GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת וילף: מה שמשותף לכולם – אין תרופות פלא, אבל מה שכולנו מאמינים בו זה החשיבות של המורים והקול של המורים, הידע והניסיון שלהם ושהוא יהפוך להיות הדבר שמוביל את המערכת ושהוא לא רנדומלי.
נועה סביר: אני רוצה להגיד עוד מילה אחת:
נועה סביר: הרבה ממה שצריך כדי שמורים יעשו את זה, זה זמן.
נועה סביר: זמן צוות אפילו על חשבון שעות לימוד, אפילו על תוספת זמן.
נועה סביר: זמן יחד.
נועה סביר: הוא חסר ברמת הנשימה ביום-יום.
עינת וילף: טלי, אני רוצה להודות לך שבאת לוועדה, שהיית מוכנה להיות הנסיינית הראשונה שלנו.
עינת וילף: מבחינתי זה תחילתו של פרויקט גדול לוועדה שאני מקווה שילך ויצבור תאוצה ושגם ישדר, לפחות מפה, שהרוח שנושבת מהוועדה היא בהחלט רוח לתת למורים את הכול, את המקום ליצירתיות ולחלוק את הידע אתנו.
עינת וילף: אני חושבת שזה דבר מופלא.
עינת וילף: יישר כוח.
עינת וילף: אולי בפעם הבאה תביאי לנו קצת את התלמידים אז בכלל, נעשה גם תערוכה פה.
עינת וילף: תודה רבה לכולכם.
עינת וילף: ברוכים הבאים, אני פותחת ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עינת וילף: היום יש לנו את המפגש השני במה שאני מתכוונת שיהיה פרויקט הדגל של הוועדה, וזה בעצם להזמין מורים ומורות, שיבואו לכאן לוועדה לספר על העשייה שלהם.
עינת וילף: זה חלק מהתפיסה הכוללת שלי בראשות הוועדה ושל הוועדה, שהדרך למערכת חינוך מצטיינת, הדרך למערכת חינוך טובה עוברת דרך הקשבה למורים.
עינת וילף: כלומר, לעבור ממתכונת שבה אומרים למורים מה הם צריכים לעשות, למתכונת שבה, לצורך העניין, המורים אומרים לנו מה צריך לעשות וגם עושים את זה.
עינת וילף: לכן, אחת לשבוע אני מקדישה את אחת הישיבות לכך שמורה או מורה במערכת מספרים לנו על עשייתם בכל פעם בנושא אחר, ובנושא ששגם יש לו רלוונטיות רחבה יותר לחינוך בכלל.
עינת וילף: התחלנו עם זה שבוע שעבר – היתה מצגת מרתקת.
עינת וילף: הדברים גם תמיד מוזרמים באינטרנט, בStreaming- ב-Live, וזו גם דרך לשתף את הציבור.
עינת וילף: ככה שהיום הבמה שלך, אני מאוד שמחה שיכולת להשתתף, להיות אתנו, רני חזון וייס – את תעני לנו לשאלה – האם ניתן לחנך לדמוקרטיה?
עינת וילף: ותספרי לנו איך את עושה את זה.
רני חזון וייס: תודה רבה.
רני חזון וייס: אני רני חזון וייס.
רני חזון וייס: קודם כל, אני ממש מברכת על הקיום של המפגש הזה, הוא מאוד לא ברור מאליו, לפחות לא בחוויה שלי כמורה צעירה בתוך המערכת – קשר ישיר עם חברי וחברות כנסת.
רני חזון וייס: אני מברכת על זה שהמפקחת של בית-הספר שלנו הגיעה – לינסיה, מנהלת בית-הספר הגיעה – יפית גרין.
רני חזון וייס: זה מראה איזשהו משהו בדרך למה שאני אספר על "גבעת גונן" ועל מה שקורה בו בשלוש-ארבע שנים האחרונות.
רני חזון וייס: אני בוגרת החינוך הדמוקרטי, תואר ראשון בחינוך דמוקרטי בסמינר הקיבוצים, אני לומדת לתואר שני במדעי היהדות ב"מכון שכטר".
רני חזון וייס: בעצם סיימתי עכשיו את השנה השלישית שלי ב"גבעת גונן" כמורה לספרות, להיסטוריה וללשון.
רני חזון וייס: כשבכובע נוסף, חוץ - - -
עינת וילף: בכיתות?
רני חזון וייס: חוץ מחינוך – עכשיו סיימתי חינוך של כיתות ז', ח', ט', שלוש שנים בחטיבה – אני גם רכזת חברתית של בית-ספר.
רני חזון וייס: אני מלמדת גם בחטיבה וגם בתיכון.
רני חזון וייס: בית-הספר הוא שש-שנתי מ-ז' עד י"ב.
רני חזון וייס: חינכתי בחטיבה ואני חוזרת לחנך בחטיבה, בעצם השנה סיימנו פעם ראשונה את המעגל הזה של חינוך דמוקרטי במבנה שלו בבית-הספר "גבעת גונן".
עינת וילף: זה בית-ספר ממלכתי?
רני חזון וייס: "גבעת גונן" זה בית-ספר ממלכתי, מאוד ותיק בירושלים, נמצא בשכונת הקטמונים.
רני חזון וייס: הרבה מבתי-הספר הממלכתיים – אני מניחה שאת יודעת – עברו משברים מבחינה מספרית, ו"גבעת גונן" היה אחד מהם, היה כמעט על סף סגירה לפני ארבע שנים.
רני חזון וייס: בעצם, מאז התחיל איזשהו תהליך שינוי, כשיש ל"גבעת גונן" היסטוריה מאוד ארוכה של עשייה, של חינוך, של מספר תלמידים, המקומות שמהם הגיעו התלמידים.
רני חזון וייס: ובעצם, לפני ארבע שנים התחיל גם תהליך של צמצום תלמידים, והוא הפך להיות בית-ספר מאוד-מאוד שכונתי, על כל המאפיינים של הפריפריה, שכונת הקטמונים, איזשהו מדרג גם של עולים ותיקים וגם של עולים חדשים, יוצאי אתיופיה, ברית-המועצות, עם משפחות ותיקות מהשכונה.
רני חזון וייס: וזה משהו שהוא מאפיין Build in בתוך הלך הרוח של בית-הספר, וגם אתו היינו צריכים להתמודד.
רני חזון וייס: אני בעצם הגעתי ל"גבעת גונן" במסגרת "תוכנית חלוץ חינוכי".
רני חזון וייס: אני לא יודעת אם את מכירה את התוכנית, אבל זאת תוכנית ש"המכון לחינוך דמוקרטי" ו"סמינר הקיבוצים" מלווים.
רני חזון וייס: הרעיון המרכזי שלה זה לשלוח מורים צעירים לבתי-ספר בפריפריות ברחבי הארץ, ללוות אותם וללוות בתהליך כולל את בית-הספר, את מנהלת בית-הספר ואת צוות המורים, גם הוותיקים וגם החדשים.
רני חזון וייס: כשנראה לי שהמלה ליווי זו מלה חשובה בתוך מה שאני רוצה להגיד על המקום של מורים חדשים בתוך המערכת.
רני חזון וייס: מאפיינים של השכונה – שכונה חלשה מבחינה כלכלית, מבחינה חברתית.
רני חזון וייס: היום אומנם אנחנו מצליחים להביא גם תלמידים מחוץ לשכונה, אבל המאפיינים של בית-ספר ללא ספק עומדים על הרבה מאוד לקויות למידה, ועם זה אנחנו מתמודדים.
רני חזון וייס: הזכרתי את "המכון לחינוך דמוקרטי" ו"תוכנית החלוץ", כי לפני ארבע שנים בעצם התחיל התהליך ממש כשבית-ספר היה במשבר עמוק, והמכון הגיע, בעצם תחילת התהליך היה מול מנהלת בית-ספר והצוות הוותיק.
רני חזון וייס: הרעיון הוא שמדי שנה נכנסים חלוצים חדשים.
רני חזון וייס: "חלוצים", זה אומר מורים צעירים שנכנסים לתוך המערכת עם איזשהן אג'נדות, עם איזשהן רצונות לשינוי, והבחירה שלי היתה – למדתי חינוך דמוקרטי והקשת של חינוך דמוקרטי מאוד רחבה – להיכנס דווקא לתוך המערכת הקונבנציונלית, הממלכתית, ולראות איך מחנכים לדמוקרטיה בתוך זה.
רני חזון וייס: לא יכולתי לעשות את זה בלי ליווי של יפית כמנהלת בית-ספר, בלי האפשרות הזאת שניתנת לנו לעבוד, בלי פיקוח שמאפשר את הדברים שקורים.
רני חזון וייס: כשאפרט - - -
עינת וילף: יפית, כמה שנים את מנהלת את בית-הספר?
יפית גרין: שנתי הרביעית.
עינת וילף: כלומר, בעצם הביאו אותך לקראת הסגירה.
יפית גרין: לא הביאו אותי, צמחתי בבית-הספר, אני 22 שנים בבית-הספר, יועצת ומורה לערבית.
יפית גרין: לצערי, חוויתי את כל התהליך, את כל השינויים, את כל המנהלים, ונקשרנו לבית-הספר.
יפית גרין: כשהסתבר שמישהו צריך לכבות את האור, אז אמרנו שאי-אפשר לעשות את זה בבית-ספר "גבעת גונן", ואז ניסינו למצוא מה עושים, שמענו על היוזמה הזאת והתחברנו.
יפית גרין: היינו שישה בתי-ספר ב"תוכנית החלוץ".
עינת וילף: כמה חלוצים כאלה יש?
עינת וילף: בכל בית-ספר אחד?
יפית גרין: לא, בשנה הבאה יהיו לנו כבר שבעה.
רני חזון וייס: חלק מהמהות ומהרעיון המרכזי, זה שאנחנו לא לבד.
רני חזון וייס: התוכנית הזאת מלווה אותנו שלוש שנים.
רני חזון וייס: המעגל הפנימי זה בעצם מי שתומך בבית-ספר, גם מבחינת ליווי וגם מבחינת שעות ומאפשר את הדברים שקורים בבית-ספר שגם אפרט עליהם.
רני חזון וייס: כי בעצם המשאבים ש"תוכנית החלוץ" נותנת זה גם שמונה שעות של משרד החינוך לכל אחד מאתנו.
עינת וילף: אבל אלה שעות של משרד החינוך.
עינת וילף: כלומר, אלה לא שעות שמשלמים – זה לא שעות חיצוניות.
רני חזון וייס: בלי עמותות, אבל חשוב להגיד את זה, כי זה שמונה שעות אקסטרה לכל אחד ואחת מאתנו.
יפית גרין: על התקן.
עינת וילף: כלומר, לצורך העניין, כשאת באה לבית-ספר, את מגיעה עם שמונה שעות בתיק.
רני חזון וייס: נכון.
רני חזון וייס: למנהלת בית-ספר זה "פור" של - - -
עינת וילף: נדוניה.
רני חזון וייס: כן.
יפית גרין: השאלה מה עושים אתן.
עינת וילף: כן, ברור.
רני חזון וייס: השאלה היא מה עושים אתן, ואגיד שבכל בית-ספר המודל שונה עם שמונה השעות האלה.
רני חזון וייס: הבחירה בתוך "גבעת גונן" היתה לקחת את השעות האלה, קודם כל להרחיב אותן, אף אחד מאתנו לא עובד שמונה שעות, שליש משרה זה מעט מאוד כדי לעשות איזשהו שינוי משמעותי בתוך בית-ספר, וכולנו בתפקידי חינוך.
עינת וילף: זה רק השמונה שעות האלה, את לא גם, לצורך העניין, מורה של מקצועות אחרים.
יפית גרין: כן, אבל העיבוי חייב להיות או מהתקן או גם בעזרת הרשות.
רני חזון וייס: עיריית ירושלים.
יפית גרין: העירייה.
רני חזון וייס: לצורך העניין, אני נמצאת משרה מלאה בבית-ספר, חצי ממנה משרד חינוך, חצי ממנה עירייה, כששמונה שעות הן אקסטרה שיפית קיבלה במשך השלוש שנים.
רני חזון וייס: אני מסיימת את השלוש שנים האלה.
רני חזון וייס: אז גם משאבים של שעות, גם ליווי של מנהלת בבית-ספר, צריך לזכור שבית-ספר לא נפלו עליו פתאום איזה שבעה-שמונה חייזרים, מורים צעירים, זה לא הזוי, יש שם צוות מאוד ותיק, עם הרבה מאוד ניסיון, עם הרבה מאוד קרדיטים.
רני חזון וייס: לי, כמורה צעירה, היה הרבה מאוד מה ללמוד בתוך הביורוקרטיה, בתוך החינוך, בתוך הסיפור של עבודה עם ילדים והמערכת.
רני חזון וייס: אחד הדברים שקורים בתוך בית-ספר זה בעצם השינוי הארגוני וניהול המשאבים בצורה שבה היא קורית בתוך בית-ספר.
עינת וילף: דקה לפני כן, אם תוכלי טיפה להרחיב על זה, כי אחד החששות שעולים, וזה אגב עולמי, תוכניות כמו"Teach For America" וכו', אלה תוכניות שהרבה פעמים נכשלות עם מה שנקרא תופעת "הסגמת" – שמגיעים מורים, אומרים להם שהם הולכים לשנות את כל המערכת, הם נכנסים למערכת קיימת, הקונפליקטים הם בלתי נמנעים, ובסוף המורים הצעירים יוצאים מתוסכלים מחווייתם והמערכת לא הרוויחה מכניסתם.
עינת וילף: איך היה במקרה שלך – ויפית, אם תרצי להרחיב – התהליך שגרם לכך שאת, אני מקווה, לא מתוסכלת מהחוויה שלך.
רני חזון וייס: אמרתי גם קודם, אני חושבת שהמלה "ליווי" היא מלה מאוד חשובה פה בעניין, כמורה צעירה לא הגעתי סתם לבית-ספר עם כל החלומות וכו', לבית-ספר יש מנחה מטעם "החלוץ החינוכי", שמלווה את המנהלת, שמלווה את הצוות הוותיק ומלווה אותנו כקבוצת חלוצים.
רני חזון וייס: כלומר, בלי קשר לכל הישיבות והעניינים יש לנו קבוצת שייכות של חלוצים, המורים הצעירים.
רני חזון וייס: בתוך זה, חלק מהמודל החדש של בית-ספר – אני יודעת שזה כבר קיים בבתי-ספר אחרים, אבל זה התחיל אצלנו שנה קודם – זה החינוך "בקו", זה שתי מחנכות לכיתה.
רני חזון וייס: כדוגמה, חינכתי עם מורה ש-30 שנה במערכת – מורה צעירה מול זה, מתוך ידיעה שאנחנו עובדות ביחד, לי יש מה ללמוד ממנה ולה יש מה ללמוד ממני.
עינת וילף: אבל מה גרם לך להבין שיש לך מה ללמוד?
עינת וילף: כי גם זה לפעמים, לצורך העניין, בעיה.
עינת וילף: כלומר, מה גרם לך בכלל להיות פתוחה לזה?
עינת וילף: כי לפעמים הבעיה היא שהחבר'ה הצעירים מגיעים בתחושה ש - - -
יפית גרין: השטח.
עינת וילף: כלומר, את אומרת, המפגש עם הצרות הבהיר את זה.
יפית גרין: יש פער מאוד גדול באמת בין החזון והאידיאל לבין ללמד את הילדים מהי בחירה, ללמד את הילדים מהי עמידה איתנה.
יפית גרין: פתאום רואים שהילד אומר, מי אתה בכלל?
יפית גרין: מה תעשה לי?
יפית גרין: ואז רואים שיש דווקא מורים ותיקים שיודעים מה לעשות.
יפית גרין: מנגד, יש משהו באמת ברעננות ובכוח, וזה נורא חשוב.
יפית גרין: זאת אומרת, כל הזמן לחזק ולא לשכוח – אנחנו אומרים את זה תמיד, ואני אומרת את זה גם לרני – בואו לא נשכח מאיפה אנחנו באנו ולא לשכוח מי הוותיקים שיש, כי הלמידה הזאת משמעותית.
יפית גרין: אני חושבת שבהדרגה רני יכולה להגיד, הם למדו.
גילי רומן: ההצמדה עושה את זה?
גילי רומן: העובדה שיש לכל אחד בן-אדם להתייחסות.
פיפין ברודו: בן-זוג.
רני חזון וייס: פיפין היא גם מורה אצלנו בבית-ספר.
יפית גרין: מורה ותיקה.
יפית גרין: פיפין היתה המחנכת של הכיתה השנייה.
פיפין ברודו: 22 שנה.
רני חזון וייס: לא אגיד שלא היו קשיים ומשברים, גם אצל הוותיקים וגם אצל החדשים.
רני חזון וייס: אגב, אני חושבת שחלק מזה שבאנו עם סל של שעות, זה היה משהו שמאוד הרגיע את המורים הוותיקים, אף אחד לא הולך "לאכול" להם את המשרה.
יפית גרין: להעיף אותם.
רני חזון וייס: אף אחד לא הולך להעיף אותם מפה.
רני חזון וייס: הולכים לראות איך משקמים את מה שקורה כאן.
רני חזון וייס: באמת למדנו.
רני חזון וייס: לא אגיד שלא היו קשיים בדרך.
רני חזון וייס: אל"ף, אני חושבת שזה הרבה מאוד קשור בניהול נכון.
רני חזון וייס: יפית יודעת, אני באמת חושבת שהרבה מהדברים לא יכולנו לעשות בלי - - -
עינת וילף: אבל עדיין מעניין אותי, מה בתודעה שלך גרם לך להבין, להחליט שיש לך מה ללמוד.
רני חזון וייס: לא יודעת, אני בן-אדם לומד.
עינת וילף: את אומרת שזה משהו יותר אישי, לצורך העניין, האווירה - - -
יפית גרין: לא, זה גם העניין של ה-modeling, גם ברמת ההחלטה.
גילי רומן: יש איזושהי הנחה שכשעושים את ההצמדות ומורה צמוד למורה, וזה לא שאתה צריך ללמוד ממורים ותיקים באופן כללי, זה שיש מישהו שמלווה אותך, זה מגדיל את הרצון ללמידה.
גילי רומן: יש גם בתי-ספר – בארץ זה פחות נהוג – אבל יש מדינות שכל מודל החניכה של מורים ותיקים זה חלק מתפקידם, הם עושים את זה ברמת הליווי האישי.
גילי רומן: וזה מכניס אותך למקום שבו אתה גם לומד, כי זה חלק ממה שאתה עושה, כי יש אנשים שזה חלק מהתפקיד שלהם.
יפית גרין: אני רוצה לחדד את החניכה, כי זו לא רק חניכה שאני באה אליך לחדר ואתה חונך אותי ומסביר לי - -
פיפין ברודו: זו עבודה משותפת.
גילי רומן: לומדים ביחד.
יפית גרין: - - אנחנו מתמודדים יחד.
יפית גרין: כשהילד הזה מקלל אותך, וסליחה שאני יורדת למלים, כי זה הקושי, או כשילד מחליט להבריז או כשילד מחליט לא לעשות, אז שני מורים עומדים בחזית הזו.
יפית גרין: זה לא שאני נתקלתי בזה ואני באה אליך לחדר ואנחנו יושבים ומנתחים את האירוע.
פיפין ברודו: גם אני עם המורות הוותיקות בתוכנית, וקיבלתי חלוץ ולא חלוצה דרך אגב, היינו מחנך ומחנכת – זה גם משהו מיוחד כשלעצמו.
יפית גרין: הזוג השני.
פיפין ברודו: זה לא רק מורה ותיק שמלווה מורה חדש ברמה הפדגוגית, אלא זו ממש מטרה משותפת – יש לנו כיתה ששנינו מחנכים והעבודה משותפת, המטרה משותפת, יש גם את העניין של הmodeling- משני הצדדים.
פיפין ברודו: ואני חושבת שזה היה מאוד-מאוד מוצלח ברמה הזאת.
פיפין ברודו: זאת אומרת, זה לא רק עניין מקצועי, מורה להיסטוריה שחונך מורה - - -
עינת וילף: אפשר להמשיך.
רני חזון וייס: אוסיף לזה, אני חושבת שאחד הדברים שמביאים אותנו לתחושת סיפוק – ואני מייצגת קצת פה את החבר'ה שאתי בקול הזה – זה שגם יש לנו אוזן להשמיע לה את הדברים, יש לנו פעם בשבועיים, אני לא יודעת כמה מורים יש להם את זה, ישיבה עם מנהלת בית-ספר, רק לחלוצים, חלק מהליווי זה זה.
רני חזון וייס: ובמפגשים האלה נעשים כל מיני דברים, גם הביורוקרטיה, גם המהות, גם החינוך.
רני חזון וייס: בבתי-ספר יותר גדולים, אולי צריך לחשוב על מבנה אחר, אבל יש מישהו שנמצא קצת יותר, שמלווה אותנו.
רני חזון וייס: כשהגעתי לבית-ספר, אז אחד התסכולים של חברים וחברות שלי בתוך המערכת, זה אל"ף, הביורוקרטיה, לא לדעת מה מימיני ומה משמאלי, איפה אני צריך להירשם, מה אני צריך לעשות, ממי אני מקבל את המשכורת שלי, בהקשר הזה, זה משהו שעוד צריך לעבוד עליו, גם ב"גבעת גונן", לא הכול פשוט.
רני חזון וייס: אבל אמרתי את זה בהקשר של ליווי וקבוצת השתייכות, זה איזשהו מבנה הדרגתי – יש לנו את המפגשים שלנו כחלוצים עם המלווה של בית-ספר, יש לנו מפגש עם יפית כמנהלת בית-ספר, יש לנו אחת לחודש מפגש ארצי של כל החלוצים בארץ, כולנו נפגשים בתל-אביב להשתלמות, למקום לשיח.
עינת וילף: כמה אתם?
רני חזון וייס: לדעתי, היום אנחנו כבר מאה ומשהו חלוצים, שלא כולם בוגרי המסלול לחינוך דמוקרטי, את זה חשוב להגיד.
אהוד פלג: מאיפה המימון לכל זה?
רני חזון וייס: אמרתי שהשמונה שעות של כל אחד מאתנו זה ממשרד החינוך, זה ממש שמונה שעות תקניות.
אהוד פלג: זה נקרא "תוכנית ניסויית"?
יפית גרין: אני לא יודעת.
רני חזון וייס: לא יודעת.
עינת וילף: אני לא חושבת שזה קשור לניסויים, זה חלק מתוכניות הכשרת מורים וסביב זה.
אהוד פלג: לגף של תוכניות הניסוי יש תקציב אחר.
עינת וילף: לא, זה לא קשור לגף הזה.
לינסיה מצנר: תוכנית ארצית, לא תוכנית בית-ספרית.
לינסיה מצנר: זאת אומרת, זה לא אישור בית-ספר מול המטה של דגנית שמאשרת את זה, אלא ברמה ארצית, ברמת המטה זה אישור של תוכנית.
רני חזון וייס: דיברנו קצת על החינוך ועל עבודה "בקו".
רני חזון וייס: אני רוצה בעצם לדבר על שני דברים מרכזיים שקורים אצלנו – הראשון זה למידה מתוך בחירה, והשני זה דמוקרטיה בפעולה בקהילה, קהילה של בית-ספר, קהילה עירונית, קהילה שכונתית.
רני חזון וייס: כשהדבר הראשון זה למידה מתוך בחירה.
רני חזון וייס: אני מתכוונת לשלושה אשכולות של בחירה בתוך בית-ספר.
רני חזון וייס: חשוב לי להדגיש כאן, "גבעת גונן" זה בית-ספר ממלכתי שעובד על-פי תוכנית לימודים, מגיש תלמידים לבגרות עם כל הקשיים והמורכבויות של זכאות, ותלמידים שכן מסוגלים וקצת יותר קשה להם.
רני חזון וייס: אבל אני חושבת שאחד העקרונות שמלווים אותנו זה הערכים, זה ערך של בחירה.
רני חזון וייס: וכשאני מדברת על בחירה, אני מדברת על ערך של בחירה למורֶה, למורָה, איך להתנהל בתוך השיעורים, מה ללמד בתוך השיעורים, שוב, במסגרת תוכנית הלימודים; ואפשרות בחירה לתלמידים.
רני חזון וייס: הבחירה מתחלקת לשלושה אשכולות, ואני מדברת יותר על החטיבה כרגע – האשכול הראשון זה בעצם בחירה בתוך מקצועות ליבה.
רני חזון וייס: מה זה אומר בתוך מקצועות ליבה?
רני חזון וייס: זה אומר שיש לנו שיעור היסטוריה, יש לנו שיעור מורשת, יש לנו שיעור מקרא, תנ"ך.
רני חזון וייס: תוכנית הלימודים היא תוכנית לימודים ארצית, על-פי מה שאנחנו מקבלים, אבל בתוך תוכנית הלימודים אנחנו מאפשרים לשכבה של שתי כיתות בעצם בחירה של שלושה קורסים.
רני חזון וייס: אנחנו שלוש מורות שכל אחד מאתנו בוחרת איזשהו נושא להתמקד באיזשהו עניין בתוך תוכנית הלימודים.
רני חזון וייס: למשל, היסטוריה לכיתה ט', המאה ה-20 – אני מלמדת את המאה ה-20, אבל בתוך זה אני בוחרת איזשהו תחום שהוא נקודת החוזק והעניין שלי כמורה.
רני חזון וייס: אני למשל בחרתי השנה בכיתה ט' ללמד בדגש על נשים ומאבקים אזרחיים במאה ה-20.
רני חזון וייס: נושא שמעניין אותי.
רני חזון וייס: זה נושא שנמצא בתוך תוכנית הלימודים, מאוד מינורי, נשים לא מקבלות הרבה מקום כחלק מהפכני בתוך זה, ולי זה היה מאוד-מאוד חשוב.
רני חזון וייס: אז בתוך ספר הלימוד של אייל נווה עם החומרים שיש ועם חומרים שאני אוספת, בניתי קורס שמבחינה פדגוגית קיבל אישור, הייתי צריכה להעביר תוכנית לימודים בתחילת שנה כדי לראות מה אני מלמדת.
רני חזון וייס: והילדים נחשפו בעצם לשלושה קורסים.
עינת וילף: רק שאבין טכנית, הקורס הזה הוא על השעות התוספתיות שלך?
עינת וילף: אלה השעות?
רני חזון וייס: חלק.
רני חזון וייס: חלק העירוניות.
עינת וילף: קצת משחקים.
עינת וילף: כלומר, חלק זה השעות של ההיסטוריה, חלק זה השעות התוספתיות, ועם זה בונים את הקורס.
יפית גרין: לשתי כיתות יש רק שני מורים, אז כדי להוסיף עוד מורה – אני חייבת רק עוד דבר אחד, בחטיבת הביניים שלנו, במיוחד ילדים עם לקויות ועם קשיים, צריך ללמד בקבוצות קטנות.
יפית גרין: אפשר ללמד בקבוצות קטנות ואפשר שכולם ילמדו עכשיו את מה שצריך, כי יש את הבגרות ב-י"ב, ונכון, יש אותה, וזה בדיוק ההבדל בין החטיבה לתיכון.
יפית גרין: בחטיבה מאוד חשוב ללמד מיומנויות למידה – שאילת שאלות, חשיבה.
יפית גרין: אני לא אומרת שאנחנו מצליחים בזה במאה אחוז, אבל כדי לגייס את הילדים לזה צריך לפתח מוטיבציה גם של מורה וגם של ילדים, כי התסכול הוא נורא קשה.
יפית גרין: מורה שלמד באקדמיה היסטוריה וצריך לבוא וללמד את הילדים ולרדת כל פעם לרזולוציות יותר נמוכות ויותר נמוכות, כי הילד לא מבין, מהר מאוד הם מתעייפים.
יפית גרין: ברגע שאתה נותן את האפשרות של ההתחדשות, תוך מחויבות לתוכנית הלימודים, אני חושבת שזה גם מאתגר את הילדים, אבל גם מאתגר את המורים.
עינת וילף: שוב, רק כמה דברים טכניים, הקורס הוא קורס בחירה לתלמיד?
יפית גרין: תדייקי בזה.
רני חזון וייס: כולם לומדים היסטוריה.
רני חזון וייס: יש במערכת, כחלק בלתי נפרד מהמערכת, שיעור היסטוריה.
רני חזון וייס: בתוך שיעור היסטוריה, שזה שעתיים שבועיות, הילדים נחשפים בתחילת הסמסטר, בתחילת השנה, לשלושת האפשרויות.
רני חזון וייס: אחרי תהליך של חשיפה הם בוחרים מה מעניין אותם.
רני חזון וייס: ילד שמעניין - - -
עינת וילף: אבל הם חייבים לבחור אחד.
יפית גרין: הם חייבים ללמוד את זה עד סוף השנה.
רני חזון וייס: הם חייבים.
רני חזון וייס: זו מחויבות וחלק מהעבודה שלנו זה לדבר על בחירה ועל האחריות שבבחירה, זה משהו שהוא גם לא ברור מאליו בתוך בית-ספר.
יהודית גידלי: כמה בחרו בקורס שלך?
רני חזון וייס: לי היו 15 תלמידים, רוב של בנות.
יהודית גידלי: מתוך?
רני חזון וייס: יש 50 ילדים בשכבה.
יהודית גידלי: כשליש בחרו.
רני חזון וייס: פחות או יותר.
רני חזון וייס: זה יוצא כך גם באופן טבעי וגם - - -
יהודית גידלי: והרוב בנות?
רני חזון וייס: אצלי היו רוב של בנות.
יהודית גידלי: כמה זה רוב?
רני חזון וייס: היו לי שלושה בנים.
נילי אבינון: רוב מכריע.
רני חזון וייס: שאחד מהם בוחר בידיעה שהוא הולך להתווכח אתי.
יפית גרין: חיים?
רני חזון וייס: לא, דווקא תומר.
רני חזון וייס: מעבר לזה שזה מצחיק, מבחינתי זה סמל לחשיבה קצת - - -
יהודית גידלי: לא, זה יפה.
רני חזון וייס: זה משהו שאולי הצלחנו להביא, אבל יש מאחורי זה משהו יותר מורכב, וזה ההיצמדות למסורת, למבנה פטריארכלי, וזה משפיע עלינו מאוד בדיבור על בבחירה, כי זה משהו שהילדים שלנו לא באים עם השפה הזאת של לבחור.
רני חזון וייס: הם גדלו לתוך זה שאומרים להם בדיוק מה לעשות, איך לעשות, מתי לגשת למבחן, מה ללמוד.
רני חזון וייס: התלמיד הזה הוא בעצם איזושהי קפיצת מדרגה, הוא כאילו משחק עם הסיפור הזה של אני מכיר משהו מהבית, האשה צריכה להגיע הביתה, לנקות, לבשל, ואני מגיע מהעבודה כמפרנס והכל מוכן.
יהודית גידלי: נעשה פמיניסט בסוף הקורס?
רני חזון וייס: לא.
רני חזון וייס: יש עוד דרך, הוא רק סיים כיתה ט'.
נילי אבינון: לאט-לאט.
נילי אבינון: בסוף י"ב.
יהודית גידלי: השאלה היא כמה ייבחרו בקורס הזה בשנה הבאה, זו בעצם נקודת המפתח, האם יותר בנים?
רני חזון וייס: קודם כל, אני לא בטוחה שאעשה את הקורס הזה בשנה הבאה.
רני חזון וייס: חלק מהבחירה, וזו נקודה חשובה בעניין הזה, שזה מאפשר לי ולמורים שמלמדים בקורסי הבחירה כל הזמן מקום של התחדשות, ונראה לי שאחד מהדברים שמאוד-מאוד חשובים בתוך הוראה זו התחדשות, גם למורים ותיקים וגם למורים צעירים.
עינת וילף: וזה מבנה שהוא עכשיו חלק קבוע מבית-ספר.
עינת וילף: כלומר, קורסים - - -
יפית גרין: זה גם תלוי המורים, אני מאוד רוצה לדייק – רני לא מלמדת שנה הבאה בכיתה ט', והבחירה שנה הבאה תהיה דווקא במורשת ובספרות.
יפית גרין: אנחנו מקפידים כל פעם ללמד כך שמורה אחר יחווה את זה' וגם שזה לא יהפוך להיות נטל.
רני חזון וייס: אז זה מתוך מה שהמורה בוחרת איך ללמד בתוך מקצועות הליבה.
רני חזון וייס: עוד מקום של בחירה שיש לנו – גם פה התלמידים בוחרים – אנחנו קוראים לזה "מקצועות הצלחה וחוויה", יש בהרבה בתי-ספר, אומנות, תיאטרון.
רני חזון וייס: אבל הדגש שאני רוצה לתת זה דווקא על מקצועות שהם גם לא טריוויאליים וגם על מקצועות שמורים שבכלל מתמקצעים בתחום של היסטוריה – בתמונה של הקרטה, זה פרופ' יהודה בר שלום מ"דוד ילין", הוא מומחה בעניינים של היסטוריה, אבל תחום החוזק שלו זה קרטה.
רני חזון וייס: לילדים שלנו זה טוב, ליהודה זה משמעותי דווקא ללמד בשיעור בחירה קרטה.
רני חזון וייס: יש לנו מורה - - -
עינת וילף: שוב שאלה טכנית, מאיפה השעות?
יפית גרין: אני רוצה גם פה לדייק.
יפית גרין: בית-ספר שלנו בפריפריה - - -
עינת וילף: הסיבה שאני שואלת את השאלות הטכניות האלה, כי המטרה היא בסוף - -
נילי אבינון: בוודאי, ליישם.
עינת וילף: - - ליישם את זה במקומות נוספים.
עינת וילף: ואני אוהבת דברים שעובדים עם הקיים וקצת משחקים עם "הלגו" הזה, זה גם מה שהיה לנו פעם שעברה.
יפית גרין: אני רוצה לדייק בדברים האלה.
יפית גרין: הכנסנו גם כחלק מתחזוק בית-הספר במשבר יש את תוכנית יעדי ראש העיר, ואני כן רוצה לברך את זה.
יפית גרין: הוא בחר מספר בתי-ספר, נתן להם סכום של כסף, אנחנו לא היחידים.
יפית גרין: הייתי צריכה להגיש תוכנית שנתית.
יפית גרין: יהודה הוא היחיד שממומן מזה.
יפית גרין: אני רוצה להראות, למשל, אומנות – זו מורה מבית-הספר, וזה שעות של אומנות, משפטים, זאת אחת החלוצות, עורכת-דין לשעבר – היא הגיעה אלי, היא לא מלמדת עכשיו משפטים, היא מתמחה דווקא במתמטיקה, ביקשתי שתעשה את זה והיא עושה גישור.
עינת וילף: אז זה למשל על השעות שלה כחלוצה.
יפית גרין: נכון.
יפית גרין: היפ-הופ – עשינו מצ'ינג עם "קידום נוער".
יפית גרין: אם אתם מכירים את "קידום נוער", היה להם מאוד חשוב, זה דרך "קידום נוער".
יפית גרין: כדורסל בנות – זאת מורה שהגיעה אלי מ"רביבים" אם אתם מכירים, זה חמש שעות שהיא חייבת לעשות, הגשנו.
יפית גרין: עוד פעם, צריך כל הזמן לעשות את ההתאמות, קיבלנו אישור מיוחד ללמד העצמה נשית, זאת אומרת, חוץ ממקצוע התנ"ך, תיאטרון – זאת מורה מבית-הספר וגם מולטימדיה.
עינת וילף: השעות שבהן לומדים את המקצועות האלה זה שעות הלימודים הרגילות או יותר אחר הצהריים?
יפית גרין: זה הרגילות.
יפית גרין: סדר-היום מתארך.
יפית גרין: דווקא הרעיון היה להכניס את השעות האלה, לפעמים דווקא ב-12:00 או ב-13:00, קצת לרענן את הילדים.
יפית גרין: לא לנצל את השעות - - -
רני חזון וייס: וגם ממקום של תלמידים שלא ילכו לחוגים אחר הצהריים, גם מבחינה תרבותית וגם מבחינה כלכלית.
רני חזון וייס: ולא רק זה, גם תלמידים שיושבים בשיעור כלכלת בית, שזה בעיני אחד השיעורים המדהימים שיש בבית-ספר – שאגב בוחרים בו הרבה מאוד בנים, לשאלתך המגדרית – מוצאים בו בית, הם מגיעים למטבח והעבודה, גם המבנה של השיעור – המחנכת שהיתה אתי יוצאת לפנסיה, אני מקווה שהיא תמשיך ללמד את המקצוע, כי זה מקצוע שעבורם זה כאילו היה, אני לא טוב במתמטיקה, אני לא טוב במקצועות, ואני הולך ודווקא - -
יפית גרין: נחזור לשיעורים האלה.
רני חזון וייס: - - במטבח, בחיתוך – היא בדיוק סיפרה במפגש האחרון שאחד הילדים סוף-סוף קלט איך להתייחס לשברים דרך השיעור של כלכלת בית.
פיפין ברודו: הם סוף-סוף הבינו מה זה שליש כוס סוכר, מה זה שליש, הם לא ידעו מה זה - - -
רני חזון וייס: אז אנחנו מרוויחים פה גם את העניין של הבחירה, גם את נקודות החוזק של המורים וגם את נקודות החוזק של התלמידים, וזו הלמידה מתוך בחירה.
רני חזון וייס: מקצועות ליבה – אשכול ראשון, בחירה מתוך מקצועות ליבה, אשכול שני, בחירה מתוך מקצועות חוויה והצלחה ואשכול - - -
עינת וילף: השאלה של החוויה וההצלחה – האם בדקתם עם המתנ"סים אפשרות לשיתוף פעולה בתוך בית-הספר, דברים כאלה?
יפית גרין: בדקתי.
יפית גרין: זה לא כל כך פשוט.
יפית גרין: קודם כל, אחד, כי צריך לממן את הדברים האלה.
יפית גרין: שניים, אנחנו לא רוצים לצבוע את זה כחוג, זה מה שרני הדגישה.
יפית גרין: זה מורים שמלמדים בבית-הספר.
יפית גרין: זאת אומרת, יש משהו בmodeling-, שהוא דיבור קצת אחר, כי יש גם את "קרן קר"ב", וזה טוב, נשמח לכל תמיכה כספית, אבל יש משהו בזה שמורה, שמחנך כיתה גם יורד לכלכלת בית, ואז אנחנו מקדשים את נושא הבחירה, וגם ילד עובד בבינוי, ותיכף תראו גם את זה, זה לא כי הוא לא יכול, הוא לא מסוגל, הוא פחות, אלא כי זה מה שהוא אוהב.
רני חזון וייס: האשכול השלישי בעצם של בחירה, זה שיעור שבעצם אתו פתחנו את החינוך הדמוקרטי בתוך בית-ספר, והוא נקרא "דמוקרטיה בפעולה", שזה שעתיים שבועיות, שגם הן במסגרת השעות של החלוץ.
רני חזון וייס: מנחים את השיעור הזה כרגע רק חלוצים, אני חושבת, נכון?
יפית גרין: חוץ מהמחויבות, שזה דרך משרד החינוך.
רני חזון וייס: זו מחויבות אישית.
רני חזון וייס: אבל בתוך "דמוקרטיה בפעולה", בעצם הרעיון לייצר תלמידים יוצרים, אזרחים טובים שאכפת להם.
רני חזון וייס: אחד הקשיים שלנו בתוך השכונה, זה קצת תרבות ה"מגיע לי", דפקו אותי, אני אומרת את זה כאן חד-משמעית, אנחנו מתמודדים עם זה יומיום.
רני חזון וייס: אחת המטרות המאוד-מאוד ברורות של השיעור הזה, זה להפוך את הילדים לילדים יצרנים, חושבים.
עינת וילף: תני לי דוגמה איך זה בא לידי ביטוי בהתמודדות שלך כמורה, ה"מגיע לי" הזה, שדיברת עליו?
רני חזון וייס: תשלומי הורים – אפשר לדבר על זה?
רני חזון וייס: למדתי בחינוך ממלכתי-דתי, אני זוכרת מה ההורים שלי היו צריכים לשלם בתיכון.
רני חזון וייס: ב"גבעת גונן" משלמים את הסכום המינימלי של סל תרבות, של"ח, דמי שכלול וכו'.
יהודית גידלי: דמי שכלול?
יפית גרין: שכפול.
רני חזון וייס: שכפול.
יהודית גידלי: דמי שכלול לא קיימים איזה 20 שנה.
רני חזון וייס: אני לא מינהלנית, אני לא יודעת.
רני חזון וייס: אני יודעת על סל תרבות, בסדר?
עינת וילף: בסדר, משלמים משהו.
יפית גרין: סיורי של"ח, תל"ן, דברים שהם אקסטרה.