GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת וילף: אנחנו נבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לאסוף נתונים ספציפיים, שיתייחסו לכמה הולך למגזר הערבי וגם בהקשר של כמה מוסדות קיימים, בכל ההקשרים הקיימים, כדי שנוכל להתייחס לזה בצורה רצינית, ונעשה את זה במושב הבא.
עינת וילף: זה לגבי הנושא הזה.
חנין זועבי: בסדר, אבל לגבי השאלה - - -
עינת וילף: לא, זה לגבי הנושא הזה, סיימנו.
חנין זועבי: לא, איך אני יכולה לקבל את התשובה לשאלה הספציפית הזאת?
עינת וילף: תעבירי לי את השאלה, אני אעביר לפה.
עינת וילף: אני חוזרת, אנחנו מבקשים לעשות עיון רציני וחיובי בשקיפות דיוני המועצות ופרסום הפרוטוקולים.
עינת וילף: גם הנושא של הנגשת התבחינים לכל המגזרים - - -
לימור לבנת: הכל מפורסם.
עינת וילף: לא הנגשה במה שזה מפורסם.
עינת וילף: מאמץ נוסף כדי להבטיח שיש, בין אם זה פריפריה, פרינג', עצמאים, מגזר ערבי, דרוזי, לראות מה ניתן לעשות כדי לסייע, מה שתיארתם, מעל ומעבר כדי לעמוד בתבחינים.
עינת וילף: לבחון את הנושא הזה.
עינת וילף: ואני רק מוסיפה שכאן בוועדה, לקראת דיוני תקציב 2013, לכשיתחילו, תקבלו את מלוא התמיכה.
מוחמד ברכה: הם לא יתחילו בקיץ הזה.
עינת וילף: אני אומרת, לגבי הנושא של להגיע לממדים של ה-OECD.
עינת וילף: כיוון שאנחנו מסיימים את הדיון, נשארו כאן שתי שאלות, אם אתן רוצות לבוא לפה ולשאול באופן אישי, ואם יש מישהו שיש לו שאלה שנותרה ללא מענה, בבקשה להעביר לי.
עינת וילף: אתם יכולים להעביר לי אותה עכשיו, להעביר לי א ותה במייל, אני אדאג לקבל תשובה מהמשרד.
עינת וילף: תודה לכם, ואנחנו נקיים דיון המשך במושב הבא.
עינת וילף: בוקר טוב, אני פותחת דיון של ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עינת וילף: הדיון מתקיים כחלק מסדרת דיונים לקראת פתיחת שנת הלימודים תשע"ג.
עינת וילף: אתמול עסקנו בבריאות התלמיד ובשאלות של אפליה במערכת החינוך, ואיך נערכים לקראת פתיחת שנת הלימודים.
עינת וילף: היום אנחנו מקיימים שני דיונים, הראשון שמתחיל עכשיו, יעסוק בחינוך החרדי והשני שיתחיל בשעה 11, יעסוק בחינוך במגזר הלא יהודי.
עינת וילף: המטרה של הדיון היום, יש שתי מטרות.
עינת וילף: מטרה אחת היא בכלל להציג את כל הנושא של החינוך החרדי, איך הוא בנוי מנקודת המבט של משרד החינוך, הנתונים, המבנה, כל מה שקשור כדי שהציבור יכיר את הנושא הזה, אני חושבת שככלל, זהו תחום שפחות מוכר על-ידי הציבור הרחב וגם לעסוק אחרי זה בכמה שאלות יסוד, לקראת פתיחת שנת הלימודים.
עינת וילף: אז אנחנו נתחיל בסקירה של משרד החינוך.
עינת וילף: שוש איפרגן רוזה, סגנית מנהלת אגף חינוך מוכר שאינו רשמי.
עינת וילף: יש לי בקשה – תציגי את החינוך כאילו מדובר במערכת חינוך של מדינה זרה.
עינת וילף: תניחי שלא יודעים, לא מבינים ומהרמות הכי בסיסיות.
שוש רוזה איפרגן: בחינוך החרדי, אנחנו מתעסקים בחינוך החרדי.
שוש רוזה איפרגן: בתי-הספר בחינוך החרדי הם בתי-ספר בבעלות פרטית שהמשמעות היא שהמורים וצוות ההוראה אינם עובדי מדינה והם מקבלים את משכורתם מהבעלות ולא מהמדינה.
עינת וילף: כלומר, בכל החינוך החרדי, אף אחד מהמורים בעצם אינו מועסק ישירות על-ידי המדינה?
שוש רוזה איפרגן: נכון.
עינת וילף: כולם מועסקים על-ידי בעלויות?
עינת וילף: שהן פרטיות, הן בידיים פרטיות?
שוש רוזה איפרגן: בידיים פרטיות.
עינת וילף: אבל מקבלות כסף מהמדינה.
שוש רוזה איפרגן: תקצוב מהמדינה.
שוש רוזה איפרגן: ברשותך, בכדי שיהיה איזה שהוא סדר לוגי, אני אבקש מפארס רק לדבר על קבלת הרישיון, על התהליך הראשוני ואני אז אחזור ואפרט את הסוגים השונים שנמצאים בחינוך החרדי.
שוש רוזה איפרגן: ברשותך, נושא של איך מקבלים רישיון.
עינת וילף: בבקשה, פארס טוויל, מנהל תחום רישוי מוסדות חינוך מוכר שאינו רשמי.
פארס טוויל: בוקר טוב לכולם.
פארס טוויל: קודם כל, אני אדגיש רק נקודה אחת, שכל החינוך החרדי זה מוכר שאינו רשמי, זה לא רק בעלויות, גם רשויות מקומיות.
פארס טוויל: גם הם נמצאים בחינוך המוכר שאינו רשמי.
עינת וילף: מה זאת אומרת?
עינת וילף: תסביר שוב.
פארס טוויל: זה לא רק בעלויות פרטיות שיש להן מוסדות חינוך והם נמצאים בחינוך המוכר שאינו רשמי.
פארס טוויל: גם לרשויות מקומיות, כמו ביתר עלית, מודיעין עלית, כרשות מקומית, גם המוסדות ששייכים לרשות, גם הם מוכר שאינו רשמי.
עינת וילף: כלומר, בחינוך החרדי יש או בעלויות פרטיות או עיריות, רשויות מקומיות, שהן הבעלים של מוסדות החינוך וגם הם פועלים במתכונת של מוכר שאינו רשמי ועכשיו אתה גם תסביר מה המתכונת הזו.
פארס טוויל: כן.
פארס טוויל: כל מי ששייך למוכר שאינו רשמי, הוא חייב לעבור הליך רישוי בהתאם לחוק פיקוח על בתי-ספר משנת 1969.
פארס טוויל: הוא חייב לעבור הליך קבלת רישיון.
פארס טוויל: ההליך מורכב מהרבה גורמים.
פארס טוויל: ההליך הוא לא פשוט, אבל זה החוק וצריך לעמוד בחוק.
פארס טוויל: על כל בעלות, אם זה רשות מקומית או אם זה בעלות רגילה שהיא פרטית, היא חייבת להגיש בקשה למשרד החינוך בזמנים ובמועדים המקובלים לפי הנהלים שהמשרד מוציא מדי שנה ועליו לעמוד בקריטריונים ראשוניים, אני אקרא להם.
פארס טוויל: ומי שעומד בקריטריונים האלה, עובר להליך של הבדיקות המקצועיות.
פארס טוויל: מי שלא עובר את ההליך של הבדיקה הראשונית, הוא נדחה.
עינת וילף: מהם הקריטריונים?
פארס טוויל: הוא צריך להמציא מבנה מסוים, מבנה שעומד בקריטריונים של תכנון ובנייה, שיש לו חוזה שכירות או שזה בבעלותו, הוא צריך להמציא תעודות עמותה או שזה רשות או שזה עמותה.
פארס טוויל: כי המשרד, כדי לתקצב מוסד, צריך גוף שהוא מוכר על-ידי רשויות המס, אם זה חברה, עמותה, חלץ, כל מיני הגדרות.
פארס טוויל: הוא צריך להמציא תשריטים, שזו דרישה של , וכל מיני תעודות העמותה ותעודות פדגוגיות, אם זה תעודות הסמכה של גננת או שזה תוכנית בית-ספר והמתכונת של בית-הספר.
פארס טוויל: אחרי שהוא ממציא את כל הדברים האלה, הבקשה מנותבת לגורמים המקצועיים, שזה כולל רשות מקומית, ועדה מקומית לתכנון ולבנייה, המחוזות הפדגוגיים של משרד החינוך, משרד הבריאות ואגף הבטיחות והחשבות במשרד.
פארס טוויל: כדי לקבל רישיון, צריך לעמוד בכל הקריטריונים האלה ומי שעובר את כל הבדיקות בצורה טובה, מקבל את הרישיון ומתחיל לעבוד.
עינת וילף: מי שמפעיל מוסד חינוך במגזר החרדי, האם הוא צריך לקבל רישיון כל פעם מחדש כשהוא רוצה לפתוח עוד בית-ספר, עוד גן, או שמרגע שהוא גורם מפעיל, הוא לא נדרש לרישיון נוסף?
פארס טוויל: הרישיון ניתן למבנה מסוים והבדיקות נעשות למבנה המסוים הזה.
פארס טוויל: אז אם הוא צריך לפתוח עוד מוסד או לעבור מוסד או לעבור מבנה, אז הוא חייב להגיש, לעבור את כל התהליך מחדש.
פארס טוויל: אני אגיד שעד השנה שעברה, כמעט כל המוסדות היו צריכים לחדש את הרישיונות שלהם מדי שנה.
פארס טוויל: מדי שנה היו צריכים להגיש בקשה לחידוש, כי הרישיון הוא זמני, אף פעם הוא לא, קיבלת רישיון על מבנה מסוים, אתה, זה לא משהו קבוע, אלא כל שנה צריך לעבור את הבדיקות.
פארס טוויל: אז עד לפני שנה, כל המוסדות היו צריכים לקבל, כל שנה לעבור את התהליך הזה, להגיש את הבקשות, לעבור את הבדיקות של כל הגופים המקצועיים ומשנת תשע"ב, משרד החינוך ביחד עם כל הגורמים המקצועיים שעובדים אתו ובמיוחד משרד הבריאות, פרסמו נוהל שמאפשר לתת רישיונות עד לחמש שנים למוסדות ויש הרבה, יש גם כאלה שקיבלו.
פארס טוויל: השנה, תשע"ב היתה כשנת מעבר, עד שהבעלויות מתארגנות, עד שהמשרד מתארגן, עד שכל הגורמים מתארגנים לקח כשנה.
פארס טוויל: יש כאלה שקיבלו רישיונות לטווח ארוך, אבל השנה אנחנו רואים שיש עלייה רצינית בנושא הזה והנושא מקל על הבעלויות וגם מקל עלינו, כמשרד.
פארס טוויל: כי הכמויות אן אדירות.
עינת וילף: שוש, אם בכל-זאת תוכלי להתחיל.
עינת וילף: מה המשמעות שכל החינוך החרדי במדינת ישראל הוא תחת מוכר שאינו רשמי.
עינת וילף: מה זה אומר, בעצם?
שוש רוזה איפרגן: בתי-הספר של החינוך החרדי נהנים מאוטונומיה מסוימת, הן בתכנים שהם מלמדים והם גם אלה שקובעים את צוותי ההוראה שלהם.
שוש רוזה איפרגן: משרד החינוך בעצם מאשר את הצוותים, בדיעבד, עובדי ההוראה עומדים בדרישות משרד החינוך אבל את צוות ההוראה ממנה, בניגוד למה שקורה ברשמי, ממנים הבעלויות בבתי-הספר.
עינת וילף: כלומר, הזכויות שיש לחינוך שמוכר שאינו רשמי, זה לברור את התלמידים, נכון?
שוש רוזה איפרגן: על-פי אורח חיים הם יכולים להחליט אם תלמיד מתאים ללמוד אצלם או לא.
שוש רוזה איפרגן: מובן שעינו הפקוחה של משרד החינוך בנושא האפליה, איסור האפליה, עומד להם.
עינת וילף: אבל ככלל, יש להם את הזכות לברור תלמידים, דבר שאין, לצורך העניין, לחינוך ממלכתי.
שוש רוזה איפרגן: בתי-הספר הרשמיים הם בתי-ספר אזוריים, ביסודי, בשכבת הגיל היסודי הם בתי-ספר אזוריים ולכן ברשמי ילד הולך ללמוד בבית-ספר שנמצא בשכונת המגורים שלו שנקבע על-ידי המיפוי.
שוש רוזה איפרגן: בשונה מבתי-הספר בבעלות של החינוך החרדי.
עינת וילף: אז את הזכות לברור את התלמידים, שלא על-פי אזורי רישום, הזכות למנות מורים, ולבחור את המורים ואת צוות ההוראה שלו, אוטונומיה מסוימת בתכנים.
שוש רוזה איפרגן: עניין של תקצוב, גם.
עינת וילף: ואיך נראה התקצוב?
שוש רוזה איפרגן: התקצוב.
שוש רוזה איפרגן: בשתי הרשתות הגדולות, אני אחזור אחר-כך למבנה.
שוש רוזה איפרגן: בשתי הרשתות הגדולות, קרי – מרכז החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני, על-פי חוק יסודות התקציב 3(א) הם מתוקצבים ב- 100% כמו כלל ילדי ישראל.
שוש רוזה איפרגן: בתי-הספר המוכרים האחרים, שזה ברובם בעלויות פרטיות, מעט מאוד ביסודי, רשויות, מתוקצבים בין 65% ל- 75% ומוסדות הפטוּר זה מוסדות ששר החינוך פטר את התלמידים מחוק לימוד חובה, שם מתוקצבים ב- 55%.
שוש רוזה איפרגן: ישנה קטגוריה נוספת של ישיבות, שנקראות תרבותי ייחודי.
עינת וילף: זה מה שנקרא מוסדות תרבותיים ייחודיים?
שוש רוזה איפרגן: כן.
שוש רוזה איפרגן: והם מתוקצבים ב- 60%.
עינת וילף: אז מה מבדיל מוסדות פטור ממוסדות תרבותיים ייחודיים?
שוש רוזה איפרגן: מוסדות הפטור הם בתי-ספר יסודיים ותרבותי ייחודי זה הישיבות הקטנות.
עינת וילף: אבל העיקרון בשניהם דומה?
שוש רוזה איפרגן: לא.
שוש רוזה איפרגן: העיקרון לא דומה מבחינת יישום תוכנית הליבה.
שוש רוזה איפרגן: אנחנו דורשים ממוסדות הפטור קיום של 55% מיישום תוכנית הליבה.
שוש רוזה איפרגן: במוסדות הפטוּר הם פטורים מיישום, מלימוד תוכנית הליבה.
עינת וילף: הפוך, הפוך.
שוש רוזה איפרגן: בתרבותי ייחודי, סליחה, בתרבותי ייחודי – הם פטורים, כן.
עינת וילף: אז התרבותי הייחודי מקבלים 60% תקצוב מהמדינה, פטורים לחלוטין מלימודי ליבה, מוסדות הפטור שהם בתי-ספר יסודיים, מקבלים 55% ומחויבים ל- 55% ליבה, ומעבר לכך.
שוש רוזה איפרגן: אכן כן.
עינת וילף: איך, מה המספרים?
עינת וילף: כלומר, כמה מוסדות יש, כמה תלמידים יש?