GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רוצים שהם יישמו את זה, ולכן בכל כיתה נעשה פרויקט משותף יישומי לכל הכיתה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רוצים שהם יתנדבו בחברה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אחרי 5 שנים הפכנו למרכז הפצה ניסויי - מרכז המפיץ את התורה שלו לבתי ספר אחרים במערכת החינוך.
סוהר ריחאני-בשאראת: גם בזה יש לנו הצלחה מאוד גדולה.
עינת וילף: תסבירי איך נראית ההפצה הזו?
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו מלווים בית ספר דרך השתלמויות ודרך ליווי פר מורה.
עינת וילף: איך בתי ספר אחרים בכלל יודעים על התוכנית הזו?
סוהר ריחאני-בשאראת: חאלד המפקח מאוד תומך ברעיון, ובשנה שעברה ובשנה שלפניה הוא ערך פגישה עם כל בתי הספר באזור.
עינת וילף: כלומר, אתה הבאת את כל בתי הספר מהאזור לשמוע את הדגם.
חאלד חג'אזי: לכל מפקח יש פורום מנהלים – "פורום מפקח ומנהליו".
חאלד חג'אזי: באזור שלי קיימתי שני מפגשים, ונתתי הזדמנות לבית הספר להפיץ את המודל שהוא עבד עליו במשך 5 שנים.
עינת וילף: למנהלי בתי הספר שבפיקוחך.
חאלד חג'אזי: את אותו דגם אנחנו מבקשים גם ממפקחים אחרים.
חאלד חג'אזי: בית הספר כמרכז הפצה מוכן לבוא לכל מפגש: המורים, המנהל והתלמידים.
עינת וילף: האם את הצגת את הדגם בפני מורים ומנהלים שהם גם מחוץ לאזור שבפיקוח של חאלד?
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו הצגנו את הדגם בהרבה הזדמנויות.
סוהר ריחאני-בשאראת: כמעט בכל פגישה בה יש מנהלים ומפקחים, אנחנו נמצאים.
חאלד חג'אזי: בכל שנה אנחנו מציעים למספר בתי ספר להיכנס לתוכנית של בית ספר ניסויי.
חאלד חג'אזי: הם מתחילים לעבור את ההכשרה, מקבלים ליווי אקדמי ומתחילים לעבוד על התוכנית.
חאלד חג'אזי: את אותם בתי הספר אנחנו מפנים למרכזי הפצה, שאחד מהם הוא בית ספר הגליל.
חאלד חג'אזי: אותם בתי הספר, בכדי לקבל תמונה ולהבין איך להוביל תוכנית כזו, באים לבית הספר ושומעים על כל התהליך שבית הספר עבר.
חאלד חג'אזי: רק לפני יומיים בית ספר אל חורש בנצרת נכנס לתוכנית בית ספר ניסויי, שתתחיל בשנה הבאה.
עינת וילף: הוא בית ספר פרטי?
סוהר ריחאני-בשאראת: בית ספר יסודי.
חאלד חג'אזי: זה בזכות מרכז ההפצה.
חאלד חג'אזי: יש עוד דוגמא של בית ספר ממע'אר – בית ספר מרוחק מנצרת.
חאלד חג'אזי: בית הספר הגליל הגיע אליהם והם הגיעו לבית ספר הגליל, קיבלו את המשנה והיום הם נכנסים לפרויקט בית ספר ניסויי.
חאלד חג'אזי: לאט-לאט זה מתחיל לעבור הלאה.
עינת וילף: כלומר, גם הם מקבלים 5 שנים ליווי.
עינת וילף: אחרי שהם מחליטים שהם רוצים את התוכנית, גף הניסויי נותן עזרה ל-5 שנים.
חאלד חג'אזי: כן.
סוהר ריחאני-בשאראת: זו לא חייבת להיות התוכנית הזו.
סוהר ריחאני-בשאראת: כל בית ספר מביא רעיון המותאם לסביבה שלו.
עינת וילף: האם יש אימוץ של התוכנית הספציפית שלכם?
סוהר ריחאני-בשאראת: הם יכולים לקבל את הדרך, הם יכולים לקבל חלקים מהמודל ולפתח דבר חדשני נוסף.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה הרעיון של גף ניסויי.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו לא רוצים רק להעתיק ממקום למקום, אלא שכל בית ספר יתאים את זה לאוכלוסייה שלו.
חאלד חג'אזי: יש גם דברים שלא מתאימים.
חאלד חג'אזי: בבית הספר הזה עבדו יותר ברמה של תיכון, של בגרות.
חאלד חג'אזי: עבודת חקר אולי לא תתאים לילדים בבית ספר יסודי.
עינת וילף: מה בית ספר היסודי הולך עכשיו לעשות?
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אתן לך דוגמא מאוד מעניינת.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו ליווינו את בית ספר יסודי שרק בנצרת.
סוהר ריחאני-בשאראת: הוא לא בית ספר ניסויי.
סוהר ריחאני-בשאראת: לא כל בית ספר שאנחנו מלווים צריך להיות ניסויי, אלא צריך לרצות לאמץ את המודל שלנו או חלק ממנו.
סוהר ריחאני-בשאראת: מה שהם עשו זה דבר מאוד מרגש.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם עשו פרויקט של חברה אזרחית בפועל.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם לקחו את שכבה ד', והתחילו להעביר אינפורמציה פשוטה על חברה אזרחית ואיך לתרום לחברה.
סוהר ריחאני-בשאראת: התלמידים התחילו לשאול שאלות ולמפות צרכים.
סוהר ריחאני-בשאראת: בסופו של דבר הם הגיעו לפרויקט יפה על השטחים הירוקים בנצרת.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו בעיה עם השטחים הירוקים, שאנשים לא שומרים עליהם.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם אמצו חלקת אדמה בנצרת, ברואוס אל ג'יבאל, כאשר כל שכבת ד' יוצאת כל כמה שבועות למקום הזה, משקים ונוטעים.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני חיברתי אותם לעירייה, והעירייה גם עוזרת להם.
סוהר ריחאני-בשאראת: אי אפשר לדרוש מהם את כל התהליך.
סוהר ריחאני-בשאראת: מספיק שהם יפנימו את עניין ההתנדבות.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו הדרכנו דרך המזכירות הפדגוגית את כל הנושא של חקר ואסטרטגית החשיבה.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה חלק מהדרך שלנו.
סוהר ריחאני-בשאראת: אחת הדרכים של ההפצה זה גף הניסויי עצמו.
סוהר ריחאני-בשאראת: הוא עושה את השילוב בינינו לבין בתי ספר אחרים.
חאלד חג'אזי: זה בעצם התפקיד של מרכז ההפצה.
חאלד חג'אזי: לא יכול להיות מרכז הפצה שלא יפיץ את הרעיון לבתי ספר אחרים.
חאלד חג'אזי: זה בדיוק מה שהם עושים.
קריאה: האם אתם מגיעים גם לדרום?
חאלד חג'אזי: אנחנו יותר עובדים בצפון.
עינת וילף: אני רוצה לפתוח סוגריים לנושא שהוא רלוונטי לימים אלה – שירות אזרחי.
עינת וילף: איך אתם מתייחסים לשירות אזרחי בבית הספר במסגרת כל השאלה של מעורבות ואזרחות?
סוהר ריחאני-בשאראת: זו סוגיה שחשוב לדון בה.
סוהר ריחאני-בשאראת: שירות אזרחי זה דבר טוב.
עינת וילף: מה המספרים בבית הספר?
סוהר ריחאני-בשאראת: אין הרבה.
סוהר ריחאני-בשאראת: שירות אזרחי זה מצוין לילדים שלנו.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רוצים שהם ילמדו את הערכים של לתת ושל יזמות.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה ממשיך את היוזמה שלנו.
סוהר ריחאני-בשאראת: כך היא יוצאת לפועל, אבל עדיין יש אי הסכמה לגבי הדרך: איך לעשות את זה ומי יעשה את זה.
סוהר ריחאני-בשאראת: צריך להיות פתרון.
חאלד חג'אזי: הדגם שבית הספר התחיל בו, זה רעיון.
עינת וילף: לאחרונה, ראינו קמפיין המנוהל בבתי ספר הערביים כנגד השירות האזרחי.
עינת וילף: האם הקמפיין הזה נכנס אליכם לבית הספר?
חאלד חג'אזי: זה אסור.
עינת וילף: אבל מפיצים את זה.
סוהר ריחאני-בשאראת: להגיד לך שזה לא הגיע בכלל, לא.
חאלד חג'אזי: יכול להיות שאנשים כן מנסים, אבל ההנחיה שלנו לבתי הספר היא שלא תהיה מעורבות כזו בבתי הספר.
חאלד חג'אזי: אין לה מקום.
חאלד חג'אזי: הדגם שבית ספר הגליל התחיל בו הוא רעיון שאחרים צריכים ליישם אותו וללכת בעקבותיו.
חאלד חג'אזי: זה בעצם משיג את כל התוצאות והערכים שאנחנו מדברים עליהם.
עינת וילף: אבל בבית ספר אין ניסיון מיוחד לעודד את השירות האזרחי כפי שהוא קיים היום, לעודד את הבוגרים או למדוד את בית הספר באופן הזה.
חאלד חג'אזי: בגלל שהבוגרים של בית ספר הגליל חוו את הרעיון ואת המודל הזה, נוח להם להבין את הרציונאל ומה עומד מאחוריו, בהשוואה לבתי ספר אחרים בהם התלמידים לא נחשפו לדבר כזה בכלל.
עינת וילף: אבל עדיין המספרים נמוכים.
עינת וילף: כלומר, זה לא בית ספר שידוע בזה.
סוהר ריחאני-בשאראת: כל דבר שהוא מונחת קשה לקבל אותו.
סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר יהיו הסכמות, כאשר החברה הערבית תהיה שותפה לתהליך, זה יקרה.
קריאה: מה חסר שזה יקרה?
עינת וילף: אני לא רוצה לפתוח את הדיון בזה.
סוהר ריחאני-בשאראת: חסר עוד קצת זמן.
נינו אבסדזה: האם יש לכם דוגמא לפרויקטים הקשורים לכל הנושא של הזהות הערבית בתוך החברה הישראלית, יחסי הגומלין, איך הילדים רואים את עתידם והשתלבותם פה?
נינו אבסדזה: האם יש דוגמא לפרויקטים בנושא הזה?
סוהר ריחאני-בשאראת: יש פרויקטים סביב עניין הזהות, סביב עניינים מיוחדים לחברה הערבית, ויש פרויקטים סביב דו קיום.
סוהר ריחאני-בשאראת: לפני כמה שנים קבוצה של תלמידים חקרה את העניין של הכפרים הלא מוכרים, והגישה הצעה.
סוהר ריחאני-בשאראת: בסופו של דבר הם הלכו לכפר מוכר ועשו שם יום ספורט.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם גייסו כספים, הם לקחו אוטובוס, לקחו תקליטן והלכו לשם.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני מדברת על עין חוד לפני שהוא הוכר.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם חקרו את הבעיות שלהם ואת הצרכים של האנשים שם.
סוהר ריחאני-בשאראת: כדי להקל על הילדים, הם הלכו לשם וערכו כמה ימי ספורט וימי כייף בכפר.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש קבוצות שחקרו את הזהות ואת העניינים המיוחדים למגזר הערבי.
סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, יש לנו קבוצה שהיא בקשר עם קיבוץ יגור.
סוהר ריחאני-בשאראת: היא עשתה סקר בבתי ספר יהודיים ובבתי ספר ערביים, ואחר כך היה שיתוף פעולה בין שני בתי הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: אין נושא שלא מועלה בקבוצות האלה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אומר איפה אנחנו עומדים היום.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אומרת שהמודל הזה נתן את הרוח לבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: הוא נתן רוח יזמית בקרב התלמידים, המורים וההורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: היום אנחנו בין בתי הספר המובילים בנצרת ובארץ בכלל.
סוהר ריחאני-בשאראת: הישגי הבגרות עלו.
סוהר ריחאני-בשאראת: התחלנו עם אחוזי בגרות של 30%-35%, והיום מדובר על 55%-60%.
סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, יש לנו הישגים מאוד טובים במחשבים ובכימיה – מהראשונים.
עינת וילף: ראיתי שהיתה גם ירידה דרמטית באלימות בבית הספר.
עינת וילף: האם היית אומרת שזה היה סתם פועל יוצא של מה שעשיתם בבית הספר, או שנעשתה עבודה ספציפית בנושא של אלימות?
סוהר ריחאני-בשאראת: לא נעשתה עבודה ספציפית.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה פועל יוצא של התוכנית.
סוהר ריחאני-בשאראת: את נמצאת בדיאלוג מתמיד עם התלמיד.
סוהר ריחאני-בשאראת: תכנית כזו מביאה את התלמיד לעמוד מול המורה, מול ההנהלה.
סוהר ריחאני-בשאראת: התוכנית מאפשרת לו לדבר ולהביע את עצמו.
סוהר ריחאני-בשאראת: התלמיד מתחיל להרגיש שהוא שווה, אפילו אם הוא לא טוב במתמטיקה ובביולוגיה.
סוהר ריחאני-בשאראת: הוא שווה מבחינה חברתית.
סוהר ריחאני-בשאראת: הוא יכול לתרום, הוא יכול לעשות דברים, הוא יוזם.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה מביא לרגיעה, גם בקרב המורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: התוכנית והאווירה שהיא הביאה הרגיעה את כולם.
סוהר ריחאני-בשאראת: הרבה אנשים שנכנסים לבית הספר מתרשמים קודם כל מהרוגע שיש בבית הספר, למרות שיש לנו מספר גדול של תלמידים.
סוהר ריחאני-בשאראת: הרוגע קיים כי אנחנו מגיעים לתלמיד.
סוהר ריחאני-בשאראת: האלימות היא כמעט אפסית.
סוהר ריחאני-בשאראת: אין לנו התעסקות עם מקרי אלימות.
עינת וילף: ואת אומרת שלא נעשה שום דבר: לא הבהירו לתלמידים כללים.
עינת וילף: זה פשוט קרה מעצמו.
סוהר ריחאני-בשאראת: כללים יש תמיד.
סוהר ריחאני-בשאראת: כל התוכניות למניעת אלימות שקיימות בבתי הספר, קיימות.
סוהר ריחאני-בשאראת: אצלנו לא צריך לעשות את התוכניות האלה, גם לא לתלמידים החדשים שנכנסים לבית הספר.
חאלד חג'אזי: לבית הספר יש תקנון וכללים, שידועים לתלמידים ולהורים.
חאלד חג'אזי: הם עובדים כמו כל בית ספר אחר.
חאלד חג'אזי: המטרה של התוכנית לא היתה לשנות אקלים בית ספרי.
חאלד חג'אזי: זה קרה מעצמו.
חאלד חג'אזי: למה זה קרה מעצמו?
חאלד חג'אזי: השגרה אומרת 35 תלמידים בכיתה, מגיע מורה מקצועי, נותן את התורה, התלמידים משננים ועושים בחינות בגרות.
חאלד חג'אזי: היום השגרה הזו נשברה.
חאלד חג'אזי: כאשר אנחנו מדברים על קבוצת חקר של 5-6 תלמידים יש בוגר משמעותי בחיי התלמיד.
חאלד חג'אזי: אם הוא היה אחד מתוך 35 תלמידים בחייו, לא היה בוגר כזה משמעותי בחייו.
חאלד חג'אזי: היום הם נמצאים בקבוצה קטנה, והבוגר המשמעותי יושב איתם שעות מעבר לשעות יום הלימודים הרגיל.
חאלד חג'אזי: הוא הפך להיות דמות משמעותית בעיני אותם תלמידים.
חאלד חג'אזי: זה נתן להם את ההזדמנות לפתוח את הכל בפניו, ולא רק סביב עבודת החקר.
חאלד חג'אזי: זה הדיאלוג שאנחנו מבקשים אותו בכל בית ספר: להתקרב ולהכיל את התלמידים.
חאלד חג'אזי: זה גרם לכך שכל האקלים הבית ספרי השתנה.
חאלד חג'אזי: התוצאות שסוהר דיברה עליהן הן פועל יוצא של האקלים הבית ספרי.
חאלד חג'אזי: דיברת על בית הספר השני.
חאלד חג'אזי: את יודעת מה התוכנית שלו?
חאלד חג'אזי: פניות רגשית ונפשית של תלמידים.
חאלד חג'אזי: אפילו תביא לילד את המורה והמרצה הכי טוב שיכול להיות, אם הוא לא פנוי רגשית, אם הוא לא איתך ובראש עולים לו כל מיני דברים שהוא גורר מיום לפני, הוא לא ילמד כלום.
חאלד חג'אזי: התוכנית של בית הספר הזה היא פניות רגשית – איך לגרום לזה שהתלמידים יהיו פנויים רגשית ונפשית ליום הלימודים שלהם.
חאלד חג'אזי: כיוון שהתלמידים מעורבים, אין להם כמעט זמן פנוי.
חאלד חג'אזי: או שהם לומדים או שהם חוקרים ונמצאים עם דמות של בוגר שמנחה אותם ומכוון אותם.
חאלד חג'אזי: זה הוביל לזה שהם התקרבו לאותם מורים מנחים, וזה בעצם שינה את כל האווירה.
חאלד חג'אזי: זה גם הכניס את כל ההורים לתמונה.
חאלד חג'אזי: היום זה לא פשוט לרתום הורים לתוכניות.
חאלד חג'אזי: אפרופו השירות האזרחי - עם כל האווירה, בית הספר עדיין מצליח לרתום את ההורים לנושא, לעודד את התלמידים כן לצאת ולהתנדב בחברה.
חאלד חג'אזי: אני מקווה שזה יהיה גשר לימים שיבואו אחר כך, וגם דגם שאפשר יהיה להעביר אותו למקומות אחרים.
עינת וילף: מעניין.
סוהר ריחאני-בשאראת: בבית הספר שלנו יש כיתת מחוננים ראשונה בצפון.
סוהר ריחאני-בשאראת: אוכלוסייה טובה והישגית התחילה לבוא.
סוהר ריחאני-בשאראת: כמו שאמרתי, יש לנו הישגים טובים וירידה באלימות.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו התחלנו לפתח את התוכנית האזרחית ולהעביר אותה למוסדות האקדמיים.
סוהר ריחאני-בשאראת: המוסד הראשון שאימץ את זה הוא המוסד האקדמי בנצרת שנמצא ליד בית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם מעבירים קורס של "החברה האזרחית" כקורס חובה לכל הסטודנטים אצלם בבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: אמרתי שיש לנו יחידת בגרות נוספת, ואנחנו ממשיכים לפתח את התוכנית עוד.
עינת וילף: אני חייבת להגיד, שזה מרשים ביותר.
עינת וילף: חלק מהדברים שאתם מספרים נשמעים כמעט כמו קסם.
עינת וילף: נצטרך להבין יותר לעומק מה בדיוק קרה שם, אבל זה מרשים ביותר.
עינת וילף: בסוף הדיון אנחנו מוציאים מסקנות ותובנות, שמועברות למשרד החינוך.
עינת וילף: איזה דברים חשוב לכם, שאנשים שעוסקים בגיבוש מדיניות חינוכית יבינו וידעו?
סוהר ריחאני-בשאראת: חשוב לי שייתנו חופש בשטח - שייתנו אמון לעובדים בשטח: למנהלים ולמורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: האגף הניסויי אפשר לנו את החופשיות הזו ולכן הגענו לאיפה שהגענו.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנשים שעובדים בתוך המערכת יודעים הכי טוב מה שקורה שם, והם יכולים להביא את הפתרונות הכי אמיתיים.
סוהר ריחאני-בשאראת: אי אפשר להביא פתרון אחד לכל מערכת החינוך: גם לצפון תל-אביב, גם לנצרת וגם לכפרים בנגב.
סוהר ריחאני-בשאראת: לכל מקום ולכל בית ספר, אפילו בתוך העיר נצרת, יש את הייחודיות שלו.
סוהר ריחאני-בשאראת: צריכה להיות עזרה מבחוץ ומדיניות כללית, אבל חייבים לתת חופשיות גדולה יותר במערכת.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש הרבה מורים טובים במערכת.
סוהר ריחאני-בשאראת: אם לא היה ניסוי ואם לא היו נותנים לי יד חופשית בבית הספר, אני לא הייתי נשארת בהוראה.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש לי אופציות אחרות.
עינת וילף: תני לי דוגמא לאייך זה נראה כשיש חופש ואייך זה נראה כשאין חופש.
סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר יש חופש, אני יכולה ליזום ולקבל גיבוי ליוזמה שלי.
סוהר ריחאני-בשאראת: אצלנו העירייה מאוד תמכה, האגף הניסויי תמך, וגם יש לנו מפקח מבין ותומך.
סוהר ריחאני-בשאראת: כל זה נתן לנו יד חופשית להתפתח איך שאנחנו רואים את הדברים, לקחת את הדברים איתנו.
סוהר ריחאני-בשאראת: חאלד לא בא ואמר: "תעשו ככה וככה".
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אתן דוגמא את הפרויקט בנושא אלימות.
סוהר ריחאני-בשאראת: מדברים על מניעת אלימות, מניעת סמים ומשקיעים הרבה כסף, אבל אני לא רואה שיש הרבה שיפור.
סוהר ריחאני-בשאראת: כנראה שצריך לעצור ולחשוב אחרת.
סוהר ריחאני-בשאראת: אולי מהשטח יבוא הפתרון הטוב.
חאלד חג'אזי: פה אני חולק על סוהר.
חאלד חג'אזי: זה שבית ספר צריך תמיכה ועידוד, אין ספק.
חאלד חג'אזי: לפעמים אפילו עזרה מבחוץ.
חאלד חג'אזי: החופשיות שהיא דיברה עליה זו יזמות.
חאלד חג'אזי: אין היום מגבלה של משרד החינוך לכל בית ספר לקחת יוזמה לבנות תוכנית, להגיש אותה ואפילו לקבל תקציב בשביל להפעיל את אותה תכנית.
חאלד חג'אזי: את זה צריך להתחיל מהשטח – מבית הספר.
חאלד חג'אזי: אני דוגל בזה.
חאלד חג'אזי: אני הייתי מנהל בית ספר תיכון בתמרה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אבל צריך להפיץ את הרוח של היזמות הזו.
חאלד חג'אזי: זה המקום של הגליל.
חאלד חג'אזי: זה התפקיד של מרכז הפצה.
חאלד חג'אזי: אני לא נכנסתי לגף ניסויי.
עינת וילף: זה מדהים כמה מהמסרים האלה עולים שוב ושוב: הצורך לתת אמון בשטח, לתת את החופש ולתת גיבוי, ליווי ואת התמיכה.
עינת וילף: לא מדובר בחופש שזורקים אותך למים ומשאירים אותך לבד, אלא תמיכה שתיזום מתוך השטח.
עינת וילף: בדיונים שקיימנו כאן הצביעו על כך שזה לא כל כך טריוויאלי כמו שאתה מתאר, שמאוד קשה והרבה מנהלים מכסים על המורים שלהם כדי להעביר שעות לפה ולפה כדי לעשות פרויקט מיוחד, כי זה לא מה שמשרד החינוך נתן את השעות עבורו.
עינת וילף: כיוון שזה טוב לבית הספר, מנהלים מוציאים מפה ומשם שעות ויוצרים תפקיד.
עינת וילף: כלומר, לא בהכרח מתארים סיטואציה שבה תמיד משרד החינוך תומך ביזמות, וזה לא כל כך פשוט.
חאלד חג'אזי: זה שזה לא פשוט, זה ברור.
חאלד חג'אזי: צריך יוזמה.
חאלד חג'אזי: אני ניהלתי בית ספר תיכון לפני שקיבלתי את התפקיד של הפיקוח.
חאלד חג'אזי: היום כל בית ספר תיכון מעניינים אותו אחוזי זכאות לבגרות והישגים.
חאלד חג'אזי: זה חשוב וזה טוב, אבל זה לא מספיק היום.
חאלד חג'אזי: לצערי, חלק גדול מבתי הספר עובדים רק על זה.
חאלד חג'אזי: זו השגרה של כולם, וצריך לפרוץ את זה.
חאלד חג'אזי: בהיותי מנהל בית ספר הכנסתי יוזמה – הכנסתי תכנית של רובוטיקה.
חאלד חג'אזי: אני לא מדבר רק על מצטיינים.
חאלד חג'אזי: גם תלמידים מתקשים הצליחו להיות בקבוצה הזו, ותוך שנה-שנתיים הגיעו להישגים ארציים ובינלאומיים.
חאלד חג'אזי: להגיד שזה היה קל מבחינתי כמנהל בית ספר?
חאלד חג'אזי: זה להתעסק עם עוד כל כך הרבה דברים ולהוביל תוכנית כזו.
חאלד חג'אזי: זה לא כל כך פשוט.
חאלד חג'אזי: צריך גם משוגעים לדבר.
חאלד חג'אזי: אם אין לך את המורים שיעזרו לך ויובילו את הדבר הזה, זה ייפול.
חאלד חג'אזי: המקום של הגליל כמרכז הפצה הוא להפיץ את הרעיון.
חאלד חג'אזי: אני לא מדבר על שעות ותקציבים, כי ברגע שמגיעים לזה נמצא את הדרך שהם יקבלו את התמיכה.
חאלד חג'אזי: קודם כל צריך לבוא עם רעיון, עם יוזמה ועם האנשים המשוגעים לדבר.
חאלד חג'אזי: אז אפשר לפרוץ דרך ולהגיע להישגים.
חאלד חג'אזי: בית הספר הזה קיבל פרס חינוך, המנהל קיבל פרס חינוך, הצוות קיבל פרס חינוך, סוהר קיבלה פרס רקנאטי על יזמות.
חאלד חג'אזי: יש אפשרות לפרוץ דרך.
חאלד חג'אזי: למה מנהלי בית הספר לא ממהרים לעשות זאת?
חאלד חג'אזי: כי זה לוקח להם המון זמן.
חאלד חג'אזי: זה לא פשוט.
חאלד חג'אזי: לא כל המנהלים מוכנים להיכנס להרפתקה כזו.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו חוזרים לנקודה העיקרית – המורה.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה עניין טריוויאלי וכולם אומרים את זה, אבל צריכים לחזור ולהגיד: אנחנו צריכים להסתכל אחרת על מיהו מורה, איך הוא נעשה מורה ומה הוא עושה.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה נכון שצריך מורים יזמיים, אבל המערכת לא מייצרת מורים יזמים, גם לא המערכת האקדמית ממנה הם יוצאים.
סוהר ריחאני-בשאראת: היא לא מייצרת יזמים, היא מייצרת מורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: זו בעיה.
עינת וילף: מה גרם לך להפוך למורה יזמית?
סוהר ריחאני-בשאראת: אני עשיתי PHD במדעי רפואה, והיתה לי האופציה להמשיך לעבוד בחקר.
סוהר ריחאני-בשאראת: במקביל, התחלתי לעבוד בהוראה.
סוהר ריחאני-בשאראת: היום, אני אומרת שהדבר הכי טוב שקרה לי הוא שנשארתי במערכת.
סוהר ריחאני-בשאראת: להתעסק עם הגיל הזה, הגיל הבריא, התוסס, היצירתי, זו חוויה שלא כל אחד נהנה ממנה.
סוהר ריחאני-בשאראת: זו חוויה מיוחדת.
סוהר ריחאני-בשאראת: מה גרם לי להיות יזמית?
סוהר ריחאני-בשאראת: מטבעי אני אדם אופטימי.
חאלד חג'אזי: היא המשוגעת לדבר.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני צריכה להוביל ולא רק ללמד וללכת הביתה.
סוהר ריחאני-בשאראת: ברוח הזו אפשר להדביק אנשים אחרים.
סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר אני נכנסת לבית ספר אחר, אני לא נותנת רק מיומנויות חשיבה אלא גם מעבירה את הרוח.
סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר מרצה או מדריך נכנס, צריכה שתהיה בו גם הרוח של השינוי, כדי להדביק את המורים האחרים.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם מרגישים את זה ישר.
חאלד חג'אזי: אנחנו כמשרד מעודדים את זה, ומנסים להעביר את הרוח הזו לבתי ספר אחרים, קודם כל דרך גף הניסוי.
חאלד חג'אזי: דבר נוסף, הוא כל הנושא של יזמים צעירים.
חאלד חג'אזי: רק השנה הכנסנו שלושה בתי ספר של חטיבות ביניים בנצרת ליזמים צעירים.
חאלד חג'אזי: זו שנה ראשונה שבית ספר זכה מקום ראשון בכל מחוז הצפון על יזמות צעירה.
חאלד חג'אזי: כלומר, המשרד כן מעודד ותומך.
חאלד חג'אזי: אנחנו משתדלים להכניס כמה שיותר בתי ספר, אבל צריך להעביר את הרוח הזו.
חאלד חג'אזי: כמו שסוהר אמרה, אפשר להדביק בתי ספר אחרים.
נילי אבינון: אני מפעילי החינוך, ואנחנו נמצאים בקשר עם מספר גדול של מורים.
נילי אבינון: אנחנו שומעים את הקול הזה גם פה.
נילי אבינון: יש פער בין איך שמורים מציגים את הדברים, ובין איך שהמפקחים לעיתים מציגים את הדברים.
נילי אבינון: זה בסדר, כי גם הם מחויבים למערכת.
נילי אבינון: היום, המערכת, באופן ברור, לא מאפשרת למורים ולא מזמינה אותם ליזום.
נילי אבינון: המערכת מאוד מכוונת תוצאות של בגרויות ותוצאות של מבחני מיצב.
נילי אבינון: הלימוד נעשה לימוד מכוון לדברים הללו, וכמעט לא נשאר זמן לעשות, ליצור וליזום.
נילי אבינון: בנוסף, אנחנו שומעים כאן שגף הניסויים הוא גף יחסית פריפריאלי.
נילי אבינון: הוא לא גף שתופס היום מקום משמעותי.
נילי אבינון: מה שמאוד מצער, שאנחנו שומעים על דברים כל כך יפים פעם אחר פעם – ועוד נשמע – ונשאלת כל הזמן השאלה למה העקרונות שניתן לזקק מהדברים שאנחנו שומעים פה, כמו מורים שמלמדים מורים, יוזמות בית ספריות שרק צריך לתת להן את המקום, מעורבות של הורים עם הגבולות בדרכים כל כך יפות ומגוונות, לא הופכים לנחלת הכלל.
נילי אבינון: אני חושבת שהתשובה היא ברורה.
נילי אבינון: אם מישהו היה רוצה שזה יהפוך להיות נחלת הכלל, זה היה קורה.
נילי אבינון: לא יכול להיות שהאחריות תהיה ברמת בית ספר להפיץ את תורתו ולהשתדל ולהתאמץ, כאשר במקביל יש כל כך הרבה משימות אחרות על הפרק.
נילי אבינון: המערכת לא לוקחת את זה כאחריות שלה לזהות את מקרי ההצלחה ולהפוך אותם להצלחה של כל בתי הספר, כל אחד בהתאמה.
חאלד חג'אזי: לא בית הספר בחר להיות מרכז הפצה.
חאלד חג'אזי: זה המשרד בחר בו להיות מרכז הפצה.
נילי אבינון: גף ניסויים.
חאלד חג'אזי: זה במשרד החינוך.
חאלד חג'אזי: זה לא פרטי.
עינת וילף: המטרה היא שכאן נקשיב למורים.
עינת וילף: מדהים כמה מהעקרונות חוזרים שוב ושוב בפרויקטים שונים ובהקשרים שונים.
עינת וילף: אנחנו רוצים להעביר את הדברים האלה לגורמים שונים במשרד החינוך, כדי שיותר ויותר הדברים האלה יהפכו להיות מדיניות ולא רק פרחים במדבר.
עינת וילף: זו הסיבה שאני נותנת את הבמה הזו, אחת לשבוע, למורה או מורה שיציגו את יוזמתם.
עינת וילף: אנחנו נוציא את התובנות והמסקנות, ונעביר אותן למשרד החינוך.
עינת וילף: אני רוצה שתראו בוועדת החינוך בית גם לתלמידים.
עינת וילף: אם התלמידים רוצים לבוא ולהציג כאן יוזמות שהם עשו – דברים שקשורים למדינה - תתאמו איתנו, ונעשה זאת בשמחה.
עינת וילף: אני רוצה להודות לכם על כל העבודה, על היוזמה, על הרוח וההישגים הבלתי רגילים.
חאלד חג'אזי: יישר כוח על הרעיון לתת במה למורים ולבתי ספר.
חאלד חג'אזי: זה לא כל כך פשוט, וכאן ניתנת הזדמנות לספר על כל העשייה שאנחנו עושים.
חאלד חג'אזי: בשטח ישנה עשייה.
חאלד חג'אזי: יישר כוח על כך שאתם מאפשרים להם להציג את העשייה הזו.
עינת וילף: אני פותחת ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עינת וילף: הישיבה מתקיימת עכשיו במתכונת של דיון מהיר, כלומר, דיון שהתבקש על-ידי חברי כנסת ואושר בנשיאות הכנסת.
עינת וילף: בהתאם לפרוטוקול, מועבר לוועדת החינוך.
עינת וילף: כותרת הדיון כפי שניתנה על-ידי חברי הכנסת המבקשים היא: עיצומי העובדים המתמשכים ברשות השידור והשפעתם על שידורי הרשתות השונות של רשות השידור, חבר הכנסת נחמן שי הגיש.
עינת וילף: ובנוסף צורפה לכך הצעה לסדר-היום, דיון מהיר גם של חבר הכנסת איתן כבל, תחת הכותרת: עיצומי העובדים ברשות השידור נמשכים.
עינת וילף: המציע, נחמן שי, שנמצא כאן, בבקשה תציג את הנושא.
נחמן שי: אנחנו תקופה של שבועות אחדים מרגישים ושומעים על עיצומים ברשות השידור, שנמצאים במהלך מתפתח.
נחמן שי: כלומר, בהתחלה באזהרות של העובדים, ואחר כך במימוש.
נחמן שי: בינתיים השידורים נמשכים, אבל אין ספק שככל שהמצב הזה ימשך, גם העיצומים יחריפו, וגם הציבור ירגיש יותר טוב במה מדובר.
נחמן שי: הרקע הוא הרפורמה ברשות השידור, שהכנסת אישרה, יחד עם חוק רשות השידור החדש.
נחמן שי: חוק שהיו לי ספיקות והיסוסים לגביו, אבל בסוף הצטרפתי גם לחוק וגם לרפורמה, בתקווה שעדיף מה שמתוכנן ועשוי להיות מיושם, על פני מצבים אידיאליים.
נחמן שי: זה נכון גם לגבי דילמות אחרות.
נחמן שי: ואומנם מחודש מרץ אנחנו עומדים במצב שכבר אושרו העקרונות לרפורמה, ואפשר לצאת לדרך ולהפעיל אותה, אבל משום מה, לצערי, כפי שצפינו, לא אחד ולא שניים מחברי הכנסת, הדברים שוב תקועים.
נחמן שי: רשות השידור לא מצליחה לצאת לדרך חדשה כפי שקיווינו.
נחמן שי: ועל כך מוחים העובדים, מפני שהעובדה שאין רפורמה או שלא מיישמים אותה, משפיעה באופן ישיר על המציאות ברשות, על היחס לעובדים.
נחמן שי: לא היחס היומיומי, אלא הקידום שלהם, יציאת עובדים לגמלאות, תנאים שהם יקבלו לכשייצאו לגמלאות, וכדומה.
נחמן שי: כל הדברים האלה כרוכים האחד באחר.
נחמן שי: השתרר פה איזשהו קיפאון שאני אשמח לשמוע בהמשך מנציגים של הרשות, ואני מקווה משרד האוצר, למה.
נחמן שי: לבסוף צריך לזכור, הציבור, לצערנו הרב, משלם את המחיר של העיצומים האלה.
נחמן שי: זה לא מוסיף לא לדימויה ולתדמיתה של רשות השידור, אבל זה לא מוסיף גם לעובדה הפשוטה שמי שמשלם אגרה בהחלט רשאי לתמוה.
עינת וילף: אנחנו נעבור עכשיו להתייחסויות המוזמנים.
עינת וילף: מאחר ולא צריכה להיות בעיה, אז כמובן, כל מי שמבקש יוכל לדבר.
עינת וילף: נתחיל עם משרד האוצר.
עינת וילף: נמצא כאן הנציג, אפרים מלכין?
עינת וילף: נמצא?
עינת וילף: לא הגיע?
עינת וילף: הוא היה מחויב לבוא.
עינת וילף: אנחנו נבדוק את זה, ואם לא, יש לנו כבר מסורת לנזוף בנציגי אוצר - - -
נחמן שי: לא, נאסור עליהם את הכניסה, כמו שעשה מנכ"ל משרד ראש הממשלה.
נחמן שי: הוא אסר על נציגי האוצר להיכנס למשרד ראש הממשלה לאור העובדה שהם מקשים על עבודתו.
נחמן שי: אולי נאסור עליהם גם את הכניסה הנה.
עינת וילף: רעיון מעניין.
עינת וילף: יש סיכוי שנאמץ.
עינת וילף: אז אם כך, מישהו מהנוכחים מבקש להתייחס?
עינת וילף: שם ותפקיד לפרוטוקול.
איאד חרב: אני יושב-ראש ועד העיתונאים ב"קול ישראל" ברדיו.
איאד חרב: שמי איאד חרב.
איאד חרב: אנחנו יצאנו למאבק הזה בגלל שמים הגיעו עד נפש מבחינת העובדים, מבחינת כל תוספות השכר שאנחנו דורשים, שקיבלו אותן במשק.
איאד חרב: אני לא חושב שיש איזשהו מפעל במדינת ישראל שהעובדים הסכימו לפטר כ-700 עובדים ולצאת לרפורמה חדשה על מנת שהשידור הציבורי ייצא הרבה יותר טוב ממה שהוא עכשיו.
איאד חרב: חתמנו על ההסכם הזה, ואנחנו רוצים ברפורמה.
איאד חרב: אבל יש דברים שלא מתקדמים בגלל שהאוצר תוקע חלק מהדברים, ואין התקדמות.
איאד חרב: אנחנו מודעים לכך שהמצב של הרשות הוא קשה מאוד.
איאד חרב: אבל אני חושב שמגיע לנו לקבל את התוספות של השכר, של 7% ועוד 5%, כמו שכולם קיבלו את זה במשק.
איאד חרב: יש כאלה שאומרים אבל יש את היוצרים שצריך לתת להם את תוספת השכר שלהם, את התקציב של 40 מיליון שקל שצריכים להוציא החוצה.
איאד חרב: בסדר, זה על-פי חוק, גם אנחנו צריכים לקבל את זה על-פי חוק.
איאד חרב: התוספת של 5% ו-7% זה גם על-פי חוק, ואנחנו אמורים לקבל את זה.
איאד חרב: מישהו צריך לתת לנו את זה.
איאד חרב: אני חושב שהעובדים בפנים קודמים על היוצרים מבחוץ.
איאד חרב: עם כל הכבוד ליוצרים מבחוץ, אנחנו יוצרים גם בפנים, אנחנו עובדים ברשות הרבה שנים, והאוצר צריך לבוא ולתת את הכסף.
איאד חרב: על זה אנחנו יצאנו למאבק הזה, על זה אנחנו יצאנו לעיצומים.
איאד חרב: ואנחנו בינתיים הפסקנו את העיצומים.
איאד חרב: היתה לנו פגישה בשבוע האחרון עם היו"ר ועם נציג המנכ"ל.
איאד חרב: אנחנו ביקשנו להפסיק את העיצומים לכמה ימים על מנת שהם ילמדו את הנושא.
איאד חרב: ויש דיונים היום – גם ועדת החינוך, מחר בוועדת הכלכלה והכספים.
איאד חרב: ביקשנו להפסיק את העיצומים עד מחר או עד תחילת שבוע הבא לראות, אולי תהיה התקדמות.
איאד חרב: אם לא תהיה התקדמות, אנחנו נחריף את העיצומים, זה המוטו, זה הכיוון של כל הוועדים.
איאד חרב: אנחנו לא רוצים בעיצומים האלה, באמת, אנחנו לא רוצים לפגוע במאזינים, וחשוב להבין את זה.