GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נוי שמעוני: אנחנו המורים שנמצאים במערכת, שמסרבים כרגע לחתום ונפגעים בה, למרות שבעצם יש לנו זמן, לפי החוק יש לנו זמן, אז למה הקידום שלנו נפגע?
נוי שמעוני: הרעיון של יש לנו זמן, זה לא להגיד עכשיו לרן ארז תבטל את ההסכם.
נוי שמעוני: הרעיון הוא אחר, בואו תשמעו אותנו, יש לנו דברים להגיד לכם.
נוי שמעוני: הגברת מיכל ממשרד החינוך, בואו תשמעו את המורים בשטח, את אלה שמוכנים לדבר, את אלה שלא פוחדים.
נוי שמעוני: אני יכולה להגיד לזכותו של מנהל בית הספר שלי, מר אהרל'ה רוטשטיין – הוא אמר לי, תשמעי אתי, את חושבת שאת צודקת, לכי עם זה.
נוי שמעוני: אבל דברים מסוימים אני חייב לעשות, כמו למשל, לא לתת לך תפקיד כי בהסכם הוא מחויב לזה.
נוי שמעוני: זאת אומרת, אלה שמקבלים את התפקידים הם מורים שחתמו על "עוז ותמורה", דרך אגב, זה סעיף וסוג של איום הייתי קוראת לזה אם הייתי מסתכל על זה.
עינת וילף: כלומר, כדי להיות רכז מקצוע, מחנך, וכל הדברים האלה.
נוי שמעוני: לא רכז מקצוע, לא מחנך.
רן ארז: מחנך לא.
נוי שמעוני: רכז מקצוע כן.
נוי שמעוני: אני חושבת שסגנות או דברים מן הסוג הזה, זה לא בא בחשבון.
נוי שמעוני: דיברנו על השעות – עכשיו זה 40.
נוי שמעוני: בעצם אנחנו מתחילים להיות מתוגמלים, מדדים שלא ברורים לנו, פלוס השכר שאנחנו לא יודעים לקרוא אותו.
נוי שמעוני: נסיגה מההסכם – מורה שחתם על ההסכם ורוצה לסגת ממנו למעשה כבול, אין לו דרך לסגת מהחתימה שלו בשום צורה.
נוי שמעוני: גם עם פניה לארגון המורים, פשוט חתום.
נוי שמעוני: אני שואלת את עצמי, אם זה כל כך וולנטרי, אז למה האיום?
נוי שמעוני: למה אי אפשר לסגת - - -
עינת וילף: זה לא וולנטרי לתקופת ביניים עד שכולם מחויבים לזה.
נוי שמעוני: אני מאוד מקווה שאוכל לסגור את כל הנושאים.
נוי שמעוני: מורים של הסתדרות המורים כמוני, אני עברתי להסתדרות המורים לפחות לפני שנתיים, כאשר ראיתי את ההסכם הזה – דרך אגב, ההסכם היה חסוי, זמן רב לא יכלו להגיע, עניין השקיפות - לא יכלו להגיע להסכם לראות במה מדובר.
נוי שמעוני: חלק גדול מהדברים נראו על הנייר מצוינים.
נוי שמעוני: אבל כאשר אתה נכנס לתוך המערכת ועובד, ולמה מורים רוצים לסגת ממנו, כי בעצם הם גילו שהערך המוסף, הכספי, מה שלא מעניין אותי, דרך אגב, הוא נמוך.
נוי שמעוני: הייתה כתבה בדה מרקר לפני שבוע, אני העליתי אותה כאן.
נוי שמעוני: כתוב בפירוש למרות כל הרפורמות, עדיין המורים נמצאים בתחתית סולם השכר עם הרפורמה, עם הכול.
נוי שמעוני: זאת אומרת, במידה רבה נמכרנו במחיר של נזיד עדשים.
נוי שמעוני: אם אני מסתכלת על היבטים אחרים, זה לא צמצם את מספר התלמידים בכיתה.
נוי שמעוני: זה לא גרם לכך שאם מורה רוצה לצאת ללימודים, אז הוא לא צריך להתנגח עם מנהל בית הספר שייתן לו יום פנוי.
נוי שמעוני: אני חוזרת שוב, הסתדרות המורים - מורים ששייכים להסתדרות המורים ומלמדים בחטיבה העליונה בלבד, למעשה אנחנו מחויבים לרפורמה מבלי שהארגון שחתם עליה הוא ארגון מייצג שלנו.
נוי שמעוני: פה יש סימן שאלה ענק, אם אני שייכת להסתדרות, והנציג של ההסתדרות, דרך אגב, מסרב לחלוטין לסייע בכל צורה שהיא, השאלה המרכזית היא אם לא במידה מסוימת אנחנו מובלים על ידי משרד החינוך דרך ארגון המורים.
נוי שמעוני: שמעתי את מר ארז באחת מתכניות הטלוויזיה, אני דיברתי, אתה דיברת, לי יש תחושה שבמידה רבה ותסלח לי שאני אומרת את זה, עבדו עליך בעיניים.
נוי שמעוני: אני יודעת שאתה ותיק מאוד, אפרופו הבחירות בארגון המורים, ארגון שיש בו בחירות דמוקרטיות מלאות, לא יכול להיות גם הסתדרות המורים, גם ארגון המורים, שכל הזמן נמצאת שם אותה הנהגה, זה פשוט לא זז, ונסיון לפני מספר שנים להגיע להנהגה, לדעתי המורה נפגע מכל הכיוונים האפשריים, זה דרך אגב, סימן שאלה ענק לגבי הבחירה הדמוקרטית, לשני הארגונים לא רק לארגון אחד.
נוי שמעוני: אם לא מייצגים אותי ואני בעצם בחטיבה העליונה, למה עדיין אין לי את האפשרות לשמור על העיסוק שלי כרגע כפי שהוא, בלי שייפגע הקידום שלי, אני מוכנה לעבוד, טכנית, זה יוצא פחות כסף.
נוי שמעוני: אנחנו סוג של מורים שבעצם אומרים אל תגעו לנו בשכר, אנחנו מוכנים להרוויח פחות, אבל אנחנו רוצים לשמור על העיסוק שלנו כפי שהוא, זאת אומרת, שאתה בא עם אידיאולוגיה לתוך העיסוק הזה, ולא מכיוון שהשכר הוא גבוה או כל מיני דברים מן הסוג הזה - אני בעד העצמה.
נוי שמעוני: נעשה כאן משהו הפוך, מורים ממש לחוצים בתוך חדרי המורים.
נוי שמעוני: מנהלים עושים הכול כדי להיכנס לרפורמה, ברור גם למה.
נוי שמעוני: הם קיבלו תקציבי ענק, השכר שלהם בתקופת הרפורמה – ההטמעה שלה עלה ב-50%, זאת אומרת, יש אינטרסים סותרים של המורים ושל המנהלים, גם הליך הפיטורין של מורה קבוע הפך להיות הרבה יותר מזורז, וגם בידיים של המנהל עצמו סמכות מאוד חזקה שקיבל כרגע המנהל.
נוי שמעוני: טכנית, כרגע כפי שאני רואה את זה, אנחנו נמצאים במצב שאנחנו בתחתית החבית הזאת, לא מסוגלים לומר מלה.
נוי שמעוני: הנציגים בשטח, גם של ההסתדרות לא איתנו.
נוי שמעוני: נוצר מעין מצב במידה רבה אתה אומר לעצמך, רגע אחד, לכו לכוח לעובדים, תעשו ארגון שלישי.
נוי שמעוני: בכלל, סימן שאלה ענק, למה לעזאזל אנחנו צריכים שני ארגונים?
נוי שמעוני: מה הסיבה, הסיבה הייתה פעם סיבה היסטורית, הכל טוב ויפה.
נוי שמעוני: אבל ההפרדה הזאת של שני הארגונים, אתם אופ"ק חדש ולכן אנחנו לא מתעסקים איתכם, ועוז לתמורה - יש לחיצת יד הדדית של שני הארגונים האלה - שאתם לא נוגעים לנו באופק חדש, אנחנו לא נוגעים לכם בעוז לתמורה הכול טוב.
נוי שמעוני: אני שוב אומרת, לי נראה שפקידי האוצר עשו הסכם יוצא מן הכלל, שיתנו לנו את האפשרות לדבר, שנית, במידה רבה זה פגיעה בחופש העיסוק.
עינת וילף: זה לא נכון, לזה יהיה דיון נפרד.
עינת וילף: אני חייבת לעצור אותך.
חנן רובין: נראה לי בגלל שהנושא שאני רוצה לדבר עליו הוא אחר, אולי יותר כדאי שהתייחסו לאתי עכשיו.
עינת וילף: יש עוד מישהו שמבקש להתייחס ל"עוז לתמורה" למהות שלה?
רן ארז: אני אנסה להיות קצר.
רן ארז: אני רואה שחלק גדול מהדברים שנטענו בלהט ובצורה יפה, אין לי ספק שיודעים לדבר כולם.
רן ארז: הם מבוססים על מידע לקוי והוא חסר.
רן ארז: נתחיל אולי לפי הסדר, אלא מניעת הקידום שהזכרת, שהקידום שלך נעצר.
נוי שמעוני: לא שלי, של מורים אחרים.
נוי שמעוני: של אלה שרוצים - - -
רן ארז: הטענה שהקידום של מורים מסוימים שלא חתמו על הרפורמה נעצר כי לא יוכלו לקבל תפקידים וכדומה.
רן ארז: יש טענה של משרד החינוך והיא טענה צודקת שאנחנו הסכמנו.
רן ארז: שאם המערכת הולכת לרפורמה, אי אפשר לתת לאדם להיות מרכז שיכבה שהוא אחראי על מחנכי השיכבה או מרכז מקצוע שהוא אחראי על כל המורים שמלמדים אותו מקצוע, כאשר כולם נכנסים לרפורמה והוא לא רוצה להיכנס לרפורמה, והוא צריך להדריך אותם ולהוביל אותם.
רן ארז: אתה לא יכול לא להזדהות עם משהו, ואחר כך להגיד לאחרים מה לעשות.
רן ארז: בא משרד החינוך ואמר, אם אתה מזדהה עם הרפורמה ואתה ראוי, ואתה עונה לקריטריונים, אתה יכול גם לקבל תפקיד, לא כולל חינוך כיתה.
רן ארז: חינוך כיתה ממשיכים כפי שהיה עד עכשיו, אבל לגבי התפקידים האחרים, איך מינו קודם מרכז מקצוע?
רן ארז: בלי קריטריונים, על פי שיקול דעתו של המנהל, גם היום יש שיקול דעת למנהל, כאשר אחד הקריטריונים הנוספים - הצטרפת או לא הצטרפת לרפורמה.
רן ארז: לכן, מה שיש לו היום, יש לו קריטריונים שקודם לא היו, אחד הקריטריונים זה אם הצטרפת או לא.
רן ארז: אתה יכול להיות דוגמה למורים שאתה רוצה לרכז את עבודתם או לא?
רן ארז: אתה רוצה להיות דוגמה למחנכים שאתה רוצה להיות מרכז השיכבה שלהם, כן או לא.
רן ארז: מנהל בית הספר הוא מחליט, אף אחד לא מונע ממך להתקדם.
רן ארז: הדבר השני, קודם לכן גם כן היו יכולים לא למנות את הבן אדם להיות מרכז מקצועי ולא אפילו לתת לו דין וחשבון.
רן ארז: הדבר השני של ערך שעה.
רן ארז: נכון, אם אנחנו עושים חשבון אריתמטי, ערך השעה אריתמטית ירד, אבל זה לא בא לידי ביטוי בכלל.
רן ארז: מתי הוא בא לידי ביטוי?
רן ארז: כשאני נותן שעה נוספת ואני מקבל על זה תשלום בגין שעת מילוי מקום, שעה נוספת התשלום הוא יותר נמוך.
רן ארז: אבל גם כאשר אני נעדר מבית הספר שעה אחת בגלל סיבה כזאת או אחרת הניקוי הוא נמוך.
רן ארז: המשכורת שלנו היא משכורת חודשית, המשכורת החודשית היא על פי משרה.
רן ארז: אם אנחנו מקבלים היום אמנם אריתמטית פחות כסף על כל שעה, אבל אני מתוגמל על הרבה יותר שעות שקודם לא תוגמלתי, בסופו של דבר השכר שאני מביא הביתה הוא שכר יותר גדול.
רן ארז: כי על השתלמויות לא תוגמלתי, על ישיבות לא תוגמלתי, על קבלת הורים לא תוגמלתי, על שיחות עם קולגות, ועל בדיקת מבחנים ומערכי שיעור.
רענן פורשנר: סליחה - - -
רן ארז: לכן, אני בא ואני אומר, אם אתה עושה חשבון נכון, ערך השעה ירד, אבל הוא לא בא לידי ביטוי בתשלום השכר, אלא רק אם אתה נותן שעת מילוי מקום, או אתה נעדר שעה, כי ככה השכר עלה כי אתה מתוגמל על הרבה מאוד שעות שקודם לא תוגמלת.
רענן פורשנר: במאבק נגד אופק חדש זו הייתה הטענה - - -
רן ארז: סליחה, אני לא רוצה להתווכח.
רן ארז: רענן, אתה תדבר בתורך, וזה לא מעניין אותי מה שהיה באופק חדש.
רן ארז: אופק חדש זה אופק חדש, זה רפורמה אחרת, אני לא הולך לפי אופק חדש, אופק חדש זה משהו אחר לגמרי.
רן ארז: דבר נוסף, הנושא שהמורה הוא ממשיך גם בשמונה בערב אם מישהו מתקשר אליו, אף אחד לא מונע ממך לעשות את זה היום.
רן ארז: אני לא אומר לך בארבע, אם מישהו מתקשר בשמונה בערב אל תעני לו כי גמרת לעבוד בארבע.
נוי שמעוני: אבל יש מורים שהפסיקו לעשות את זה.
עינת וילף: טוב מאוד.
עינת וילף: הגענו למצב שמורים חשבו שהתפקיד שלהם 24/7, לענות בכל שעה משעות היום לטלפונים.
עינת וילף: אני חושבת שטוב שמתחילים להבהיר שלא, לא מתקשרים בכל שעה למורים, המורים לא זמינים בכל שעה.
עינת וילף: יכול להיות שיש לך תפיסה אחרת של התפקיד, אבל אני כן חושבת שיש כאן בכל זאת משהו חשוב שכן אומר יש גבולות, ועם כל הכבוד, זה תפקיד שלא צריך להיות זמין 24/7.
נוי שמעוני: במשרד החינוך כאשר מפעילים תכניות מתוקשבות, נניח אזרחות תכנית מתוקשבת שהיא פועלת מהבית, זאת אומרת, שגולת הכותרת שלה שהמורים והתלמידים לומדים ידע מבואי מהבית, תכנית תקשוב.
נוי שמעוני: הנה דוגמה למצב שבו מורים מסוימים - - -
עינת וילף: זה בהקשר אחר.
נוי שמעוני: לא דיברנו על נשים עם ילדים.
רן ארז: נשים עם ילדים יש גם בבנקים, גם בעיריות וגם בתעשייה.
נוי שמעוני: אבל - - לא מרוויחים את השכר שלהם.
רן ארז: מורים לא יכולים לסגת אם הם חתמו.
רן ארז: הם לא קטינים, הם היו יכולים לשקול וכדי שלא יושפעו על ידי המנהלים, היו צריכים לחתום באתר של משרד החינוך, אף אחד לא היה צריך לדעת אם הוא חתם או לא חתם – שיקול דעת אישי.
רן ארז: עם 75% ממורי בית הספר חתמו, בית הספר נכנס לרפורמה.
רן ארז: אם היו רק 70% הוא לא נכנס.
רן ארז: על סמך החתימה של המורה הזה שעכשיו רוצה לסגת, בית הספר נכנס.
רן ארז: עכשיו הוא בא ואומר, אני רוצה לצאת, זה משנה לכל בית הספר את הכול.
רן ארז: אי אפשר לשחק במערכת החינוך יו-יו.
רן ארז: אני נכנס, אני יוצא, לא היה לי טוב, לא היה לי טוב, הבנתי, לא הבנתי, זה לא כך.
רן ארז: לכן, אם על סמך החתימה שלו, כל בית הספר נכנס, הוא לא יכול היום לבוא ולהגיד - פוס, לא משחקים, שברו את הכלים, אני הולך הביתה.
רן ארז: זה לא כך, הוא מורה, הוא מחנך, הוא צריך לשקול את הדברים שלו לפני שהוא חותם.
רן ארז: עובדה, שבשנה שעברה נכנסו רק 257 בתי ספר, לא נכנסו 1,000 כי לא הגיעו ל-75% למרות שהיו הרבה מהם ש-50% חתמו.
נוי שמעוני: מה קורה אם כל בית ספר רוצה לסגת?
רן ארז: הוא לא יכול, כי זה לא רפורמה כבקשתך.
רן ארז: זה לא אסיפת הסברה איך הרפורמה פועלת.
רן ארז: תשאלו אותי, תבואו לפה, תדברו על הארגון.
רן ארז: אני מדבר עכשיו על הרפורמה.
רן ארז: אני רוצה להתייחס, אני בא ואני אומר שתדעי דבר אחד גברתי, אתה גם כן מורה לסוציולוגיה, כל התחלה, כל שינוי הוא קשה.
רן ארז: לא חושב, זוג צעיר מתחתן מתוך אהבה, הם אוהבים אחד את השני, אבל החיים בהתחלה הם חיים קשים עד שמתרגלים אחד לשני.
רן ארז: אחרי תקופה מסוימת עשו ילד, נולד להם תינוק, מוציא אותם מדעתם, הוא בוכה בלילה, צריך לקום להאכיל אותו צריך לחתל אותו וכו', מה הם זורקים אותו החוצה כי הוא מפריע להם בחיים?
רן ארז: לא, הם אוהבים אותו, הם לומדים לחיות איתו.
רן ארז: אנחנו באים פה לעשות שינוי, השינוי הזה הוא לא קל, 64 שנים עבדנו במתכונת מסוימת, עכשיו אנחנו עוברים למתכונת אחרת, זה קשה להתרגל.
רן ארז: הייתה מורה בגדרה ואמרה לי, רן, אני אוהבת את הרפורמה אבל אני לא מצטרפת, למה?
רן ארז: שאלתי אותה, כי אני רגילה לישון בצהריים בין שתיים לארבע, עכשיו אני לא יכולה יותר.
רן ארז: יש הרבה דברים שמקשים, אין ספק, אבל המקצוע שלנו הוא לא מקצוע פשוט, את בעצמך אמרת זאת.
רן ארז: לכן, צריך לקחת בחשבון את כל הדברים האלה.
רן ארז: אם אנחנו רוצים שינוי, או אנחנו רוצים אותו הדבר שהיה 64 שנים, אנחנו יודעים למה הגיע מערכת החינוך.
עינת וילף: תודה רבה רן.
עינת וילף: מכיוון שכל הנושאים האחרים הם לא על הרפורמה, אני פשוט אקח את כל השאלות, ורן אתה תתייחס ונסיים את הדיון.
חנן רובין: תודה.
חנן רובין: אני רוצה להתייחס, רן, למשפט האחרון שאמרת, שאם רוצים משהו שהיה 64 שנים, רוצים משהו חדש, ואני חושב שגם ציבור המורים רוצה לראות משהו חדש בארגון המורים שלו.
חנן רובין: אני רוצה לחזור לנקודה של אמנון בהקשר הזה, של האגודה העות'מאנית, שבסופו של דבר הארגון בוחר להישאר אגודה עות'מאנית.
חנן רובין: אני חושב שאין פה משפטנים, אבל אם יש פה, הם יודעים שלהיות אגודה עות'מאנית, זה אומר שלהיות כפוף להרבה פחות ביקורת ולהיות מחויב להרבה פחות שקיפות, ולהרבה פחות תהליכים של דמוקרטיה בארגון.
חנן רובין: הייתי שותף למערכת הבחירות האחרונה, אני חלק מקבוצה גדולה של מורים שהתמודדה במערכת הבחירות הזאת, אני חושב שארגון שבו אין מערכת בחירות שמנוהלת על ידי גורמים חיצוניים, זאת אומרת, יושב ראש ועדת הבחירות, אבי פסקל, שהוא חבר הנהלה, זה בעצם כמו שביבי נתניהו ינהל את מערכת הבחירות של מדינת ישראל לצורך העניין.
רן ארז: עובדה לא נכונה.
חנן רובין: אולי היום הוא לא, אבל היה - - -
אבי פסקל: אתה לא יכול להטיל אשמות, אתה מנצל כוונה זו לרעה.
חנן רובין: אני הקשבתי ונתתי לך לדבר, חכם אינו נכנס לדברי חברו, עונה ומשיב כהלכה.
עינת וילף: בבקשה, כל אחד ישאל את השאלות, יעיר הערות, בסוף תהיה התייחסות.
חנן רובין: דן ארבל היה מפקח על הבחירות, ואתה היית יושב ראש ועדת הבחירות, אז בכל מקרה, מה שאני רוצה לומר, שפנקס החברים של הארגון לא גלוי.
חנן רובין: הטענה שחזרה על עצמה גם פה, ויכול להיות שיש בה הגיון אבל לדעתי היא לא נכונה במקרה שלנו, טענה שניתן יהיה להתנכל אם יידעו מי המורים של חברי הארגון.
חנן רובין: זאת אומרת, שמועמד שבא להתמודד בבחירות עם ארגון המורים, בעצם לא יודע מי ציבור הבוחרים שאליו הוא צריך לפנות.
חנן רובין: אפשר לדבר גם על התקנון שלא מתייחס מספיק או שכמעט לא מתייחס בכלל לבחירות, או שמתייחס באופן חלקי.
חנן רובין: יש הרבה סוגיות, וגם בית משפט עליון אמר בעצמו, אני הייתי שם כשהוא אמר את זה, וקבע שהיו בעיות בתהליך הבחירות והחזיר את הדיון לבית משפט מחוזי, וכשהתבקשתם לחשוב יחד על תהליך הבחירות הבאות ולראות איך אפשר לעשות את זה בצורה שקופה ובצורה דמוקרטית, אז בחרתם שלא.
חנן רובין: נשמח אם תוכלו להתייחס לעניין הזה בהקשר של אגודה עות'מאנית שאתם בוחרים לא להיות.
עינת וילף: תומר בליטי, מורה בבית ספר אמנויות בירושלים, וחבר מועצת ארגון המורים.
תומר בליטי-דגן: גילוי נאות, גם אני התמודדתי בקבוצה של רוח חדשה במערכת הבחירות האחרונה על ארגון המורים, בעצם על השולחן כאופוזיציה לרן ארז, מאז נבחרתי לארגון המורים.
תומר בליטי-דגן: אני רואה את התמונה בהחלט לא שחור לבן, אני לא חושב שמישהו פה רואה אותה בשחור לבן, אבל למשל בהתייחס לדברים שאמרה אתי, אני רוצה להגיד שאני למשל כן מלא הערכה, ומאוד מפרגן לצעדים שעשה ארגון המורים ושעשה רן ארז בנוגע לרפורמה.
תומר בליטי-דגן: שוב, המדינה וארגון המורים החליטו על איזשהו הסכם כולל, הרבה פעמים אני חושב שמורים נוטים להתייחס לנקודות שהן לפעמים קטנוניות בנוגע לרפורמה, ובאמת מפספסים את התמונה הגדולה שהמהלך הפדגוגי הזה עושה.
תומר בליטי-דגן: הערת שוליים, אני מאוד מצטער עכשיו על הנוכחות בוועדת חינוך, פעם אחרונה שהייתי פה לפני חודשיים זה היה בדיון שלא על השולחן סביב העניין של אדר כהן, נושא פוליטי, והוועדה כולה הייתה פה.
תומר בליטי-דגן: אני מאוד מעריך את הדיון שאת יוזמת, חברת הכנסת וילף, זה דיון מאוד חשוב ומשמעותי.
עינת וילף: אנחנו עוברים ממשפטי שדה לשאלות מערכתיות.
תומר בליטי-דגן: דבר כבד עומד ליפול בנושא הזה.
תומר בליטי-דגן: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו פה, בהתייחס לאופן התפקוד של הארגון.
תומר בליטי-דגן: רן, אני חושב שארגון, איך שאני תופס אותו, נמצא במגננה, אבל יש בעיה, בכלל צריך להקשיב לקולות האלה שמבקשים יותר דמוקרטיזציה בשקיפות.
תומר בליטי-דגן: אני אתן דוגמאות.
תומר בליטי-דגן: הועידה הארצית של ארגון המורים מתכנסת למעשה פעם אחת בכל פעם, אפשר לכנס אותה יותר זה על הנייר, לפי התקנון, אבל בעצם זה הליך שהוא בעצם כמעט בלתי אפשרי דה-פקטו.
תומר בליטי-דגן: מועצת הארגון – גם במהלך הבחירות נבחרת מועצה, למשל, כאשר נבחרה מועצה והמועצה בחרה מתוכה את ההנהלה, אני לא זוכר כמה תפקידים נבחרו, יושב ראש המועצה, וחברי הנהלה וכן הלאה.
תומר בליטי-דגן: אבל אם נניח היו 10 תפקידים, התמודדו עליהם 10 אנשים, ליתר דיוק התמודד 11 אנשים, אחד היה לא צפוי, הוא גם העביר אחרי זה ביקורת על ההנהלה, אני רק מבהיר את הנקודה, יש רושם שהמשחק מכור, הוא לא מכור בשחיתות, אבל הדברים יותר מדי צפויים מראש, היה ידוע בדיוק אדם איקס מתמודד לוועדה פרופסיונאלית, האם איקס הזה ייבחר - אין בעצם הליך דמוקרטי.
תומר בליטי-דגן: רן, צריך להבין שהדרישות האלה לשקיפות ולדמוקרטיזציה הן לטובת הארגון.
תומר בליטי-דגן: הן לא רק יחלישו את הארגון, מכיוון שהוא יהיה חשוף לביקורת, הן ישפרו אותו - אלה דברים משמעותיים.
תומר בליטי-דגן: בתוך המועצה יש ועדות, בעצם השאלה שלי הם גם למשל, מה תפקיד של המועצה מכיוון שהמועצה כחבר מועצה מאוד קשה לה להיות משמעותית, והיא בעצם ב-99% מהמקרים מתפקדת כחותמת גומי של ההנהלה.
תומר בליטי-דגן: המידע מגיע לחברי המועצה בדקה ה-90.
תומר בליטי-דגן: עולה שאלה למשל, שמזכירי סניפים שהם חברי מועצה, כלומר אנשים שמקבלים שכר מצד אחד, ומצד שני הם נבחרי ציבור, זאת שאלה קשה.
תומר בליטי-דגן: איך אבי פסקל יודע שאמנון רבינוביץ הוא לא חבר ארגון, ולמה הוא לא מצליח כבר שנה להיות חבר ארגון אם הוא מגיש 7 פעמים טפסים כדי להירשם לארגון.
אבי פסקל: - - - את הטפסים אז אני יודע.
אמנון רבינוביץ: איך יכול להיות, מה זה הדבר הזה?
תומר בליטי-דגן: אלה אנשים שרוצים בטובת הארגון, בטובת ציבור המורים ובטובת מערכת החינוך.
עינת וילף: בשל נושא הדיון היום העדיפות היא למורים.
רענן פורשנר: אני מורה בבית הספר גבעת גונן בירושלים, חבר ארגון המורים.
רענן פורשנר: ריכזתי את הליך הבחירות שהיו לפני כמה שנים בבית הספר מהצד המינהלי, הפרוצדוראלי, ועקב זה קראתי את תקנון הבחירות פעם ראשונה בצורה מסודרת והבנתי את ההגיון שלו.
רענן פורשנר: הבנתי את ההגיון שלמורים בוחרים ועידה, והועידה בוחרת מועצה, מועצה בוחרת הנהגה ויושב ראש, כאשר ההגיון הזה באמת אומר שלציבור המורים יש אפשרות להשפיע בצורה נציגותית.
רענן פורשנר: למעשה, איך שאני רואה את זה וחווה את זה בשטח, זה בדיוק הצד השני בתור לא חבר באף אחד מהגופים שצויינו.
רענן פורשנר: מדובר בצמצום היכולת של המורים להשפיע על הארגון שלהם, כאשר אני היום כמורה, חבר ארגון, מרגיש שאין לי השפעה, אין לי יכולת השפעה על המתרחש בארגון לא מבחינות של פרוצדורה, של מבנה, של שינוי תקנון וכו', וגם לא מהבחינה של לאן ארגון המורים פועל, מה העמדה של ארגון המורים בנושאים פדגוגיים כמורה, כסטודנט לחינוך יש לי רעיונות ומחשבות לאן הכיוון, לא מרגיש שבארגון דמוקרטי השאלה האם יש לי קירבה לאחד מחברי ההנהלה, קירבה אישית, היכרות עם חברי ההנהלה היא השאלה שצריכה להשפיע בשאלה של השפעה על ארגון שאני חבר בו, שאני שמח שאני חבר בו, לא הייתי רוצה לראות מורים לא מאוגדים באיגודים מקצועיים, כן הייתי רוצה להגיע למצב שבו הארגון הוא נמצא בהרבה יותר דמוקרטיזציה, אני מסכים עם תומר, אנחנו חיים בעידן שבו גם פרוצדוראלית ובטח מהותית אפשר לעשות ארגונים ועושים ארגונים בצורה הרבה יותר דמוקרטית, בצורה שלשטח יש הרבה יותר השפעה.
רענן פורשנר: אני מתנצל שהתפרצתי קודם, אני רוצה להגיד בחצי משפט.
רענן פורשנר: אני זוכר מאבקים שאתם ניהלתם נגד אופק חדש כאשר הטיעון העיקרי שלכם היה שפר שעה משלמים פחות, זה מה שאני זוכר מהתקשורת למה אופק חדש לא טוב.
רענן פורשנר: להגיד היום שהשאלה הזאת היא פחות משמעותית, יכול להיות שזה נכון, ויכול להיות שמה שאתה אומר זה נכון, אני רק רוצה לציין שזו סתירה מוחלטת לכל הטענות שלכם בזמן המאבק נגד אופק חדש.
אמנון רבינוביץ: אני רוצה להגיד שחשוב לי מאוד שהדברים שאנחנו אומרים הם לא דברים אישיים, לא על התקציב של הארגון, לא על השקיפות, לא על השיתופיות, לא על הערכים שעל פיהם צריך להתנהל ארגון, לא על פי ההקשבה למורים, ובטח לא על פי שחסר היום לארגון קול פדגוגי, וקול שבסופו של דבר יש לו השפעה על החינוך.
אמנון רבינוביץ: אני אומר בכאב רב כמורה, וכשותף להרבה מאוד אנשים אחרים, וחשוב לי מאוד, לא אבי ולא רן שלא תיקחו את זה למקום אישי, זה לא אישי, אין פה שום דבר כזה.
אמנון רבינוביץ: אבל יש פה בסופו של דבר אמירות מאוד קשות שאנחנו מרגישים שכבר תקופה מאוד ארוכה לא מתייחסים אליהם.
אמנון רבינוביץ: הדוגמה של עוז לתמורה היא הכי כואבת לנו, בגלל שעוז לתמורה זה היה הסכם שסגרו אותו 8 אנשים ולאף אחד לא היה יכולת לא לראות אותו, לא להשפיע עליו, לא לשאול עליו שאלות, שום דבר.
אמנון רבינוביץ: הדבר האחרון שאני רוצה לשאול ואני אשמח מאוד אם תתייחסו אליו, זה שבסופו של דבר יש היום במדינת ישראל תהליכים מאוד גדולים שקורים בחינוך, והארגון היום לא חלק מהמשחק הזה, לארגון היום אין אמירה פדגוגית משמעותית בתוך השיח החינוכי בישראל, לא בכל מה שהיה במחאה חברתית בקיץ האחרון, למרות שמאוד רצינו שהוא ייקח חלק והוא לא לקח חלק.
אמנון רבינוביץ: לא בכל תהליכי ההפרטה שקורים בחינוך, לא במורה קבלן, לא בעמותות שנכנסות לכיתות, לא בהרבה מאוד תהליכים אחרים שקורים, והארגון הוא לא חלק מהדבר הזה.
אמנון רבינוביץ: ארגון המורים בעיניי הוא לא רק ארגון עובדים קלאסי שצריך להיות תחום במסגרת קטנה.
אמנון רבינוביץ: לא, זה יהיה גרוע מאוד אם אנחנו נחשוב את זה, בכל העולם, ואני חושב שגם בישראל הגיע השעה שארגון המורים יהיה כזה שיש לו אמירה על החינוך, ויש לו אמירה פרופסיונאלית, ויש לו אמירה על איך צריכה להיראות במחשבה פדגוגית הדברים במדינת ישראל.
אמנון רבינוביץ: עוז לתמורה זו הזדמנות לעשות שינויים פדגוגיים שכדאי שהארגון ייקח את זה גם על עצמו.
עינת וילף: תודה רבה אמנון.
עינת וילף: בבקשה, עפרה כהן מארגון גננות מחנכות.
עופרה כהן: אני רוצה לברך אותך כיושבת ראש הוועדה על הכינוס הזה בשם השקיפות.
עופרה כהן: בהזדמנות זו אני גם מבקשת לקיים דיון דומה בהסתדרות המורים.
עינת וילף: יש שבוע הבא.
עופרה כהן: יפה, אני אהיה שם.
עופרה כהן: אני מקווה שבעתיד גם אנחנו נוזמן לכאן בשם השקיפות כארגון גננות.
עופרה כהן: שתי שאלות למר ארז, דיברת קודם על תקצוב של משרד החינוך לאיגודים מקצועיים, ודיברת על פעילויות רווחה, שי שנתי, יומן למורה וכו', שזה מתוקצב בעצם מהממשלה, ממשרד החינוך.
עופרה כהן: השאלה שלי מה קורה לעובד הוראה שלא חבר באיגוד המקצועי, הוא לא מקבל את השי, והשי הוא בעצם מהמעביד.
עינת וילף: זה לא באחריותו.
עופרה כהן: לא, השאלה שלי מה קורה עקרונית.
עופרה כהן: האם לעובד הוראה שלא מאוגד באיגוד אין את הזכויות האלה?
עופרה כהן: רציתי לשאול לגבי מתן מלגות, אני יודעת שישנה התניה - חבר שמקבל מלגה לפחות בהסתדרות המורים, לא יכול לעזוב את ההסתדרות למשך שלוש או ארבע שנים.
עינת וילף: שוב, גם כאן השאלה לא מופנית לאדם נכון.
מקס אביסרור: את ארז אני מכיר הרבה שנים, עוד בהיותי מורה בחינוך על יסודי והייתי חבר ארגון המורים.
מקס אביסרור: הצעירים בדרך כלל רואים או שחור או לבן, הם לא רואים את האפור באמצע.
מקס אביסרור: אני עוקב אחר הפעילות של מר ארז, וארגון המורים.
מקס אביסרור: המאבקים שלו, דרך אגב, הייתי גם חבר ועדת דוברת, ראיתי את המעמד שיש לארגון המורים בראשותו של מר ארז.
מקס אביסרור: זה שצריך להיות יותר דמוקרטיזציה אני מסכים, אני אומר ארז, בעצם הנסיון שלו בכל התחום הזה של הגנה על המורים, ולכו תשמעו כמה מורים כשהוא מגן עליהם, איך הוא מגן עליהם בחירוף נפש.
מקס אביסרור: לכן אני רוצה להגיד, לא להוריד מזכותו, הוא פעל המון וממשיך לפעול למען המורים.
מקס אביסרור: בתפקידי הקודם כיושב ראש ארגון איגוד מנהלי מחלקות חינוך בשלטון המקומי, בזמנו כאשר דיברו על חוק חינוך ארוך, כשהייתה הצעת חוק בעניין, וכשדיברו על יום חינוך בגני ילדים גם כיום חינוך ארוך, זה נפל בעיקר בגלל השלטון המקומי שלא יכול היה להעמיד את המבנים ואת פינות העבודה בזמנו.
מקס אביסרור: לכן אני חושש כרגע, עוז לתמורה זה מאבק שנמשך כמה שנים טובות, ואני מברך על המאבק הזה.
מקס אביסרור: אני חושש שנכון שקבעתם עד 2014, אבל אני חושש שהשלטון המקומי לא יעמוד במשימות ולכן זה עלול לפספס את המטרה.
מקס אביסרור: אני קורא אלייך עינת, יושבת ראש הוועדה, בעניין הזה צריך לדאוג שהשלטון המקומי יעמוד במשימה אם רוצים שזה יצליח, מעבר לעניין של השכר שהוא חשוב כשלעצמו, אבל אם אין פינות עבודה כמו שצריך זה לא יילך.
מקס אביסרור: אני עדיין פנסיונר של הסתדרות המורים, בעצם היותי כיושב ראש איגוד מנהלי חינוך לשעבר.
מקס אביסרור: הגמלאים בהסתדרות המורים לא מקבלים את השי רגיל, מקבלים מתנה, אבל לא מקבלים את השי כמו המורים הפעילים.
מקס אביסרור: בארגון המורים עד היום כל הגימלאים מקבלים שי כאילו הם פעילים - נכון או לא?
מיכל כהן: ברשותך אתייחס לעוז לתמורה, ולא על הסוגיה של ארגון המורים.
מיכל כהן: באמת, אני רוצה לומר כמה מלים באופן כללי, שהרפורמה הביאה לשינוי ולשיח אחר ולהקשבה אחרת למורים.
מיכל כהן: אני לא יודעת מה החוויה של כל אחד מכם, אבל השולחן שרן הציג, שהוא שולחן דו שבועי מביא את הקולות מהשטח, הוא לא איפשהו נמצא שם בגורדי השחקים.
מיכל כהן: עם תחושה זו או אחרת אין לי מה להתווכח, בסופו של יום, מה שמודד את הצלחת הרפורמה זו הצטרפות המורים, ההצטרפות הוולונטרית, מכיוון שיכול היה משרד החינוך ולומר, זו הרפורמה של המדינה ואנחנו מכניסים את כולם, זה לא מה שקרה.
מיכל כהן: ההצטרפות הוולונטרית היא הצטרפות שבעצם נועדה לאפשר למורה לבחון ולבחור מתי הוא רוצה.
מיכל כהן: היום אנחנו נמצאים במצב שבתי ספר שנכנסו בשלב אל"ף, מבקשים בצורה מדורגת, הרי אפשר להיכנס מלא ואפשר להיכנס מדורג, מבקשים לעבור למלא, אם הרפורמה לא הייתה מוצלחת הם לא היו מבקשים זאת.
מיכל כהן: דבר שני, אנחנו רואים המשך של הצטרפות של מורים, זאת אומרת, לאחר שנת יישום לא פשוטה, ראשונה, ובשנה הראשונה תמיד יש יותר קושי מהשנים שבאות אחר כך, זאת אומרת שמורים היו מצביעים ברגליים, והם לא.
מיכל כהן: הם אומרים אנחנו רוצים, נכון, שינוי דורש זמן, שינוי דורש הסתגלות.
מיכל כהן: אי אפשר להשביע את רצונם של הכול, אבל צריך להסתכל קדימה, ולראות רחוק, ולראות את השינוי שעוז לתמורה עושה.
מיכל כהן: הדבר האחרון, החוזה לא היה חסוי מעולם, ביום שחתמנו, וזה היה ב-14 באוגוסט, הוא עלה לאתר האינטרנט, מעולם לא היה חסוי, נהפוך הוא, מכיוון שהיינו בלוח זמנים צפוף, העלינו אותו במיידית, ביום שהוא נחתם הוא היה באתר.
רן ארז: אני אנסה על קצה המזלג.
רן ארז: חלק מהדברים שדיברו פה על שקיפות ועל פנקס חברים, ועל דמוקרטיזציה וכדומה, עמד כבר במבחן בבתי משפט, והחברים שטענו מה שטענו לא קיבלו מה שטענו בבית משפט.
רן ארז: ועדת הבחירות מורכבת מחמישה אנשים, כאשר היושב ראש הוא שופט בדימוס ארבל, פסקל לא היה לא חבר ועדה ולא יושב ראש ועדה, כך שעושים הרבה רעש על לא מאומה.
רן ארז: דבר שני, אגודה עות'מאנית - כדאי לדעת שבתחילת שנות התשעים פנינו לרשם העמותות להירשם כעמותה.
רן ארז: התשובה הייתה שאיגודים מקצועיים שנוסדו לפני 1980 והן אגודות עות'מאניות יישארו אגודות עות'מאניות, זה גם הסתדרות המורים, זה גם הסתדרות הכללית וכדומה.
רן ארז: לא שלא רצינו, אלא פשוט זה החוק, למה?
רן ארז: ככה קבעו.
רן ארז: אבל אנחנו נוהגים כעמותה, יש לנו ועדות ביקורת, יש לנו שקיפות, כל מה שיש בעמותה ואפילו יותר מזה.
רן ארז: לא רק זאת, האיגוד המקצועי היחיד במדינת ישראל שקרוב לשש שנים, או שבע שנים, יש לו גם תו מטעם מכון התקנים, שם בודקים את כל התהליכים.