GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה שטרן: בחודש ה-12 או ה-11 הן צריכות לעמוד לרשות המעסיק לעבודה במערכת החינוך.
אריאלה לוי: חודש?
שלמה שטרן: זה באשר לסייעות מעל חמש שנים.
עינת וילף: רק שאבין, כלומר, קודם כל שיהיה ברור - - -
נסים זאב: זה לא היה ברור.
עינת וילף: משרד החינוך מעביר 12 חודשים - -
שלמה שטרן: לשלטון המקומי.
עינת וילף: - - לשלטון המקומי.
עינת וילף: השלטון המקומי – עשרה חודשים הן מועסקות בגנים, חודש אחד חופשה מוחלטת, שאם זה לא ניתן לכן, לוודא שזה ניתן.
שלמה שטרן: תיכף אגיע לזה.
עינת וילף: רק רגע, אבל שיהיה ברור, חודש אחד הוא חופשה מוחלטת ועל זה צריך - - -
שלמה שטרן: אני רוצה להוסיף - - -
נסים זאב: השאלה אם זה תנאי.
שלמה שטרן: סליחה, אדוני, אני רוצה תיקון.
שלמה שטרן: לא תיקון, הבהרה – סייעות מתחת לחמש שנים - - -
עינת וילף: אנחנו מדברים על מעל חמש שנים.
שלמה שטרן: סייעות מתחת לחמש שנים מקבלות משכורת 11 חודשים בשנה – עשרה חודשי עבודה וחודש חופש, ובחודש ה-12 הן אמורות לא לקבל משכורות.
שלמה שטרן: חלקן הגדול מתייצבות בלשכת העבודה וחותמות אבטלה.
גילי אלון: מה עם דור ב'?
גילי אלון: שלמה, דור ב'.
קריאה: אבל למה?
אריאלה לוי: זה נכון.
שלמה שטרן: אלה הכללים של ההסכם הקיבוצי.
עינת וילף: אז רק שנבהיר את הדבר הזה שוב – סייעות שיש להן ותק מעל חמש שנים.
שלמה שטרן: אכן.
עינת וילף: לצורך העניין, גם סייעת שמתחילה היום, תוך חמש שנים תגיע למעמד הזה.
שלמה שטרן: אכן כן.
גילי אלון: לא נכון, זה לא היה – זה דור א', רק - - -
שלמה שטרן: לא, זה לא נכון.
עינת וילף: יש הבדל, סייעת שמתחילה היום, תוך חמש שנים מגיעה למעמד הזה.
שלמה שטרן: נכון, חמש שנים מקבלת 11 חודשים.
עינת וילף: במעמד הזה אחרי חמש שנים היא מקבלת 12 חודשים מלאים – חודש חופשה מלאה וחודש שבו השלטון המקומי מעסיק אותה בעבודות חינוך.
שלמה שטרן: במערכת החינוך.
שלמה שטרן: נכון.
שלמה שטרן: אגב, אם - - -
עינת וילף: סייעות בחמש השנים הראשונות שלהן מקבלות 11 חודשים, חודש חופשה, אם הן רוצות להשלים את החודש הנוסף - -
רינה קרן: עובדות בקייטנות.
עינת וילף: - - חלקן חותמות אבטלה - -
שלמה שטרן: או שעובדות בקייטנות או שחותמות אבטלה.
עינת וילף: - - וחלקן מקבלות עבודה מהשלטון המקומי.
נסים זאב: קודם כל, תודה רבה, ענית לשאלה שלי, גם אם לא הבנת אותה.
נסים זאב: שאלה נוספת, הייתי רוצה - - -
עינת וילף: נסים, רק אני רוצה לתת לו לסיים, בסדר?
עינת וילף: אחרי זה תשאל.
נסים זאב: אבל זה בהקשר - - -
שלמה שטרן: אני חוזר לאמירה הקודמת שלי, שכאשר משרד החינוך מתכן תוכניות חינוכיות פדגוגיות הוא לא מתייחס לאלה שצריכים לעשות את זה.
שלמה שטרן: הזכרתי את יוח"א; אזכיר את "אופק חדש" שמחייב עבודה נוספת של ארבע או חמש שעות שבועיות; יש פרויקט חדש שמשרד החינוך תיאם עם ארגוני המורים, זה קיצור חופשת הקיץ, הקדמת תחילת שנת הלימודים בחמישה ימים, שפוגע בימי החופשה השנתית שלהם.
שלמה שטרן: ההסתדרות פנתה למרכז השלטון המקומי לפני מספר ימים, הודענו להם שאם זה לא יסתדר, אנחנו כנראה נכריז סכסוך עבודה בנושא הזה.
שלמה שטרן: אנחנו לא מוכנים שיקצצו להם בימי החופשה.
שלמה שטרן: עניין נוסף, למשל, של קליטת ילדים בלתי גמולים, שלא היה עד היום.
אריאלה לוי: נכון.
שלמה שטרן: אני לא מדבר על הצורך לקלוט ילדים או לא.
שלמה שטרן: ישנם מקומות שמטילים עליהם את המטלה הזאת, ואין את ההכנה הבסיסית האלמנטרית של דברים סניטריים – פינת החתלה עם הדברים האלמנטריים שצריך לעשות - - -
קריאה: מים חמים.
שלמה שטרן: מים חמים, פינה, כפפות וכו', לא קיים.
גילי אלון: לא צריך.
גילי אלון: הקושי.
שלמה שטרן: אני לא מדבר על אם צריך או לא צריך, אני מדבר על - - -
רותי תורג'מן: אין פינה אינטימית בגן.
גילי אלון: גם הקושי ללכת עם ילד ולהשאיר גננת עם עוד 34 ילדים.
עינת וילף: אגב, ההנחיה הזאת באה ממשרד החינוך או מהשלטון המקומי?
עינת וילף: ממשרד החינוך.
שלמה שטרן: אני חושב שההוראה לקלוט ילדים כאלה באה ממשרד החינוך.
עינת וילף: וההוראה היא היום לקלוט ילדים בלתי גמולים?
מה יפית: ההוראה היא לא לקלוט ילדים כאלה.
מה יפית: ההוראה היא לקלוט ילדים שהם בטווח הרישום.
מה יפית: אין לנו יכולת להגדיר מי הילד שנכנס לגן או לא, ולכן אנחנו קולטים את כל הילדים בשנתונים.
מה יפית: יש ילדים שהם עדיין לא גמולים.
מה יפית: זו לא הוראה חדשה.
קריאה: גם ילדים גמולים לפעמים - - -
מה יפית: זה חוזר - - -
כרמלה פורת: בזמנו אמרו לנו לא לקבל ילדים לא גמולים.
מה יפית: זה נכון שיש - - -
קריאה: זה פוגע בפרטיות - - -
מה יפית: אם אתן מדברות, אז אני אשתוק.
עינת וילף: יש לי שאלה בנושא הזה, משרד החינוך אומר, אוקיי, מי שבן שלוש או בין שנתיים ותשעה חודשים - -
מה יפית: שנתיים ועשרה חודשים.
עינת וילף: - - נכנס, נקודה.
עינת וילף: האם יש אפשרות בכלל להגדיר, שלהורים, לצורך העניין, יש אחריות לגמול את ילדיהם עד הגיל הזה, ואם הדבר לא נעשה, רישומם לגן יתעכב?
עינת וילף: האם יש מנגנון שיכול לטפל בזה?
מה יפית: יש הנחיה בזמן הרישום, שהילדים אמורים להיגמל, שההורים יעזרו לילדים להיגמל עד למועד זה.
מה יפית: אנחנו יודעים היום שיש גישות שונות בהורות, ויש הורים שמתעלמים מן העניין ולא מסוגלים.
מה יפית: יחד עם זאת, בספטמבר, והשנה כבר באוגוסט, הגננות יסייעו גם בתחילת השנה להורים לעשות זאת.
מה יפית: יחד עם זאת, יש ילדים שיש קושי אתם, לעיתים זה קושי רפואי, לעיתים זה קושי פיזיולוגי, אבל זאת סוגיה בהחלט מורכבת.
עינת וילף: אני רוצה לעסוק בזה, ולהבדיל כרגע בין קושי פיזיולוגי, שבזה ברור שיש הבנה מלאה, לבין אידיאולוגיה.
עינת וילף: להורה יכולה להיות אידיאולוגיה מסוימת ובכל זאת למערכת החינוך יש כללים, והיא לא מקבלת כל אידיאולוגיה של כל הורות בתוך המערכת.
עינת וילף: השאלה, האם בנושא הזה יש דרך להגדיר סוג של אחריות על ההורים שאומרת, אם הילד לא גמול עד לכניסתו לגן, הוא לא יכול להתקבל או שזה יהיה מאוחר יותר או יחכו או - -
בת שבע פרימו: לפתוח גן לגמולים.
אריאלה לוי: נכון, צודקת.
עינת וילף: או שהוא יוכל אחת לשבועיים לנסות מחדש או אחת לחודש.
עינת וילף: כלומר, אני חושבת שכשמדובר באידיאולוגיה, צריך להיות גבול מבחינת מה שהמערכת יכולה להכיל.
מה יפית: אני חוזרת ואומרת, משפטית אנחנו לא יכולים להתנות קבלה של ילד בעניין של הגמילה, בין אם היא - - -
עינת וילף: יש כאן יועצת משפטית של משרד החינוך אולי?
עינת וילף: את יכולה לבוא, בבקשה?
מה יפית: בין אם היא פיזיולוגית ובין אם היא תפיסתית.
שלמה שטרן: במערכת קיימים היום די הרבה ילדים בלתי גמולים.
עינת וילף: את יכולה להתייחס לנושא הזה – במקרים שלא מדובר בבעיה פיזיולוגית אלא באידיאולוגיה.
סופי אורטשקנזי: קודם כל, הרישום לגני-הילדים ברשויות המקומיות מתבצע על-פי תקנות הרישום, תקנות לימוד חובה וחינוך ממלכתי סדרי רישום.
סופי אורטשקנזי: אי-אפשר להתנות את זה בזה.
סופי אורטשקנזי: כי התקנות הן התקנות.
סופי אורטשקנזי: התקנות קובעות שאם הורה מגיע לבית-הספר, מגיע למשרד של הרשות המקומית, מבקש לרשום את הילד לגן, הוא זכאי לרשום את הילד לגן.
סופי אורטשקנזי: החקיקה לא מאפשרת כרגע - - -
עינת וילף: אין שום התניה של שום דבר ברישום לגן?
סופי אורטשקנזי: לא, אני לא מכירה הנחיה כזאת בחקיקה הקיימת.
קריאה: פעם זה היה.
עינת וילף: אז אני רוצה לשאול משהו אחר, יש סיבות שבשלן שולחים את הילד חזרה הביתה, נכון?
עינת וילף: במשך היום.
עינת וילף: הוא חולה – יש סיבות.
עינת וילף: האם יש מניעה משפטית להגדיר, שילד שכל עוד לא נגמל, הוא יכול להגיע בבוקר לגן, יחזירו אותו?
סופי אורטשקנזי: לא, יש עם זה קושי.
עינת וילף: מה הקושי?
סופי אורטשקנזי: יש עם זה קושי – להחזיר אותו לבית אם הוא לא גמול.
רינה קרן: בעבר לא היה קושי.
סופי אורטשקנזי: תראו, מבחינה משפטית צריך לעשות שתי הבחנות, אחת, יש את הנושא של הרישום, מותר להורה לרשום את הילד וחייבים לקבל אותו לגן.
סופי אורטשקנזי: הרשות המקומית אחראית על השיבוץ, והגננת חייבת לקבל את הילד.
סופי אורטשקנזי: לאחר מכן, יש את הנושא של מה קורה בגן בזמן הפעילות, ויש הוראות חוזרי מנכ"ל שמסדירות את נושא התגובות של הגננת במצבים אל"ף, בי"ת, גימ"ל – במצב אלימות, במצב - - -
עינת וילף: כלומר, לצורך העניין, חוזר מנכ"ל של משרד החינוך יכול להגדיר שילד לא גמול יוחזר הביתה עד שהוא גמול.
סופי אורטשקנזי: יש עם זה בעיה – יש הנחיות ברורות לגבי הרחקת תלמידים מבתי-הספר.
סופי אורטשקנזי: יש הנחיות גם בחוק וגם בהוראות של משרד החינוך - - -
עינת וילף: להזכירך, פה עושים את החוקים, אז אני שואלת אותך - - -
סופי אורטשקנזי: אז אני מדברת רק על חקיקה הקיימת.
עינת וילף: אז אני שואלת אותך, האם יש מניעה – אל תגידי לי מה המצב הקיים – לעשות את זה?
עינת וילף: האם יש כאן משהו שנוגד - - -
איתן כבל: חוק יסוד כבוד האדם וחירותו, חוק חינוך חובה חינם.
סופי אורטשקנזי: אני מנסה לחשוב על מצב כזה – ילד לא גמול המצב ידוע לגננת ולהורים.
סופי אורטשקנזי: הילד נרשם ברשות המקומית והשתבץ בגן, אין אפשרות לבוא ולהגיד, הילד לא זכאי לבקר בגן הואיל והוא אינו גמול.
עינת וילף: לא, אבל הוא יכול לבקר – לצורך העניין, יש קוד לבוש לבית-ספר, קוד הלבוש הוא לא בחוק יסוד - - -
סופי אורטשקנזי: נכון.
עינת וילף: יש קוד לבוש, הילד מגיע לבית-הספר, לא עומד בקוד הלבוש, מוחזר הביתה.
סופי אורטשקנזי: לאו דווקא, זאת אומרת - - -
עינת וילף: אבל מותר לבית-הספר ומותר למערכת החינוך להחליט שככה הם נוהגים בהפרה של קוד לבוש.
עינת וילף: אין כאן בעיה משפטית לבית-ספר לנהוג ככה בהפרה של קוד לבוש.
סופי אורטשקנזי: לא, יש בעיה משפטית.
עינת וילף: השאלה, האם על אותו משקל כשמדובר באידיאולוגיה, כלומר, אין מניעה פיזיולוגית, הילד בגיל שהוא יכול להיות גמול, האם יש כאן משהו שאפשר להגיד מבחינת אחריות ההורה, החוק מחייב אותי לקבל את הילד שלך בבוקר לבית-הספר, אבל אם הוא לא יהיה גמול, אני מחזירה ברגע שהוא לא מתנהג כילד גמול.
רינה קרן: כך זה היה בעבר.
סופי אורטשקנזי: להחזיר אותו זו בעיה.
סופי אורטשקנזי: מה שאנחנו נעשה או מה שאנחנו - - -
עינת וילף: מה הבעיה?
סופי אורטשקנזי: אני אומרת שזה בעייתי.
סופי אורטשקנזי: מה שאנחנו כן עושים - - -
אריאלה לוי: זה שאין בעיה.
רותי תורג'מן: הגנים לא מוכשרים אפילו להחליף לילד.
סופי אורטשקנזי: גם סימה דיברה על זה, מה שאנחנו מנסים לעשות במקרים כאלה זה איכשהו לקיים שיחה - - -
עינת וילף: את יודעת מה, אני לא רוצה לשאול אם זה קשה או בעייתי.
עינת וילף: אם משרד החינוך מוציא מחר הוראה כזאת?
סופי אורטשקנזי: אני לא בטוחה שהוראה הזאת עומדת בדרישות החוק.
עינת וילף: בדרישות איזה חוק?
סופי אורטשקנזי: חוק לימוד חובה.
קריאה: זו לא חובה.
עינת וילף: הילד מגיע לגן - - -
סופי אורטשקנזי: סליחה, אני רוצה לציין כמה דברים - - -
עינת וילף: בדיוק כפי שהחזרת ילד מבית-ספר על אי-עמידה בקוד לבוש אינה נוגדת את הוראת חוק חינוך חובה, מדוע במקרה הזה זה שונה?
סופי אורטשקנזי: צריך גם לבדוק את הנושא הזה.
סופי אורטשקנזי: האמת שזה - - -
עינת וילף: אני מאוד מצטערת.
עינת וילף: אני ממשיכה עכשיו פשוט לפי סדר המבקשים, והלוך וחזור לחברי הכנסת.
שלמה שטרן: גברתי, עדיין לא סיימתי, טרם סיימתי.
עינת וילף: אה, שלמה, לא סיימת.
עינת וילף: סליחה.
שלמה שטרן: באשר לנוהלי העבודה של סייעות לגננות, נעשים בשנים האחרונות הרבה מאוד ניסיונות לכרסם בזכויות שלהם, לדוגמה, עכשיו בקייטנות יש מקומות בהם הסייעות לגננות נדרשות להישאר בגן, למרות שאין יום חינוך ארוך בקיץ, עד 16:00.
שלמה שטרן: היה לנו מאבק קשה בימים האחרונים ברמלה, למשל.
שלמה שטרן: בלתי נסבל שעושים את זה.
שלמה שטרן: לא מוכנים לצרף - - -
אריאלה לוי: גם במהלך השנה, לא רק בקייטנות.
שלמה שטרן: אני מדבר כרגע על הקיץ, נדרשות לעבוד עד 16:00.
שלמה שטרן: יש מגמה חדשה, שלא היתה קיימת 64 שנים מקום המדינה, לדרוש מהן לעבוד בחול המועד סוכות ופסח, משהו חדש.
שלמה שטרן: יש מגמה כזאת.
רימונדה מחאמיד: איפה?
אריאלה לוי: באריאל עבדו ככה 30 שנה.
עינת וילף: אני מבקשת שתסיים.
שלמה שטרן: עוד שלושה דברים קצרים.
עינת וילף: ממש בקצרה.
שלמה שטרן: אני מנהל בשנים האחרונות מאבק קשה בהרבה מאוד מקומות, ובמיוחד במגזר הערבי, של קיצוץ שכר הסייעות לגננות ב-38%.
שלמה שטרן: ישנם מקומות רבים שיש לנו הצלחה, אבל זאת מגמה שהולכת ומתפשטת.
שלמה שטרן: יש איזה משהו – הן מסיימות לעבוד בשעה 14:30, נדרשות להישאר עד 15:30, מצטער על הביטוי, לגרד את האוזניים, נדרשות לשבת סתם, מכיוון שראשי הרשויות המקומיות והשלטון המקומי - -
זיוה אבידן: כן, זה אצלנו.
שלמה שטרן: - - דורשים מהן לשבת על מנת להחתים את הכרטיס בסוף היום.
שלמה שטרן: אם הן לא עושות את זה.
שלמה שטרן: אם הן לא יושבות שם, מקצצים להן את המשרה, את המשכורות.
לילי פוקמונסקי: סליחה, מקבלות משכורת - - -
עינת וילף: נותרה לנו רבע שעה לסוף הדיון - -
רימונדה מחאמיד: אנחנו באום-אל-פחם אותו דבר.
עינת וילף: - - מכאן ואילך אנחנו נכנסים ל-mod של מה שנקרא "דיון מהיר".
עינת וילף: חבר הכנסת זחאלקה ידבר, ואחרי זה כל מי שנרשמה מקבלת דקה, לשמור על כך.
ג'מאל זחאלקה: תודה, גברתי.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדיון הזה חשוב מאוד.
ג'מאל זחאלקה: התפקיד של הסייעות, היטיב להגדיר אותו חבר הכנסת איתן כבל, אני לא רוצה לחזור על הדברים, אני תומך בכל מלה שהוא אמר.
ג'מאל זחאלקה: מהיכרותי בנושא הזה, אני חושב שיש כאן תחום אפור, ובגלל הזמן הקצר אגיד מה הצעתי.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להנהיג מהפכה בנושא הזה – קודם כל, להפקיע את הנושא הזה מהשלטון המקומי, זו דעתי האישית, להפקיע לגמרי, להעביר אותו למשרד החינוך.
ג'מאל זחאלקה: גברתי, אתם לא יודעים, כל שנת בחירות יש סחר מכר, המועמדים לרשות המועצות ביישובים הערבים, אני לא רוצה לדבר על כל היישובים, מכריזים, יש לי 20 סייעות, והוא מתחיל לחלק, רבע משרה פה, רבע שם, זה שוחד בחירות.
ג'מאל זחאלקה: ואני דורש ממבקר המדינה שיבדוק את הנושא הזה.
ג'מאל זחאלקה: שוחד בחירות בנושא הסייעות, רבע משרה, שבריר משרה, ופה, והמשפחה תתמוך.
ג'מאל זחאלקה: כל הסייעות ביישובים הערבים רוצות וביקשו ממני שנפעל למען העברתן מהשלטון המקומי, כי כשמתחלף השלטון, ראש המועצה החדש מפטר את אלה שהוא לא רוצה, שלא תמכו בו, אפילו החמולות לא חשובות אלא מי תמך בו, ומקיים הבטחת בחירות, כלומר, מביא סייעות חדשות.
ג'מאל זחאלקה: לכן, אני חושב שהשלטון המקומי פה לא תורם שום דבר חיובי לנושא.
ג'מאל זחאלקה: בדקתי, לא שמעתי על תרומה אחת חיובית של השלטון המקומי בנושא הזה.
ג'מאל זחאלקה: לכן, להפקיע.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהוועדה צריכה ללכת באומץ, ולא לחפש חצאי פתרונות וטלאי על טלאי, אלה שינוי יסודי, קודם כל העניין הזה.
ג'מאל זחאלקה: לעובדי משרד החינוך יש סטנדרטים.
ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, אני בעד העלאת הרמה של עובדי החינוך בארץ בכלל, בכל הרמות.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להחמיר ברמות של המורים, ברמות של היסודי, של התיכון, של הכשרת המורים, של הגננות ושל הסייעות.
ג'מאל זחאלקה: ולכן, המגמה צריכה להיות להעביר, פה את כל הדברים האלה, אם הן לא מוגדרות כעובדות חינוך בגלל – יש דברים שסוחבים מסיבות היסטוריות – פעם לא היו אנשים שגמרו תיכון, היום אין דבר כזה, פעם היה.
אריאלה לוי: עקרות בית.
ג'מאל זחאלקה: יש בעיות שאנחנו סוחבים מהעבר.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן לקבוע סטנדרטים, שכל כוח האדם החדש יהיה מוכשר הכשרה מוגדרת, שתכשיר אותו כעובד חינוך, יש לו זכויות של עובד חינוך, וככה אנחנו מגיעים לפתרון.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהוועדה צריכה לקחת את זה לידיים.
ג'מאל זחאלקה: יש פה שלטון מקומי, יש משרד חינוך, אני בעד באופן עקרוני שכל האחריות על החינוך בכל דבר תהיה על משרד החינוך.
ג'מאל זחאלקה: הראיה שלנו - - -
ג'מאל זחאלקה: תני לי לסיים.
ג'מאל זחאלקה: כל בעיה שמגיעה לוועדה הזאת, אני מתחיל להסתכל מהילד, כלומר, הוא המרכז, אפילו לא העובדת ולא הגננת, המרכז הוא הילד.
ג'מאל זחאלקה: ואני מסתכל מה טובת הילד.
ג'מאל זחאלקה: (מחיאות כפיים)
עינת וילף: אני מאוד מבקשת.
ג'מאל זחאלקה: טובת הילד, שיהיו לו גננת וסייעת שמקבלת גמול עבודה, שהיא שבעה וגאה במקצוע שלה, ולא תהיה בתחום האפור ומושפלת על-ידי כך, את לא אשת חינוך.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן לעשות שינוי למען הילדים שלנו.
רינה קרן: כל הכבוד.
עינת וילף: כל מי שרשום לי, אני יושבת עם סטופר 60 שניות.
עינת וילף: אריאלה לוי, בבקשה.
אריאלה לוי: זה שזה נעשה בשלטון המקומי, זה לא אומר שזה המקום הטבעי של הסייעת.
אריאלה לוי: לדובר של משרד האוצר – למה שלא תיקחו את הכסף מהרשויות המקומיות, תחזירו את זה לחינוך, כי זה נתפס כהוצאה ולא כהשקעה.
אריאלה לוי: הרי זאת השקעה.
אריאלה לוי: זה לא אמור להיות הוצאה.
אריאלה לוי: אנחנו משקיעים בילד, אז את הכסף הזה קחו מהשלטון המקומי, תעבירו למשרד החינוך.
אריאלה לוי: זה הכול.
עינת וילף: קרן שמש מ"איתך-מעכי".
קרן שמש- פרלמוטר: אני רוצה להגיד שני דברים קצרים.
קרן שמש- פרלמוטר: אחד, באמת אני חושבת שהדיון היום הראה את זה שכל גורם מנער את האחריות – שיח של התנערות מלקחת אחריות גם על מה שקורה בגן, והסייעת היא חלק בלתי נפרד מהגן – אני חושבת שבמיוחד לאור האתגרים שעכשיו מערכת החינוך הציבורית עומדת בפניהם, שזה חינוך מגיל שלוש, שמחייב איזושהי האחדה והבנה שמה שהיה הוא לא מה שיהיה.
קרן שמש- פרלמוטר: ובכלל זה, החזון הוא באמת שהאחריות לא תהיה בשלטון המקומי אלא תהיה של משרד החינוך.
קרן שמש- פרלמוטר: אני חייבת להגיד שאנחנו רואים ש"אופק חדש" זה בדיוק אנקדוטה איך זה לא קרה, ומדוע יש קשיים בין השאר גם עם הדבר הזה.
קרן שמש- פרלמוטר: כלומר, זה המון גופים, וכמובן משרד האוצר שהוא על הכול, שהם לא מדברים זה עם זה, גם בתוך ההסתדרות של הסייעות, וההסתכלות מהפריזמה הזאת לא נבחנת אצל אף אחד, וזה רע למערכת.
עינת וילף: רחל כהן מבת-ים, בבקשה.
עינת וילף: כל מי שביקשה לדבר, לשבת כאן, כי אין לנו זמן, אז בבקשה.
עינת וילף: מי שהגישה לי בקשה, לדאוג שהיא יושבת מול השולחן.
רחל כהן: צר לי.
רחל כהן: אני עובדת 30 שנה בעיריית בת-ים ויש לי השלמת הכנסה.
רחל כהן: שכר הבסיס שלי היום 2,700 שקל.
רחל כהן: זאת אומרת, אם אני פורשת היום, אני מקבלת לפי 2,700 שקל.
רחל כהן: זו בושה למערכת.
שלמה שטרן: זה לא נכון.
קריאה: איך אתה יכול להגיד את זה?
רחל כהן: זה לא נכון?
רחל כהן: אביא לך תלוש משכורת שלי.
רחל כהן: שלמה, אל תגיד לי לא נכון.
רחל כהן: כתוב שחור על גבי לבן.
איתן כבל: מה, היא מעלימה את השכר שלה?
רחל כהן: אני צריכה להתבייש בזה.
עינת וילף: איתן, אתה יודע שבמשרד הביטחון מקבלים 15,000 שקלים עם השלמת הכנסה, זה טריקים של פנסיה.
רחל כהן: השלמת הכנסה - - -
עינת וילף: זה טריקים של פנסיה.
איתן כבל: אני לא חושב שהיא במעמד של עובד משרד הביטחון.
עינת וילף: תודה רבה, רחל.
עינת וילף: בבקשה, רות חודורובסקי, סייעת, בבקשה.
רות חודורובסקי: לגבי הכשרה מקצועית, אנחנו מתקבלות לעבודה בדרישה של 12 שנות לימוד.
רות חודורובסקי: יש חוק לעבור קורס הכשרה, וזו חובה.
רות חודורובסקי: אחרי זה סייעת אמורה לקבל קביעות.
רות חודורובסקי: אם היא לא עוברת, היא לא צריכה לקבל קביעות, ככה הבנתי לפי חוק.
רות חודורובסקי: אין דרישה כזאת בשטח, ממש אין.
רות חודורובסקי: אם היא לא מבקשת את הלימודים, היא לא תקבל אותם.
רות חודורובסקי: חוץ מזה, אני מבינה שגם השלטון המקומי לא כל כך מעוניין בזה, זו הוצאה.
רות חודורובסקי: על הקורס האחרון שעברתי השנה שילמתי 1,200 שקל, השלטון המקומי 700 שקל.
עינת וילף: יעל ארזי, סטודנטית לחינוך לגיל הרך, בבקשה.
יעל ארזי: שלום, אני רוצה לדבר בהקשר חשיבות הסייעות לגילאי שלוש בחוק חינוך חינם.
יעל ארזי: לגילאי שלוש, כמו שאנחנו יודעים, יש צרכים אחרים משל בני ארבע וחמש.
יעל ארזי: ללא מענה של סייעת נוספת בשלב ראשון, השטח יבעבע, האלימות תגבר, יש לזה השלכות רחוקות טווח.
יעל ארזי: ללא סייעת נוספת אין אפשרות לחינוך איכותי באמת, ששם את הילד במרכז, אין אפשרות לזה.
יעל ארזי: הילדים ילכו לאיבוד שם וזה מסוכן.
יעל ארזי: אני רוצה להתריע.
עינת וילף: תודה רבה לך, וזה חשוב ביותר.
עינת וילף: רינת אורן, מינהל החינוך, התרבות והספורט בעיריית יפו.
רינת אורן: תודה.
רינת אורן: בשנתיים האחרונות אנחנו בעיריית תל-אביב קיימנו וסיימנו תהליך של ועדה לפיתוח חברתי אישי ומקצועי של הסייעות, מתוך אותה הכרה שהוצגה פה בשעתיים האחרונות – מצד אחד, השותפות עם המשרד וההגבלות שיש לנו של השכר, לצד כל זה, מה אנחנו בעצם יכולים בשיתוף פעולה של כל הגורמים בעיר לתת לסייעות.
רינת אורן: אי-אפשר לדבר על זה בדקה, אשמח להעביר לכם את הדוח של הוועדה, אבל עסקנו בכל הנושאים שעלו פה מתחילת המפגש – תהליך גיוס אחר, הכשרה טרום תפקיד, פיתוח מקצועי, עבודה במרחבים, בקבוצות קטנות, שימור, ביטחון תעסוקתי – במגבלות שאנחנו ברשות יכולים.
רינת אורן: בוועדה הזאת היו שותפות סייעות, היו שותפות - - -
נטע לוי: - - -
רינת אורן: רציתי לפרט קצת יותר, לא אפרט מפאת קוצר הזמן.
רינת אורן: חשוב לי שהוועדה תעיין בדוח הזה.
רינת אורן: אני חושבת שיש פה דוגמה של מה שאפשר לעשות בתקציב הקיים.
רינת אורן: יש פה סדרת המלצות שלא מחייבות תקציב נוסף, מחייבות נגישות אחרת.
רינת אורן: אז אשאיר לכם את הדוח.
עינת וילף: נשמח לקבל את הדוח.
עינת וילף: האם הוא נמצא במשרד החינוך ובשלטון המקומי?
רינת אורן: לא.
רינת אורן: בשלטון המקומי לדעתי כן.
רינת אורן: אבל אעביר לכל השותפים.
רינת אורן: סיימנו את המהלך, כולל תמחור שלו, רק לפני חודשיים.
רינת אורן: אז זה יהיה הזמן שנעביר ללמידה משותפת של כולם.
רינת אורן: רגע, מלה אחת, מתוך התפיסה שהסייעת היא ישות פדגוגית בגן, נקודה.
עינת וילף: מוסכם לחלוטין.
עינת וילף: עופרה כהן, סגנית יושב-ראש ודוברת ארגון גננות מחנכות.
עופרה כהן: שלום, אני גננת בפועל 33 שנים ועובדת עם סייעות לאורך כל הזמן.
עופרה כהן: למזלי, התברכתי בסייעות מוכשרות.
עופרה כהן: אבל יחד עם זאת כמובן שאני בעד הכרה במקצוע, והם בהחלט דמות פדגוגית בגן והיא יד ימיני לחלוטין.
עופרה כהן: אנחנו בעד ההכרה.
עופרה כהן: יחד עם זאת, אנחנו סבורות שצריך גם להסדיר את המעמד שלהן מכמה בחינות – אל"ף, לקבוע תנאי סף לקבלה, ארציים, שזה לא יהיה בתחום הרשות המקומית, כי כל רשות קובעת לעצמה.
עופרה כהן: זה הדבר הראשון.
עופרה כהן: הדבר השני, גם לגבי הגדרת תפקיד, שדיברו קודם.
עופרה כהן: שהגדרת התפקיד תהיה ארצית ולא אחרת.
עופרה כהן: נקבעו כל מיני הסכמים בין השלטון המקומי לבין הסתדרות העובדים לבין משרד החינוך - - -
עופרה כהן: זהו, זה הזמן שלי?
עינת וילף: אמרתי שאני יושבת עם סטופר.
עינת וילף: לילי פוקמונסקי, מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים, בבקשה.
לילי פוקמונסקי: אני רוצה להתייחס לעבודת הגננות בעת שביתת הסייעות.
לילי פוקמונסקי: לפני הרבה מאוד שנים חתמו על הסכם כזה של מילוי מקום של הסייעת על-ידי ההורים.
לילי פוקמונסקי: בתקופה האחרונה, בשביתה הגדולה האחרונה שהיתה, אנחנו, המחלקה לגננות ומזכ"ל הסתדרות המורים, ביקשנו מהגננות לא לדאוג יותר להורים בזמן שביתת הסייעות, כי קרו דברים מאוד-מאוד חמורים, היו אירועים חריגים מאוד.
לילי פוקמונסקי: ולכן, בשביתות שהיו במספר יישובים בתקופה האחרונה, גננות לא עבדו עם הורים.
לילי פוקמונסקי: ואני מקווה שיחד בעזרתכם, נסיים את הפרשה של מילוי המקום הזה.
עינת וילף: משה הראל, נציג איגוד מנהלי מחלקות חינוך, בבקשה.
משה הראל: קודם כל, אני באמת רוצה לומר, שגננות עושות עבודת קודש - - -
קריאות: סייעות.
אריאלה לוי: הוא התכוון לסייעות.
לילי פוקמונסקי: גם הגננות, כי בלי הגננות אין סייעות.
משה הראל: גם הסייעות וגם הגננות.
משה הראל: אני מלווה את הסייעות הרבה מאוד שנים כמנהל מחלקת חינוך ברשות מקומית.
משה הראל: אני חושב שמכל הדיון הזה צריך בהחלט לבדוק אפשרות לשנות את הפרופיל של הסייעת לגננת לאור כל מה שנאמר כאן.
משה הראל: אני בהחלט שותף למה שנאמר כאן.
משה הראל: ובהחלט, גם צריך לראות איך מרחיבים את מערך ההכשרה, למרות שהוא קיים, אבל צריך להרחיב אותו על מנת לאפשר לסייעת להתקדם במסגרת קידום מקצועי.
עינת וילף: יעל דיין, נציגות פורום מכללות אקדמיות לחינוך.
דיין יעל: אני מייצגת את הפורום של ראמ"ה, וגם ראש המסלול לגיל הרך במכללת דוד ילין.
דיין יעל: רק אוסיף הערה אחת לגבי כל ההכשרות.
דיין יעל: מדובר פה, כמו שראינו בהגדרה, שחייבים איכשהו להגדיר מחדש את האפיונים של התפקיד.
דיין יעל: זה צריך להפוך לפרופסיה פדגוגית.
דיין יעל: למכללות לחינוך יש את הידע גם הפרקטי וגם התיאורטי בשביל לתת את ההכשרה המתאימה ואת ההגדרה.
דיין יעל: אני מציעה שמסלול של הכשרת סייעות לא יהיה אחרי שהן כבר סייעות, אלא הכשרה לתפקיד, שייתן גם אקרדיטציה במסלולים לגיל הרך, אם הן רוצות ויכולות להמשיך ולהיות גננות.
דיין יעל: וכל ההתעסקות הזאת בהכשרה, בהדרכה ובפיתוח מקצועי של סייעות חייב להיות בתוך המכללות האקדמיות לחינוך במסלולים לגיל הרך.
עינת וילף: זה צריך להסתיים עוד 60 שניות.
עינת וילף: נסים, רק אם יש לך משפט אחד.
נסים זאב: כן, אני אומר שההוראות ממשרד החינוך לרשויות צריכות אמירה ברורה, לא יכול להיות שמעבירים כספים, והרשויות לא יודעות בעצם מה התפקיד שלהן.
נסים זאב: אז אם מעבירים עבור 11 חודש, אז שיאמרו את זה במפורש, ואם צריך להעביר ל-12, אז אנחנו נמליץ כמובן כוועדה.
ג'מאל זחאלקה: יש לי הערה, משפט אחד.
ג'מאל זחאלקה: זה בגלל שהן נשים, אם היו גברים שם, המצב היה שונה.
ג'מאל זחאלקה: בוא נגיד דוגרי.
ג'מאל זחאלקה: יותר חזקות עכשיו.
ג'מאל זחאלקה: יש מציאות בארץ, יש פערי שכר.
אריאלה לוי: נשים יותר חזקות.
עינת וילף: אני מסכמת את הדיון בזאת – הדיון הזה הוא אחד וראשון בסדרה של דיונים, שמטרתם להבהיר שכל היחס לחינוך בגיל הרך צריך לעבור במשרד החינוך שינוי, שמבהיר שחינוך לגיל הרך הוא חינוך לכל דבר, ואפילו החינוך החשוב ביותר.
עינת וילף: המשמעות של זה לדיון שלנו היום, שצריך לבחון מחדש את הסדרת מעמדן של הסייעות בגני-הילדים כעובדות הוראה, עם חזון ברור של עובדות משרד החינוך, כמו הגננות.
עינת וילף: הדבר צריך לבוא לידי ביטוי בהכשרות, בתנאי הכניסה, ביחס למהי משרה מלאה.
עינת וילף: עד להשגת החזון הזה יש כמה דברים שצריך להסדיר בהקדם – אני מבקשת ממשרד החינוך לבחון מחדש את ההגדרה, באופן שתהיה הרבה יותר קרובה להגדרה של עובד הוראה, וכך שתאומץ גם על-ידי השלטון המקומי; אני מבקשת בצורה חד-משמעית, תצא מכאן הודעה מהוועדה, להפסיק לחלוטין, להוציא מחוזר מנכ"ל – הורה לא יחליף סייעת בגן.
עינת וילף: הן עובדות הוראה, זה נוהל פסול מכל וכל.
עינת וילף: אני מבקשת מהאוצר לבדוק את הנושא של העברת הכספים ושכל מה שקורה בתחום הזה תקין.
עינת וילף: גם לבדוק את הנושא של המגזר הערבי, מה שנאמר לנו כאן של שברירי אחוז, שמשמשים בפועל סוג של שוחד בחירות, אם צריך נעביר את זה גם למבקר המדינה.
עינת וילף: בזאת, אני חושבת שהתייחסנו לנושאים העיקריים.
עינת וילף: אנחנו כמובן נעקוב אחרי זה בוועדה.
יהודית גידלי: הוא אמר שהוא ישיג לנו את הדוח של תוספת השכר.
עינת וילף: אנחנו גם נקבל לכאן גם את הדוח מתל-אביב, גם את החישוב של השכר בוועדה.
עינת וילף: אני ממליצה לכולם לשים לב לפרטים שנאמרו כאן, הם יהיו חשובים מאוד בשנה-שנתיים הקרובות, ככל שמתנהל המאבק הזה.
עינת וילף: כאן בוודאי תהיה תמיכה להסדרה לעבר כיוון פדגוגי, לעבר כיוון של הסייעות כעובדות הוראה.
עינת וילף: אני רוצה להודות לכולכן וכולכם על ההשתתפות, על הפרטים, ואנחנו נמשיך בנושא הזה, כי החזון מאוד ברור.
עינת וילף: בוקר טוב, אני פותחת ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עינת וילף: הדיון היום הוא דיון במתכונת דיון מהיר.
עינת וילף: כלומר, דיון שהתבקש על-ידי מספר חברי כנסת ואושר על-ידי הנשיאות.
עינת וילף: כותרת הדיון, כפי שניתנה על-ידי חברי הכנסת המבקשים היא "התנגדותם של ראשי האוניברסיטאות להכרה במרכז האוניברסיטאי באריאל כאוניברסיטה, ואף איומם להחרים את המוסד אם יקבל את ההכרה".
עינת וילף: חברי הכנסת שביקשו את הדיון הם לפי סדר הבקשה: חבר הכנסת אלכס מילר, חבר הכנסת יעקב כץ, חבר הכנסת זאב אלקין, וחברת הכנסת מירי רגב.
עינת וילף: הם יוכלו לדבר לפי הסדר, ובהתאם, כמובן, לנוכחותם היום בדיון.
עינת וילף: בבקשה, חבר הכנסת אלכס מילר.
אלכס מילר: אני שמח שיצא לנו להיפגש היום, בשבוע שלפני ההכרעה ההיסטורית שאמורה להתקבל במועצה להשכלה גבוהה ביהודה ושומרון.
אלכס מילר: צר לי על כך שאנחנו הגענו למצב שאנחנו צריכים להתעסק כאן בפוליטיקה הפנימית באקדמיה בישראל.
אלכס מילר: אני חושב שהגענו למצב מאוד אבסורדי, כאשר מנסים להשים מקלות בגלגלים למהלך היסטורי.
אלכס מילר: קרוב ל-40 שנה לא היתה התפתחות או הקמה של אוניברסיטה חדשה בישראל.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על מצב של משבר מאוד גדול באקדמיה מבחינת הקליטה של אותם הדוקטורים הצעירים לסגל ההוראה הבכיר.