GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת וילף: כלומר, היה ניסיון לחדש את הצוות ולהביא מורים חדשים.
חאלד חג'אזי: מאחורי כל התהליך היה רציונאל נוסף – כל הנושא של היזמות.
חאלד חג'אזי: הרעיון של היזמות במגזר הערבי כמעט ולא קיים.
חאלד חג'אזי: אם נבדוק את התוצאות של בחינות הבגרות, נראה שיש ציונים גבוהים מאוד.
חאלד חג'אזי: היום אנו רואים שתלמידים מהמגזר הערבי מצליחים גם להגיע לתוצאות גבוהות בבחינות הפסיכומטריות, והם נקלטים בפקולטות מובילות.
חאלד חג'אזי: הבעיה היא, שאחוז גדול מהם נושר: או שהוא מחליף תחום אחרי השנה הראשונה, או שהוא עוזב את האוניברסיטה.
חאלד חג'אזי: אני מדבר על כמעט 40%.
חאלד חג'אזי: זה משמעותי.
חאלד חג'אזי: לכן, היום במשרד החינוך אנחנו מנחים בתי הספר ואומרים: לא מספיק לעבוד על תוכנית לימודים.
חאלד חג'אזי: זה בסדר, צריך לקיים תוכנית לימודים ולעבור את כל הבחינות בכל מקצועות הליבה, אבל בנוסף כל בית ספר חייב גם לחשוב על יוזמות חינוכיות כדוגמת המודל שנראה היום, שנותן הזדמנות לתלמידים לפתוח צהרים חדשים שבשגרה הם לא מקבלים.
חאלד חג'אזי: סוהר תדבר תיכף על תלמיד ביקורתי – דבר שאינו נהוג ואינו מקובל.
חאלד חג'אזי: להגיע למצב כזה בתוכנית הקיימת, זה קשה.
חאלד חג'אזי: לכן, אנחנו מאמינים ומקווים שדרך יוזמות כאלה תינתן אפשרות לתלמיד להגיע למקומות שיעזרו לו אחר כך להתאקלם בלימודים האקדמאיים ובחיים בכלל.
עינת וילף: האם התלמידים הם נוצרים או מוסלמים?
עינת וילף: איך זה מתחלק בבית הספר?
סוהר ריחאני-בשאראת: זה מעורב, אבל הרוב הוא מוסלמי.
חאלד חג'אזי: הרוב הנוצרי נמצא בבתי הספר הפרטיים.
סוהר ריחאני-בשאראת: התחלנו במיפוי צרכים.
סוהר ריחאני-בשאראת: בדקנו איפה נקודות החוזק ואיפה נקודות החולשה של בית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: ראינו שיש צוות מצוין שמוכן לתת, והתחלנו לבדוק איפה אנחנו יכולים לתרום.
סוהר ריחאני-בשאראת: היה הרבה מה לעשות, החל מדרכי הוראה.
סוהר ריחאני-בשאראת: החלטנו לעבור מדרכי הוראה פרונטאליים רגילים לחקר.
סוהר ריחאני-בשאראת: ליצור משמעות של החקר בבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: דבר שני היה הקשר עם ההורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: היה קשר מאוד גרוע.
סוהר ריחאני-בשאראת: ההורים הגיעו רק לקבל את הציונים.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו פיתחנו צוות של הורים-מורים-תלמידים.
סוהר ריחאני-בשאראת: הצוות הזה התחיל לעבוד בסדנאות עם ההורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: ההורים התחילו להבין שהם יכולים להגיע לבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: בהתחלה הם חשבו שאסור להגיע לבית הספר, ושהם לא רצויים בבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר בית הספר נפתח להורים וההורים נכנסו, הקשר בין ההורים, המורים וההנהלה והתלמידים התחזק.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רצינו שהם יישבו עם הילדים שלהם, והסדנאות עם ההורים היו הזדמנות שהם ידברו עם הילדים שלהם.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה הביא תוך שנתיים לכניסה מאוד גדולה של הורים לבית הספר: פגישות עם מורים, עם המחנכים.
סוהר ריחאני-בשאראת: האווירה נעשתה אחרת.
סוהר ריחאני-בשאראת: היום ההורים לא רק רוצים לבוא, אלא גם רוצים לתרום לבית הספר.
עינת וילף: אני רוצה שתפרטי את הנושא הזה.
עינת וילף: יש המון סימני שאלה.
עינת וילף: אחד הנושאים הכי גדולים זה היחס בין מורים להורים בבית הספר.
עינת וילף: את מתארת משהו מאוד חיובי.
עינת וילף: השאלה היא, האם היו לזה גם היבטים שליליים.
עינת וילף: האם מרגע שהורים יודעים שהם יכולים להגיע לבית הספר בכל שעה, בלי להודיע, ולדבר עם כל מורה שהם רוצים ולהתייחס לציונים, זה לא הופך למשהו רחוק מדיי?
סוהר ריחאני-בשאראת: בכל דבר צריך להציב גבולות ברורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: מעורבות זו לא התערבות.
עינת וילף: אבל אלה סיסמאות.
עינת וילף: בפועל מה עשיתם?
סוהר ריחאני-בשאראת: אלה לא סיסמאות.
סוהר ריחאני-בשאראת: היו ניסיונות להיכנס ולהתערב בדברים שהם לא תפקידם של הורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: למשל, להתערב בימי ספורט, בטיולים, למנוע טיול לאילת, לבוא בשעות שהן לא מתאימות למורים ולבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו היינו מאוד נוקשים בעמדתנו, והסברנו להם את החוקים בבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: שהמדיניות הכללית של טיולים, ימי ספורט וימי כייף היא מדיניות של בית הספר והם לא יכולים להתערב בזה.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו ועד הורים, ובתוך ועד ההורים אפשר לדון בזה.
סוהר ריחאני-בשאראת: לא כל הורה שיש לו רעיון יכול להיכנס ולכפות את זה.
סוהר ריחאני-בשאראת: היו ניסיונות לכפות את זה.
סוהר ריחאני-בשאראת: היינו בתקופה מאוד קשה.
סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר הם ראו שאנחנו עומדים על שלנו, לאחר כמה שנים הם הפסיקו.
סוהר ריחאני-בשאראת: עכשיו הורים נכנסים כדי לשאול אם בית הספר רוצה משהו.
סוהר ריחאני-בשאראת: אם יש להם הצעה הם מציעים אותה, אבל אנחנו אלה שבסופו של דבר מחליטים אם לקבל או לא לקבל אותה.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה בזכותו של המנהל, שהוא מאוד ברור.
עינת וילף: נניח שהורה נכנס לפתח בית הספר, האם נותנים לו להיכנס?
סוהר ריחאני-בשאראת: הוא נכנס למזכירות.
עינת וילף: כלומר, הוא לא פותח דלת של כיתה או משהו כזה.
סוהר ריחאני-בשאראת: לא.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו את המזכירות בפתח.
עינת וילף: הוא נכנס למזכירות ומבקש לראות מורה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אם יש אפשרות, הוא נפגש איתה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אם לא, אומרים לו שהזמן לא טוב וקובעים איתו זמן אחר.
עינת וילף: אבל את פתח המזכירות הוא לא עובר.
סוהר ריחאני-בשאראת: הוא לא ניגש ישר לכיתה, אלא אם אני יוצאת והוא רואה אותי.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש הורים שאני מכירה אישית, ואז אני יוצאת ומדברת איתם ולא עושה את זה פורמאלית.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש מורים נוספים שעושים אותו הדבר.
סוהר ריחאני-בשאראת: בדרך כלל, ההורה פונה אל המזכירות והיא זו שמפנה אותו אל אותה מורה.
חאלד חג'אזי: זה תלוי בהנהלת בית הספר, במנהל בית הספר.
חאלד חג'אזי: אם עושים את זה דרך דיאלוג עם ההורים ומסבירים את הדברים, זה שונה מזה שאני אבוא ואגיד: "זה מה שאני רוצה, זו החלטה של בית הספר וזה מה שיהיה".
חאלד חג'אזי: זה מוכיח את עצמו.
חאלד חג'אזי: דרך דיאלוג, דרך שותפות אמיתית, שקיפות והצלחות בית הספר, ההורים כן יגיעו לבית הספר.
חאלד חג'אזי: היום בכל בית ספר יש שעות קבלה לכל מורה.
חאלד חג'אזי: כבר בתחילת השנה המורה שולח דרך התלמידים שעת קבלה, ואז ההורים מגיעים על סמך שעת הקבלה, אלא אם יש משהו דחוף.
חאלד חג'אזי: הם יודעים שהמורה חופשי בשעה הזו, והם באים, יושבים ושומעים.
חאלד חג'אזי: גם להנהלת בית הספר יש שעות קבלה.
חאלד חג'אזי: הם לא יכולים לבוא ולהיכנס למנהל.
חאלד חג'אזי: אם אתה מקיים את זה דרך דיאלוג ואתה יודע להכיל את ההורים, אתה מצליח לגייס אותם.
עינת וילף: זו דרך מאוד יפה לעשות את זה.
סוהר ריחאני-בשאראת: הצוות השפיע רבות על חיי בית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: הקמנו מרכזי לימוד.
סוהר ריחאני-בשאראת: ראינו שיש בעיה עם ההישגים במתמטיקה, באנגלית, בערבית ובעברית, ולכן הקמנו מרכזי לימוד.
סוהר ריחאני-בשאראת: מדובר בקבוצות קטנות של תלמידים, שלכל קבוצה יש מנחה ומדריך מקרב מורי בית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: אחר כך התחלנו להיעזר במורים מחוץ לבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: הקבוצות חולקו לפי רמה.
עינת וילף: זה היה במסגרת השעות הרגילות?
סוהר ריחאני-בשאראת: אחרי השעות הרגילות או בימים שאנחנו לא מלמדים.
עינת וילף: מאיפה השעות למורים ללמד בשעות האלה?
סוהר ריחאני-בשאראת: חלק גדול מהשעות המורים שלנו תרמו.
עינת וילף: כלומר, המורים עשו את זה בהתנדבות.
סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, אספנו סכום כסף סמלי, שיגרום למחויבות של התלמידים.
עינת וילף: כלומר, התלמידים היו צריכים לשלם סכום כסף.
סוהר ריחאני-בשאראת: ממש סמלי, כדי שהם יהיו מחויבים.
עינת וילף: כלומר, זה היה מן שיעור פרטי עם מורה?
סוהר ריחאני-בשאראת: זה לא תשלום למורה אלא דמי הרשמה לקבוצות האלה.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה לא כיסה אפילו חלק קטן ממספר השעות שהמורות והמורים תרמו.
עינת וילף: זו פעילות אחר הצהריים שמורים עושים בהתנדבות.
עינת וילף: האם זה עדיין קיים היום, או שזה שימש כשלב מעבר?
סוהר ריחאני-בשאראת: היום זה קיים פחות, כיוון שיש לנו דרכים אחרות שאנחנו פיתחנו.
סוהר ריחאני-בשאראת: המרכזים האלה עבדו יפה והביאו להעלאת ההישגים.
סוהר ריחאני-בשאראת: תוך 3-4 שנים הרגשנו עלייה בהישגים במתמטיקה, אנגלית ומקצועות אחרים.
סוהר ריחאני-בשאראת: הקמנו מנהיגות תלמידים.
סוהר ריחאני-בשאראת: לכל בית ספר יש מועצת תלמידים שנבחרת.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו אמרנו שאנחנו לא רוצים בחירות.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו אמרנו, שכל תלמיד שמעוניין לתרום לבית הספר ולהנהיג לבוא ולהגיש מכתב:
סוהר ריחאני-בשאראת: למה הוא רוצה להצטרף לקבוצה ומה הוא יכול לתרום.
סוהר ריחאני-בשאראת: היתה מורה שהיתה אחראית על הקבוצה הזו.
סוהר ריחאני-בשאראת: ביחד עם קבוצת תלמידים היא מיינה את הבקשות האלה.
סוהר ריחאני-בשאראת: קבוצת המנהיגות הזו עובדת עד עכשיו.
סוהר ריחאני-בשאראת: אין לנו בחירות.
עינת וילף: זה לא שיש לכם גם מועצת תלמידים.
סוהר ריחאני-בשאראת: אין לנו מועצת תלמידים.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה במקום מועצת תלמידים, וזה הקשר בין התלמידים, המורים וההנהלה.
עינת וילף: היו אנשים שניסו לקחת את זה לבית משפט, ולטעון שמגיע להם בחירות למועצת תלמידים?
סוהר ריחאני-בשאראת: כמו שאמר חאלד, אם את עושה את זה בשכנוע, הם מבינים איפה הטוב ואיפה לא טוב.
סוהר ריחאני-בשאראת: לא צריך להנחית את זה מלמעלה.
סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, התחלנו לעבוד על שינוי דרכי הוראה.
סוהר ריחאני-בשאראת: פרק משמעותי היה פיתוח עבודות חקר בבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני הייתי אחראית על עבודות חקר.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו עבודות חקר שהן במקום 5 יחידות בגרות.
סוהר ריחאני-בשאראת: בתחילת העבודה שלי בתחום הזה ראיתי שתלמידים לא יודעים כלום.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם לא יודעים לשאול שאלה, הם לא יודעים לטעון, הם לא יודעים לכתוב עבודה.
סוהר ריחאני-בשאראת: ביחד עם הצוות וההנהלה, הגענו למסקנה שאנחנו חייבים להעמיד בתוכנית השבועית שעתיים ללמוד מיומנויות חקר וכתיבת עבודות חקר.
חאלד חג'אזי: זה מתקשר למה שאמרתי לגבי הבוגרים.
חאלד חג'אזי: אנחנו יודעים שהיום במסגרת התואר הראשון כל סטודנט נדרש לכתוב שלושה-ארבעה סמינריונים, שזו עבודת חקר.
חאלד חג'אזי: זה זר להם, וזה משהו שהם לא התנסו בו ולא שמעו עליו אף פעם.
חאלד חג'אזי: פה ניתנת להם הזדמנות להיחשף לעבודת חקר, לשאלת מחקר ולמחקר בכלל.
חאלד חג'אזי: בבית הספר הכינו אותם הכנה מצוינת לקראת הלימודים האקדמאים.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה הביא לקפיצה מאוד גדולה בכתיבת עבודות.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו היינו בית הספר הראשון בכל נצרת שהכיר את התחום הזה.
סוהר ריחאני-בשאראת: היינו בין הראשונים במדינה בכתיבת עבודות ובטיבן.
סוהר ריחאני-בשאראת: תלמידים שלנו הגיעו למקומות ראשונים בתחרות מדען צעיר.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה התחיל ליצור דינאמיקה אחרת ואטמוספרה אחרת בבית הספר, שאנחנו יכולים ושיש לנו תלמידים שיכולים להיות מצטיינים.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה בנוסף להישגי הבגרות שהתחילו לעלות.
עינת וילף: בנוגע לעבודות החקר - האם חיברתם אותם לאוניברסיטאות או לבוגרים שלכם?
סוהר ריחאני-בשאראת: חיברנו אותם למכוני מחקר.
סוהר ריחאני-בשאראת: היה לנו קשר מאוד הדוק עם מכון מחקר מיג"ל בצפון.
סוהר ריחאני-בשאראת: לקחנו אותם לימי עיון, והם עשו שם נוער שוחר מדע.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו קיימנו קשר אינטרנטי איתם, וכל הזמן היינו שולחים לשם תלמידים.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם גם הגיעו אלינו.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה מאוד עזר.
סוהר ריחאני-בשאראת: בנוסף, היו לנו קשרים עם כל מיני איגודי ערים באזור.
עינת וילף: האם זה היה בהתנדבות?
עינת וילף: מאיפה הגיע המימון לשלוח בהסעות למיג"ל?
סוהר ריחאני-בשאראת: זה היה במימון העירייה ובית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: בנוער שוחר מדע התלמיד משתתף בחלק מהעלות.
סוהר ריחאני-בשאראת: גם מי שלא היה יכול וראינו שהוא טוב, העירייה ובית הספר שילמו עבורו.
סוהר ריחאני-בשאראת: כמו שאמרתי, התחילה להיות אווירה אחרת בבית הספר – אווירה שהחליפה את האווירה של הכישלון שהיתה כל הזמן.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו התחלנו לפרוץ את המעגל הזה.
סוהר ריחאני-בשאראת: התלמידים הרגישו אחרת, התלמידים הרגישו שהם יכולים.
סוהר ריחאני-בשאראת: התחילה אטמוספרה של הצלחה.
סוהר ריחאני-בשאראת: הציונים בבגרות התחילו לעלות.
סוהר ריחאני-בשאראת: כל נושא החקר נתן לנו במה ארצית, וזה הביא הרבה יוקרה לבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: ראינו שעדיין חסר משהו.
סוהר ריחאני-בשאראת: מה שרצינו להגיע אליו זו היזמות של התלמידים.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו לא רצינו שאנחנו נספק לתלמידים את הכל, והם יגידו: "חסר לנו, אין לנו".
סוהר ריחאני-בשאראת: כמו שהצוות שלנו עבד בבית הספר והיו תוצאות מאוד טובות, רצינו שהרוח הזו תעבור גם לתלמידים שלנו.
סוהר ריחאני-בשאראת: צריך היה להעביר את זה בצורה של תכנית בנויה, ולא רק לדבר על זה.
סוהר ריחאני-בשאראת: מכאן באה היוזמה של תוכנית "החברה האזרחית".
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו הפכנו את זה ליחידת בגרות ייחודית בבית הספר, שהיא נמצאת רק בבית הספר שלנו.
סוהר ריחאני-בשאראת: בכל בתי הספר יש שתי יחידות באזרחות, ואילו אצלנו יש יחידה נוספת שהיא חובה בתעודת הבגרות.
חאלד חג'אזי: הדגם שנמצא היום במשרד החינוך לכל כיתות התיכון, הוא דגם של שתי יחידות בגרות באזרחות.
חאלד חג'אזי: לפני שנתיים-שלוש היתה רק יחידה אחת, והיום מדובר על שתי יחידות.
חאלד חג'אזי: בית ספר הגליל אימץ את הרעיון הזה לפני 5-6 שנים, והיום יש להם כבר יחידה שלישית.
חאלד חג'אזי: הם לא ויתרו.
חאלד חג'אזי: גם אחרי שנכנסה התוכנית של המשרד עם שתי יחידות בגרות, הם לא ויתרו על היחידה הנוספת.
חאלד חג'אזי: בנוסף לשתי היחידות הם עושים יחידה נוספת ייחודית לבית הספר.
עינת וילף: מאיפה השעות ליחידה השלישית?
סוהר ריחאני-בשאראת: מבית הספר ומהעירייה.
עינת וילף: כלומר, בית הספר לקח את השעות שלו וסידר את זה.
סוהר ריחאני-בשאראת: תמיד אפשר.
סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר רוצים משהו, עושים.
נילי אבינון: אבל איך זה נעשה מול משרד החינוך?
נילי אבינון: בית ספר החליט שהוא רוצה להוסיף יחידה באזרחות.
נילי אבינון: איך נעשה התהליך מול משרד החינוך?
סוהר ריחאני-בשאראת: יש מסלול של תוכניות מיוחדות.
חאלד חג'אזי: מגישים בקשה למשרד החינוך, מגישים את התוכנית ומקבלים אישור.
נילי אבינון: האם כל בית ספר יכול להגיש בקשה למשרד החינוך לתוספת יחידה לבגרות בכל מקצוע?
חאלד חג'אזי: זה לא בכל מקצוע, אבל במקרה הזה זה היה אפשרי.
סוהר ריחאני-בשאראת: מה שעזר לנו לאורך כל הדרך זה היותנו שייכים לגף הניסויי במשרד החינוך.
עינת וילף: אתם הייתם שייכים לגף הניסויי תמיד?
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו עדיין שייכים.
חאלד חג'אזי: כאשר הם התחילו ביוזמה, הם עשו את זה דרך גף הניסויי.
עינת וילף: זה דבר חשוב.
עינת וילף: כלומר, כחלק מהשינוי נרשמתם לגף ניסויי, הגשתם תוכנית, קיבלתם אישור ואז התחלתם לעבוד.
עינת וילף: זו היתה הבהרה חשובה.
עינת וילף: חלק מהניסויי של גף הניסויי היתה אותה יחידה נוספת באזרחות, למשל.
חאלד חג'אזי: זה לא חלק, זה הניסוי.
עינת וילף: אותה יחידה נוספת באזרחות.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה הניסויי שאנחנו יזמנו בהדרכת הגף הניסויי.
עינת וילף: ואז יש גם את השעות.
עינת וילף: כאשר מקבלים אישור, יש שעות.
סוהר ריחאני-בשאראת: עכשיו כבר אין לנו שעות.
עינת וילף: עכשיו כבר לא, אז אתם עושים את זה במסגרת השעות של בית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: עכשיו אנחנו כבר לא בית ספר ניסויי.
סוהר ריחאני-בשאראת: הניסויי היה 5 שנים.
סוהר ריחאני-בשאראת: עדיין מצאנו את השעות לשם כך.
סוהר ריחאני-בשאראת: ראינו שהתוכנית הזו היא תוכנית מאוד חשובה, והחלטנו שאנחנו חייבים להביא את השעות האלה.
חאלד חג'אזי: גף הניסויי תומך ביוזמות כאלה ובבית ספר ניסויי.
חאלד חג'אזי: זה לא תהליך פשוט.
חאלד חג'אזי: מגישים תוכנית, וצריכים להוכיח מה הרציונאל, מה המטרות ושבאמת יש צורך כזה.
חאלד חג'אזי: ברגע שמאשרים את זה, נותנים 5-6 שנים להיות בניסוי.
חאלד חג'אזי: אחרי 5 שנים יוצאים מהמסגרת הזו.
חאלד חג'אזי: היום, בית ספר הגליל, בגלל ההצלחה במשך 5 השנים, משמש כמרכז הפצה לניסוי בכל אזור הצפון.
עינת וילף: עסקנו כאן בשאלות לגבי מרכז הפצה.
עינת וילף: האם יש בית ספר אחר שאימץ את זה?
עינת וילף: מה המשמעות של היותכם בית ספר שהוא מרכז הפצה?
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אגיע לזה עוד מעט.
סוהר ריחאני-בשאראת: החשיבות של תמיכת גף הניסויי הוא לא רק בשעות.
סוהר ריחאני-בשאראת: השעות הן חלק קטן.
סוהר ריחאני-בשאראת: אם המורים בתוך בית הספר לא מתאמצים ולא תורמים, זה לא יהיה ניסוי טוב.
סוהר ריחאני-בשאראת: החלק החשוב של גף הניסויי זה ההדרכה והליווי שהוא נותן.
סוהר ריחאני-בשאראת: הוא מלווה את הרעיון מבפנים, והוא לא מנחית רעיון מבחוץ.
חאלד חג'אזי: לא תמיד תוספת שעות מביאה להצלחה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו רואים את זה במערכת.
עינת וילף: זה ברור, אבל הרבה פעמים זה מה שצריך בשביל להתחיל.
חאלד חג'אזי: השאלה היא, איך עושים ואיך מנצלים את השעות.
חאלד חג'אזי: אנחנו מדברים על שעות תוספתיות גם למורים וגם לתלמידים.
חאלד חג'אזי: אם אין הצלחה ואין למידה משמעותית באמצעות השעות האלה, אז לא המורים ולא התלמידים יקבלו את זה.
סוהר ריחאני-בשאראת: עקרונות תוכנית "החברה האזרחית", הן שלכל כיתה יש מדריך, התלמידים עובדים בקבוצות ומאתרים צרכים בחברה – צרכים שנוגעים בהם.
סוהר ריחאני-בשאראת: למשל, כל עניין האלימות ברחוב, הנשק הבלתי חוקי, המעבר בין החטיבה לתיכון, עידוד הקריאה, עבודה באינטרנט, הפייסבוק – כל מה שנוגע בתלמידים עצמם.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם מתחילים לחקור את הצורך הזה.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם מרגישים שהצורך הזה לא ממומש, ואף אחד לא נתן מענה לצורך הזה.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם מתחילים לחקור את זה תיאורטית, אבל אנחנו לא מרגישים את החקר התיאורטי.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם מתחילים בסקירה כללית: מה נמצא בעולם, איך מממשים את הצורך, ואז עוברים למיקוד שאלת חקר.
עינת וילף: האם העבודה היא אישית או קבוצתית?
סוהר ריחאני-בשאראת: קבוצתית.
סוהר ריחאני-בשאראת: בכל קבוצה 4-5 תלמידים.
עינת וילף: ולכל קבוצה יש מנחה שהוא מורה לאזרחות.
סוהר ריחאני-בשאראת: לא מורה לאזרחות.
סוהר ריחאני-בשאראת: לכל כיתה יש מנחה, שעובד איתם בקבוצות.
עינת וילף: אותו מנחה עובד עם כל הקבוצות, אבל עם כל קבוצה בשעה אחרת.
סוהר ריחאני-בשאראת: אלה לאו דווקא מורים לאזרחות.
סוהר ריחאני-בשאראת: חשוב להדגיש, שבית הספר שלנו הוא בית ספר לומד, שכל הזמן מתחדש בהשתלמויות בית ספריות.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה הביא מורים, שהם לא מורים לאזרחות, להיות מדריכים בתוכנית הזו.
סוהר ריחאני-בשאראת: יש לנו מורים שהם מורים לערבית או מורים למדעים, שהם מדריכים ביחידה הזו.
עינת וילף: האם את יכולה להרחיב על הנושא של השתלמויות פנים בית ספריות?
סוהר ריחאני-בשאראת: רוב הצוות משתלם בסוגיה שהיא חשובה להתפתחות בית הספר.
עינת וילף: ומי נותן את ההשתלמות?
סוהר ריחאני-בשאראת: אנשים מבחוץ.
עינת וילף: כלומר, כל הצוות מתכנס ובא גורם חיצוני.
סוהר ריחאני-בשאראת: בוחרים דרך משרד החינוך או אנשים מתוך בית הספר שיכולים להרצות.
עינת וילף: כלומר, יש מקרים בהם מדובר על מורים מתוך בית הספר שנותנים את ההשתלמות.
סוהר ריחאני-בשאראת: בתוכנית "החברה האזרחית" אנחנו עושים השתלמות בכל שנה, ומורים קיימים מנחים את המורים החדשים.
עינת וילף: ואז למורים המדריכים את המורים החדשים משלמים עבור ההשתלמות הזו.
עינת וילף: זה דבר נהדר.
קריאה: האם זה מוכר לגמול השתלמות?
סוהר ריחאני-בשאראת: רובם כן.
סוהר ריחאני-בשאראת: אם אנחנו רואים שיש צורך בעוד שעות ואין גמולי השתלמות, גם כן עושים את זה.
חאלד חג'אזי: היום בית הספר הלך על הדגם הזה של ההשתלמות.
חאלד חג'אזי: זה צורך.
חאלד חג'אזי: לא יכול להיות שאתה תבוא ותדרוש ממורים להוביל יוזמה כזו מבלי שהם יהיו מוכנים.
חאלד חג'אזי: לכן, היה צורך לקיים השתלמויות לפני תחילת העבודה.
חאלד חג'אזי: חלק מההשתלמות הם עשו באמצעות אנשים מבית הספר, שיש להם את הידע.
חאלד חג'אזי: בחלק מההשתלמויות הם נעזרו באנשים מחוץ למערכת.
חאלד חג'אזי: בכל מקרה הם מגישים בקשה לאישור השתלמות כזו, ואז אותו מורה לא רק מקבל את ההשתלמות אלא שזה גם מוכר לו כגמול השתלמות.
חאלד חג'אזי: היום בית הספר נכנס באופן חלקי לתוכנית "עוז לתמורה".
חאלד חג'אזי: בשנה הבאה הוא ייכנס באופן מלא לתוכנית, ואז כל הנושא של ההשתלמויות יוסדר במסגרת של "עוז לתמורה".
עינת וילף: אחד הדברים שאני מאוד רוצה לנסות לקדם באמצעות הוועדה, זה הנושא של הדרכת מורים על ידי מורים.
עינת וילף: אנשים מבחוץ מוסיפים, אבל הגרעין הקשה חייב להיות של מורים המדריכים מורים.
חאלד חג'אזי: זה דגם ומודל שאנחנו דורשים ומנחים את בתי הספר לפעול לפיו.
חאלד חג'אזי: כל תוכנית שמשרד החינוך מכניס לבית הספר, היא תוכנית הנכנסת לתקופה מסוימת מוקצבת.
חאלד חג'אזי: אם אתה נותן תוכנית לשלוש שנים-חמש שנים, הרעיון הוא שבתקופה של שלוש -חמש שנים אתה נותן הכשרה למורים מבית הספר, כך שאם אתה עובר לבית ספר אחר יש לך אנשים בתוך בית הספר שיכולים להמשיך הלאה עם התוכנית.
חאלד חג'אזי: לא יכול להיות שכאשר תוכנית מופסקת, כל היוזמה והתוכנית מופסקת בבית הספר.
עינת וילף: זו גם דרך נהדרת לתגמל את המורים הבכירים, את המורים בעלי הידע.
חאלד חג'אזי: גם להעצים אותם.
עינת וילף: אתה מתגמל אותם ואומר: "אתם לוקחים את הידע והניסיון שלכם, ומעבירים אותו לדור הבא.
עינת וילף: זה שווה משהו".
עינת וילף: זו דרך נכונה לתגמל.
חאלד חג'אזי: זה גם נשמע אחרת לצוות המורים: "זה משלנו".
עינת וילף: וגם אם יש שאלה, אפשר לשאול במהלך השבוע ולא צריך לחכות שבוע.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה גם נותן כבוד והערכה הדדית בין המורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני רוצה להדגיש עיקרון מאוד חשוב, שהוא אחד היסודות להצלחה שלנו בבית הספר - פרויקטים שאנחנו יוזמים או מפתחים, הם פרויקטים הנתמכים אך ורק על המורים בתוך בית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר עשינו את פרויקט החקר במסגרת שעתיים שבועיות בכיתות י' – ויש לנו 13 כיתות י' – ארגנו שנה לפני כן השתלמות.
סוהר ריחאני-בשאראת: הבאנו מורים ממעגן מיכאל, וגם אני הייתי חלק מהמרצים.
סוהר ריחאני-בשאראת: נתנו השתלמות לכל המורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: כך הצלחנו לפתח צוות שיכול להדריך בתוך הכיתות.
סוהר ריחאני-בשאראת: כאשר התלמידים פוגשים את המורים שלהם, זה לא כמו שהם פוגשים אחד שנכנס ויוצא.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה שומר על הפרויקט בתוך בית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אמשיך לדבר על פרויקט "החברה האזרחית".
סוהר ריחאני-בשאראת: בוחרים צורך, מתחילים לחקור באופן תיאורטי, ואחר כך יוצאים לשטח.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה הקטע הכי מעניין.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם יוצאים לשטח, הם עושים ראיונות, הם פוגשים בעלי מקצוע, הם עושים סקרים, הם עושים סרטים, מצלמים.
סוהר ריחאני-בשאראת: הסמסטר הראשון הוא יותר תיאורטי.
סוהר ריחאני-בשאראת: לקראת החודש האחרון של הסמסטר הראשון הם יוצאים לשטח ועושים את כל עבודת החקר הזו.
סוהר ריחאני-בשאראת: בעצם התלמיד לומד איך לפנות לאנשים, איך להרים טלפון ולקבוע זמן לפגישה, מה להגיד בפגישה, איך לפנות לאנשים, איך לכתוב מכתב.
סוהר ריחאני-בשאראת: כל זה נעשה בליווי המדריך שהוא אחראי עליהם.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה נותן להם הזדמנות גם לצאת מחוץ לבית.
סוהר ריחאני-בשאראת: עבור הרבה תלמידים יש רק בית ספר ובית.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה גם מערב את ההורים.
סוהר ריחאני-בשאראת: הרבה הורים שותפים בפרויקטים האלה.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם עוזרים, הם מסיעים אותם ממקום למקום, הם קובעים להם פגישות.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם מאוד מעורבים.
עינת וילף: תני לי דוגמא לעבודת חקר כזו.
חאלד חג'אזי: לזה שתלמידים יוצאים לשטח וחוקרים, יש לפחות שתי מטרות.
חאלד חג'אזי: קודם כל, להכיר את הסביבה.
חאלד חג'אזי: זה לא מובן מאליו.
חאלד חג'אזי: תלמיד מגיע לבית הספר, לומד ומשנן מקצועות לבגרות, מצליח בבגרות, מגיע לממוצע 115 עם בונוס, עושה פסיכומטרי והולך לאוניברסיטה מבלי להכיר כלום.
חאלד חג'אזי: אפילו את הסביבה הקרובה שלו הוא לא מכיר.
חאלד חג'אזי: אף אחד לא נתן לו את ההזדמנות לצאת ולהכיר.
חאלד חג'אזי: מטרה אחת היא קודם כל לצאת ולהכיר את הסביבה הקרובה שהוא חי בה.
חאלד חג'אזי: מטרה שנייה חשובה מאוד, היא להביא למצב שבו התלמיד מעורב במה שהוא עושה.
חאלד חג'אזי: פה תתאפשר למידה אדירה.
חאלד חג'אזי: הוא חלק מהלמידה.
חאלד חג'אזי: הוא לא רק בא, שומע ומשנן את החומר.
חאלד חג'אזי: הוא מעורב.
חאלד חג'אזי: אנחנו מרגישים את זה היום דרך ההורים.
חאלד חג'אזי: היום פוגשים יותר הורים, שמוצאים זמן לצאת עם הילדים שלהם.
חאלד חג'אזי: ההורים מתחילים להיות גם כן מעורבים, כי הם לוקחים אותם, שואלים ומתעניינים.
חאלד חג'אזי: אם יש להם ידע על הנושא שהבן חוקר, הם נכנסים לתוך זה.
חאלד חג'אזי: זו אווירה אחרת.
חאלד חג'אזי: זה שינוי דרסטי.
סוהר ריחאני-בשאראת: בסופו של דבר, הקבוצה כולה מכינה תקציר והצעות לפתרון.
סוהר ריחאני-בשאראת: ההצעה הזו מוגשת למדריך ולמקום שהם חקרו, ובסוף השנה ישנם "ימי חשיפה".
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו מוזמנים את ההורים, עמותות, עירייה ומשרד החינוך, כאשר כל אחד מהקבוצה מציג את החקר שהוא עשה לאורך כל השנה.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה יוצר תלמידים אחרים.
סוהר ריחאני-בשאראת: עצם העמידה והצגת הדברים שהם עשו גורמים להורים לבכות כשהם רואים את הילד שלהם עומד ומספר מה הוא ראה ומה הוא עשה בחוויה ובהתרגשות.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה מאוד מרגש.
עינת וילף: מה בנוגע לציונים עבור העבודות האלה?
עינת וילף: האם ההורים הופכים להיות מאוד מעורבים ואז יש מאבקים על ציונים?
סוהר ריחאני-בשאראת: ממש לא.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם עושים את זה, כי הם רוצים את זה.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם רואים שזה נותן להם הרבה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אם את תדברי עם הבוגרים שלנו, הם יגידו לך שמכל מה שהם למדו בתיכון הם זוכרים את העבודה של "החברה האזרחית".
חאלד חג'אזי: מה שמעניין אותם זו החוויה שהילד עובר, יותר מאשר הציון שהוא קיבל.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אביא דוגמא של עבודה מאוד מעניינת, שנעשתה בשנה שעברה על ידי קבוצת תלמידים שרצתה לחקור את האתר של עיריית נצרת.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם ראו צורך רב בשיפוץ האתר.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם נכנסו לאתר, ועשו ביקורת חריפה על האתר.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם פנו למנהלת גף החינוך ולראש העירייה.
סוהר ריחאני-בשאראת: ראש העירייה בא ושמע אותם.
סוהר ריחאני-בשאראת: הביקורת שלהם היתה מאוד חשובה לעירייה.
סוהר ריחאני-בשאראת: בעקבות זה הם התחילו לפתח את אתר האינטרנט של עיריית נצרת.
סוהר ריחאני-בשאראת: דוגמא נוספת: עניין האלימות והנשק הבלתי חוקי במגזר הערבי.
סוהר ריחאני-בשאראת: אנחנו מאוד סובלים מזה, במיוחד בנצרת, שבכל כמה שבועות שומעים שמישהו נהרג.
סוהר ריחאני-בשאראת: זה מאוד כואב להם.
סוהר ריחאני-בשאראת: קבוצה של בנות מכיתה י' חקרה את העניין הזה ונתנה פתרונות.
סוהר ריחאני-בשאראת: חלק מההצעות הן מיושמות.
סוהר ריחאני-בשאראת: אחת ההצעות שיושמו: הבנות האלה הלכו לחטיבות ביניים ובתי הספר היסודיים, והעבירו סדנאות על האלימות, הנשק הבלתי חוקי ומה קורה בחברה.
עינת וילף: האם האתר שאני מעלה עכשיו הוא אתר שהשתנה בעקבות התלמידים?
סוהר ריחאני-בשאראת: היה להם את האומץ, גם בפני ראש העיר, להגיד שיש דברים לא נכונים ודברים אחרים שהם מצפים שיהיו.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם ציינו את זה במדויק, ולא העבירו סתם ביקורת.
עינת וילף: כלומר, היום שהתלמידים מסתכלים על האתר הזה הם מזהים את ההערות שלהם ודברים שהשתנו.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אתן דוגמא נוספת בנוגע לשירותים בבית הספר.
סוהר ריחאני-בשאראת: כל בית ספר סובל מהעניין של השירותים.
סוהר ריחאני-בשאראת: חלק מהתלמידים חקר את עניין השירותים ואיך אפשר לשפר.
סוהר ריחאני-בשאראת: הם הגישו רשימת תיקונים למנהל, והם עוקבים אחר התיקונים האלה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני מאוד מקווה שזה ישתפר בעקבות המחקר שלהם.
נילי אבינון: תפרטי לגבי הדוגמא השנייה שהבאת לגבי סדנאות בנושא האלימות.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אמרתי שבחלק מהמקרים הקבוצות ממשיכות לפעול.
סוהר ריחאני-בשאראת: מה שמחייבים אותם זה להגיש הצעה עם פתרונות: איך אפשר לפתור את הבעיה.
סוהר ריחאני-בשאראת: חלק מהקבוצות הולכות עוד צעד ומיישמות את הפתרונות.
סוהר ריחאני-בשאראת: הבנות האלה הלכו לחטיבות ביניים והעבירו סדנאות לכיתות ח'-ט' על הנושא שהם חקרו והשפעתו על החברה.
סוהר ריחאני-בשאראת: אני אתן דוגמא ליישום של פתרונות – נושא של השמנה.
סוהר ריחאני-בשאראת: הביאו אחת מבנות הקבוצה שהיא שמנה, ועשו לה דיאטה לאורך השנה.
סוהר ריחאני-בשאראת: היא רזתה ארבעה קילו לאורך השנה.
סוהר ריחאני-בשאראת: היא רצתה בזה, ולא כפו עליה את זה.