GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת וילף: אני יודעת שהיו כמה בקשות של גני תמ"ת להרחיב את - - -
מה יפית: מי שהגיש בקשה, קיבל בצורה מסודרת.
מה יפית: לא כל האישורים ניתנו עדיין, אבל כולם נמצאים כרגע בתהליך.
מה יפית: היתה גם טענה נוספת לגבי הפערים בין הגילאים.
מה יפית: יש ילדים שנופלים בין הכיסאות.
מה יפית: גם זה לא מדויק, כי אנחנו קולטים ילדים עד ה-17 בדצמבר 2009, התמ"ת קולט מה-18 בדצמבר 2009.
מה יפית: כך שאין פערים מבחינת הגילאים.
מה יפית: יכול להיות שילדים לא נקלטים למערכת התמ"ת או למעונות מסיבות אחרות לגמרי.
מה יפית: לגבי נתונים אחרים – אני מסרתי קודם.
עינת וילף: עברנו על כל הנתונים.
אבי קמינסקי: משפט אחד.
אבי קמינסקי: אני מעריך שלמרות כל הדברים האלה כאן, נגענו בנקודה הכי מרכזית.
אבי קמינסקי: בסופו של דבר, החלטת הממשלה תיקלט והפערים ייטמעו בתוך המערכות, ומשרד החינוך עשה את עבודתו כפי שעשה, והרשות המקומית עשתה את זה כפי שעשתה.
אבי קמינסקי: זה מהלך של שלוש שנים, אני מעריך שבשנה הבאה הכול ייגמר ויתייצב, כולל גם הנושא של הסייעות, ויראו וילמדו את העניין.
אבי קמינסקי: הנושא של החיבור שבין גילאי לידה עד שלוש – לתפיסה הכוללת של גיל לידה עד שש, של הגיל הרך, זה הדבר המרכזי שהוא חייב להיות ל-Issue.
אבי קמינסקי: אני רוצה לקרוא – לך לפחות – לנהל על זה דיון כאן בוועדה על התפיסה הכוללת של הגיל הרך ככלל, שזה מוקד העניין.
אבי קמינסקי: ולא תמ"ת, אלא שמשרד החינוך ינהל את זה בצורה הראויה, וייתנו לאנשי החינוך לעבוד מגילאי לידה – כי אין גילאי אפס – עד גילאי שש, על כל התפיסה, על כל המרחב, והמעבר והקושי שהרשויות המקומיות עומדים בהם במעבר שבין המעון לבין גילאי שלוש במעבר הזה.
אבי קמינסקי: נתקלים בהרבה מאוד סוגיות קשות מאוד של התפתחות הילד, של אנשים לא מקצועיים שטיפלו בילדים, וזאת סוגיה אמתית.
אורית זוארץ: במעונות היום?
אורית זוארץ: במעונות היום המוסדרים, אנשים בלתי מקצועיים?
אבי קמינסקי: אני לא אומר רק במעונות היום, מעונות היום זה רק חלק קטן.
אורית זוארץ: המדינה לא לוקחת אחריות על ילדים מלידה עד שלוש, נקודה.
אורית זוארץ: זה חידוש מה שקורה כאן.
אורית זוארץ: לא לוקחים אחריות.
אורית זוארץ: מגלגלים את זה לפתחם של הארגונים.
אורית זוארץ: אני מאוד לא מסכימה אתך שילדים שגדלים בתוך מערכות של התמ"ת יוצאים נפגעים.
אורית זוארץ: צר לי, אני ממש לא יכולה לקבל את האמירה הזאת.
אורית זוארץ: הם עוברים הכשרות והדרכות, ויש פיקוח פדגוגי, ובמסגרות שיש גם ילדים מעל גיל שלוש, יש פיקוח של משרד החינוך, הם שותפים - - -
יעקב כץ: מי מטפל בילד שהוא ברחם אמו?
יעקב כץ: גם על זה צריך טיפול.
אורית זוארץ: אני חושבת שבכלל צריך רישיון כדי ללדת.
יעקב כץ: צריך להקים מעונות לרחם.
אבי קמינסקי: אני מציע לך שתבדקי את הנתון הזה, ותראי שאני לא טועה.
אורית זוארץ: אנחנו הרבה זמן דנים בסוגיה הזו, והגיע הזמן להסדיר את זה, אבל לא להעביר את זה למשרד החינוך בהכרח; או להעביר למשרד החינוך, אבל עם החופשות של התמ"ת.
אורית זוארץ: כי מה שאתה אומר כאן זה עכשיו הורים לילדים מלידה עד שלוש יצטרכו להתמודד כל עם מערך של מערכת החינוך, שעליה יש לנו הסתייגות מאוד גדולה.
אבי קמינסקי: אני דיברתי על המעברים ולא דיברתי על החופשות.
אורית זוארץ: אבל יש לזה עוד מחירים.
עינת וילף: אנחנו כמובן התחלנו לדון בנושא הזה.
עינת וילף: התקיימו הרבה דיונים.
עינת וילף: אין ספק שיש – לאט-לאט מחלחלת התפיסה שחינוך לגיל הרך הוא חינוך.
עינת וילף: וזה ילך ויתרחב.
עינת וילף: ביקש לדבר - - -
יעקב כץ: מה עם חינוך לגיל המבוגר?
עינת וילף: גם, אבל - - -
יעקב כץ: חברי הכנסת.
עינת וילף: אבל היום דווקא יותר ויותר ברור שהשקעה בחינוך הגיל הרך טובה ועדיפה על הגילאים המבוגרים.
עינת וילף: גם וגם, אבל התשואה יותר טובה בהתחלה.
עינת וילף: ביקש לדבר מוטי יוגב, סגן וממלא מקום יושב-ראש המועצה האזורית מטה בנימין.
יעקב כץ: אלוף משנה.
עינת וילף: הוא לא כתב.
אורית זוארץ: זו לא ועדת חוץ וביטחון.
אורית זוארץ: חברים, יש גם חברה אזרחית.
מרדכי יוגב: ברשות יושבת-הראש וחברי הכנסת, אפשר להתחיל ממה שאמרה חברת הכנסת זוארץ.
מרדכי יוגב: יהודה ושומרון בכלל, ובנימין בפרט – יושבת פה גם מהנדסת המועצה האזורית בקעת הירדן.
מרדכי יוגב: לא זיהיתי אנשים נוספים, אם לא זיהיתי מישהו - - -
יעקב כץ: צרפתי פה.
מרדכי יוגב: יגאל צרפתי, סמנכ"ל משרד החינוך לפיתוח ותשתיות, ויתר האנשים.
מרדכי יוגב: כל אחד לפי כבודו ומעלתו, שלא אפגע באף אחד.
מרדכי יוגב: בשורה התחתונה, יש ביהודה ושומרון גידול גבוה מאוד.
מרדכי יוגב: בנימין נמצאת בגידול של למעלה מ-10% לגני ילדים.
מרדכי יוגב: כנ"ל לכיתות א'.
מרדכי יוגב: זה מחייב אותנו, יוצר מחויבויות גבוהות מאוד להעמדת כיתות.
מרדכי יוגב: אני רוצה להודות לכל הגורמים.
מרדכי יוגב: קודם כל, לפני שאני אבוא בבקשות, להודות למשרד החינוך.
מרדכי יוגב: אנחנו הגשנו בקשות ל-88 כיתות חדשות – טרכטנברג - -
יעקב כץ: קיבלנו 100.
מרדכי יוגב: - - הכירו כבר בצורך של 33, ובחלקם הם עדיין לא קיימים כי הקשיים הם קשיי קרקע.
מרדכי יוגב: ולשם אני רוצה להגיע.
מרדכי יוגב: אולי ההתייחסות הראשונה היא ההתייחסות שאמרה חברת הכנסת זוארץ.
מרדכי יוגב: אנחנו מעט סובלים – הייתי מגדיר – מהמציאות.
מרדכי יוגב: לפני כשנתיים, פה, מר איתן ברושי, שמוכר פה לכולם, עוזר שר הביטחון להתיישבות, יחד, בוועדת החינוך של הכנסת הוגדר שכיתה לכל תלמיד הוא ערך שקודם לבירוקרטיה.
מרדכי יוגב: אם יש בירוקרטיה של מינהל מקרקעי ישראל, אז הבירוקרטיה היא קצת יותר מורכבת ממנה.
מרדכי יוגב: לפעמים היא מותנית בקצין – לפעמים הוא זוטר – והבנתו את צורכי המערכת האזרחית.
מרדכי יוגב: היא באמת רחוקה – לפעמים אפילו אין לו ילדים והוא איננו מבין מה המשמעות שאין כיתה לילד לגן ילדים או למקום אחר.
מרדכי יוגב: אז זה קושי שאני חושב שיש מקום לקיים דיון נפרד יחד – כי חסרים לי פה אנשי המינהל האזרחי ואנשי מערכת הביטחון, שאנחנו כפופים להם תחת ההגדרות, וכל דבר, וכל העמדת גן ילדים, אנחנו צריכים תהליכים מאוד ארוכים, לעיתים של שנים ארוכות.
מרדכי יוגב: עכשיו סיימנו בית ספר בטלמון – ארבע שנים וחצי.
מרדכי יוגב: אנחנו קיבלנו עכשיו חוזה חכירה במקום אחר, ארבע שנים.
מרדכי יוגב: נעלה – צריכים גני ילדים, הקו הכחול שם לא נחתם כבר חמש, ושש שנים.
מרדכי יוגב: על דברים שכאלו, על פרוצדורות שכאלו, שלעיתים הן עניין באמת מנהלי, והם יכולים להגיע - - -
יעקב כץ: מה עם - - -
מרדכי יוגב: ועוד מקומות.
מרדכי יוגב: אני רוצה לומר בהקשר לזה כמה נקודות קצרות, כדי לא להאריך.
מרדכי יוגב: אחד, הייתי מבקש לקיים דיון גם קונקרטי.
מרדכי יוגב: הבעיה הארצית היא מוכרת.
מרדכי יוגב: אני לא אאריך בה, היא יקרה לי.
מרדכי יוגב: עסקתי גם בחינוך הרבה שנים, גם בצבא וגם במסגרות של "בני עקיבא".
מרדכי יוגב: הייתי מזכ"ל "בני עקיבא" שלוש שנים.
מרדכי יוגב: אני הייתי מבקש לקיים דיון דחוף כאשר נמצאים פה נציגים מהמינהל האזרחי וממשרד הביטחון.
מרדכי יוגב: כי פעם אחת יש לי מה לומר תודה, ופעם שנייה יש לנו מה לומר על קשיים מסוימים, שבחלקם בנקודה מאוד מסוימת לא היו בתקופת ההקפאה.
מרדכי יוגב: הצלחנו למצוא את הנתיבים למענה של כיתה לכל תלמיד.
מרדכי יוגב: ואת ההחרגות ואת החריגות שנותנות את התב"א הנקודתית, שזה רק מבנה יביל, ורק אם זה אדמות מדינה וקו כחול – הצלחנו לסדר את הנוסחאות, גם בעזרת איתן, גם בעזרת אנשיו, איש-שלום, ואחרים, וכך דרך מתאם הפעולות בשטחים.
מרדכי יוגב: ואילו השנה אנחנו עומדים בנקודה אחת, למשל, באיזושהי התנכלות – אני לא אגיד בשם – של קצין אחד במערכת שיוצרת פקק בכולם.
מרדכי יוגב: יש רצונות במקומות אחרים, וקצין אחד, על כל מבנה כזה, מחפש להשים לו פה ושם צווי הריסה.
מרדכי יוגב: והדבר הזה הוא פשוט בהתנהלות של מערכת צבאית - - -
אברהם מיכאלי: אבל מה מציעים לך?
אברהם מיכאלי: לאיפה תיקח את אותם ילדים, שאין לך כרגע מענה בשבילם?
מרדכי יוגב: אל"ף, הייתי מבקש שיתקיים דיון נוסף, שהוא לא הייעוד של הדיון הזה, שאני מכבד את הדיון, אני חושב שהוא חשוב.
מרדכי יוגב: בהקשר להיערכות, התקופה - - -
יעקב כץ: אתה מדבר רק על מטה בנימין?
מרדכי יוגב: של יהודה ושומרון בכלל.
מרדכי יוגב: של כל המקומות שבהם חינוך כפוף למערכת הצבאית / משרד הביטחון.
מרדכי יוגב: ניהלנו דיונים כאלה לפני שנתיים, חשבנו שהגענו לנוסחות.
מרדכי יוגב: ויש שם אנשים טובים שמנסים להגיע לנוסחאות.
מרדכי יוגב: אנחנו מציעים שבסוף כל שנה – ההיתרים מגיעים אחרי ששנת הלימודים כבר נפתחה.
מרדכי יוגב: ואנחנו נאלצים – אני אומר בשם ראש המועצה שלי - - -
יעקב כץ: אבל לפחות השנה - - -
מרדכי יוגב: לא, זה לא טוב, כי כל שנה צריך לחדש את זה מחדש.
מרדכי יוגב: ואנחנו נאלצים כביכול לעבור על חוק בירוקרטי של המינהל האזרחי כדי לתת את הכיתות שכראשי הציבור, אנחנו מחויבים אליהם, וכביכול לעבור על החוק, שאין לנו שום עניין ורצון לעבור על החוק.
מרדכי יוגב: ולכן – אני אומר בשם ראש המועצה שלי – אנחנו נאלץ להשים כיתה על כל תלמיד, והיינו רוצים שהדבר יעשה בצורה חוקית.
מרדכי יוגב: קרי, יותר זריזות, יותר גמישות.
מרדכי יוגב: הכול במקצועיות – אין לנו שום כוונה לא לעלות על שום אדמה פרטית, ולא על שום אדמה פלסטינית, אלא הכול באדמות מדינה, בקווים כחולים, ולזרז את הדבר הזה ביחס למוסדות חינוך.
מרדכי יוגב: את כל האישורים החריגים, או כל מה שהמינהל דרוש לו לגבי הדבר הזה.
מרדכי יוגב: שתיים, יש יישובים שהם אינם מוסדרים דיים.
מרדכי יוגב: אנחנו מכירים כולנו, אין טעם להגיד פה יותר מידי, לא פוליטיקה ולא דבר אחר.
מרדכי יוגב: היה דוח טליה ששון, והיום יש את דוח השופט אדמונד לוי.
מרדכי יוגב: בכל אותם מקומות – זה מקל על מה שכבר לפני שנה ושנתיים - - -
יעקב כץ: אגב, כמה תושבים יש בבנימין?
מרדכי יוגב: בבנימין, במועצה האזורית עצמה – היא הגדולה בישראל – יש כ-57,000 נפש.
מרדכי יוגב: במרחב בנימין יש 150,000 נפש.
מרדכי יוגב: אבל זה כולל את מודיעין עילית, קריית ספר, שהיא עיר בפני עצמה, את בית-אל שהיא מועצה מקומית בפני עצמה, הר אדר, גבעת זאב, בית אריה - עופרים.
יעקב כץ: 57?
מרדכי יוגב: בנימין כשלעצמה, 57,000 נפש ב-44 יישובים.
מרדכי יוגב: מגוון אוכלוסייה חילוני, דתי-לאומי וחרדי.
מרדכי יוגב: וזה גם מצריך אותנו לדאוג למגוון של מערכות חינוך, כששואלים למה פתאום צריך עוד ועוד.
מרדכי יוגב: כי באדם, באחד היישובים הגדולים שלנו, נוצר 70% חילוני, 15% ציוני-דתי ו-15% חרדי.
מרדכי יוגב: - - - כוכב יעקב, יישוב של 7,000 נפש, כיישוב ומועצה הוא גדול אולי מ-20 מועצות אזוריות בישראל, היישוב הזה בפני עצמו, עם שלושה סוגי מערכות חינוך במקרה הזה.
מרדכי יוגב: אז אל"ף, אני מציע את עצמי, אם ניתן לקיים דיון דחוף עם גורמי מינהל אזרחי ומשרד הביטחון.
מרדכי יוגב: שנת הלימודים – רשמית עוד 32 יום.
מרדכי יוגב: גני הילדים – יש פה גננות, צריך שלושה ימים קודם להכין את הגן.
מרדכי יוגב: בקיצור, יש לנו פחות מ-30 יום, כאשר הבירוקרטיה ממשיכה לטחון, ולקדם את הדברים יותר.
מרדכי יוגב: משפט אחרון, באותם מקומות - - -
יעקב כץ: מוטי, אני אומנם רק שואל - - -
מרדכי יוגב: אבל יש יושבת-ראש.
יעקב כץ: רגע, מותר לשאול.
עינת וילף: הוא יכול להפריע לך כמה שהוא רוצה.
יעקב כץ: כבר שכחתי מה רציתי.
עינת וילף: בבקשה, תסיים.
מרדכי יוגב: אותם מקומות, המכונים "מאחזים", בלשון - - -
יעקב כץ: רציתי לשאול, אתם מקבלים קרוואנים במידה ואין בתים?
אברהם מיכאלי: זה מה שהבטיחו להם לפני שנתיים, היום הוא קיבל.
אורית זוארץ: ואז ההורים מתקשרים אלינו ושואלים למה - - - שהילדים נמצאים הוא לא ממוגן.
אורית זוארץ: כבר היו לנו פניות.
אברהם מיכאלי: מה עדיף, שהם ילמדו מתחת לשמיים?
יעקב כץ: לפחות אתם מקבלים קרוונים במקום הבתים?
מרדכי יוגב: יש הכרה של משרד החינוך בצורך, פר ראש, פר תלמיד.
מרדכי יוגב: איפה שאין צורך, אין הקמה.
מרדכי יוגב: משרד החינוך מכיר פר ראש.
מרדכי יוגב: משרד הביטחון, יש לו יותר קושי.
יעקב כץ: והיה ואין, הוא מביא לכם קרוואנים?
יעקב כץ: תגיד כן.
מרדכי יוגב: תן לי להגיד עוד מילה.
מרדכי יוגב: למשרד החינוך אני אומר תודה רבה.
יעקב כץ: מקבלים פעמיים – פעם קרוואנים, ואחר כך בתים.
אורית זוארץ: עכשיו מבינים למה יש בעיות תקציביות.
מרדכי יוגב: שנייה, תן לי לגמור את המשפט ולסיים.
אורית זוארץ: מדיניות הרווחה זה בגדה המערבית, אתה יודע, זה לא בשטח ישראל.
יעקב כץ: היא שמחה על כל קרוואן שנכנס לשטח, לכן אני אמרתי.
מרדכי יוגב: לגופו של עניין, באותם מאחזים שבהם עוד לא היתה הסדרה, והם אדמות מדינה, רק קווים כחולים, וכבר ניתנו להם החרגות בשלוש השנים האחרונות מאז ההקפאה, היינו מבקשים, פר נקודתית, אם כל זה שזו החרגה לשנה, עם כל הכללים שנתקבלו כבר לפני שלוש שנים פה על-ידי - - - שהכללים הללו – כולל שינוע, כולל בנייה – יינתנו גם השנה.
מרדכי יוגב: משום מה, השנה, אנחנו בנקודה אחת אצל קצין אחד או שניים, מרגישים איזושהי פעולה נקודתית להתנכל למוסדות חינוך.
מרדכי יוגב: ואני מבקש שהמודעות הכללית, שהמענה הכללי יהיה שאת הכיתות נשים, נברר, נסגור, נאשר, נחוקק, בלי קשר לכל ההתייחסות הכללית ולטבעות מגורים או לדברים אחרים.
מרדכי יוגב: כך התקבלה פה העמדה, כך התקבלה פה המדיניות לפני שנתיים-שלוש בראשות איתן ברושי, והוא בשם שר הביטחון.
מרדכי יוגב: משום מה, השנה - - -
אורית זוארץ: למה לקצינים האלה יש סמכות?
אורית זוארץ: אם יש כאן החלטות שהתקבלו ויש כאן תכנית עבודה מסודרת, ויש תקציב, לא כל כך ברור לי איפה החסם.
מרדכי יוגב: האמת היא כזאת שהבטיחו לנו תשובות עד מחר, ואני פה יום אחד קודם, וניסיתי קודם להשיג את התשובות.
מרדכי יוגב: יש קצינים מצוינים, אנחנו לא רוצים לפגוע באף אחד.
מרדכי יוגב: ויש חסמים במערכת שאנחנו לא מצליחים - - -
יעקב כץ: תפנה אלי.
יעקב כץ: אם לא תגיש לי את זה, אני אגיש את זה בתור הצעה - - -
מרדכי יוגב: אנחנו לא מצליחים, ואנחנו מגיעים ערב שנת הלימודים, ונאלצים להעמיד את הכיתות, וכביכול לעבור על החוק.
מרדכי יוגב: ואת ההיתרים מקבלים חודש-חודשיים - - -
אורית זוארץ: אנחנו מכירים את זה אבל גם ממקומות אחרים בארץ.
אורית זוארץ: לפעמים מעבירים, או מאשרים, את זה ממש בדקה ה-90.
מרדכי יוגב: אבל אצלנו זה יותר נוקשה, אצלנו זה יותר מוקפד.
יעקב כץ: חבר הכנסת מיכאלי – יש לי שאלה.
יעקב כץ: אני יכול להגיד איזו מילה בבקשה?
עינת וילף: אתה רשום כשהוא יסיים.
מרדכי יוגב: אז אם ניתן לקיים דיון דחוף קונקרטי עם נציגי משרד הביטחון ועם המינהל האזרחי.
מרדכי יוגב: אני מקווה ששם כבר יהיו את כל התשובות.
מרדכי יוגב: אבל בפועל, אין לנו כיתות, כרגע חסרות לנו מספר כיתות גן.
מרדכי יוגב: שלחנו גם טבלאות מפורטות.
עינת וילף: חבר הכנסת כץ, בבקשה.
יעקב כץ: אני יושב ליד חבר הכנסת זחאלקה, או שהחרדים קוראים לו "זחאלקֵה".
יעקב כץ: הוא יושב לידי בכנסת והוא סיפר לי שהוא קיבל נתונים על ההרשמה למעונות ולגני ילדים – אני לא יודע אם זה הופיע בפניכם – שהציבור החרדי עלה מ-21% ל-27%.
יעקב כץ: הוא אמר לי: כצל'ה, יש משהו שישמח אותך, לא אותי, אבל אותך זה בטח ישמח, החרדים עלו מ-21% ל-27% בהרשמה השנה.
יעקב כץ: הערבים ירדו מ-21% ל-16%.
יעקב כץ: הציבור הדתי-לאומי עלה מ-14% ל-17%.
יעקב כץ: והשאר זה הציבור החילוני.
יעקב כץ: הגברת חברת הכנסת זוארץ, 40%.
יעקב כץ: האם ההיערכות אצלכם במגזר החרדי – חבר הכנסת מיכאלי, אתם נערכים לכך, גדילה של 6%?
אברהם מיכאלי: נערכים, בטח שנערכים.
אברהם מיכאלי: מחסור תמיד יש.
יעקב כץ: צריך לדעת איך נערכים – גברתי היושבת-ראש.
אברהם מיכאלי: זה מה שמפחיד כמה אנשים פה, לכן - - -
יעקב כץ: לא, כי האחוזים חשובים.
יעקב כץ: חבר הכנסת צרפתי, המספרים ידועים לכם?
יגאל צרפתי: ידועים מקרוב, מה שנקרא, ואנחנו פועלים בהתאם.
יעקב כץ: ברוך ה', נערכים.
עינת וילף: אתה רוצה?
אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שהישיבה הזאת חשובה היום כי אני שומע – לפחות בתקשורת – שמציגים את משרד החינוך – משדרים אופטימיות לגבי ההיערכות שלהם לגבי הפעלת התוכנית.
אברהם מיכאלי: ראש הממשלה דיבר על תכנית בינואר.
אברהם מיכאלי: ואני מברך את הממשלה שהיא יזמה את התוכנית הזאת של מתן פתרונות לגילאים הנמוכים, מה שעד עכשיו לא היה.
אברהם מיכאלי: אבל יחד עם זאת, אני שומע דווקא ראשי רשויות שכן מתלוננים.
אברהם מיכאלי: הם אומרים, רבותי, כל דבר טוב, אדם צריך להיערך לזה.
אברהם מיכאלי: לוח הזמנים שניתן לנו – אנחנו לא מסוגלים לקלוט את התלמידים הקטנים האלה, את התלמידים והתלמידות.
עינת וילף: בכל אופן, מדובר על שלוש שנים.
אברהם מיכאלי: השאלה היא האם כבר מודיעים לציבור – ולהגיד אולי באופן כן: רבותי, לא כולם ייקלטו בשנה הראשונה - -
עינת וילף: נאמר.
אברהם מיכאלי: - - שנייה ושלישית.
אברהם מיכאלי: ואז לא יקרה ב-1 בספטמבר, או אפילו בימים האלה אותה תסיסה, או אותה אכזבה של אותם הורים שהילדים שלהם לא יתקבלו השנה.
אברהם מיכאלי: אז אולי מראש להודיע: רבותי, מי שלא נקלט עכשיו, דעו לכם, השנה לא יהיה לכם מקום.
אברהם מיכאלי: הבנתי שהם עברו את האופטימיים שלהם.
אברהם מיכאלי: הם יודעים שהם הגיעו למקסימום שרצו בשנה הראשונה לקלוט.
אברהם מיכאלי: אבל כנראה המודעות הזאת בציבור לא קיימת.
אברהם מיכאלי: הציבור צריך להבין שבשנה הזאת כנראה לא יכנסו לפרויקט.
עינת וילף: אז כולנו כאן לוקחים – אני יודעת שכל האנשים פה - - -
אברהם מיכאלי: זה לא מספיק כולנו פה.
עינת וילף: אני אומרת, אבל מעבר לזה - - -
אברהם מיכאלי: התקשורת מדברת ההיפך, תוקפים את הממשלה כל הזמן.
עינת וילף: אז קודם כל, התקשורת – אתה יודע כמוני את רמת האמינות.
עינת וילף: אבל, מעבר לכך, כל האנשים שפה, אני יודעת – אנשי המקצוע, גם השר, גם המנכ"לית, אמרו שוב ושוב: זאת תכנית לשלוש שנים.
עינת וילף: בשנה הראשונה ההישגים גבוהים וההיערכות גבוהה ממה שציפו שתהיה תוך שנה.
עינת וילף: אבל מדובר לשלוש שנים.
עינת וילף: זה נאמר – לא כולם יתקבלו בשנה הקרובה, לכן מתחילים עם גילאי ארבע על-פני גילאי שלוש, יש כל מיני עדיפויות.
עינת וילף: אבל בהחלט – לירון גם פה מדוברות של הוועדה, אתה מדוברות משרד החינוך – תדאגו שהתקשורת תזכיר לציבור שלא כולם יהיו.
אורית זוארץ: יש איזשהם קריטריונים?
עינת וילף: קודם כל, מתחילים גילאי ארבע על-פני שלוש.
אברהם מיכאלי: איפה שערוכים, כנראה יקלטו שם יותר.
אברהם מיכאלי: איפה שלא, לא.
עינת וילף: אבל בעיקרון זה מתחיל מארבע.
אורית זוארץ: אגב, בעיה נוספת שאנחנו מזהים בוועדה לקידום מעמד האישה, בדיון אחר, על המעונות.
אורית זוארץ: הרי הממשלה תקצבה הקמה של מעונות כבר לפני שלוש שנים.
אורית זוארץ: אנחנו כבר באיזשהו תהליך של קידום והקמה של מעונות, ואנחנו שומעים – זה אולי לשלטון המקומי – שיש רשויות מקומיות שביטלו את ההקצאה של הקרקע או המבנה למעונות היום, ומעבירים עכשיו את ההקצאה לגילאי שלוש-ארבע.
קריאה: יתכן.
זיו בר: את מכירה איפה זה?
אורית זוארץ: היתה פה בדיון הקודם, אני יכולה לבדוק ולהעביר לכם נתונים.
אורית זוארץ: היא אמרה שהם עומדים חסרי אונים כי הם קיבלו את כל האישורים, הם עמדו בכל הקריטריונים, ופתאום הודיעו להם שהם לא יוכלו לבנות מעון או להסב את המבנה למעון כי ראש הרשות צריך את המבנים לגילאי שלוש-ארבע.
אורית זוארץ: כלומר, זה בא על חשבון קבוצה נוספת באוכלוסייה.
אברהם מיכאלי: אני רוצה להשלים עוד משפט אחד.
עינת וילף: רק רגע, חברת הכנסת זוארץ.
עינת וילף: אחר כך אני אאפשר לך להשלים.
אברהם מיכאלי: אני גם מתייחס לנקודה, שלצערנו, אני שומע שגם ראשי רשויות התלוננו ואמרו לי שנאלצו כרגע לעשות "בנייה חפוזה", כמו שקוראים לזה.
אברהם מיכאלי: כי הקבלנים העלו מחירים ברגע האחרון, כי מבקשים מהם פרויקט דחוף.
אברהם מיכאלי: פרויקט דחוף עולה פי כמה יותר.
אברהם מיכאלי: החשש הכי גדול שלי שהפרויקטים הדחופים האלה לא יסתיימו בבטיחות נכונה, הגמר של הבניינים האלה יהיו חפוזים בשביל לקבל את מה שמגיע להם.
אברהם מיכאלי: אני רוצה לבקש את משרד החינוך ואת השלטון המקומי שישימו לב לזה, שלא יכניסו ילדים למקומות שחלילה מישהו ייפגע שם בפתיחת שנת הלימודים, ושלא נתלונן על זה רק אחרי זה.
עינת וילף: נקודה חשובה ביותר, ואני בטוחה שיש - - -
זיו בר: לא ניתן להכניס עד שאין אישור.
עינת וילף: אם יהיה עוד זמן, אני אאפשר.
עינת וילף: הדוברת האחרונה שנרשמה, זהבה אדלשטיין, בבקשה.
עינת וילף: מהנדסת המועצה של בקעת הירדן.
זהבה אדלשטיין: אני רק רציתי להעלות לדיון – יותר מול משרד החינוך – את הבעייתיות ביישובים חוקיים.
זהבה אדלשטיין: אני באה מבקעת הירדן, יש לנו הכרה בצורך לשני גני ילדים.
זהבה אדלשטיין: מינואר אני בהליך מול המינהל האזרחי.
זהבה אדלשטיין: בבקעת הירדן, פעם האחוזים של מגרשים חומים למוסדות ציבור היו מול החטיבה להתיישבות, וזה הפסיק, ואנחנו אמורים לעבוד מול המינהל.
זהבה אדלשטיין: אני תוהה על ההליך עצמו.
זהבה אדלשטיין: למה תב"א, שעברה הליך ואישור שר ביטחון, וקיבלה תוקף לפני 40-30 שנה, בהקמה של כל מבנה ומבנה בה מצריכה שוב בדיקת קו כחול ושוב בקשה לאישור שר ביטחון?
זהבה אדלשטיין: כי מה שקורה זה שברגע שזה מגיע למינהל אזרחי – ואני נותנת פה דוגמה קונקרטית שאני תקועה אתה חצי שנה, זה מחולה.
זהבה אדלשטיין: אמרו לי עכשיו, נכון לאתמול, הדיון שהיה במינהל האזרחי שעשו שם חילופי קרקעות, והאדמות הן אדמות נפקדים, וייתכן וההליך לא היה תקין לפני 40 שנה.
זהבה אדלשטיין: מה שאומר שאני לא יכולה להקים גן חצי דונם ביישוב על שטח חום בתב"א שבתוקף כבר כך וכך שנים.
זהבה אדלשטיין: אז אני חושבת שההליך עצמו הוא קצת – יש פה קצת זילות החוק בעיני, כי אנחנו עובדים מאוד קשה בתור מהנדסי רשות להכשיר תב"אות לתוקף, ועוברים את כל השלבים מהפקדה וההתנגדויות, עד מתן התוקף, בשביל שבעוד כמה שנים שוב יפתחו את הקו ויגידו לי תראי, לא היו מכשירים מתאימים, טעו, לא ידעו, עשו רישום לא נכון.
זהבה אדלשטיין: יתכן והרישום באמת בחלק מהמקרים לא היה נכון, אבל כרגע יש אישור.
זהבה אדלשטיין: היועמ"שים של המינהל האזרחי טוענים שזה לא יתכן, ומצדם גם שיפנו את היישוב, אלו התשובות שאנחנו מקבלים.
זהבה אדלשטיין: אני חושבת שהאבסורד הוא שיועמ"ש מנהל מדיניות ממשלתית, ואת זה רציתי לבוא להגיד פה.
זהבה אדלשטיין: לא יתכן שעל סמך איזושהי אג'נדה של יועמ"שים, הם ייקבעו את המדיניות - - -
יעקב כץ: למרות היועמ"שים, יש 700,000 יהודים מעבר לקו הירוק.
אורית זוארץ: זו לא אג'נדה של יועמ"ש.
אורית זוארץ: יש כאן מציאות, ואם יש כאן אדמות שהן לא שייכות למדינה, אי-אפשר לבנות עליהן, גם אם לפני 40 שנה הכשירו את זה.
זהבה אדלשטיין: זה לא הסיפור.
זהבה אדלשטיין: קודם כל - - -
יעקב כץ: למרות היועמ"שים וחברת הכנסת זוארץ, יש 700,000 יהודים.
אורית זוארץ: - - - את האולפנה, זה בדיוק מה שקרה - - -
עינת וילף: חברי הכנסת, בבקשה.
זהבה אדלשטיין: שנייה, במקרה הספציפי הזה יש פה אישור שהוקם על-ידי המדינה לפני 45 – אם אני לא טועה – שנים.
יעקב כץ: ברק שר הביטחון - - -
זהבה אדלשטיין: פעם על-ידי חילופי קרקעות – אם היה משהו ברישום של חילופי הקרקעות שהוא לא תקין – זה יתכן, יתכן שיש בעיה עם כל היישוב.
זהבה אדלשטיין: אבל לא יתכן שיש יישוב שחי ונושם, ויש בו ילדים, ולמועצה לא תהיה אפשרות לתת מענה ליישובים האלה.
זהבה אדלשטיין: אז כל עוד הממשלה לא החליטה לפנות אותו, ולכל עוד הממשלה לא החליטה להעתיק אותו, לנסר אותו - -
יעקב כץ: למה לפנות?
יעקב כץ: למה את מדברת על פינוי?
זהבה אדלשטיין: - - לא יתכן שאנחנו לא נוכל להתקיים.
זהבה אדלשטיין: וכששולחים אותנו לחזור כל פעם ולבדוק, ולפתוח ולבדוק האם היישוב הוא חוקי – נקודת ההנחה היא, דרך אגב, אני אומרת, מבחינתי, מבחינת מהנדס, אם יש לי תב"א בתוקף, אני יכולה להוציא היתר בנייה.
זהבה אדלשטיין: ואם הייתי יכולה להגיש למשרד החינוך את הצילום של התב"א בתוקף, מוכיחה לו שזה נמצא על שטח חום שמיועד להקמת גן ילדים, ומגישה לו היתר בנייה כדין, למה אני צריכה שוב לפתוח?
זהבה אדלשטיין: למה זה בכלל מגיע לבדיקה קרקעית?
זהבה אדלשטיין: זו השאלה הגדולה.
אורית זוארץ: מאותה סיבה שאותם מלונות שאישרו על קו החוף לפני עשרות שנים נבחנים מחדש.
אורית זוארץ: מה שהיה לפני 50 או 60 שנה, ההיתרים שניתנו – גם בסוגיות סביבתיות, לא רק בסוגיות מדיניות, כי הסיפור סביב מחולה וסביב בקעת הירדן הפך להיות סיפור מדיני, זה לא משהו שאנחנו יכולים לתת מענה נכון להיום.
אורית זוארץ: אבל כמו שנכון להיום הקפיאו את כל ההיתרים לבנייה על קו החוף, שניתנו לפני עשרות שנים, גם במקרה הזה, יש כאן בעייתיות בכל מה שקשור לבעלות על הקרקע.
אורית זוארץ: וראינו את זה באולפנה.
אורית זוארץ: כדי למנוע את הפינוי ואת ההריסה של בניינים ומבנים של אזרחים ואזרחיות שנשלחו לשם על-ידי המדינה.
אורית זוארץ: אני מסכימה אתך.
אורית זוארץ: יש כאן סכיזופרניה של המדינה, שמצד אחד שולחת את האזרחים ואת האזרחיות שלה לגדה המערבית, לבקעת הירדן, ומצד שני, היא חוסמת אותם בפיתוח.
אורית זוארץ: יש פה בעיות שצריך לפתור, אבל זה לא - - -
זהבה אדלשטיין: הבעיות הן בעיות אמתיות - - -
אורית זוארץ: אני מסכימה אתך - -
זהבה אדלשטיין: להיפטר - - -
אורית זוארץ: - - יש כאן הפרה של זכויות האדם שלך, אני אתך.
זהבה אדלשטיין: אני שואלת ברמה הזאת של הקמת גן ילדים – וקיבלתי הכרה - - - ואני רוצה לקבל את התקציב כדי שאני אוכל – למה - - -
אורית זוארץ: צריך למצוא קרקע שהיא לא קרקע שיש עליה מחלוקת.
יעקב כץ: בתל-אביב.
זהבה אדלשטיין: דרך אגב, מדובר בבקעת הירדן על יישובים שלמים, שרוב היישובים הבעייתיים שלנו נופלים בבעיה הקרקעית.
זהבה אדלשטיין: ועד שלא ימצאו לזה מענה, אני לא מבינה למה אי-אפשר – מה שאמרו לי במינהל האזרחי, התב"א בתוקף, תוציאי היתר.
זהבה אדלשטיין: זאת אומרת, לבתים אני יכולה להוציא היתרי בנייה, כי מבחינתם הם לא פותחים, אבל ברגע שזה מגיע לקבל תקציב ממשלתי, אז אתם עושים הקפאה.
זהבה אדלשטיין: אנחנו יכולים לחיות שם, אתם לא תעבירו לנו שום תקציב ממשלתי אם לא - -
אורית זוארץ: תעתרו לבג"ץ.
אורית זוארץ: אני אומרת לך, תעתרו לבג"ץ.
אורית זוארץ: זו הפרה של זכויות אדם.
זהבה אדלשטיין: - - נוכיח לכם שאנחנו - - - זה אבסורד, זה ממש אבסורד בעיני כי אתם מחזיקים פה תקציבים ממשלתיים שמגיעים לנו כתושבים בחוק.
זהבה אדלשטיין: ואם אתם רוצים לפתוח תב"א אחרי 45 שנה ולהגיד שהיישוב לא חוקי, בסדר, אבל קודם תתנו לנו לחיות, להקים את הגנים, אחר כך בוא נדון ונראה מה עושים עם כל היישובים האלה שפתאום גילו עליהם על מיני - - -
אורית זוארץ: אגב, למען הסדר הטוב, אנחנו לא מחזיקים שום תקציבים.
זהבה אדלשטיין: לא, אני מדברת - - -
עינת וילף: היא דיברה באופן כללי ובסדר גמור.
עינת וילף: אני חייבת לסגור את הדיון.
עינת וילף: אתה רוצה במשפט אחד?
מרדכי יוגב: משפט אחד.
מרדכי יוגב: לא הדיון הזה, זה יכול להיות דיון מאוד מעניין לוועדת החינוך של הכנסת, סיפור המעונות.
מרדכי יוגב: אל"ף, בתודה גדולה אני אומר, גם לשר שמחון, וגם לקודמו, השר פואד בן-אליעזר, בשתי מפלגות שונות היום, אבל שניהם עזרו בנושא המעונות.
מרדכי יוגב: צריך להגיד תודה.
מרדכי יוגב: פר ראש, ולא פר עניין פוליטי.
מרדכי יוגב: שתיים, כל עוד נושא המעונות הוא במקום אחר, לא במשרד החינוך, אזי מבחינה תפיסתית, ראש המועצה – אצלנו במועצה המעונות הן חלק מהמועצה, אבל ברוב המועצות ראש המועצה מחויב פורמלית לגנים.
מרדכי יוגב: ולכן יכולים לקרות מקרים כמו שהיא אמרה.
מרדכי יוגב: לכן, לעניות דעתי, זה דיון עמוק לוועדת החינוך של הכנסת, האם היה צריך לחבר את שרשרת החינוך מהילד הרך וכל מה שאתה מעניק לו למשרד החינוך, בלי פוליטיקה, אלא למהותו של דיון.
עינת וילף: כן, אין ספק שזה נושא שנעסוק בו.
עינת וילף: אני רוצה להודות לכל המשתתפים, להודות גם על המאמצים שנעשים.
עינת וילף: אנחנו כמובן, בכל נושא הגיל הרך והמעונות נמשיך לעסוק.
עינת וילף: סליחה, אני מתנצלת.
עינת וילף: מי שרוצה לצאת, מוזמן, אני פשוט שכחתי, לפרוטוקול, לסכם את הדיון.
עינת וילף: אני רק אסכם שאנחנו מברכים על ההתקדמות בבניית הגנים, שהיא הרבה מעבר למה שניתן היה לצפות בשלב הזה.
עינת וילף: נמשיך לעקוב אחרי הנושא.
עינת וילף: לקחנו לתשומת ליבנו גם את החשיבות של נושא הבטיחות.
עינת וילף: בוקר טוב, אני פותחת את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עינת וילף: הישיבה היום תחת הכותרת: "הסתדרות המורים ואופק חדש - מה נעשה ומה צריך לעשות כדי לחזק את המורים".
עינת וילף: הדיון הזה הוא חלק מסדרת דיונים שאנחנו מקיימים בוועדה תחת הכותרת של שקיפות והעמקת הדיון הציבורי בנושאי חינוך, תרבות וספורט.
עינת וילף: אני רוצה להודות להסתדרות המורים שהכינה את המצגת.
עינת וילף: הדיון יהיה במשך שעתיים.
עינת וילף: הסתדרות המורים תפתח, תציג את הנושא, תציג את הארגון, תציג את אופק חדש, תאמר מה נעשה ומה עוד צריך לעשות.
עינת וילף: לאחר מכן יינתן זמן לכל מי שמבקש לדבר.