GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן כבל: ואני, גברתי, מסיים, זה לא בעניין באמת, תסלחי לי, הרי את לא קובעת, גברתי, עם משרד החינוך את גודל התקציב, אבל לפעמים גם כשרוצים לתת הסבר, לפעמים עדיף לנשוך את הלשון.
איתן כבל: זאת אומרת, להגיד דברים כמצוות אנשים מלומדה, קיבלתם 5%, ריקודים בחוץ.
אריאלה לוי: שבו בשקט.
איתן כבל: ואני אומר את זה או כמה שקיבלתן, זה לא משנה, כי בסוף יש את המערכון של הגשש, את מכירה אותו - - -
מה יפית: בסדר, עובדה.
איתן כבל: אבל אני לא מתלונן עלייך - -
רינה קרן: זו לא את.
איתן כבל: - - רק אני אומר, לפעמים, הרי אם היית קובעת, אני מניח שהשכר היה משולש, אבל את לא.
מה יפית: בטוח.
איתן כבל: אסיים.
איתן כבל: ואני אומר, בסוף זה כמו במערכון של הגשש – כמה ביד.
רותי תורג'מן: נכון.
עינת וילף: תודה רבה לחבר הכנסת כבל, גם על דבריו וגם על כך שעזרת לי להעלות את הנושא לסדר-היום ולהביא אותו כאן לכנסת.
עינת וילף: האיש שעל הכסף, אהרון עוזיאלי, סגן בכיר לממונה מחלקת השכר, משרד האוצר, אם תוכל בבקשה להתיישב ליד מיקרופון.
עינת וילף: אשמח להתייחסויות לדברים שעלו פה.
אהרון עוזיאלי: כן, אשמח להתייחס, כולל סליחה – אהיה חלוק לגמרי עם ידידי איתן כבל חבר הכנסת.
איתן כבל: אתה לא יכול להיות חלוק עם חשבון הבנק של העובדות.
אהרון עוזיאלי: אני חושב שאם יש סקטור שאני יודע להסתכל לו בעיניים ולהגיד שעשינו כמה דברים טובים ונכבדים לטובתו, זה הסקטור שיושב פה.
עינת וילף: יש לי בקשה, אם מישהי שיושבת ליד מיקרופון יכולה לקום.
עינת וילף: מותר לקום גם לגברים מדי פעם.
אהרון עוזיאלי: תודה.
אהרון עוזיאלי: אני אומר שאם יש סקטור שאני יודע להסתכל לו בעיניים, ואני חושב שעשינו כמה דברים טובים ומועילים לטובתו, זה הסקטור שיושב פה.
אהרון עוזיאלי: אסביר.
אהרון עוזיאלי: לפני זה אני רק רוצה להתייחס לכמה דברים אחרים.
אהרון עוזיאלי: נאמרו פה דברים, שלצערי הם שגויים בעליל.
אהרון עוזיאלי: אם יש חשיבה שמישהי עובדת בחצי משרה, ולכן בחצי משרה מגיע לה שכר מינימום של 4,100 שקלים, הרי ברור שזה לא נכון.
אהרון עוזיאלי: כי על חצי משרה לא מגיע שכר מינימום של 4,100, אלא חצי מ-4,100, זה ברור לגמרי.
אהרון עוזיאלי: לכן, צריך לשים את הדברים בפרופורציה הראויה.
קרן שמש- פרלמוטר: מה שלא ברור, זה ש - - -
עינת וילף: אבל להגדרה, מה שעלה כאן, זה שהשעות של מה נחשב למשרה מלאה – לא סבירות.
אהרון עוזיאלי: אתייחס גם לשכר מינימום בכלל.
אהרון עוזיאלי: לא חושב שזה עיסוקי, אני משרד האוצר, אני באמת לא המעסיק הישיר, לא משרד החינוך, גם לא הרשות המקומית.
אהרון עוזיאלי: ואני גם לא כל כך בקי ואמון על הנושא של המעמד המקצועי.
אהרון עוזיאלי: מה זה מעמד מקצועי?
אהרון עוזיאלי: זאת שאלה מאוד-מאוד נכבדה.
עינת וילף: לא, מבחינת השעות, מה נחשב משרה מלאה.
אהרון עוזיאלי: לדעתי, 42.5 שעות.
אהרון עוזיאלי: אבל גם בזה אשמח אם יש פה נציג של השלטון המקומי, או אולי שלמה יודע, אשמח לשמוע איזשהן התייחסויות, כי באמת זה נושא שקיים בהסכמי עבודה, אין לי פה עליו תשובה.
אהרון עוזיאלי: לדעתי, 42.5 שעות, זו משרה מלאה.
עינת וילף: אבל השאלה היא כזאת, אם ראוי ונכון מבחינת המקצוע, שמשרה מלאה תוגדר 35 שעות, לצורך העניין.
עינת וילף: בעצם, הדבר הוא חלק ממשא ומתן קיבוצי.
אהרון עוזיאלי: אני לא חושב שזה נכון.
אהרון עוזיאלי: אני חושב, ופה כן אעביר את זה פשוט דרך החור של הגרוש בין היתר, הפחתה כל כך אולי מתבקשת לדעת אלה שיושבות פה, המשמעות שלה, אם אני מפחית מ-42.5 ל-37, פירושו של דבר שאנחנו נדרשים לתוספת עובדים, עובדות של משהו כמו 20%, זו התוצאה.
אהרון עוזיאלי: כי ברור - - -
עינת וילף: שוב, הטענה כאן שלא מדובר בתוספת עובדים.
עינת וילף: ממילא העובדות נמצאות במערכת, רק בפועל זה יתבטא בתוספת שכר.
אהרון עוזיאלי: אז אתייחס לשכר, עם כל הכבוד.
עינת וילף: אבל העובדות נמצאות בתוך המערכת.
אהרון עוזיאלי: אם החשיבה היא לתרגם את זה ל-37 או ל-35, המשמעות היא דרישה לתוספת אלפי עובדות למערכת.
אהרון עוזיאלי: אם ההתייחסות לשכר - - -
רימונדה מחאמיד: למה צריכים עוד עובדות?
אהרון עוזיאלי: הרי ברור לגמרי, 42.5 שעות בשביל לקבל את אותה מכפלה - -
עינת וילף: אני מבקשת שקט, אלה דברים חשובים.
אהרון עוזיאלי: - - דרך 37.5 שעות – ככל שהמספר יותר נמוך, כמובן שהדרישה לעובדות נוספות תגדל.
אהרון עוזיאלי: התשובה היא ברורה.
אהרון עוזיאלי: זה מאות מיליוני שקלים.
קרן שמש- פרלמוטר: הוא לא מבין.
גילי אלון: כשתדברי תגידי, לא נכון.
אהרון עוזיאלי: שלא תהיה טעות, מאות מיליוני שקלים.
אהרון עוזיאלי: עכשיו, דווקא בקטע של עבודה חלקית - - -
איתן כבל: תמיד כשמדברים באוצר, זה מגיע בסוף למאות מיליונים.
איתן כבל: חיכיתי מתי זה יגיע.
אהרון עוזיאלי: דווקא בקטע של עבודה חלקית, גם יש תעדוף בחוקת השלטון המקומי, יש תעדוף במובן הזה שעובדת בחצי משרה, לדוגמה, מקבלת באופן יחסי יותר מאשר חצי משרה, וכך עובר הלאה.
אהרון עוזיאלי: ולכן, גם החישוב הזה הוא לא מדויק במובן הזה שכבר לוקחים בחשבון, נקודתית למשל, מי שעובדת ב-50% משרה מגיע לה שכר כאילו עבדה 60% משרה.
אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, יש פה איזה התייחסות ושיפוי לטובת העבודה החלקית, במובן הזה שברור שבקצה אם אני עובד משרה מלאה, אז אני מקבל משרד מלאה ולא יותר, אבל בדרך יש לי נקודות לטובתי.
עינת וילף: רק שאלה, כדי שהמאות מיליוני שקלים לא יישאר באוויר, יש לך פה חישוב או שאם לא, נבקש מהוועדה - - -
אהרון עוזיאלי: אני יכול להציג חישוב, זו לא בעיה.
אהרון עוזיאלי: אני כן רוצה להתייחס אבל למה שקרה בהסכמי השכר, ואני כן רוצה להתייחס לכך שלפחות מבחינת ההסכמים יש התייחסות שונה לעובדות בעלות השכלה שונה.
אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, יש לנו רובד בסיסי, סליחה שאשתמש במלה הזאת, של עובדות שהן חסרות השכלה פורמלית מבחינת שנות לימוד, ואז יש להן סולם שכר של 4.6 זה הדרגות ב"סולם המעו"ף" – מה שנקרא.
אהרון עוזיאלי: אם הן בוגרות 12 שנות לימוד, יש להן דרגה נוספת.
אהרון עוזיאלי: אם היא מורה או גננת מוסמכת, גם היא נהנית מתוספת גם בבסיס וגם בקצה, היא נהנית מעוד דרגה.
אהרון עוזיאלי: אם היא גננת בכירה או תואר אקדמי - - -
גילי אלון: אבל זה לא נכון.
בת שבע פרימו: לא נכון.
רינה קרן: אנחנו לא מדברים על גננות.
רינה קרן: אני כסייעת 12 שנות לימוד - - -
עינת וילף: אני מבקשת בכל זאת.
אהרון עוזיאלי: אם היא מורה, גננת בכירה או תואר אקדמי בחינוך, ואני מדגיש של מוסד - - -
קריאה: אנחנו סייעות, אנחנו לא גננות.
אהרון עוזיאלי: היא מועסקת כסייעת, לא כגננת.
אהרון עוזיאלי: אבל היא מועסקת כסייעת - -
אהרון עוזיאלי: - - אז יש לה עוד דרגה מעבר למה שיש לה.
אתי אלוני: נדרשת השכלה - - -
קריאה: יש גם סייעות עם תואר.
אהרון עוזיאלי: אני רוצה לייצר השוואה – מאחר שהנושא הזה היה אקוטי בהסכמי השכר, גם של 2009 וגם בהסכם השכר שנחתם לאחרונה ב-2012, כי גם ההסתדרות וגם המעסיקים חשבו שיש פה סקטור שצריך – וזה גם עובד כלפי הסייעות האחרות, זה לא רק הסייעות של הגננות, טיפוליות וכו' – לתעדף אותו בתוך הקבוצה הכוללת של כלל העובדים בשלטון המקומי.
אהרון עוזיאלי: והתוצאה, אם אני עכשיו משווה מה היה לנו בשכר בין אוגוסט 2009, לפני ארבע שנים, ומה שהולך להיות, אני מדגיש, מה שהולך להיות באוקטובר, כי באוקטובר הקרוב - -
גילי אלון: הישג שלנו.
אהרון עוזיאלי: - - קורים כמה דברים מבחינת הסכמי השכר.
אהרון עוזיאלי: באוקטובר הקרוב, מצד אחד, ישנה השלמה של המהלך של, אני מזכיר, הגדלת שכר מינימום מ-4,100 ל-4,300, אז היה רק 3,900, בתקופה ההיא.
אהרון עוזיאלי: עשינו סריה שלמה של צעדים בשכר, ותוכלו לבדוק אותי באוקטובר, זה לא כל כך רחוק, זה עוד שלושה חודשים, אנחנו מייצרים בעצם טבלת שכר שהיא שונה משמעותית מהקיים.
אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, אם באוגוסט 2009 סייעת מתחילה, אני מדגיש, סייעת מתחילה, שכרה היה סדר גודל של 4,075 שקלים - - -
עינת וילף: אתה מתכוון ללא השכלה פורמלית.
אהרון עוזיאלי: ללא השכלה פורמלית, הדבר הכי בסיסי.
כרמלה פורת: לא מקבלים השכלה - - -
אריאלה לוי: אין דבר כזה.
עינת וילף: בסדר, אני רוצה להבין את הנקודה.
אהרון עוזיאלי: על משרה מלאה.
אהרון עוזיאלי: גם אין לה גמולי השתלמות, זאת אומרת, היא גמרה צבא, גמרה שירות לאומי, זה מה שהיא עושה.
רינה קרן: אין דבר כזה.
קריאה: לא מקבלים היום.
מוחמד ברכה: יש דבר כזה סייעת ללא השכלה פורמלית?
כרמלה פורת: לא, אין דבר כזה.
פאני אלימליח: אין דבר כזה.
מוחמד ברכה: אין דבר כזה בכלל?
עינת וילף: אני מבקשת.
עינת וילף: בוא נשאל אותך, האם היום במערכת יש עדיין סייעות ללא השכלה פורמלית?
אהרון עוזיאלי: אני באמת לא יודע.
עינת וילף: לא יודע.
אהרון עוזיאלי: אני לא המעסיק שלהן.
אהרון עוזיאלי: אני מניח שיש.
אהרון עוזיאלי: בכל מקרה סייעת כזאת היתה משתכרת אז - -
אתי אלוני: זה תנאי סף כתוב – 12 שנות לימוד - - -
איתן כבל: השאלה, גברתי, אם הוא יכול לתת נתונים – כמה עובדות סייעות מקבלות שכר – יש לו נתון שהוא יכול להציג מתוך - - -
אהרון עוזיאלי: לא.
מוחמד ברכה: תנאי לקבלת העבודה – 12 שנות לימוד, מה אתם מדברים?
רותי תורג'מן: מינימום.
קריאות: מינימום.
רינה קרן: מינימום.
קריאה: ולימודים.
רותי תורג'מן: וקורס מטפלות, בנוסף לזה.
מוחמד ברכה: וקורס מטפלות.
עינת וילף: חברים, חברות יקרות, רק שתדעו שלא יהיה זמן לכל.
מוחמד ברכה: למה לא לומר דברים מוחלטים על - - -
מסעוד גנאים: זה מתוך חוברת הכשרות - - -
עינת וילף: אז בוא נתחיל, מה השכר לסייעת עם 12 שנות לימוד?
אהרון עוזיאלי: סייעת מתחילה עם 12 שנות לימוד התחילה אז ב-4,075 שקלים, עם שתי שנות ניסיון, באוקטובר - -
קרן שמש- פרלמוטר: שכר ריאלי?
קרן שמש- פרלמוטר: כלומר, אתה לוקח - - -
קריאה: זה אפילו לא לפנסיה.
אהרון עוזיאלי: - - באוקטובר היא תרוויח 5,210 שקלים.
אהרון עוזיאלי: זו לא אותה אחת, כי זה באותו ותק.
אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, אם זאת באמת היתה אותה עובדת, מן הסתם היתה כבר מקבלת יותר ותק, יותר דרגות, אולי דברים אחרים, אבל אחת חדשה כמוה תקבל 5,210 שקלים.
אהרון עוזיאלי: ביולי 2013, שזו הפעימה האחרונה של הסכם השכר שבתוקף, ה-7.25 מה שנקרא, היא תקבל 5,300 שקלים, 30% יותר, אני מדגיש.
אהרון עוזיאלי: אלך לעוד דוגמה אחת, יש לי פה כמה דוגמאות.
אהרון עוזיאלי: סייעת כזאת, שיכולה להגיע לשבע פלוס, שזאת דרגה מאוד שכיחה אצל הסייעות, עם עשר שנים ותק, אז היתה מרוויחה 4,339 שקלים, באוקטובר יהיה לה 5,600 שקלים, וביולי 2013 5,700.
רינה קרן: יולי עוד שנה.
אהרון עוזיאלי: אם יש לה גמול השתלמות, שזה גם קיים, כלומר זה חלק מהתמרוץ של המערכת לטובת ההשכלה שלה - -
אריאלה לוי: לא בבנק.
אהרון עוזיאלי: - - אז אני מתייחס עוד פעם לעובדת בדרגה שבע פלוס, היתה מקבלת - - -
עינת וילף: אני רק רוצה להפסיק אותך דקה.
עינת וילף: יש חשיבות לשמיעת המספרים האלה גם בשידור, כי כשאתן מנהלות את המאבקים שלכן, כשאתן מקבלות את המשכורות מהשלטון המקומי, תדעו מה רשום במשרד האוצר שמגיע לכן.
עינת וילף: ולכן, אני לא מבינה למה מפריעים פה.
איתן כבל: אין מצב.
איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, את יודעת, היה לי את המטה הכי טוב בעולם, באה המלחמה והרסה לי אותו.
איתן כבל: זאת אומרת, מה הוא מייצג עכשיו?
איתן כבל: הוא מייצר פה איזשהו מצג, שאף אחד לא מכיר.
איתן כבל: זה אם תבואו בדיוק ויהיה לך ותבוא ופגשת – סליחה, אני רוצה - - -
אהרון עוזיאלי: אתה מוזמן לבוא ולבדוק אותי - - -
איתן כבל: אני רוצה להיות מוזמן לדבר אחר, גברתי.
איתן כבל: אני רוצה לדעת - - -
אהרון עוזיאלי: אני ממש מוחה על האמירה הזאת.
אהרון עוזיאלי: אני מאוד מצטער.
אהרון עוזיאלי: אני לא מוכן לשמוע אמירה, שאני פה מטייח או מוכר נתונים או מאחז עיניים.
אתי אלוני: לא, אבל זה תוספות שניתנו עכשיו - - -
רינה קרן: אני לא מקבלת את השכר הזה.
אהרון עוזיאלי: אני נורא מצטער, זה לא יקרה.
עינת וילף: מצטערת, הפריעו לי ולא שמעתי.
מוחמד ברכה: אגב, אי-אמירת אמת של עובד מדינה בוועדת הכנסת, זו עבירה פלילית.
איתן כבל: אני, חס וחלילה, לא האשמתי אותך באי-אמירת אמת.
עינת וילף: רק רגע, איתן ומוחמד, אנחנו הולכים קצת להרגיע, בבקשה.
עינת וילף: אלה הדברים הרשמיים שנמצאים במשרד האוצר.
עינת וילף: אנחנו מבינים, וזה גם עלה כאן – ברוב המכריע של המקרים המשרה לא נחשבת משרה מלאה, והשעות שמועברות הן הרבה פחות, ויש כל מיני תפקידים נוספים.
עינת וילף: אבל כדי שאפשר יהיה בכלל להתחיל לנהל דיון ומאבק, צריך לדעת מהתחלה מה רשום במשרד האוצר, אחרי זה מה קורה בשטח.
עינת וילף: בואו גם נברר בין מה שרשום אצלו, שאתן צריכות לקבל לבין מה שמגיע אליכן, צריך להבין מה קורה – הפגיעה במאה אחוז משרה, כל הדברים האלה.
עינת וילף: אבל כן חשוב שיהיה בפרוטוקול, בשידור, ושתשמעו את זה, מה הם המספרים המדוברים.
אהרון עוזיאלי: אז אני ממשיך, ברשותך.
אריאלה לוי: יש פה תלושי משכורת.
אהרון עוזיאלי: דרגה שבע פלוס, אמרתי שהיא דרגה מאוד שכיחה אצל הסייעות שהשלימו את המסלול - - -
רימונדה מחאמיד: זו דרגה אחרונה לסייעות.
רינה קרן: אין יותר מזה.
אהרון עוזיאלי: חבר'ה, אם גמול השתלמות אחד היה 4,350 שקלים, יהיה 5,959, כמעט 6,000 שקלים - - -
עינת וילף: אלה המספרים החל מאוקטובר השנה.
אהרון עוזיאלי: נכון.
אהרון עוזיאלי: ביולי 2013, בפאזה האחרונה, זה יהיה 6,089, זה גידול של 40%.
אהרון עוזיאלי: עם שני גמולים, שגם זה חיזיון נפרד.
אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, זה קיים הרבה שהסייעות הולכות גם לגמול השתלמות רגיל וגם למה שנקרא "גמול שלטון מקומי", שזה חלק ממערכת ההכשרה שהן יכולות לעבור, אז - -
זיוה אבידן: שהן לא צריכות אותו.
אהרון עוזיאלי: - - אני מתייחס עדיין לאותה דרגה, שבע פלוס, הפעם עם 20 שנה, כי לוקח יותר זמן להשיג את גמול ההשתלמות.
רותי תורג'מן: ממש לא.
אהרון עוזיאלי: השכר הבסיסי באוגוסט 2009 היה 4,667 שקלים, עולה ל-6,675, שזה גידול מעל 40% באוקטובר, ויגיע ל-6,800 ביולי 2013.
אהרון עוזיאלי: יש עוד דרגות יותר בכירות, אבל זה כבר הרבה יותר נדיר, אני לא רוצה להתייחס.
עינת וילף: קודם כל, אני כן מודה לך על הפירוט - - -
אהרון עוזיאלי: אני רק רוצה להסביר עוד דבר אחד, כי פה גם נשמע משהו על לעג לרש, ואני לא חושב שיש פה לעג לרש.
אריאלה לוי: השכר הבסיסי - -
כרמלה פורת: 2,800 שקל השכר הבסיסי, על מה הוא מדבר בכלל?
קריאה: אחרי 30 שנות עבודה.
אריאלה לוי: - - לא מגיע ל-3,000 שקלים.
גילי אלון: אחרי השלמת הכנסת.
אהרון עוזיאלי: משפט אחרון מבחינתי.
אהרון עוזיאלי: איך הגענו לדבר הזה מבחינת הדברים?
אהרון עוזיאלי: יש פה הצטברות של הרבה מאוד נתינות, כאשר הוספנו תוספת "אופק חדש", מה שנאמר פה; ישנו הסכם שמגדיל את התוספת השקלית הרחבה, בבסיס היתה קודם 700 שקל לכל עובד, כל סייעת, והיום זה לפחות 1,400 - - -
אריאלה לוי: השלמת הכנסה.
אהרון עוזיאלי: ישנה תוספת 6.25, שעוד פעם, כל הסקטור הציבורי קיבל 7.25, השלטון המקומי לקח מכולם 6.25, בפער הזה של האחוז, הוא נתן 10% תוספת, שאנחנו עוד לא רואים אותה.
אהרון עוזיאלי: 10% תוספת לטובת הסקטור שיושב פה.
רינה קרן: למה רק באוקטובר?
אתי אלוני: זה בסדר, זה עוד מעט.
אהרון עוזיאלי: זאת אומרת, באופן מובחן מכלל התפתחות השכר של עובדי השלטון המקומי, דווקא הסקטור הזה, על חשבון אחוז אחד של כולם, קיבל 10% תוספת - -
כרמלה פורת: בגלל שכל השנים לקחו לנו.
אהרון עוזיאלי: - - בשכר המשולב לטובתו, שאת זה נראה באוקטובר.
רינה קרן: למה אוקטובר ולא עכשיו?
עינת וילף: אני רוצה את ההתייחסות שלך - - -
אהרון עוזיאלי: עוד משפט אחד, ברשותך.
עינת וילף: כן, עוד נושא אחד.
אהרון עוזיאלי: אם מישהי מועסקת ב"יום לימודים ארוך", מה שנקרא יוח"א, אז ישנו תגמול נוסף שבכלל לא מוזכר פה, אבל הוא קיים, משהו כמו, תזכיר לי, שלמה, 560 שקל על ארבעה ימים ארוכים.
אהרון עוזיאלי: הוא לא מוזכר במספרים האלה.
עינת וילף: אני רוצה להודות, בכל זאת, על זה שמסרת לנו את הפרטים.
עינת וילף: אני הולכת לתת לך תלושי שכר שונים שהביאו לי כאן.
עינת וילף: ב-40 דקות שנותרו, אשמח אם בכל זאת תעיין בזה, ותגיד לי מה הולך לקרות לתלושים האלה באוקטובר.
אהרון עוזיאלי: אוקיי.
עינת וילף: ואחרי זה ביולי 2013.
עינת וילף: התייחסות לנושא שעלה כאן של התנאים מבחינת המחלות, השחיקה, הדברים האלה.
עינת וילף: אלה דברים שבכלל נמצאים אצלך, באחריותך בהסכמים או שזה לא נוגע?
אהרון עוזיאלי: אלה דברים שיש הרבה מאוד סקטורים שטוענים להם.
אהרון עוזיאלי: אנחנו כמובן משתדלים שהדברים יקבלו ביטוי בשכר השוטף, ולא באמצעות מהלכים מקלים אחרים.
אהרון עוזיאלי: אני מסכים שגם בשירות המדינה וגם במקומות אחרים ישנם הרבה עובדי כפיים, עובדים מסוגים כאלה ועובדים מסוגים אחרים, שהטענה הזאת מאוד רווחת כלפיהם.
אהרון עוזיאלי: אם נתחיל לייצר לכל אחד את התשובות שלו, אז עוד פעם, המשמעות היא באיזשהו מקום שכולנו נשלם על זה יותר.
אריאלה לוי: אפשר להעיר?
עינת וילף: הערות בהמשך.
עינת וילף: אני מבקשת עכשיו את ההתייחסות של השלטון המקומי, אתי אלוני, בבקשה, ראש מינהל חינוך במרכז השלטון המקומי.
עינת וילף: אם את יכולה בעיקר להתייחס לטענות על מה קורה בין הכספים שמועברים מן המדינה לשלטון המקומי, כל הנושא של העסקה במהלך הקיץ, ההגדרה גם של התפקיד כתפקיד מינהלתי ולא כתפקיד עובד הוראה, ושאר הדברים שעלו כאן.
אתי אלוני: יש חלקים שקשורים אלינו, יש חלקים שלא.
אתי אלוני: בוקר טוב, אצטרף לדבריה של סימה ממשרד החינוך.
אתי אלוני: אני רוצה להודות לך, נציג האוצר, לפחות על הצגת המספרים, ולומר בפתיח שלי, שהשלטון המקומי, מתוך הבנה והיכרות בכוח הזה שנקרא כוח הסייעות, אנחנו רואים בו כוח עוגן, אחד מהעוגנים הכי חשובים בקיום מוסדות החינוך, בעיקר בכל מה שקשור לגנים; והעובדה, שכפי שציין נציג האוצר, ניתנה לסקטור הזה, מתוך ראיית החשיבות, ומתוך ההבנה והרצון לא לעשות טובה, אלא לגשת באמת לקראת תוספת מכובדת, שעומדת על סדר גודל של 22% – אני חושבת שמעידה לפחות בגישה שלנו – הכוונה ראשי הרשויות המקומיות, לחשיבות התפקיד שלכן, לעצם זה שאתן מהוות את הבסיס והעוגן לקיומה של כל מסגרת גן יום ביומו.
אתי אלוני: צריך לזכור את מוסדות החינוך לגיל הרך, מה שנקרא "קדם יסודי", לפחות לפי החוק, משרד החינוך והשלטון המקומי, חלים עליהם מה שנקרא "קיום משותף".
אתי אלוני: מי שמשפה את השכר של הסייעות יחד אתנו הוא משרד החינוך.
אתי אלוני: אבל לפני שאגיע לשכר, אני רוצה לבוא ולומר שיש פה בעיני, עניין שהוא קודם כל בראשיתי, ולבוא ולהגדיר קודם כל מה התפקיד הנדרש באותו מוסד חינוכי, ואני מסכימה שזה מוסד חינוכי ולא שמרטפייה.
אתי אלוני: ומי שמגדיר מהו תפקידה של הסייעת, מהם האינטראקציות שצריכים להתחולל באותו מוסד, גם בהיבט הפדגוגי, גם בהיבט החברתי, וגם בהיבט האחר, הוא משרד החינוך.
אתי אלוני: אני מחזיקה את מה שסימה הגדירה, החזיקה אצלה גם בחוזר מנכ"ל, אני מחזיקה את ההגדרה מאוגדן תנאי השירות שמופיע בשלטון המקומי, והוא נגזר משם, אנחנו לא המצאנו אותו.
אתי אלוני: השלטון המקומי לא ממציא הגדרות משלו לסייעת.
אתי אלוני: מי שמגדיר מה תפקידה של הסייעת, מי שמגדיר מה הפרופיל הנדרש לסייעת, מי שמגדיר מהן דרישות הסף לתפקיד, זה משרד החינוך.
גילי אלון: למה הם לא מעסיקים אותן ישירות?
מה יפית: זה במשותף.
אתי אלוני: רגע, אנחנו מקיימים במשותף, אבל לצורך העניין המנדט המקצועי הוא שלכם.
אתי אלוני: המנדט המקצועי הוא של משרד החינוך.
אתי אלוני: אנחנו עושים את זה במשותף, כי אנחנו עובדים במשותף, אבל בהגדרה, באחריות, האחריות היא שלכם.
גילי אלון: איזה יופי - - -
אתי אלוני: מכאן צריך לזכור, גברתי יושבת-ראש הוועדה, בעיני, ההחלטה שצריכה אולי לצאת לאור הדברים שכאן, זה קודם כל בחינה מחדש של הפרופיל, של המרכיב, של התפיסה של התפקיד הזה.
אתי אלוני: אולי מכאן נתחיל את הכול.
אתי אלוני: אבל כל עוד זה קיים, הסייעות שאינן מוגדרות כסקטור אקדמאי, שאינן מוגדרות כעובדות הוראה, הן מוגדרות משכך כסקטור שלפחות דורש ייצוג, ולכל עובד מגיע - - -
רימונדה מחאמיד: למה אנחנו מלמדות?
רימונדה מחאמיד: למה אני מלמדת את הילד?
רימונדה מחאמיד: אני לא למדתי.
רימונדה מחאמיד: למה אני מלמדת?
עינת וילף: רימונדה, אני מבקשת.
רימונדה מחאמיד: אז אל תתנו לי ללמד.
אתי אלוני: קודם כל בהגדרה, לפחות ממה שאני יודעת, וזה גם הוצג כאן, הסייעת אינה מוגדרת כעובדת הוראה, היא גם לא מוסמכת כעובדת הוראה, אין לה את ההשכלה הפורמלית של עובדת הוראה - - -
רימונדה מחאמיד: סליחה, אבל למה ללמד?
זיוה אבידן: והיא עושה את זה.
אתי אלוני: לכן, הקדמתי ואמרתי, יכול להיות שמפה נצא עם איזושהי הבנה, שקודם כל בסיס התפיסה הוא זה שצריך להיבדק, ואחר כך מזה נגזור את כל הדברים.
אתי אלוני: אבל צריך לזכור, בואו נשים את העובדות על דיוקם – מאיפה הכול מתחיל, ומאיפה זה נמצא, ומי שמגדיר את התפקיד.
אתי אלוני: צריך גם לומר את האמת, כולנו פה גם כהורים לילדים וגם מפעילי מטה וגם מפעילי מערכות וגם ראשי הרשויות, שלפחות אני בשמם פה, היינו מאוד שמחים, שבכל גן תהיינה שתי גננות, שתי עובדות אקדמאיות, וכו'.
אתי אלוני: ואנחנו נלחמים על זה גם בשלוש-ארבע עכשיו, ואין את התקציב.
אתי אלוני: בסוף, לצערי זה מגיע - - -
מוחמד ברכה: את מייצגת את השלטון המקומי?
מוחמד ברכה: באמת?
אתי אלוני: אני ראש מינהל החינוך בשלטון המקומי.
מוחמד ברכה: את שמה את עצמך בצד אחד עם הממשלה ועם האוצר מול הסייעות, ולא הסייעות מול - - -
אתי אלוני: לא, אני המעסיק של הסייעות.
אתי אלוני: אני המעסיק.
מוחמד ברכה: זה נשמע הזוי מה שאת אומרת.
אתי אלוני: רגע, אני המעסיק של הסייעות.
אתי אלוני: אני, כלומר השלטון המקומית, הרשות המקומית הם מקבלות תלוש שכר עם - - -
רימונדה מחאמיד: אבל את אומרת לי אל תלמדי, משרד החינוך אומר לי תלמדי, מה אגיד לגננת?
רימונדה מחאמיד: אני לא מלמדת.
עינת וילף: סוכם כאן שנדרשת חשיבה והסדרה.
עינת וילף: זו, אני חושבת, אמירה ברורה שיוצאת מכאן.
אתי אלוני: ואני חושבת שזה בבסיס העניין.
אתי אלוני: ומכאן יוצאים הרבה מאוד משתמעים.
אתי אלוני: אבל אם מנתחים את המצב כפי שהוא, הסייעות מוגדרות בסקטור של העובדים המינהליים.
אתי אלוני: אם אתם שואלים אותי אם הסייעת היא כמו המזכירה וכו', התשובה היא לא.
אתי אלוני: אבל בהגדרה המינהלית, ואני לא באה מהסקטור, לא של ההסתדרות ולא אחר – בפועל, בוודאי שהיא לא, אבל בסופו של דבר יש פה כפיפות להסכמים קיבוציים שהאוצר שותף להם, שההסתדרות שותפה אליהם, שאנחנו שותפים אליהם.
אתי אלוני: ואתה הולך קודם כל לפי חוקת העבודה ולפי מה שזה מחייב.
אתי אלוני: מישהו שהוא לא אקדמאי, לא יכולים לשלם לו כמו אקדמאי; מישהו שלא מוגדר כעובד הוראה - - -
רימונדה מחאמיד: אבל הוא מלמד, הוא לא מורה והוא מלמד.
אתי אלוני: אז אנחנו חוזרים להגדרה, חברים – ופתחתי בזה שיש לנו הערכה רבה לעבודה.
אתי אלוני: אבל אנחנו מבינים שיש פה כנראה בתפיסה משהו שאולי הגיע הזמן לשנות אותו, אבל כרגע אנחנו מתייחסים למצב הקיים, לא למצב שיהיה.
אתי אלוני: המצב הקיים נובע מאיזושהי תפיסה, שכנראה צריך לנער ממנה את האבק, וצריך לקום ולהגיד, הן לא עובדות הוראה, אבל הן גם לא עובדות - - -
קריאה: למה לא הוראה?
רימונדה מחאמיד: לא ניקיון ולא הוראה – איפה?
רימונדה מחאמיד: אני לא יודעת איפה.
אתי אלוני: וצריך לבוא ולהגדיר - - -
זיוה אבידן: מה לא עובדות הוראה?
זיוה אבידן: נמצאות במוסד חינוכי כעובדות הוראה, נקודה.
אתי אלוני: אז צריך לייצר פרופיל מוגדר, מקצועי אחר, שממנו ייגזרו גם משמעויות תקציביות.
אתי אלוני: אני רוצה לסיים ולומר שהשלטון המקומי הוא שותף בשכרן, אבל עיקר השכר מגיע ממשרד החינוך.
עינת וילף: אם את יכולה להתייחס לנושא של העבודה בחופשות הקיץ.
אתי אלוני: לפי ההסכם הקיבוצי – למיטב ידיעתי, ואני לא ממונה על הסכמי השכר, אני אחראית על תחום החינוך, אבל משיעורי הבית שעשיתי – מוגדר בהסכם הקיבוצי שהן מועסקות עשרה חודשים.
אתי אלוני: ובסופו של דבר, סייעת שרוצה לעבוד בחודשי הקיץ יכולה לעבוד בחודשי הקיץ, ויש הרבה מאוד סייעות שמפעילות קייטנות במסגרת הקיץ, כי הגננת - - -
שלמה שטרן: לא, היא חייבת לעבוד.
אריאלה לוי: היא חייבת.
לילי הלפרין: משרד החינוך מעביר 12 חודשים.
אתי אלוני: לא מחייבים.
קריאות: מחייבים.
עינת וילף: רק רגע, שאבין, היא חייבת, כדי לקבל את שכרה.
גבריאלה מלצר: את מציעה לי חופשה ללא תשלום?
עינת וילף: כלומר, אם היא לא עובדת בקיץ, אין לה שכר.
אריאלה לוי: מחייבים.
אריאלה לוי: היא צריכה את העבודה שלא – כל אחד עושה מה שהוא רוצה.
אתי אלוני: לא, בסדר, אז היא עובדת - - -
אתי אלוני: היא גם רוצה, שוב - - -
קריאה: זה תלוי לאיזה הסכם הן שייכת.
אתי אלוני: בדיוק, יש הסכם כזה ויש הסכם כזה.
אתי אלוני: יש כמה מגזרים של סייעות.
נטע לוי: ומשרד החינוך מעביר 12 חודשי שכר.
אתי אלוני: נכון, הוא מעביר 12 חודשי שכר, כי רוצים לשמר גם את הסייעות.
אתי אלוני: הן לא כמו מורות או גננות שביוני מסיימות ובסוף אוגוסט או בספטמבר מתחילות מחדש.
אתי אלוני: זה מעמד קצת אחר, והן מנהלות את הקייטנה בגן.
אתי אלוני: אני רוצה לומר שבקיץ - -
רימונדה מחאמיד: אבל הן עובדות יותר קשה.
אתי אלוני: - - האחרון סגרנו ביחד, שסייעת שתנהל גן תקבל יותר כגננת, יש לה שיפויים לעניין הזה.
אתי אלוני: סגרנו את זה יחד עם מי שצריך.
מה יפית: איפה זה?
אתי אלוני: סגרנו את זה, וגם אדון שטרן יודע את זה.
אריאלה לוי: למה אנחנו לא רואים את זה?
עינת וילף: מלכתחילה, אני רוצה להבין, למה אם היא מקבלת ממשרד החינוך 12 חודשים לתפקידה כסייעת בגן, מדוע בכלל בזמן שהגן סגור היא נדרשת לעבוד עבור שכרה?
אתי אלוני: אני חושבת שיש פה את שלמה שטרן שעשה את העניין, ואשמח שהוא יענה על העניין.
גילי אלון: או, עוד גורם.
אתי אלוני: לא, בהיבט של השכר.
אתי אלוני: זה חלק מהעניין.
עינת וילף: שאבין, יש כאן שאלה מאוד פשוטה, משרד החינוך מעביר 12 חודשי שכר לתפקיד סייעת בגני-ילדים.
אתי אלוני: היא עובדת 12 חודשים.
אתי אלוני: חודש אוגוסט הוא חודש חופשה.
רותי תורג'מן: סליחה?
עינת וילף: בחודשים שבהם הגן לא פעיל, מדוע היא צריכה לעבוד עבור השכר שמשרד האוצר מעביר לה?
עינת וילף: לעבודה אחרת, נוספת?
מוחמד ברכה: היא יכולה לבוא כשהגן סגור לצורך הגן, אבל לא בעבודה אחרת.
אתי אלוני: אני מבקשת שאתה תענה על הדבר הזה.
אריאלה לוי: עינת, יש גם את החינוך המיוחד, שזה עוד יותר בעייתי.
עינת וילף: לא, אנחנו היום לא עוסקים בחינוך המיוחד.
רימונדה מחאמיד: סליחה, אני רוצה להוסיף לך משהו על החופשה.
עינת וילף: שלמה שטרן מהסתדרות המעו"ף, אם אתה רוצה להסביר את הנושא הזה.
עינת וילף: שוב, אני מבקשת שתשב במקום שליד מיקרופון.
עינת וילף: אם מישהי מוכנה לתת את מקומה.
שלמה שטרן: שלום לכולם, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני ראש חטיבת עובדי חינוך ודת בהסתדרות המעו"ף, אני מייצג בין היתר את הסייעות לגננות.
שלמה שטרן: אני עובד לחינוך לשעבר, עבדתי 27 שנים במערכת החינוך, הייתי מורה, מחנך, מנהל בתי-ספר.
שלמה שטרן: אני רוצה לקבוע דבר אחד כבר בהתחלה, שהסייעות לגננות עובדות קשה מאוד בשביל המשכורת שהן מקבלות.
שלמה שטרן: אני רוצה לקבוע דבר נוסף בתוקף העבודה שלי ב-18 השנים האחרונות בהסתדרות, יש כל הזמן מגמה מתמדת של כרסום בזכויות שלהן, ותיכף אפרט.
שלמה שטרן: בשנים האחרונות יש כמה פרויקטים חינוכיים של משרד החינוך, שאני כעובד חינוך, כאבא, כסבא, מברך על חלקם, אבל כשמשרד החינוך מכין פרויקט כזה, הוא לא מנסה לעשות עבודת מטה מה גורלן של עובדים נוספים לבד מהמורים, שהוא תמיד רואה נגד עיניו, כאשר הוא קובע פרויקט כזה.
שלמה שטרן: אקח למשל דוגמה של יום חינוך ארוך, שטוב להורים, אולי טוב למורים, אולי טוב לתלמידים – אני יודע שיש מחקרים שזה לא כל כך יעיל – אבל הפרויקט הזה של יוח"א, של הארכת יום הלימודים עד השעה 15:30 של ילדים, מישהו צריך לשבת עם ילדים, ומי שלא ישב אף פעם בכיתה או בגן ילדים עם ילדים לא מבין, לצערי, את המשמעות של להאריך את יום העבודה בשעתיים נוספות עם ילדים.
שלמה שטרן: פשוט, זה בלתי נסבל.
שלמה שטרן: כעובד חינוך לשעבר, זה בלתי אפשרי.
לילי פוקמונסקי: גם הגננת - - -
שלמה שטרן: כשקבעו את "אופק חדש" - - -
נסים זאב: סליחה, אדוני, רק שאלה קצרה.
שלמה שטרן: בבקשה.
נסים זאב: לפני שנים, היה, גם מצד משרד החינוך, שוני בין סייעות לגננות או לא?
נסים זאב: למיטב זכרוני, סייעות לא קיבלו בעבר 12 חודשים.
שלמה שטרן: אתה רוצה לחזור להסכם שלהן?
שלמה שטרן: לעניין של תשלום השכר?
שלמה שטרן: אגיע לזה.
נסים זאב: חשוב מתי חל השינוי הזה.
שלמה שטרן: אם אדוני רוצה, אעשה פסק זמן ואסביר.
שלמה שטרן: ההסכם - - -
נסים זאב: לי חשוב גם המגזר הפרטי וגם הציבורי – איך זה מקיש אחד לשני.
שלמה שטרן: לא הבנתי את השאלה, אבל אומר מה אומר ההסכם הקיבוצי לגבי תשלום שכר של סייעות לגננות.
שלמה שטרן: אעשה הפסקה בדיבורים שלי.
שלמה שטרן: סייעות לגננות מעל חמש שנים אמורות לקבל שכר על 12 חודשים בשנה.
שלמה שטרן: הן עובדות עשרה חודשים, מגיע להן חודש אחד חופשה וחודש נוסף.