GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת וילף: נתחיל מהמקרה הגדול, אני אתייחס אחרי זה ספציפית ללמה המכרז הזה רחוק, לדעתי, מכל חזון חינוכי, אבל הניסיון מראה שכל מהלך של יציאה קבלנית משמעותית בתחום החינוך לא הוביל ליותר חינוך, ובכל מקום הפעלה על ידי משרד החינוך, זו מחמאה לכם, היא יותר טובה, היא נותנת חינוך יותר טוב ולכן אני חושבת שלכל הפחות חייבת להיות אופציה ציבורית, משרד החינוך צריך לקחת על עצמו 20% מהמסגרות האלה ולהראות איך הוא מפעיל את זה ואחרי זה שיהיה לנו סטנדרט ציבורי שעומד מול הסטנדרטים הפרטיים.
עינת וילף: כי אני אומרת לכם, אתם תעשו עבודה הרבה יותר טובה, ולהחליף זכיין א' בזכיין ב', זה לא הפתרון.
חיים הלפרין: אני רוצה להגיד עוד שתי הערות שקשורות לחששות שהועלו כאן.
חיים הלפרין: המכרז הזה הוא לא מכרז תפוקות, כלומר האינטרס של הזכיין הוא לא לתת שכר נמוך לעובדים כדי למקסם את הרווחים שלו.
מיכל כהן: אני אסביר למה.
חיים הלפרין: זה צריך להיות ברור, הזכיין, וזה כתוב במכרז במפורש, הרווח שלו הוא מהפעלה של מסגרת.
חיים הלפרין: כלומר באופן תיאורטי מחר המדינה יכולה להחליט שבמקום לתת 42 שקל לסטודנט, היא רוצה לתת 142 שקל לסטודנט, הוא אדיש לעניין הזה, זה לא מעניין אותו, התקורה שלו היא לא אחוזית מהיקף הפעילות אלא היא נומינלית ביחס ליום פעילות שהמערכת עובדת.
חיים הלפרין: בזה אנחנו נטרלנו את האינטרס שעלול להיות לזכיין, ש'בואו ניקח עובדים סודנים שנמצאים עכשיו במחנה מעצר ונפעיל אותם בשקל ליום ואני אקח את כל היתרה'.
חיים הלפרין: הרווחים של הזכיין נגזרים מהמערכת שהוא מפעיל כמערכת עוטפת, ולדברים האלה הוא אדיש.
עינת וילף: ועדיין אני אגיד, את כל הכסף הזה שאתם הולכים לתת לזכיינים היה טוב לתת לכם.
חיים הלפרין: אנחנו ביקשנו לעבוד באחוזים, לא אישרו לנו.
עינת וילף: כן, אני רוצה שזה יילך אליכם, אבל בואו נעבור לשרה ישראלי, יושבת ראש תא המנהלים היסודיים בהסתדרות המורים.
שרה ישראלי: בוקר טוב.
שרה ישראלי: קודם כל אני רוצה לומר, כמו כולם, שהתכנית מבורכת.
שרה ישראלי: כמנהלת שניהלה פנימיות יום ומסגרות כאלה יש לי הרבה מאוד הערות אבל אני רוצה להתחיל מהמנהלים.
שרה ישראלי: המנהלים רואים את עצמם בעלי תפקיד חברתי, שיהיה ברור, אבל לא ייתכן שבארבע-חמש השנים האחרונות משיתים תכניות ורפורמות מבלי שהם ייגמרו.
שרה ישראלי: בואו נמנה, אופק חדש, תכנית התקשוב הלאומית, הניהול העצמי, השאלת ספרים והנה לנו תכניות העשרה, והכול על מי?
שרה ישראלי: על המנהל.
שרה ישראלי: מיכל קודם דיברה על הסכמי שכר לעובדי הוראה, זה מאוד ברור שהמנהל יעשה את הכול ולו אין התייחסות להסכמי שכר?
שרה ישראלי: עניין אחד.
שרה ישראלי: עניין שני, תכנית כזו טורפת את הקלפים בבית הספר.
שרה ישראלי: אם אנחנו רוצים לדבר על המקצועיות, ואת מדברת על זה, גברתי היושבת ראש, אני עכשיו צריכה לנהל את כל מערך השעות אחרת, השעות הפרטניות של אופק חדש, לוח הזמנים הזה לא נכון, תראו מה קרה להשאלת ספרים.
שרה ישראלי: בלוח זמנים כל כך קצר, בעיניי תכנית השאלת הספרים מאה אחוז מכלל בתי הספר היו צריכים להיות שם, למה הם לא שם?
שרה ישראלי: צריך לבדוק את זה.
שרה ישראלי: דבר נוסף, אני רוצה לשאול על המקום של המנהל.
שרה ישראלי: המדריכים הם מדריכי זכיין, מה המעמד שלי כמנהלת, משפטית?
שרה ישראלי: אני יכולה לפטר?
שרה ישראלי: אני יכולה להחליף?
שרה ישראלי: תנו את הדעת, בבקשה, גם על זה.
שרה ישראלי: דבר נוסף, אל תשלו את עצמכם, מורים, בטח לא בעידן של אופק חדש, עם העומסים, לא יהיו שם.
שרה ישראלי: אני, כמנהלת, עכשיו מחפשת מורים בנרות, אני לא אמצא רכז, לא אמצא מורים שימשיכו להיות ואני מאוד ספקנית לגבי כוח האדם של המדריכים.
שרה ישראלי: מפספסים פה נקודה נורא משמעותית, שוב, רוצים לעשות את זה מיטבי?
שרה ישראלי: אז למה הקבוצות לא יהיו עד 20 ילדים?
שרה ישראלי: למה עד 30 ילדים?
שרה ישראלי: בבקשה, תמקסמו את זה עוד יותר, לא more of the same, לא מה שיש לי בבית ספר יהיה לי גם אחר הצהריים, תעשו את זה הרבה יותר איכותי.
שרה ישראלי: מה המטרה של הבקרה?
שרה ישראלי: שוב, עוד בקרה על המנהל או שהבקרה תהיה על מישהו אחר?
חיים הלפרין: לא, על הזכיין.
שרה ישראלי: אני שואלת כי אני לא הבנתי.
שרה ישראלי: אני חושבת שבאמת התכנית היא נהדרת, בבסיס שלה, לדעתי, כמו שאת חושבת, העניין של הזכיין הוא פרובלמטי מאוד, העניין שלא נתנו את הדעת על המנהל, היום ב-15 באוגוסט כל המנהלים בחופשה, הם צריכים להכין מערכת אחרת, חשיבה אחרת, חינוכית, ערכית, חברתית.
שרה ישראלי: חבריה, זה לא זבנג וגמרנו.
עינת וילף: לילי פוקמונסקי, מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים.
לילי פוקמונסקי: שוב, התכנית מבורכת, אבל השאלה היא על חשבון מה, על חשבון מי.
לילי פוקמונסקי: קראתי את החומר שמשרד החינוך פרסם, בהתייחסות אל הגננות, ששוב מוסיפים להן תפקידים כדי לרכז מבחינת פדגוגית את התפקוד של הצוותים אחרי הצהרים, מוסיפים עוד פעילויות עם מורים, הורים וילדים, הרצאות, שיחות, כשהגננות עדיין, כשהן יסיימו שנה שלישית באופק חדש, ולא קיבלו עדיין תשלום עבור השעות הנוספות, מוסיפים להן כאן עוד ועוד עבודה.
לילי פוקמונסקי: על חשבון הגננות לא יכולה להתבצע תכנית שהיא טובה, אבל היא לא יוצאת לפועל בצורה נכונה, לדעתי.
עינת וילף: גל פילק, התאחדות הסטודנטים.
גל פילק: שלום.
גל פילק: קודם כל התאחדות הסטודנטים מברכת על ההחלטה לקיים מסגרת חינוכית גם אחר הצהריים.
גל פילק: אנחנו מזהים במכרז כמו שהוא עכשיו שלוש בעיות, הבעיה הראשונה שעלתה פה, שזה לא מיושם כחלק אינהרנטי מתכנית הלימודים, אלא כתכנית תוספתית.
גל פילק: אנחנו חושבים שזה חייב להיות חלק כן עבור כל בתי הספר, כן כחלק מחוק חינוך חינם.
גל פילק: יש המון גמישות ניהולית, זה חוזר במכרז, זה גם משליך על פיטורי מורים וזה גם משליך על ההיתכנות של טווח הזמן שהתכנית הזאת בפועל תתקיים.
גל פילק: דבר שני זה העניין של העסקה של סטודנטים.
גל פילק: כל סטודנט יכול להיות מועסק.
גל פילק: לסטודנטים שאין להם שום ניסיון 60 שעות הכשרה זה כלום.
גל פילק: מורים עוברים הכשרה שלוש-ארבע שנים בשביל לעמוד מול כיתה, מה זה אומר על איכות השעות ביום הזה והניצול?
גל פילק: שלוש שעות, אנחנו מברכים על עבודות לסטודנטים, אנחנו לא חושבים שזה צריך לבוא על חשבון החינוך.
גל פילק: והנושא השלישי, שהוא מאוד קרוב ללבנו ואנחנו הרבה זמן מתעסקים בו זה הנושא של עובדי ועובדות קבלן שהוא הרסני לכל מערכת.
גל פילק: לגבי הפיקוח, עלה פה, אין באמת אפשרות לפקח, לא על השכר של העובדים, לא על איכות העבודה שלהם, בטח אם יועסקו כמה חברות קבלן.
גל פילק: זאת אומרת אם הייתה חברת קבלן אחת, אז עוד אולי היה אפשר לפקח על זה, כשיש כל כך הרבה חברות קבלן, זה קורה בפועל, צריך לבדוק, יש דוחות של מבקר המדינה, אי אפשר לפקח.
גל פילק: בנוסף לזה, אני חושבת שהעמדה שלנו זה שאחת הבעיות העיקריות, מעבר לפגיעה בעובדים, זה שזה יוצר ניכור בין מקום העבודה לבין העובד ובמערכת החינוך יש הכרח שהעובד יהיה מחובר גם לתלמידים וגם למקום העבודה ויש צורך במחויבות הזאת ולהעסיק את העובדים בתור עובדי קבלן, זה לא ישיג את המטרה, מה גם שזה מאפשר את אותה גמישות ניהולית שלא מבטיחה לנו שהתכנית הזאת תיושם לאורך שנים.
עינת וילף: חמוטל אלבז, בבקשה, 'מחנכים לשינוי ירושלים'.
חמוטל אלבז: קודם כל אני גם מודה לך, חברת הכנסת וילף, על הכינוס של הדיון הזה אחרי הדיון הקודם שהיה לנו בשדולה להעסקה ישירה, שהיו הרבה פחות אנשים שהתעניינו בו, אז אני שמחה שעוד ועוד אנשים מבינים את החומרה של המכרז הזה.
חמוטל אלבז: אנחנו מייצגים קבוצה מאוד גדולה של סטודנטים שמחתימה כבר כמה חודשים עצומה שיש עליה כבר יותר מ-1,000 חתימות כנגד המכרז הזה, ובעיקר כנגד ההשתתפות של סטודנטים במכרז הזה, כשלכאורה אמור להיות לנו אינטרס להיות מועסקים, כי מוצעת פה עבודה גם עם משכורת לא רעה לסטודנטים, אבל אנחנו סטודנטים וסטודנטיות להוראה שמתנגדים באופן גורף לשימוש במכרז גם לכניסה של העסקת קבלנית בתוך המוסדות, כניסה שקיימת כבר הרבה מאוד שנים באופן זוחל ואיטי, עם קרן קרב, עם הורי היל"ה (השכלת יסוד לימודי השלמה), ועכשיו המכרז הזה הולך להכניס, כמו שאת אמרת, 10,000 עובדי קבלן לפחות- - -
מיכל כהן: אני לא אמרתי את זה, את אמרת 10,000 עובדי קבלן.
עינת וילף: לא, זה נאמר על ידי מרכז המחקר והמידע.
חמוטל אלבז: חשוב שמשרד החינוך יידע שאנחנו מריצים כבר כמה זמן קמפיין של התנגדות להעסקה של סטודנטים בתוך התכנית הזאת.
חמוטל אלבז: הסטודנטים הולכים בעצם להחרים את התכנית, אני מניחה שיש סטודנטים שייקחו את זה על עצמם, אבל אני לא יודעת איזה מן סטודנטים יגיעו אליה, סטודנטים לחינוך ולהוראה בכל הארץ כבר יודעים כמה חודשים על המכרז ומתנגדים לו.
חמוטל אלבז: חשוב שתדעו את זה, הקמפיין כבר רץ ברשת כמה חודשים והולך להתרחב עם הקבלה של המכרז ואני מצטערת, אני חושבת שאת נחמדה מדי- - -
קריאה: תודה, פעם ראשונה שאומרים לי את זה.
חמוטל אלבז: לא, באמת.
חמוטל אלבז: אנחנו לא צריכים להתחנן למשרד החינוך שיעשה איזה שהוא פיקוח.
חמוטל אלבז: יש פה תכנית שזה נחמד שאת אומרת שאת רואה אותה כחינוכית, אבל אני לא מבינה איך העסקה של סטודנטים שאין להם שום ניסיון בהוראה, אחרי 30 שעות, כמו שגל אמרה, פתאום יהיו אנשי חינוך.
חמוטל אלבז: אני לא מבינה מה התכנית החינוכית שמשרד החינוך מציע ואני לא חושבת שמשרד החינוך יכול להציג את עצמו כנותן שירות לאיזה שהוא משהו שהוא חובה או לא חובה.
חמוטל אלבז: אם רוצים לתת עוד שעות של חינוך בלתי פורמלי, תגדילו את התקציבים של תנועות הנוער, אין שום סיבה ש- - -
מיכל כהן: גם את זה אנחנו עושים.
מיכל כהן: תתפלאי.
חיים הלפרין: הן לא פעילות ב-א' עד ג'.
חמוטל אלבז: בסדר, אז להפעיל אותם- - - אבל שמשרד החינוך יטען שהוא נותן שירות בשביל שהורים יוכלו להמשיך לעבוד, זו אמירה שהיא לא חינוכית.
מיכל כהן: לא אמרנו את זה.
עינת וילף: זה לא נאמר.
מיכל כהן: את אומרת דברים שאנחנו לא אומרים.
חמוטל אלבז: את חזרת וחזרת על הנושא ש- - -
עינת וילף: לא, אני עוצרת- - -
חמוטל אלבז: המשפט שזה שירות שמשרד החינוך מציע חזר על עצמו.
מיכל כהן: נכון, זה שירות, זה לא חובה.
חמוטל אלבז: ודבר אחרון זה שתהיה בעיה בפיקוח.
חמוטל אלבז: ברגע שמשרד החינוך ייכנס לפיקוח ויגיד 'את המורה הזה אני מקבל ואת המורה הזה אני לא מקבל', או עובד ההוראה הזה או המדריך, ייווצר קשר של העסקה ישירה וזה משהו שרואים בפועל שלא יכול לקרות.
חמוטל אלבז: הפיקוח הפרטני הזה לא יכול לקרות, כי אין קשר של העסקה ישירה בין משרד החינוך ועובדי המכרז, וזה קורה בפועל עכשיו במסגרות שאנחנו כבר מכירים.
עינת וילף: לילי בן עמי, המטה למען העסקה הוגנת של מורות ומורים.
לילי בן עמי: תודה רבה.
לילי בן עמי: שמי לילי בן עמי, אני כבר חמש שנים בסיפור הזה של העסקה קבלנית של מורות ומורים, יש פה הרבה פרצופים מוכרים .
לילי בן עמי: אני עצמי מורה ומועסקת על ידי רנה קאסן בירושלים, מורה מן המניין, עם תואר שני וכל התעודות שצריך, מלמדת מקצועות ליבה.
לילי בן עמי: משרד החינוך, הדבר הזה לא חדש- - -
חיים הלפרין: והבעלות היא רנה קאסן.
לילי בן עמי: נכון.
לילי בן עמי: בוא נדבר על זה.
לילי בן עמי: העניין הזה של העסקה באמצעות גוף מתווך שהוא לא משרד החינוך או לא הרשות המקומית, אלא גוף אחר, זה לא עובד ואנחנו רואים את זה גם עם רנה קאסן שעושים באופן שיטתי הלנה של כספי הפנסיה, קרן ההשתלמות, פיטורין מדי שנה.
לילי בן עמי: אני לא אוכל לצאת בשנה שביעית לשבתון כי הלינו לי את קרן ההשתלמות.
לילי בן עמי: אתם אומרים פיקוח, זה עלה התאנה של ההפרטה, תמיד.
לילי בן עמי: הפיקוח לא עובד, אתה אומר קנסות, זה גם לא עובד.
לילי בן עמי: ההלנה של הפנסיה ושל קרנות ההשתלמות זו עברה פלילית, כי זה יורד לי מהתלוש, היא עברה פלילית והיא מעולם לא נאכפת.
לילי בן עמי: משרד התמ"ת לא אוכף, אתם כמשרד החינוך לא אוכפים, העיריות לא אוכפות, אף אחד לא אוכף, הפיקוח זה עלה תאנה.
לילי בן עמי: עכשיו שמעתי שגם הפיקוח הולך להיות מופרט, שזו שערורייה בפני עצמה- - -
מיכל כהן: הבקרה.
לילי בן עמי: אוקי, נשמח לקבל פרטים באמת בדיוק כמה מפקחים על כמה בתי ספר.
קריאה: ---כדי למנוע אחר כך תביעות.
לילי בן עמי: אני אשמח לדעת בדיוק כמה מפקחות על כמה בתי ספר, מה זה מערך הבקרה, כי בוא נאמר, כל התכניות, רוב התכניות שהיום אתם מפעילים באמצעות גופים מתווכים, ואני מדברת בתוך מערכת החינוך הציבורי, בתוך חלק מתכנית הלימודים, הן לא עובדות ובראש ובראשונה מי שנפגעות ונפגעים מזה הם הצוות החינוכי.
לילי בן עמי: זה יוצר מעמדות בתוך חדר המורים, אם כבר היום, בעיקר בעל יסודי, יש שני מעמדות של מורות משרד החינוך ומורות העמותה, אתם בעצם תוסיפו לתוך בית הספר מעמד נוסף, של המדריכות והמדריכים.
לילי בן עמי: אנחנו ישבנו עם שר החינוך ב-26 במרץ סביב הנושא הזה ספציפית.
לילי בן עמי: הוא חזר על ההבטחה שלו אלינו, שהוא אמר במליאת הכנסת ב-6 בדצמבר, שהמורות שייכנסו לרפורמה הזאת, כלומר מורות שיישארו לסוף היום, יועסקו בצורה ישירה.
לילי בן עמי: הוא אמר בפירוש ויש לנו את פרוטוקול הכנסת, אני אשמח להראות לך את זה, וגם לנו בישיבה הוא אמר, הייתה שם גם דלית שטראובר והצוות שלו, שהמורות שייכנסו למערכת יועסקו בצורה ישירה ומבחינתנו זה עדיף על כך שכולם- - - עכשיו אנחנו מגלות שגם המורות שירצו להישאר בסוף היום, ואת צודקת שקשה יהיה למצוא אבל יהיו כאלה, הן יקבלו תלוש שכר נוסף.
לילי בן עמי: כלומר מורות שיהיו להן שני תלושי שכר, כבר היום זה קיים.
לילי בן עמי: למשל בבית הספר הדו לשוני, מורות שמקבלות תלוש שכר בשביל ימים א' עד ה' מרנה קאסן, ויום ו' ממשרד החינוך, והן מלמדות את אותה הכיתה, אותם תלמידים, והן עושות תיאום מס.
לילי בן עמי: אני אומרת לך, מהשטח, אני יכולה להביא לך אינספור מקרים של מורות שמועסקות על ידי הגופים המתווכים האלה.
לילי בן עמי: יש בתי ספר בירושלים, כיוון שירושלים זה העיר שמתמחה בנושא הזה של ההפרטה, אנחנו מקום אחד בארץ בזכות רנה קאסן, שמנהלים משתמשים באפשרות להעביר למשרד החינוך כבונוס.
לילי בן עמי: למשל, את רוצה להיות מועסקת על ידי משרד החינוך ולא על ידי עמותה?
לילי בן עמי: אז תיקחי על עצמך תפקידים כאלה וכאלה.
לילי בן עמי: חד משמעית זו פגיעה בתנאי העסקה.
לילי בן עמי: הכותרת של המאבק שלנו, ואם תזכרו משהו אחד ממה שאני אומרת, אז את המשפט הזה, צדק חברתי לא מיישמים בכלים של עוול חברתי.
לילי בן עמי: יום חינוך ארוך זה צדק חברתי, זה מבורך, אני עצמי אמא לשני ילדים, ילד שעולה לכיתה א', זה מבורך, אני רוצה את יום החינוך הארוך, אבל לא בכלים של עוול חברתי, לא באמצעות הפרטה, לא באמצעות עובדי קבלן.
לילי בן עמי: את מדברת על מורה אחת, סליחה, על מדריכה, כמו ששר החינוך אמר לי, אלה לא יהיו מורים, אלה יהיו מדריכים, את מדברת על מורה עם 33 ילדים והשר עצמו אמר בטלפון, 'הם יעזרו להם בשיעורי בית, אלה צהרונים'.
לילי בן עמי: כל מי שהייתה אי פעם בכיתה יודעת שלהיות עם 33 ילדים בכיתה, את חייבת מינימום של כישרונות חינוכיים, ניהול כיתה, אלה לא יוכלו להיות מדריכים, אלה חייבות להיות נשות חינוך וכאן גם אנחנו מגיעות לנקודה של התלמידות והתלמידים וההורים שייפגעו מהמערכת הזאת, כי אין מה לעשות, אתם מביאים להם חינוך סוג ב', ונכון, אתם לא חסוכים בכסף, אין פה עניין של לחסוך בכסף ומבקר המדינה, בדוח שלו מ-2005 ומ-2008, הראה ששירותי המדינה שהמדינה מנסה להפריט, זה לא עובד וזה לא חוסך כסף, ודר' פז פוקס, אני בטוחה שחלקכם מכירים אותו, גם כתב על זה.
לילי בן עמי: זה לא חוסך כסף, הקונספט היחיד זה להסיר אחריות.
לילי בן עמי: הדרישה שלנו ממשרד החינוך זה שתיקחו אחריות על החינוך הציבורי, תיקחו אחריות על המורות והמורים.
לילי בן עמי: כבר היום זה לא עובד, זה לא עובד היום.
לילי בן עמי: קחי את מורות קרן קרב, היל"ה, רנה קאסן, יובל חינוך, רשת עתיד, אין ספור עמותות שמעסיקות היום בתוך בתי ספר והראשונות והראשונים שנפגעים הם הצוות החינוכי שכמובן כתוצאה מכך גם התלמידות והתלמידים, ההורים והמורות וכמו שאמרתי, הפיקוח לא עובד.
לילי בן עמי: אז צדק חברתי לא מיישמים בכלים של עוול חברתי.
לילי בן עמי: תודה.
עינת וילף: עורכת דין מאירה בסוק מנעמ"ת, בבקשה.
מאירה בסוק: אני עוסקת בנושא של עובדי קבלן בערך שבע שנים והפעם הראשונה שנתקלתי בה, כמו שחברת הכנסת עינת וילף דיברה, זה באחיות בריאות הציבור.
מאירה בסוק: ראיתי את זה ב-2005 וזה הלך ועלה, והיום אין אחיות בריאות הציבור, כי הן עובדות לפי תפוקות, כמה חיסונים, ואנחנו רואים מה קורה לתלמידים, לא מחסנים.
מאירה בסוק: נכון שנטלי תגיד ככה וזה ככה ואנחנו רואים כל שנה, וחברת הכנסת וילף עוקבת אחרי זה מקרוב וזה כישלון טוטאלי, וכאן, סליחה- - -
עינת וילף: שאגב עולה יותר מאשר עלה קודם.
מאירה בסוק: עולה, וזה יהיה אותו דבר במשרד החינוך, זה עולה להם המון כסף.
מאירה בסוק: גם הבקרה.
מאירה בסוק: לגבי הבקרה, זה דבר חדש, כי מה שקורה, עבר חוק ב-18 ביוני, של אכיפת יחסי עבודה.
מאירה בסוק: החוק הזה אומר שאם המורה הולן משכרו, הוא יכול לפנות למזמין.
מאירה בסוק: איך מתחכמים?
מאירה בסוק: הלוא גם עמותות זו התחכמות של עובדי קבלן.
מאירה בסוק: מה הם יעשו?
מאירה בסוק: הם יוציאו את זה, הם ירחיקו את ההעסקה הישירה עוד יותר, כי יש לך את הפיקוח, הוא כבר לא שלהם, הבקרה היא של זכיין.
מאירה בסוק: בסופו של דבר הוא לא יהיה המזמין בכלל, משרד החינוך, ואז אי אפשר יהיה לתבוע, ואני חושבת שזו צורה חדשה של ההתחכמות.
מאירה בסוק: באמת אני לא מבינה למה משרד החינוך- - - תעסיקו אותם חצי משרה, 3/4 משרה, למה אי אפשר העסקה ישירה?
מאירה בסוק: אני לא מבינה את זה.
מאירה בסוק: המורים האלה, אני מכירה את זה מהשטח, מורות שלא מקבלות משכורות מלאות על ספטמבר ואפריל, למה?
מאירה בסוק: כי לא לומדים, אמהות בהריון מקבלות חופשת לידה פחותה יותר וזה הולך להיות אותו דבר כאן.
מאירה בסוק: לגבי הסייעות, יושבת על ידי אחת.
מאירה בסוק: אם יכריחו אותן?
מאירה בסוק: לא יהיו סייעות ,אז יכריחו את אלה של הבוקר.
מאירה בסוק: ומה הן יגידו?
מיכל כהן: מי יכריח אותן?
מאירה בסוק: מי יכריח אותן?
מאירה בסוק: משרד החינוך.
עינת וילף: אני עוברת אלייך, אתי, בצורה מסודרת.
עינת וילף: אתי אלוני מהשלטון המקומי, בבקשה.
אתי אלוני: שלום, צהריים טובים.
אתי אלוני: אני ככה יושבת ושומעת פה את הדברים, אני רוצה לתת קצת פרופורציות.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שעד לפני שינואר 2012 היו צהרונים ואף אחד לא פיקח וגם אני שלחתי את הילד שלי לצהרון והיום הוא לוחם בשלדג, הוא כנראה גדל לא רע, ואני רוצה לומר שיש לי תחושה- - -
עינת וילף: והקרדיט לצהרון?
אתי אלוני: יש לי שלושה ילדים, ששלושתם עברו- - -אני רוצה לבוא ולומר שקודם כל לפני שאני נכנסת לעובדי קבלן שבא מהלך של המדינה ובא ואמר 'אנחנו לוקחים- - -', אני, או אני רוצה להגיד ואני רוצה להגיד את זה בשם הרשויות המקומיות שזכאיות לזה.
אתי אלוני: יש לי תלונות אחרות, מאלה שמקופחות מהעניין הזה בשלב בזה, אבל בשם ראשי הרשויות המקומיות אנחנו רוצים להגיד שהמהלך הזה הוא מהלך מבורך שממשלת ישראל והמדינה הזאת לקחה אחריות על מה שקודם היה מופקר, על מה שקודם- - -
קריאה: אבל על חשבון מי ומה.
אתי אלוני: רגע, קודם כל אני רוצה להגיד שבואו ניכנס לפרופורציה הזאת ואני אומרת את זה לא כאיש חינוך ואני לא בא ממערכת החינוך.
אתי אלוני: אני באה כאמא לצורך העניין וכרגע אני מסתכלת על זה גם בעיניים של ראש רשות שהיו לו הורים שלא יכלו לשים את הילדים שלו בצהרון, או שהיו לו ילדים ביוח"א ולא הייתה הזנה כי הוא לא יכול היה לשלם הזנה.
אתי אלוני: אני אומרת לכם, אני מתמודדת עם העניין הזה ואני יושבת עליהם לא מעט והיום, אחרי ישיבה עם המגזר הערבי, פתאום הבעיות האלה נפתרות, כי המדינה נותנת את השירות הזה.
אתי אלוני: אז תראו מה אנחנו אומרים, 'מה פתאום סטודנטים?
אתי אלוני: ומה פתאום- - -
מיכל כהן: סטודנטים עם שכר הוגן.
אתי אלוני: ואני רוצה להזכיר לכולנו שהילדים שלנו היו, ואני בטוחה ששל חלקכם עדיין, גם בחוגי סיירות שהפעילו אותם סטודנטים ובחוגי טיסנאות- - -
חמוטל אלבז: לא שולחים ילדים- - -
אתי אלוני: סליחה, את דיברת על הכשרה, אני מדברת כרגע על עצם הענין, תפסיקו עם העניין הזה, אנחנו באמת רוצים להביא את הטוב ביותר ואם היה לכל ילד פרופסור מפעיל מחשב, מישהו שמפעיל אותו, אז בכלל הוא היה- - - אבל אנחנו לא חיים בעידן הזה.
אתי אלוני: באמת, אני אומרת לכולנו, קצת פרופורציה ויש רשויות מקומיות, וכפי שנאמר על ידי חברת הכנסת זועבי, שמברכות, שרק מתות כבר שהדבר הזה ייכנס כדי שהעניין הזה קודם כל יסיר את העול מעל המשפחות.
אתי אלוני: וזה נותן את המענה.
אתי אלוני: זה אחת.
אתי אלוני: שתיים, יש סטנדרטיזציה פתאום.
אתי אלוני: קודם לא היה, כמו שאמרתי, היו צהרונים, מועדוניות, הסיעו מבית הספר, לקחו, כן הזנה, חמגשיות, כל מיני דברים כאלה, מי פיקח על זה?
אתי אלוני: על מה אתם מדברים?
קריאה: אין על כל על ויכוח.
קריאה: זה אומר שהיה טוב?
עינת וילף: סליחה, גברתי.
אתי אלוני: אני רואה מצוין מה קורה ואני רוצה להגיד לך שהורים מברכים על זה ואני רואה- - -
אתי אלוני: מעבר לזה שאני מברכת את הממשלה ואת המדינה על ההחלטה הזאת של לקחת אחריות, ואני רוצה להגיד יותר מזה, שבעיניי האחריות היא לייצר איכות פנאי חינוכית, מעבר לשעות הלימודים ואני מסתכלת עלייך, יושבת ראש הוועדה, ואני אומרת שיכול להיות שזה שלב ביניים או בדרך להארכת יום הלימודים, יכול להיות שכנראה אי אפשר לעשות את הקפיצה הזאת בבת אחת, גם החלטת הממשלה איננה מגדירה הארכת יום לימודים, היא מגדירה משהו אחר.
אתי אלוני: לכן אני באה ואומרת שקודם כל זה בוודאי יותר טוב מכלום, שתיים, המדינה שמה את כולה עם 300 מיליון שקל בשנה הזאת על הדבר הזה ואנחנו צריכים לקחת את זה ולחבק את זה.
אתי אלוני: זה שיש עוד מה לתקן ואני מסכימה שיש עוד מה לעשות בתנועה הזאת, יש עוד הרבה מה לעשות, אני רוצה להגיד שבראשי הרשויות המקומיות שלושה דברים, אחת, שראשי הרשויות המקומיות במצב הסוציו אקונומי 1 עד 3 מברכים על העניין הזה ומחכים לו מאוד.
אתי אלוני: גם במגזר החרדי וגם במגזר- - -
חנין זועבי: זה דבר יחסי.
חנין זועבי: יחסית למה שיש לנו, כן, אנחנו- - -
אתי אלוני: ובמגזר הערבי.
אתי אלוני: אני יודעת, כי גם נפגשתי איתם.
חנין זועבי: יחסית אולי ליישובים אחרים זה לא הכי טוב.
אתי אלוני: חבר'ה, בוודאי, אתם כנראה לא מכירים את המציאות לאשורה, אתם כנראה לא מכירים את 65 הרשויות הערביות שלא זכו לדבר הזה.
אתי אלוני: שלוש, אני חושבת שאסור לנו לוותר, ואני אמרתי את זה גם למשרד החינוך ואני יודעת שהם אימצו את העניין הזה, הנושא של מדד שטראוס.
אתי אלוני: אנחנו בתחילת הדרך פנינו למנכ"לית ולשר החינוך, כינסנו גם ועדת היגוי משלנו בשלטון המקומי כדי ללמוד את הסוגיה ואחת ההמלצות המאוד ראשונות שלנו הייתה ללכת לפי מדד שטראוס, בדיוק מהטיעונים שאת טענת, כי יש גם הרבה מאוד שכונות ביישובים או בערים שהם במצב סוציו אקונומי גבוה ולצערי לא יוכלו ליהנות מהפריבילגיה הזאת וזו זכות שהמדינה מותירה בידם.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שהשר ומשרד החינוך היו איתנו בבקשה, השר הודיע לנו וליושב ראש השלטון המקומי שהאוצר מתנגד בשלב זה לעניין הזה ואני כן מבקשת בוועדה הזאת לציין, לפחות לפרוטוקול, שאנחנו מבקשים לפעול ושתצא מכאן הקריאה שברגע שתהיה התנעה וע"ג תצא לדרך, אנחנו צריכים להכניס מהר מאוד את העניין הזה כדי שגם שכונת שפירא בתל אביב ולא רמת אביב וגם השכונות האחרות, שהן אמנם בעיר שהיא סוציו אקונומית 8, אבל הם לא עונים לסוציו הזה, יוכלו ליהנות מאותה פריבילגיה, כי הם עונים לאותם תבחינים.
אתי אלוני: ואני חושבת שזה פער בעייתי, זה פער מאוד בעייתי ואני מאוד אשמח אם תסייעי בעניין הזה, או שמהוועדה הזאת תצא הקריאה.
רחל עזריה: אני רוצה להתייחס לכמה דברים .
רחל עזריה: קודם כל אני גם רוצה לברך על כל המהלך הזה, אני הובלתי את מחאת העגלות בירושלים, דיברתי בפני טרכטנברג, גיליתי לו את סוד הצהרונים והעלויות המטורפות שאנחנו משלמים ומפה בעצם כל הרעיון של, לא רצו לקרוא לזה צהרון אז קוראים לזה מסגרת לימודים תוספתית, כי לא רוצים גם לקרוא לזה יום למודים ארוך, לא משנה, אבל הרעיון שהיום אנחנו אוספים את הילדים בשתיים כשבפועל יום העבודה שלנו נגמר בארבע במקרה הטוב, זה התחיל מפה, ולכן בעיניי זו תכנית מאוד חשובה.
רחל עזריה: פשוט אני קראתי חלקים נרחבים מהחוזה והיישום הולך להיות מאוד מאוד מאוד קשה.
רחל עזריה: זה ברור.
רחל עזריה: אתם בעצם מקבלים על עצמכם, חוץ מגיל 3-4 שהיישום שלו לא פשוט בכלל להפוך את זה לחינם ולקבל את כולם תוך כמה שנים, פה זו דרמה אדירת ממדים ויכול להיות שצריך לחשוב, לא לבטל את זה השנה אבל כן לקחת את החוזה הזה כחוזה שאחרי חצי שנה ייבחן, ייבדק, כי אפילו רק מיום שהוא פורסם, כל ההערות שאנחנו מקבלים פה, זה נכון מצד אחד שזה תהליך שמשרד החינוך לוקח עוד אחריות ויכול להיות שהוא יסתיים ביום לימודים ארוך, אבל גם יכול להיות שזה תהליך שגורם להרבה יותר הפרטה של מערכת החינוך.
רחל עזריה: יכול להיות שזה גם מסלול שאנחנו נמצאים בו, לכן אני מציעה שאחרי כמה חודשים יהיה איזה פוס, יהיה אפשר לבדוק את זה ולקראת שנה הבאה יכול להיות שהחוזה ייכתב אחרת.
רחל עזריה: יש לי שלושה דברים מרכזיים, דבר אחד זה הנושא של השוואה לצהרונים.
רחל עזריה: בצהרונים היום, בגלל המחירים הגבוהים, מספר הילדים שנשארים בקבוצה הוא הרבה יותר קטן ואין אפשרות לצרף כיתות, לצרף קבוצות, טכנית זה פשוט לא אפשרי, ובגנים האפשרות תהיה מאוד קטנה ולכן אני מאמינה שמספר הילדים יהיה קטן, אבל מצד שני זה לא נכון, כי אם זה הולך להיות בחינם אז כולם יישארו, סביר להניח, ואז בקבוצות, מה שמדריכה יכולה לעשות עם 15 ילדים או עם 17 ילדים שנשארים משתיים עד ארבע יהיה לה מאוד מאוד קשה לעשות עם 30 ילדים.
רחל עזריה: גם היום זה שתי עובדות, מדריכה, סייעת, לא משנה איך קוראים לזה, זה יהיה מאוד מאוד קשה עם 30 ילדים ולדעתי צריך לחשוב על להוריד את מספר הילדים, זה גם יעזור למדריכים עצמם, זה גם יעזור לילדים.
רחל עזריה: זו הערה אחת.
רחל עזריה: ההתנהגות של הילדים בגנים לעומת בתי הספר היא שונה לחלוטין.
רחל עזריה: גם את זה כדאי לקחת בחשבון, לכן לדעתי התהליך הזה יהיה שונה.
רחל עזריה: הדבר השני זה לגבי ירושלים.
רחל עזריה: אני אשמח לשמוע מה המחשבות לגבי פיילוט.
רחל עזריה: אני מציעה גם בירושלים לעשות את זה רק בגני הילדים בשלב הזה, זה יכול מאוד להקל על כל המהלך.
רחל עזריה: תחשבו, כניסה לבתי ספר זה הרבה יותר מורכב, בגני ילדים זה בעצם מחליף צהרונים קיימים, מערכת שיודעת לעבוד, יודעת לתפקד, אז אני אשמח לשמוע מה הולך להיות בירושלים.
רחל עזריה: והנושא השלישי, שהוא נושא גדול, שלא הייתה בכלל התייחסות אליו ופה נאמרה חצי מילה זה הנושא של ההזנה, הנושא של התזונה.
רחל עזריה: היום מדברים על זה שהשמנה הולכת להיות מכת מדינה, או היא כבר מכת מדינה, לא משנה מה, אנחנו היום מגדלים את הילדים שלנו במזון שאף אחד מעולם לאורך ההיסטוריה לא גידל את הילדים שלו.
רחל עזריה: אנחנו כאילו עושים ניסוי על הילדים שלנו ונגלה עוד 20-30 שנה כמה מחלות לב, כמה לחץ דם גבוה, כמה יהיה בגלל השמן, סוכר ומלח שיש במזון שהילדים שלנו אוכלים.
רחל עזריה: שגית צור, שיושבת פה איתי, ואני, אנחנו קבוצה בירושלים שעובדת על הנושא הזה, כשאנחנו בעצם הבנו שהילדים שלנו אוכלים בצהרונים ובגנים אוכל שאנחנו לא מוכנים להכניס אלינו הביתה.
רחל עזריה: כל מה שלא נכנס אלינו הביתה, מגיע אליהם בדרך שלהם, כשיש לזה השלכות ארוכות, כי הם מתרגלים לטעם מאוד דומיננטי וכל הדברים האלה.
רחל עזריה: מה שכתוב בהסכם הוא מאוד מאוד מצומצם, הוא מתייחס לתפיסה של המאה ה-19, תחילת המאה ה-20, של גודל מנה, אבות מזון.
רחל עזריה: אני אשמח לשמוע שיש משהו אחר.
רחל עזריה: אין התייחסות לשמן, אין התייחסות למלח, אין התייחסות לסוכר.
חיים הלפרין: כי זה לא במכרז הזה.
מיכל כהן: אנחנו נתייחס לכל הסוגיות של התזונה.
רחל עזריה: מנובמבר 2006 יש חוזר מנכ"ל שקצת יותר מדבר על זה שאסור לטגן, כל הדברים האלה.
רחל עזריה: זה לא נמצא ובעצם אנחנו פה, אם אנחנו מדברים על זה שתוך כמה שנים כל הילדים במדינת ישראל יאכלו את האוכל הזה, אז נראה לי שכדאי לחשוב איך אנחנו מכניסים פנימה כמה שיותר כללים מנחים, לאסור ממתקים, לאסור שתייה קלה, לאסור בשר מעובד, לאסור מזון מטוגן, אלה דברים מאוד מאוד הגיוניים.
רחל עזריה: דבר נוסף זה שכשאנחנו מדברים על זה שאפשר לבחור איזה דגן, אז שזה לא יהיה פתיתים וקוסקוס, ואז יש כל מיני דברים נורא יפה, קינואה וכאלה, אבל כולנו יודעים שהזכיין תמיד ישים פתיתים וקוסקוס וזה כל הזמן יחזור לשם.
רחל עזריה: גם לגבי איזה ירקות, איזה פירות.
רחל עזריה: מה שמופיע בחוזה הזה הוא מאוד מצומצם ובעצם בכלל לא לוקח את זה בחשבון.
עינת וילף: נטע לוי, מעמותת איתך מעכי.