
יגאל צרפתי: התקציב הזה, בתיאום עם אגף התקציבים באוצר, שולש.
יגאל צרפתי: זאת אומרת, אם הוא עמד על איזשהו סכום, היכולת שלנו לתת מענה במקומות הבעייתיים האלה הרבה יותר משמעותית.
יגאל צרפתי: זאת אומרת, הדלתא שנפלה על הרשות היא דלתא שצומצמה בצורה בלתי רגילה בהשוואה לעבר.
עינת וילף: אז רק שאני אבין – אולי גם אם האוצר גם יוכל להתייחס.
עינת וילף: כלומר, כן נלקח בחשבון זה שהרשות מצדה אחראית להוציא כסף.
עינת וילף: רק כדי להאיץ את התהליך הזה ולתמרץ את הרשויות לא לעכב את זה, היה ניסיון לצמצם את העול שיש על הרשויות.
עינת וילף: זו הבנה נכונה של החשיבה?
אורי שמרת: אני אתייחס ברשותך.
אורי שמרת: אני אפשט את זה.
אורי שמרת: היה ברור לנו – בסופו של דבר, המחיר לגן, מה שהרשות משלמת, נקבע בהתאם למכרז.
אורי שמרת: יש מכרז, יש לה קבלן, וכך נקבע המחיר.
אורי שמרת: גם הממשלה הבינה שברגע שצריך לבנות כל כך הרבה גנים, זה מצב של ביקוש והיצע קלאסי, במחיר כנראה יעלה, הספק ינצל את המצב ויעלה.
אורי שמרת: כמו שיגאל אמר, כן היתה כוונה שההחלטה תיושם בהקדם.
אורי שמרת: וכן, לא רצינו להפיל את הנטל על הרשויות, ולכן הקצנו תוספת - - - 9% לכל הרשויות.
אורי שמרת: כמו שיגאל אמר, גם הקצנו תוספת לרשויות חלשות ולפריפריה.
אורי שמרת: אם המכרז מעבר לזה מגיע לסכום שהוא מעבר למה - - -
עינת וילף: ההקצאה לרשויות בפריפריה היא מתוך הנחה שיהיה להם יותר קשה להוציא את מה שהן צריכות מכספו לטובת הבינוי?
אבי קמינסקי: גם וגם.
אורי שמרת: זו מטריצה של פריפריה וסוציו.
אורי שמרת: ולכן גם וגם.
אורי שמרת: ואם בסופו של דבר, למרות כל המאמצים שעשינו בהגדלת התקצוב בממוצע של – ממוצע גבוה, אני לא זוכר, תחשבי על 9 ועוד 14%-3%.
אורי שמרת: אם מעבר לזה המכרז יצא מעבר לתקצוב, אז הרשויות יצטרכו להשלים מתקציבן.
אורי שמרת: אבל נעשה כאן מאמץ משמעותי להקל את הנטל בסופו של דבר, בטח על הרשויות החלשות.
עינת וילף: יגאל, תשלים, אחרי זה אנחנו - - -
יגאל צרפתי: כדי להשלים את התמונה, בהמשך לשאלה שלך, שאלת על מבנים מוסבים.
יגאל צרפתי: הגענו לעוד הסכמה מאוד חשובה עם אגף התקציבים באוצר, שלמעשה אמרנו יישובים ותיקים כמו ראש העין, למשל, שיש בהם, נניח, מבנים של גנים שנסגרו במרוצת השנים, הפכו להיות סניף של משמר אזרחי או כל מיני צרכים אחרים של הקהילה, אנחנו נותנים Incentive לרשות להשמיש אותם מחדש באמצעות הסבה.
יגאל צרפתי: אם למשל אני לוקח מבנה כזה, ואני ב-300,000 שקל מתאים אותו לצרכים העדכניים שלו, למעשה, את הדלתא בהשוואה בין ה-300 ל-671, אני משאיר לרשות ולרווחתה.
יגאל צרפתי: זאת אומרת, זה נתן גם הזדמנות לרשויות ותיקות וחזקות - - -
עינת וילף: כלומר מתקצבים רשות במלוא ה-670,000 שקל גם אם היא מסבה גן?
יגאל צרפתי: לא.
יגאל צרפתי: הדלתא – היא יכולה להשתמש בה לטובת כיסוי הגירעונות בגנים האחרים.
יהודית גידלי: דלתא בין מה למה?
אברהים צרצור: אם גן חדש עלה 671, ושיפצתי גן שעמד ריק כמה שנים ב-300,000 שקל, נוצרה לי איזושהי דלתא.
אברהים צרצור: אם בגנים חדשים העלות היתה הרבה יותר גדולה ממה שתוקצב בפועל, יש אפשרות לסגור שם את הפערים.
יהודית גידלי: אז אתה נותן לו מה-670 הנותרים?
יגאל צרפתי: זה היה הסיכום.
יגאל צרפתי: זה מין מהלך של Win-win.
יגאל צרפתי: מצד אחד, אני מחזיר לתוך האינוונטר שלי גנים שכבר יצאו, שאני לא - - -
עינת וילף: אבל זה חייב להיות גנים, זה לא יכול להיות - - -
יגאל צרפתי: אך ורק גנים לגילאי שלוש-ארבע.
עינת וילף: לא, זה חייב להיות מבנים שהיו גנים?
יגאל צרפתי: זה יכול להיות גם מבנה ציבורי שאני אתאים אותו.
יגאל צרפתי: זה יכול להיות כל מבנה ציבורי שיושב על מגרש חום.
יגאל צרפתי: אני אתן לא את תוספת הממ"ד, את תוספת השטח.
יעקב כץ: העיקר שיהיה גן בסוף.
יגאל צרפתי: העיקר שיהיה גן שעונה לכל הקריטריונים.
עינת וילף: אבל את התוספת הוא יכול להביא רק לגנים, הוא לא יכול סתם להחליט - - -
יגאל צרפתי: לא, רק לגנים.
יגאל צרפתי: זו המטרה, להקל בגנים הרי.
עינת וילף: אני רק מוודאת.
יגאל צרפתי: נושא הדיון זה הגנים.
אבי קמינסקי: שנייה אחת זיו.
אבי קמינסקי: אני רוצה לומר עוד משהו אחד.
אבי קמינסקי: אני לא עומד מול משרד החינוך בקטע הזה, מסיבה אחת פשוטה, מכיוון שכולנו פרו העניין, ואיך שמשרד החינוך – יגאל וסימה – עמדו בנושא הזה, חשוב לציין גם את הדברים הטובים בעניין הזה, של העבודה המאומצת, הטובה והנאותה בנושא הזה.
יעקב כץ: רק את הטובים, וגם את - - -
אבי קמינסקי: שנייה, אל תפריע לי, אני לא אפריע לך.
עינת וילף: לא, אני רק אבהיר, לחברי הכנסת יש את מלוא הרשות להפריע לדוברים.
עינת וילף: הרשות הזאת היא לא הדדית.
אבי קמינסקי: אוקיי, בסדר.
אבי קמינסקי: אין בעיה, אני מתנצל.
אבי קמינסקי: התנצלתי, וקבל את התנצלותי.
אבי קמינסקי: יחד עם זאת, גם נעשה מאמץ של האוצר בקטע הזה, ושל המשרד, כי המשרד הבין את הדלתא הזאת.
אבי קמינסקי: יחד עם המשרד, יחד עם האוצר בעניין הזה, נעשה רצון טוב.
אבי קמינסקי: עדיין, רשות מקומית שבונה גני ילדים – ארבעה, חמישה, חצי תריסר כיתות גן – שמה חצי מיליון, 600,000, 700,000 שקל מעבר לתקציב הקיים כדי לבנות גן ילדים.
אבי קמינסקי: זה מה שאני אומר, ללא כל קשר למאמץ – אני לא האמנתי, אבל צריך לומר את זה עוד פעם, אני אומר את זה מתוך כבוד והערכה לעניין.
אבי קמינסקי: יחד עם זאת - - -
יגאל צרפתי: חשוב רק להזכיר ששנה שעבר זה היה 100%.
עינת וילף: שנייה, אני רוצה לאפשר לו לסיים.
אבי קמינסקי: מעבר לזה יש עוד נושאים נוספים של קשיים של העניין זה, שאולי אחר כך אני אעלה את זה שוב, אבל אם נתעסק רק בקטע הזה, אז - - -
עינת וילף: לא, אתה יכול להעלות את כל הקשיים, כל שאתה רוצה.
אבי קמינסקי: אז אני אומר עוד דבר אחד.
אבי קמינסקי: אני אומר את הדבר הנוסף.
אבי קמינסקי: הדבר הנוסף הוא הצטיידות.
אבי קמינסקי: עלות של הצטיידות שהמשרד נותן לרשויות המקומיות הוא X שקלים.
אבי קמינסקי: הדלתא היא כמעט פי שלוש.
אבי קמינסקי: זאת אומרת, אם ההצטיידות של גן ילדים זה 24,000 או 28,000 שקלים לגן ילדים, הצטיידות של גן ילדים מא' ועד ת' זה לפחות 90,000-80,000 שקל, כולל מתקני חצר, כולל הכול.
אבי קמינסקי: עוד פעם אני אומר זה, זה ממקום טוב.
אבי קמינסקי: אבל עוד פעם זה נופל עד הרשויות המקומיות.
עינת וילף: אני רוצה להבין שוב בנושא הזה, למשל, דלתא של הסבה יכולה ללכת גם לטוב הצטיידות?
יגאל צרפתי: בעיקרון – לפני כן, אני אלך דקה אחורה, קודם כל, להזכיר לעצמנו שכל הנטל של בניית גני הטרום חובה ביישובים שלא היו בצו שר היה מוטל ב-100% על הרשות המקומית.
יגאל צרפתי: לגבי הנושא של ההצטיידות – פה קשה להעביר מהסעיף של הבנייה לטובת ההצטיידות, כי זה למעשה תקנה סגורה בפני עצמה.
יגאל צרפתי: אפשר לבחון את זה, אפשר לנסות ללמוד את העניין.
יגאל צרפתי: האמת, לא שמעתי עד היום טענה גורפת בעניין הזה.
יגאל צרפתי: אני מוכן לקחת על עצמי ללמוד, יחד עם החברים שלי, אולי יש מקום.
עינת וילף: לפחות תבדוק, אם זה יעלה.
אבי קמינסקי: הקושי הנוסף הוא הנושא של כוח אדם בתוך גני הילדים.
אבי קמינסקי: התקן המתוקצב היום הוא גננת וסייעת.
אבי קמינסקי: אני מדבר רק על גני ילדים בגילאי שלוש.
אבי קמינסקי: זאת אומרת, לא על גילאי חמש או ארבע, או שלוש וארבע.
אבי קמינסקי: אם זה גן ילדים של גילאי שלוש, שזו השנה הראשונה שלהם במערכת, 35-30 ילדים בגן ילדים – זה כוח אדם יחסית קטן לתשומת הלב שהתלמידים זקוקים לה בתחילת הדרך.
אבי קמינסקי: אני לא רוצה להגיד על אחר כך, ימים יגידו.
אבי קמינסקי: אני מעריך שבמקום זה – ואני מקווה לטעות, אני אשמח לטעות – יהיה לחץ כמעט בלתי אפשרי על הגננת ועל הסייעת.
עינת וילף: אתה מעלה את הנקודה של עצם ההגדרה של גננת וסייעת, או שאתה אומר שאתה גם לא מצליח למצוא גננות וסייעות?
אבי קמינסקי: אני מדבר על גננת וסייעת.
אבי קמינסקי: אני מעריך שיש גננות.
אבי קמינסקי: המשרד עשה מאמץ, ויש גננות.
אבי קמינסקי: יש גם סייעות בתוך המקום הזה.
אבי קמינסקי: הבעיה היא רק בתוך הלחץ של גני ילדים, שהם כולם גילאי שלוש.
אבי קמינסקי: לא שלוש וארבע, שחלקם כאלה וחלקם כאלה.
אבי קמינסקי: שם יהיה פחות לחץ.
עינת וילף: סימה, כאן אני רוצה לשאול אותך במיוחד.
עינת וילף: זה נושא – גם אין ספק שנדון בו שוב.
עינת וילף: כל מי שמנסה לגדל אפילו ילד אחד – המחשבה על גננת וסייעת לבד ל-30 וכמה ילדים היא על גבול מבהילה.
עינת וילף: זה עלה גם בדיון אחר, שאמרנו שאסור שיחשבו על הגנים האלה רק כשירותי שמרטפות, אנחנו רוצים לחשוב על הפדגוגיה, על כל הנושא הזה.
עינת וילף: אבל העירו, בצדק, ששמרטפית בדרך כלל שומרת על שני ילדים, שלושה גג.
עינת וילף: איך בכלל מתייחסים למספרים האלה?
עינת וילף: הם מבהילים.
מה יפית: ראשית, אני אומר שאנחנו כבר, אני חושבת – הרבה מאוד שנים יש לנו גנים כאלה.
מה יפית: זו לא שנה ראשונה.
מה יפית: השנה, הילדים האלה זוכים לחינוך חינם.
מה יפית: אבל במערכת קיימים גנים לגילאי שלוש-ארבע.
עינת וילף: עם יותר מ-30 ילדים, רק גננת וסייעת?
מה יפית: אני תיכף אסביר.
אורית זוארץ: בוודאי זה גם בשכונות, בפריפריה, ברשויות מקומיות עם דירוג נמוך.
מה יפית: גם אנחנו מסכימים שתוספת כוח אדם – אנחנו יודעים מה הנחיצות למסגרת הגן, בוודאי בשלושת החודשים הראשונים, כאשר יש שלבי הסתגלות.
מה יפית: יחד עם זאת, אנחנו יודעים שזה לא חלק שנכנס במסגרת התקציב של יישום - - -
עינת וילף: את הרי אומרת את הדברים האלה בתוך המשרד, אז את לא צריכה להגן פה על העמדה שגננת וסייעת זה מספיק.
עינת וילף: בטח גם את, בפנים, בדיונים, אומרת שזה מטורף.
מה יפית: אני אומרת שזה מטורף, אבל אני גם יודעת מתוך הניסיון שלי שזה אפשרי.
מה יפית: זאת אומרת, כשאת אומרת "מבהיל", אז אני בהחלט חושבת שברגע הראשון, להורה שמכניס ילד לגן, זה מבהיל.
מה יפית: אבל הרבה מאוד פעמים איכות כוח האדם היא שקובעת במסגרת הגן.
מה יפית: ויש לנו ניסיון.
מה יפית: שוב אני חוזרת ואומרת, זו לא שנה ראשונה שאנחנו קולטים ילדים בני שלוש ובני ארבע.
מה יפית: יש לנו 120,000 ילדים בתוך המערכת, ששילמו שכר לימוד והיו בתוך המערכת.
עינת וילף: מתוך ה-120,000, כמה נמצאים בגני ילדים בגילאי שלוש, הקיימים, שיש יותר מ-30 ילדים בגן, וכל כוח האדם זה גננת וסייעת, ולא לוקחים מהם כסף לסייעת נוספת?
מה יפית: יש לנו כ-220,000 ילדים, כי אני דיברתי על ילדים - - -
עינת וילף: זה מה שאני זוכרת.
מה יפית: אני רוצה להפריד בין הילדים שהיו במסגרת הצו וקיבלו חינוך חינם, לבין הילדים שהין במסגרת בחירה שלהם במוסדות הרשמיים.
מה יפית: זאת אומרת, 220,000 ילדים שיש לנו במערכת, בשנתון הזה של גילאי שלוש-ארבע.
עינת וילף: מתוך ה-220,000, כמה בגנים שיש מעל 30 ילדים, גננת, סייעת, ולא לוקחים מהם כסף לסייעת נוספת באופן אישי?
מה יפית: רוב הגנים – כל הגנים בעצם, לא לוקחים סייעת שלישית.
מה יפית: אני לא יודעת לומר לך מספר מדויק, כמה גנים מעל 30.
מה יפית: רוב הגנים הם מעל ל-30 ילדים.
מה יפית: ויכול להיות שבפריפריות יש לנו גנים קטנים יותר.
מה יפית: ביישובים מרוחקים יש גנים קטנים יותר, אבל הרוב זה הממוצע, 30-29 ילדים.
מה יפית: רוב השנתון.
עינת וילף: חברת הכנסת זוארץ, כיוון שזה הדיון שלך, אתה רוצה?
אורית זוארץ: אני מתנצלת, אני פשוט רצה מדיון לדיון.
אורית זוארץ: היה דיון על מרכזי הסיוע לקורבנות תקיפה מינית במקביל לדיון הזה.
אורית זוארץ: בהחלט ביקשנו – הצטרפתי לחבר הכנסת אלכס מילר בבקשה לקיים דיון מהיר, כדי לקבל איזושהי תמונה קצת יותר ברורה.
אורית זוארץ: אנחנו מקבלים פיסות מידע.
אורית זוארץ: בכל פעם קצת דרך התקשורת, ורצינו לברר בצורה חד-משמעית איפה המשרד עומד ברמת ההיערכות.
אורית זוארץ: למה לא מעבירים את התקציבים?
אורית זוארץ: יש כאן תביעות של רשויות מקומיות שצריכות לקבל מענה.
אורית זוארץ: רשויות מקומיות מכשירות כל מיני מבנים מהיקב והגורן כדי לקלוט את אותם ילדים.
אורית זוארץ: וזו היתה מטרת הדיון.
עינת וילף: את יודעת על רשות מקומית שלא קיבלה את התקציב?
אורית זוארץ: יש רשימה של רשויות - - -
אברהם מיכאלי: הבעיה היא לא התקציב, הבעיה היא לוח הזמנים הצפוף.
אורית זוארץ: לוחות הזמנים שאילצו את השלטון המקומי להיכנס ולתת מענה.
אורית זוארץ: הייתי רוצה לשמוע קצת יותר אולי ברמת נתונים.
אורית זוארץ: הרי גילאי שלוש זה לא משהו חדש.
אורית זוארץ: ילדים, גם בפריפריה הגיאוגרפית, גם ביישובים בחתך סוציואקונומי נמוך, מקבלים את המענה הזה ללא תשלום כבר הרבה מאוד שנים.
אורית זוארץ: זה לא משהו שהמצאנו היום.
אורית זוארץ: וגם בערים הגדולות, בשכונות עם החתך הסוציואקונומי הנמוך.
אורית זוארץ: השאלה היא איפה נוצר הפער, ובאיזה מקומות יש קושי?
אורית זוארץ: ועוד שאלה שאני רוצה לשאול, אם יש כאן מישהו מהתמ"ת, למה בתמ"ת לא מרחיבים את מספר הילדים שיכולים לקבל מענה?
אורית זוארץ: כי אנחנו יודעים שבמעונות היום, בהרבה מאוד מקרים, שוהים ילדים מעבר לגיל שלוש.
אורית זוארץ: ויש מעונות שיכולים לתת מענה.
אורית זוארץ: איפה שיתוף הפעולה של משרד החינוך והתמ"ת כדי לתת פתרונות, לפחות במקומות שיש?
אורית זוארץ: אגב, זה לא גילאי שלוש, יושבת-הראש, אלא אנחנו מדברים על ילדים בני שנתיים ושמונה חודשים, כי דצמבר נכללים בתוך הפול הזה.
אורית זוארץ: יש גנים, כמו שאמרת, ביישובים הקטנים, שלפעמים הוא גן ברצף של שלושה מחזורים.
אורית זוארץ: שם ילדים בני שנתיים ושמונה, ארבע, וגם 5 לפעמים, אלה שלא הגיעו לגני החובה.
מה יפית: יש גילאים כאלה שהם תלת-גילאים ביישובים שבהם אי-אפשר - - -
אורית זוארץ: ביישובים הקהילתיים בדרך כלל.
מה יפית: גם בקהילתיים, גם מרוחקים, במועצות אזוריות, ביישובים מרוחקים שלא כדאי להסיע ילדים צעירים, ושם אנחנו מאשרים שלושה גילאים.
אורית זוארץ: אבל יש סייעת נוספת?
מה יפית: יש הנחיות ברורות לגבי סייעת נוספת במקרה של תלת-גילאים.
אורית זוארץ: כי אני יודעת שיש שם בת שירות, לפחות בגנים שאני מכירה.
מה יפית: לא, יש סייעת נוספת בגנים שמאושרים על-ידי המשרד.
מה יפית: לא כל אחד יכול להחליט שהוא יוצר מצב של גן תלת-גילאי, אבל במידה והמשרד מאשר את זה, אז גם מאושרת להם סייעת.
אורית זוארץ: זה אומר שטובת הילד לא ממש עומדת לנגד העיניים, שהילד יהיה עם קבוצת הגיל שלו, ויקבל מענה, אלא היבטים תקציביים של הסעת ילדים מיישובים אחרים.
מה יפית: לא, אלה גישות שונות.
עינת וילף: למה, הסעה לילד קטן זה גם טובת הילד.
מה יפית: אלה גישות שונות.
מה יפית: יש גישות שונות.
מה יפית: בקיבוצים יאמרו לך שלמרות שיש הרבה מאוד ילדים, הרצון שלהם ליצור את הרצף הגילאי, והם מעדיפים שיהיו ילדים בני שנתיים ועשרה חודשים עם ילד בן 6 שנים.
מה יפית: זה תלוי איזו גישה מובילים ולאן - - -
אורית זוארץ: בקיבוצים, לצערי הרב, זה כבר מזמן הפך להיות גישה כלכלית.
אורית זוארץ: 3,500 שקל לגן עד גן חובה או עד כיתה א' זה לא בדיוק גישה חינוכית.
אורית זוארץ: זו גישה כלכלית גרידא.
מה יפית: גם בזה אנחנו מטפלים השנה, והכנסנו את זה למסגרת.
מה יפית: זה לגבי הנושא של גישות, לגבי הנושא של גילאים.
מה יפית: אנחנו הגבלנו השנה והנחינו את הרשויות לשבץ ילדים לשני שנתונים, דבר שהיה מוכר וידוע, למעט היישובים שעליהם דיברתי, שהם מרוחקים ואין לנו אפשרות לנייד ילדים, ואנחנו לא מעוניינים להסיע ילדים מספר שעות.
מה יפית: אנחנו כן מאשרים להם להיות במסגרת תלת-גילאית, והם מקבלים סייעת.
מה יפית: לגבי הסוגיה של התמ"ת – במסגרת המעונות יש גנים, שהיו מוכרים כגנים מוכרים שאינם רשמיים, אבל לא תוקצבו.
מה יפית: השנה כן נעשה איזשהו מהלך - - - שיש מסגרות.
מה יפית: אני אומרת מעונות – נעמ"ת, ויצ"ו ו"נאות מרגלית", עד כמה שאני זוכרת.
מה יפית: עם שלושת הגופים האלה כן היה לנו קשר, ויצרנו חיבורים.
מה יפית: לא בכל המעונות יש מסגרות של כיתות גן, ואז לא ניתן לתת מענה שם.
מה יפית: אני לא יכולה לדבר במקום התמ"ת, אבל במקומות שיכולנו לעשות את החיבורים, עשינו את החיבורים.