GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת וילף: אני אישית חושבת: פחות מכללות, פחות אוניברסיטאות ויותר בתוך בתי הספר.
עינת וילף: זו תפיסת עולם.
עינת וילף: אין גם וגם.
עינת וילף: זה כבר לא יהיה.
עליזה אילן: אולי השתלמות בתוך בית ספר עם עקרונות שיהיו בהשתלמויות אקדמיות.
עליזה אילן: למשל, אנחנו זקוקים להשתלמות אקדמית שתוביל איתנו את ה-PBL.
עליזה אילן: אנחנו לא רוצים לעשות רק השתלמויות סדנאיות.
ויקי עזיאל: את זה אף אחד לא מונע ממך.
ויקי עזיאל: את זה את יכולה לעשות.
עליזה אילן: אבל זה לא נחשב למורים.
ויקי עזיאל: זה משהו אחר, אבל זה לא מונע ממך לעשות את זה.
עליזה אילן: אם הייתי יכולה לעשות את זה, כך שגם ירדנה, יעל ועופרה היו יכולות להיחשב כמי שמשתלמת ולקבל על זה גמול, זה היה אחרת.
עינת וילף: זו נקודה חשובה.
עינת וילף: האם יש עוד דברים שחשוב לכן להעלות?
עליזה אילן: אני לא חושבת שהמוזיאון זה האישיו.
עינת וילף: אחרי שיצא הסרט "משפחת הקיסרים" על הפינגווינים, אמר מישהו: "הייתי מאוד רוצה שעכשיו יבינו בהוליווד שצריך להסתכל גם על הפרויקטים שלא נראים בהכרח מובטחים, אבל אני יודע שמה שיקרה עכשיו זה שיהיו הרבה יותר סרטים עם פינגווינים".
עינת וילף: כך גם כאן, המטרה אינה שכל בתי הספר בישראל יקימו מוזיאון.
עינת וילף: לכן, השאלות שלי היו על כל התהליכים.
עליזה אילן: היתה הכוונה של נילי, מה צריך להיות כדי שדברים כאלה יקרו.
עליזה אילן: אני מאוד אהבתי את זה שאת התעקשת על העניין של השעות.
עליזה אילן: בעוונותיי, אני אף פעם לא הסתכלתי על שעות, ואני אפילו כועסת על מורים ששואלים אותי על שעות.
עליזה אילן: אני אומרת: אתה באת לשליחות ואתה שואל אותי על שעות?
עליזה אילן: " מצד שני אני מבינה שזה אי אפשר.
עינת וילף: אתה לא יכול לבנות מערכת על הרעיון של המורה כמתנדב.
עינת וילף: שליחות זה יפה, אבל אם השליחות הזו הופכת לכיסוי של לא לשלם עבור עבודה, זה לא פתרון מערכתי לאורך זמן.
עינת וילף: פתרון מערכתי חייב להיבנות על משאבים אמיתיים.
עינת וילף: מורים ששואלים, הם צודקים.
עינת וילף: אם מורים אומרים: ברגע שיהיה שעון אני בשעה 16:00 לא עובד, אני מעודדת אותם.
עינת וילף: המערכת צריכה להתחיל לדעת איך לעבוד מ-08:00 עד 16:00.
עינת וילף: אז יתחילו השאלות של גמישות, של השתלמויות וכל הדברים האלה.
עליזה אילן: של שעות למידה למורים.
עינת וילף: איך מאפשרים למורים לעבוד בצוות, ללמוד אחד עם השני, ללמד אחד את השני, ללמוד ביחד?
עינת וילף: המערכת לא יכולה להיבנות על העיקרון של שליחות.
עינת וילף: אלה דברים מאוד יפים, אבל אני מאוד נזהרת ממילים מאוד יפות, שהן כסות למציאות שלא יכולה להתקיים.
עינת וילף: לכן אני מתעקשת על כל השאלות הטכניות.
עינת וילף: המטרה בסוף היא שלא יהיו עוד מוזיאונים.
עינת וילף: המטרה היא לא לדעת שאתם עשיתם יופי, לטפוח לך על הכתף ולהגיד "איזה יופי".
עינת וילף: הרבה אנשים יסיקו מהסיפור שלך: "תמצאו מנהלת ומפקחת אדירות, והן יפתרו את הבעיות".
עינת וילף: זה לא פתרון מערכתי.
עינת וילף: פתרון מערכתי לא מטיל את האחריות על מציאת סופרמנים שיודעים לפעול במערכת לא מתפקדת.
עינת וילף: מערכת מתפקדת צריכה לדאוג שכל האנשים שנמצאים בתוכה יונקים את האווירה של המערכת, יודעים שכך עובדים, שלכל בית ספר יש פרויקט ויוזמות, שליוזמות ניתן מענה מהפיקוח.
עינת וילף: אלה דברים שצריכים להיות מערכתיים.
עינת וילף: לכן, אני אף פעם לא יוצאת עם אמירה: "תמצאו מנהלים נפלאים והכל יסתדר".
עינת וילף: זו לא שיטה, והרבה אנשים חושבים שזה הפתרון.
עינת וילף: זה נהדר, אבל זה לא פתרון מערכתי.
עליזה אילן: אני אמרתי שאהבתי שהתעקשת על השעות, כי יולי שמלווה אותי אומרת: "עכשיו, בואי נדבר על סדירויות", ואני ממש כועסת עליה.
עינת וילף: מה זה סדירויות?
עליזה אילן: סדירויות זה איך מקצים שעות לדברים.
עליזה אילן: אני כועסת עליה ואומרת: "איך את מדברת על שעות במערכת.
עליזה אילן: צריך להוציא יש מאין.
עליזה אילן: אין לדבר על שעות".
עליזה אילן: אם את כמי שמובילה את הוועדה הזו תצליחי בזה, את פיצחת את הכספת של העניין.
עינת וילף: אני מנסה לראות, איך מגדילים את הגמישות, איך מעבירים משאבים מכיוון לכיוון מתוך מה שיש היום.
עינת וילף: יש המון כספים בנושא של השתלמויות.
עינת וילף: אני רוצה לבדוק, איך דואגים שזה יעבור למסגרת של מורים שמלמדים מורים, מורים שלומדים ביחד.
עינת וילף: אני חושבת שיש לזה ערך אדיר.
עינת וילף: יותר לא יהיה.
עינת וילף: אני לא בונה על דברים שהם לתת יותר.
עינת וילף: זה יהיה נחמד.
עינת וילף: יודעים מה לעשות אם יהיה יותר.
עינת וילף: השאלה היא, איך אנחנו יודעים לארגן אחרת את מה שיש.
חגית גוטדינר: יש שתי סוגיות שעלו כאן מאוד חזק.
חגית גוטדינר: האחת היא הנושא של מוטיבציה.
חגית גוטדינר: יש בעיה מאוד קשה עם המוטיבציה של תלמידים ללמידה.
חגית גוטדינר: זה משהו שלא רק עליזה התמודדה איתו במקרה הספציפי של באר יעקב.
חגית גוטדינר: זה משהו שקיים במערכת.
חגית גוטדינר: אגב, במיצבים כן בודקים את הנושא הזה, כי זו בעיה ידועה.
חגית גוטדינר: עושה כאן בית ספר מאמצים כדי להניע תלמידים ללמידה, כדי לעודד למוטיבציה, עם כל ההיבטים האחרים של הורים וכו'.
חגית גוטדינר: אני חושבת, שצריך להבין שיש כאן משהו שדורש טיפול מערכתי במערכת החינוך.
חגית גוטדינר: בהמשך לזה, השינויים והרפורמות אפשרו זמן עבודה למורים.
חגית גוטדינר: נעשו שינויים בתוך בתי הספר.
חגית גוטדינר: יחד עם זאת, עם כל המערכת השוויונית הזו, צריך לתת משאבים, לתת גיבוי ולתת את אמצעי העבודה לבתי ספר שמקדמים יוזמות, שמריצים חדשנות, שמובילים שינויים.
חגית גוטדינר: זה משהו שחייבים לתת עליו את הדעת, בין אם מדובר במשאבים נוספים ובין אם מדובר בחשיבה אחרת.
חגית גוטדינר: צריך לתת פוש לעניין.
עליזה אילן: אני חושבת, שאם יתנו לי יותר שעות בגלל הפרויקט הזה, אני אוכיח עלייה ומצוינות במתמטיקה ובשאר המקצועות.
ויקי עזיאל: יש יוזמות של המשרד.
ויקי עזיאל: בתי הספר מתוגמלים כספית.
עינת וילף: זו נקודה מעניינת.
עינת וילף: יכול להיות שיש מקום שהתגמול לבתי הספר יהיה בשעות.
עליזה אילן: התגמול על יוזמות זה בדרך כלל מצ'ינג.
עליזה אילן: אם המשרד נתן 5,000 שקלים, גם הרשות צריכה לתת 5,000 שקלים.
ויקי עזיאל: ויש הרבה רשויות שלא נותנות.
עליזה אילן: ואז אין את זה.
עינת וילף: מה קרה עם האווירה בבית הספר?
עליזה אילן: איזה הבדל! היה לי בית ספר עם תגרות איומות.
עליזה אילן: בתחילת השנה הזו כאשר המפקחים החוקרים יצאו מבית הספר, היתה תגרה אלימה ביותר מחוץ לבית הספר.
עליזה אילן: הם יודעים שכאשר הם עוברים את השער הכל קורה.
עליזה אילן: היום את לא מתארת לעצמך איזו אווירה יש בבית הספר.
עליזה אילן: לא נעים לי להגיד.
עליזה אילן: מורים שבאים להתראיין אצלי בבית הספר אומרים לי: "יש כאן אווירה של בית".
עליזה אילן: זה לא היה כך.
עליזה אילן: היה מתח.
עליזה אילן: היה ריח של אלימות, והיום זה אחרת.
עינת וילף: אני קוראת לזה "אלימות כבושה".
תמר גוטמן: אפשר היה לראות את זה גם בתחילת השנה.
תמר גוטמן: המדשאה בכניסה לבית הספר היתה ריקה בהפסקות.
תמר גוטמן: לקראת אמצע השנה, זה היה מקום הכינוס של שכבת ז'.
תמר גוטמן: יצאו להפסקה, ישבו שם, אכלו, שוחחו ושיחקו.
תמר גוטמן: האווירה היתה מאוד בטוחה.
תמר גוטמן: למי שעומד מהצד נראה שמרגישים בטוח.
עינת וילף: איך וידאתם שהתקנון שנבנה אכן נאכף ומיושם?
עינת וילף: כלומר, אם החלטתם שלא מאחרים, איך דאגת שכל המורים ידאגו שלא יאחרו?
עליזה אילן: אני עומדת כמעט בכל בוקר בשער על מנת לקבל את התלמידים.
עליזה אילן: אם לא אני, אז מישהו מצוות המורים.
עליזה אילן: בעניין האיחורים – יש לנו דף, שבו כל ילד כותב למה הוא איחר ומה הוא צריך לעשות כדי לא לאחר.
עליזה אילן: הוא כבר מעדיף להגיע בזמן רק לא למלא את הדף הזה.
ויקי עזיאל: חשוב לי לומר משהו בנוגע לשיתוף הורים.
ויקי עזיאל: עליזה מאפשרת להורה להביא הורה מהנהגת הורים לשיחה.
ויקי עזיאל: להורה מותר להביא הורה מוועד ההורים שייצג אותו.
ויקי עזיאל: ברגע שעמית הורה שומע את ההורה, ההורים מסתכלים על זה אחרת.
נילי אבינון: אני רוצה לשאול שאלה קצרה את עליזה.
נילי אבינון: האם את חושבת שאפשר היה לעשות את מה שאתם עשיתם בתיכון?
עליזה אילן: אני חושבת שכן.
עליזה אילן: למשל, פרויקט במוזיקה.
עליזה אילן: את הפרויקט שאני עשיתי אפשר לעשות פר מקצוע.
עליזה אילן: אפשר לעשות פרויקט בביולוגיה.
עליזה אילן: צריך לראות איך בתוך הפרויקט משחילים את כל תכנית הלימודים והמושגים הבסיסיים.
עליזה אילן: אפשר ואפשר.
עליזה אילן: אתמול אמרתי לך לא, ואני בטח מאכזבת אותך עכשיו.
נילי אבינון: להפך.
נילי אבינון: זה משמח אותי לשמוע שכן.
ויקי עזיאל: בעוד שנתיים בית הספר צומח לתיכון, אז תבואי לראות.
נילי אבינון: יש לי הערה שחשוב לי מאוד לומר.
נילי אבינון: אני כל הזמן בתחושה שיש הצלחות בתוך מערכת החינוך, אבל יש קושי למדל אותן ולהפוך אותן להצלחות ברמת המערכת.
נילי אבינון: מצד אחד זה מאוד משמח לשמוע את הדברים האלה, אבל מצד שני זה מאוד מתסכל למה ההצלחות האלה לא ממודלות והופכות להיות הצלחה של כלל המערכת.
עינת וילף: כי כל המערכת עדיין לא נכנסה למתכונת בה המערכת לומדת.
עליזה אילן: למתכונת בה המערכת היא ארגון לומד.
ויקי עזיאל: יש קבוצה של מובילי פדגוגיה, שזהבה שמש ויהודית קדש מובילות במטה ביחד עם כל המחוזות.
ויקי עזיאל: יש למידה מהצלחות.
ויקי עזיאל: יש קבוצה של בתי ספר – שהובילו את זה ביסודי, והוציאו את עליזה מהקבוצה, לצערי - ושם לומדים על העקרונות הפדגוגיים ומה קורה בבתי הספר.
ויקי עזיאל: כרגע הם בוחנים מה קורה בבתי הספר האלה ואיך אנחנו מתחילים להוריד את זה לכלל בתי הספר.
עינת וילף: אני אגיד לך מתי אני אשתכנע שזו הופכת להיות אווירה מערכתית, כאשר יבואו לכאן הרבה יותר ממשרד החינוך.
עינת וילף: לא המפקחת.
עינת וילף: אני רוצה לראות שאנשי משרד החינוך מבינים שכאן זו השעה וחצי הכי יעילות שתהיינה להם בסדר היום שלהם.
חגית גוטדינר: אם היה מתנהל פה דיון ובית הספר היה מציג יוזמה המקדמת את ההישגים במיצבים, בפיזה ובטימס, את חושבת שהחדר הזה היה מלא יותר?
חגית גוטדינר: אני חושבת שכן.
נילי אבינון: זה גם מקדם, רק לא באופן ישיר.
חגית גוטדינר: חשוב לשפר הישגים.
חגית גוטדינר: חשוב להצליח בפיזה, חשובים התדמית שלנו וההישגים שלנו בעולם, אבל אנחנו שמים את עיקר המשקל על זה.
חגית גוטדינר: אנחנו פחות מתעסקים בתהליכי למידה משמעותיים.
עליזה אילן: זה קיצור דרך.
עינת וילף: מה שמדהים הוא שאין דילמה ואין מחיר.
עינת וילף: כאשר אתה עושה את זה, אז יש לך את זה.
חגית גוטדינר: מה חווה מנהל?
חגית גוטדינר: מנהל שנמצא במפגשים עם מפקחים או בדיונים כאלה ואחרים, שומע כל הזמן רק על המבחנים והמדדים.
חגית גוטדינר: זה גם מה שפורסם בעיתון.
עינת וילף: לכן, התשובה לשאלה של נילי היא שעדיין אין את האווירה.
עינת וילף: כלומר, עדיין אין הפנמה של העיקרון המרכזי: תקשיבו למורים, תקשיבו למנהלים, תתפרו להם את החליפות המתאימות.
נילי אבינון: גם שמפקחים ילמדו אחד מהשני.
נילי אבינון: ויקי היא לא דוגמא.
נילי אבינון: רוב המפקחים לא מאפשרים את זה, ועושים עבודת פיקוח.
ויקי עזיאל: אני לא מסכימה.
ויקי עזיאל: אני יושבת עם עמיתות, וזה לא מה שעולה.
עליזה אילן: זה נכון.
עליזה אילן: לי יש חברות מנהלות.
עליזה אילן: חגית, תגידי את.
חגית גוטדינר: יש עוד מפקחים שמעודדים, אבל גם המפקחים נמצאים במקום שאנחנו נמצאים.
חגית גוטדינר: יש מסר שעובר.
חגית גוטדינר: המסר הוא שקודם כל רוצים להצליח במבחנים הבינלאומיים.
עליזה אילן: ויש מפקחים שיכולים למסך את זה ולהבין מה העיקר.
עינת וילף: אבל צריך שהמערכת תעזור למסך את זה.
עינת וילף: לא סתם אני מקדישה בכל שבוע זמן לנושא.
עינת וילף: אני רוצה שזה יתחיל להיות ברור.
עינת וילף: אנחנו גם מעבירים את כל הדבירם האלה למשרד.
עינת וילף: אני רוצה לסכם את הישיבה.
עינת וילף: אני רוצה מאוד להודות לכם על העשייה, על היוזמה, על ההצגה ועל מתן המענה לכל השאלות.
עינת וילף: זה עדיין לא מודל מלא, ועדיין צריך לראות איך בונים את זה באופן מערכתי לאורך זמן, אבל אפשר לראות איך בתוך המערכת הקיימת, מתוך הדברים הקיימים, מתחילים לייצר את השינוי.
עינת וילף: אני רוצה להודות לכן על שחלקתם את זה איתי ועם הוועדה, ואנחנו נדאג להעביר את זה הלאה.
עינת וילף: הישיבה עוסקת בהכנת החקיקה של הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 11) (תכנית לעובדי המדינה), התשע"ב-2012, של חבר הכנסת נסים זאב וקבוצת חברי כנסת.
עינת וילף: הצעת החוק מונחת לפנינו.
מירב ישראלי: יש לנו את מה שעבר קריאה ראשונה, שזה הוספת סעיף 4(ב) לחוק צער בעלי חיים: "בחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), אחרי סעיף 4(א) יבוא 4(ב) "תכנית לעובדי המדינה".
מירב ישראלי: השר להגנת הסביבה, בהסכמת שר החקלאות ופיתוח הכפר, יכין תכנית להקניית ידע וכלים בנושא מניעת צער בעלי חיים לעובדי המדינה במשרדי הממשלה ולהטמעתה.
מירב ישראלי: הכנת התכנית לענייני עובדי משרד מסוים תיעשה לאחר התייעצות עם השר הממונה על אותו משרד".
עינת וילף: חבר הכנסת זאב, אתה רוצה להתייחס?
נסים זאב: הייתי רוצה לשמוע את העמדות של החברים האחרים, כי בסך הכל אנחנו מדברים בתכנית חינוכית, לא מעבר לכך.
נסים זאב: גם אם יש חילוקי דעות אני חושב שבסך הכל המטרה היא אותה מטרה.
נסים זאב: יש מעט ערכים בכל מה שקשור לצער בעלי חיים.
נסים זאב: מבחינתי כל אחד יאמר שהוא מניף את הדגל.
נסים זאב: אסור שבדבר כזה תהיה מחלוקת.
נסים זאב: יש מחלוקת לשם שמיים.
נסים זאב: אולי גם פה זה אותו דבר, אני לא פוסל את זה.
נסים זאב: אין שום סיבה בעולם שבגלל אותה מחלוקת לא נעביר את החוק או ניסוג ממנו.
נסים זאב: אני מוכן לדבר עם השרים.
נסים זאב: אני הבאתי הצעה נוספת, הצעה חלופית.
נסים זאב: אחרי שנשמע את העמדות לגבי מה השתנה ממה שהוחלט בעבר וממה שמליאת הכנסת החליטה, נקבל איזו שהיא החלטה מתוך קונצנזוס, בהסכמה, הכל מתוך רצון טוב להגיע..
עינת וילף: המשרדים, בבקשה.
עינת וילף: המשרד להגנת הסביבה.
טל זקס: המשרד להגנת הסביבה מברך על הצעת החוק.
טל זקס: אנחנו בירכנו עליה בוועדת שרים, עזרנו לקדם אותה.
טל זקס: לצערנו, כפי שהסתבר בדיון הקודם, הייתה איזו שהיא תוספת לנוסח שאנחנו חולקים עליה עם יתר משרדי הממשלה.
טל זקס: לצערנו, לא הצלחנו להגיע לתיאום בעניין הזה מאז, על כן הנוסח כמו שהוא כרגע הוא נוסח.
טל זקס: .
טל זקס: הוספה התוספת בהסכמת שר החקלאות ופיתוח הכפר בהכנת התכנית.
מוחמד ברכה: האם לא יכולתם להסכים על התייעצות?
טל זקס: אנחנו הסכמנו על התייעצות, אבל אין הסכמה בין משרדי הממשלה על הנוסח הזה.
עינת וילף: באיזה שלב נכנס העניין של בהסכמה?
עינת וילף: כשזה הגיע אלינו.
מירב ישראלי: בישיבה לקראת ההכנה לקריאה ראשונה עכב ההסכמות שהיו במשרד החקלאות ומשרד המשפטים הכנסנו את זה, אבל המשרד להגנת הסביבה אמר.
עינת וילף: נכון, כי אז הם לא באו מוכנים.
טל זקס: אני חייבת להגיד שמבחינת המשרד ההצעה הזאת והנושא של צער בעלי חיים הם נר לרגליו.
טל זקס: הנושא פשוט לא תואם איתנו.
טל זקס: התוספת לא תואמה איתנו.
טל זקס: אנחנו היינו מאוד שמחים, אבל.
נסים זאב: אם זה בתיאום זה מקובל עליכם?
טל זקס: אנחנו לא התנגדנו להתייעצות, אבל חבריי בממשלה רואים את הדברים אחרת.
טל זקס: אנחנו לא יכולים לדבר בקול אחד כמו שראוי שהממשלה תעשה.
מירב ישראלי: בתיאום זה כמו בהסכמה.
עינת וילף: אוקי, משרד החקלאות.
אודליה אסולין דגני: גם אנחנו תמכנו בהצעת החוק.
אודליה אסולין דגני: מאחר והחוק הזה הוא חוק שאנחנו אמונים עליו, שהממונה על פי חוק צער בעלי חיים מטעם משרד החקלאות אמון עליו, חשוב לנו שהתכנים שייקבעו יהיו בהסכמתנו.
אודליה אסולין דגני: זה חוק שאנחנו מפעילים אותו ביומיום.
אודליה אסולין דגני: לא ראינו שום דרך אחרת שבה אפשר לקחת חוק כזה ולתת משהו שהוא מאוד משמעותי לשר אחר בלי שנהיה מעורבים בזה.
אודליה אסולין דגני: אנחנו מברכים על כך שהשר להגנת הסביבה יכין תכנית.
אודליה אסולין דגני: אנחנו מאמינים בשיתוף פעולה עם המשרד להגנת הסביבה בעניין הזה.
אודליה אסולין דגני: ראיתי אמירות בעניין המתנה ממושכת לתכנית.
אודליה אסולין דגני: זה ממש לא מה שעומד להיות.
אודליה אסולין דגני: אנחנו מתכוונים לקבל כזו תכנית, לעבור עליה ולתת את הסכמתנו או את אי הסכמתנו במידה ויהיו נושאים שהם שנויים במחלוקת.
נסים זאב: לא צריכים להתנגד, אפשר להעיר הערות ולתקן.
אודליה אסולין דגני: נכון, בדיוק.
אודליה אסולין דגני: לעבוד במשותף זאת המטרה.
עינת וילף: יש לנו שתי הצעות שעלו בדיון הקודם שנראות לי אפשריות.
עינת וילף: אחת הייתה להתנות את ההסכמה בזמן קבוע, כלומר שההסכמה מרגע שהוכנה התכנית והוגשה למשרד צריכה להינתן בתוך טווח זמן.
מירב ישראלי: זה בעייתי, כי הם לא חייבים להסכים.
מירב ישראלי: הם יכולים לתת תשובה תוך זמן מסוים.
מוחמד ברכה: ואם לא?
מירב ישראלי: אם הם יתנו תשובה שהיא לא הסכמה, בכל מקרה הצדדים ייכנסו למשא ומתן.
מירב ישראלי: אני לא יודעת אם הקציבה בזמן תפתור את הבעיה.
עינת וילף: מילים אחרות.
מירב ישראלי: בעניין של שרים יש לנו תבנית.
מירב ישראלי: יש שתי אפשרויות עיקריות, שזה בהתייעצות או בהסכמה.
מירב ישראלי: בתיאום זה בהסכמה.
מירב ישראלי: אופציה אחרת היא שיהיו שני שרים שהם אחראים יחד.
מירב ישראלי: הסכמה זה קצת פחות.
מירב ישראלי: יש לנו שני שרים אחראים יחד, שר אחד אחראי שמכין את התכנית והשר השני מסכים, או שמתייעצים.
עינת וילף: מה זה ששני השרים אחראים יחד?
עינת וילף: מה אומרים אז?
מירב ישראלי: אומרים שהשר להגנת הסביבה ושר החקלאות יכינו תכנית.
מירב ישראלי: אלו 3 האופציות.
מוחמד ברכה: יש אפשרות נוספת שכדאי לשקול אותה.
עינת וילף: מה היא?
מוחמד ברכה: התייעצות באישור הוועדה.
עינת וילף: אני לא בטוחה שאני רוצה להביא לפה תכנית.
מוחמד ברכה: למה לא? יש הרבה דברים שמחייבים אישור של ועדה של הכנסת.
מוחמד ברכה: אני חושב שהבקרה של הכנסת זה דבר מאוד משמעותי.
נסים זאב: אגב, זה גם טוב אם יש מחלוקת.
נסים זאב: הוא צודק.
נסים זאב: אם יש מחלוקת בין השרים, אז אדרבא, יביאו את זה לכאן ונראה אם זה מהותי, פרינציפי.
מירב ישראלי: בישיבה הקודמת המשרדים ביקשו שזה לא יהיה בתקנות בגלל רמת הפירוט.
מירב ישראלי: זה כאילו משהו שהוא הרבה יותר מפורט מרמה של תקנות.
מירב ישראלי: אין מניעה להביא את זה לוועדה, אבל בדרך כלל הוראות נוהל.
עינת וילף: אני לא רוצה להביא תכניות חינוכיות לאישור הוועדה.
מירב ישראלי: הוראות נוהל, בניגוד לתקנות, זה דבר שהוא יותר נדיר.
מוחמד ברכה: תמיד עדיפה בקרה פרלמנטרית.
עינת וילף: תלוי על מה.
עינת וילף: על דברים שאני חושבת שיש להם חשיבות אני נלחמת.
עינת וילף: על דברים שאני חושבת.
מוחמד ברכה: כשיש אינטרסים שנובעים מעצם התפקיד שממלא כל אחד משני השרים, לא מדבר שהוא לא ענייני.
מירב ישראלי: אין מניעה להביא את זה, אבל בדרך כלל תכניות זה הוראת נוהל כזאת, זה לא תקנות.
מירב ישראלי: זה יותר נדיר.
מוחמד ברכה: זה לא אמור להיות כל יום.
מירב ישראלי: אני אומרת שאין מניעה להביא את זה.
מירב ישראלי: תכניות זה בדרך כלל דבר נדיר יותר שמביאים.
נסים זאב: אני מקבל את ההצעה שלך שזה יהיה בהסכמה, בתיאום ולהגביל את זה בזמן.
נסים זאב: ככה זה יחייב את הצד השני להסכים.
מוחמד ברכה: אבל אם לא יסכימו בזמן הקבוע?
נסים זאב: אז זה יובא לוועדה.
גלי דוידסון: אני רוצה לציין שהמשרד להגנת הסביבה מפעיל תכנית חינוכית מובנת שקוראים לה "הרוח החיה שבחבורה" בגני ילדים, בבתי ספר תיכוניים, בחטיבות הביניים ובבתי הספר היסודיים.
גלי דוידסון: התכנית הזאת הופכת להיות חובה בגנים ירוקים.
גלי דוידסון: קיימת תכנית שמופעלת עם תכנים מגוונים על מגוון בעלי החיים, על חמלה כלפי בעלי החיים.
גלי דוידסון: זה לא משהו שלא קיים בתוך המשרד להגנת הסביבה.
מירב ישראלי: בדברי ההסבר של חבר הכנסת שנכנסו גם פה נאמר שההדרכה היא לא לכלל עובדי המדינה, אלא לעובדי המדינה שיש להם סמכויות שנוגעות לבעלי חיים.
מירב ישראלי: זו לא תכנית שהיא חמלה לבעלי חיים, אלא זה בעצם איך להפעיל סמכויות בנוגע לעובדים שמפעילים סמכויות בקשר לבעלי חיים.
מירב ישראלי: זה כבר הרבה יותר נכנס לתחומים של השרים שמופקדים על המשרדים השונים.
מירב ישראלי: זה לא כמו תכנית כללית לילדים.
מירב ישראלי: זו תכנית הרבה יותר מקצועית להפעלת סמכויות.
מירב ישראלי: יש לכם דוגמה לדבר כזה?
גלי דוידסון: התכנים שלנו נכנסים לתכנים של מפקחים של המדור להגנת הסביבה.
גלי דוידסון: יש לנו גם פורמט של הדרכות.
מירב ישראלי: זה יותר הכיוון.
גלי דוידסון: אנחנו מסכימים שתופיע המילה "בהתייעצות".
גלי דוידסון: אנחנו גם חושבים שנכון שהיא תופיע.
גלי דוידסון: זה נכון בגלל מגוון התכנים שאנחנו חושבים שצריך לעבור במסגרת אותה תכנית.
מוחמד ברכה: הוועדה צריכה לתת את דעתה אם תהיה מחלוקת בין שני השרים.
מירב ישראלי: מה שהם צריכים לעשות – אמרנו את זה גם בפעם הקודמת – זה לחזור לוועדת שרים.
מירב ישראלי: הם צריכים להביא לוועדה עמדה ממשלתית מוסכמת.
מירב ישראלי: חבר הכנסת מחויב לתיאום, אבל הוועדה מוסמכת לעשות מה שהיא חושבת לנכון.
מירב ישראלי: בדרך כלל כשיש חובת תיאום מכבדים את חובת התיאום עד שהממשלה מביאה עמדה מוסכמת על כלל המשרדים.
מירב ישראלי: אם צריך להכריע השרים בוועדת שרים יכריעו.
מירב ישראלי: מישהו צריך להכריע.