GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת ברכה, כשאנחנו מדברים על גננות, רק כדי שגם אנחנו נבין, האם לגבי גננות שבוע העבודה של 35 שעות כן מוכר כמשרה מלאה?
נטע לוי: 33 שעות לדעתי, 32.
דב חנין: כן מוכר.
נטע לוי: כן.
עינת וילף: חשוב לי מה שאת הולכת להגיד עכשיו, כי אני די נדהמתי ללמוד על זה, אז בבקשה.
נטע לוי: בעיקרון, יש חוזר מנכ"ל של משרד החינוך שאומר שבכל פעם שיש שביתה ברשויות המקומיות, שמשמעות הדבר שביתה של הסייעות, מה שקורה זה שהגננת בעצם מגייסת הורה - -
לילי פוקמונסקי: לא נכון.
נטע לוי: - - בדרך כלל, בואו נודה בזה שזאת אמא.
נטע לוי: יש חוזר מנכ"ל של משרד החינוך.
נטע לוי: וזה נוהל מוסדר.
נטע לוי: הגננת מגייסת הורה, שלא לומר בדרך כלל אמא מחליפה, שמקבלת הוראות מה היא צריכה לעשות ביום השביתה - - -
זיוה אבידן: או סבתא.
נטע לוי: או סבתא.
נטע לוי: ובכך בעצם, קודם כל, כולם מאוד מרירות, ובצדק, על הנוהל הזה, הגננת שצריכה לעבוד עם אשה שהיא לא אשת מקצוע, לא מכירה את הילדים, האמא שבדרך כלל מוותרת על יום עבודה שלם בשביל להיות בגן למען הסדר הציבורי והמשך הלימודים של הילדים, וכמובן הסייעת, שגם מנכים משכרה לפחות יום או יומיים, במקרה למשל של השביתה האחרונה, ומעבר לזה נפגעת הזכות הבסיסית היסודית שלה לשבות.
זיוה אבידן: לשביתה.
נטע לוי: וזה מאיין בעצם את הכוח שלה להיאבק על הזכויות שלה, ואת הכוח היסודי והזכות היסודית שלה.
נטע לוי: אני רוצה גם לציין שבחוזר המנכ"ל של משרד החינוך מצוינים באמת רק התפקידים הכי טכניים, הכי לא פדגוגיים, וזה מוסיף לדימוי העצמי ולדימוי הציבורי של הסייעת.
דב חנין: ממתי חוזר המנכ"ל הזה?
נטע לוי: אני לא יודעת.
קריאה: שנים, אבל הוא קיים.
נטע לוי: שנים.
נטע לוי: אולי יש לי אותו כאן.
עינת וילף: רק רגע, אני רוצה להתייחס.
עינת וילף: קודם כל, הנושא הזה של חוזר המנכ"ל עם הגדרת התפקידים הוא דבר קריטי, ואנחנו נבחן אותו.
עינת וילף: לגבי נושא ההורה, אני חייבת להגיד, זה עלה כאן בדיון של הסדרת מעמד ההורים במערכת החינוך, שגם שודר, ואני חושבת שיש כאן גם עוול קשה להורים – העובדה שהם מגויסים לצורך החלפת בעלת תפקיד במערכת החינוך, אני חושבת שזה דבר שהוא לא ראוי בלשון המעטה.
עינת וילף: קודם כל רציתן רק תגובה אחת, ואז יש כמה סייעות שאני רוצה לשמוע.
אריאלה לוי: רציתי לענות על השאלה שלו בקשר לכוח אדם ולכסף.
אריאלה לוי: ה-80% זה סייעות בתי-ספר.
אריאלה לוי: יש לנו הרי כמה סוגי סייעות – חינוך מיוחד, בתי-ספר.
אריאלה לוי: הסייעת הקבועה עובדת 100% משרה.
עינת וילף: הסייעת בגני-הילדים.
עינת וילף: אגב, אנחנו היום רק עוסקים בסייעות בגני-הילדים.
עינת וילף: רק שיהיה ברור.
קרן שמש- פרלמוטר: זה לא כולן, ההסכמים - - -
אריאלה לוי: 90% סייעות הצהרונית.
אריאלה לוי: עכשיו לגבי זה שצריך עוד כוח אדם, בעצם סייעות הצהרונית הן משלימות.
אריאלה לוי: הן במילא עובדות רשות, והן בעצם משלימות - -
זיוה אבידן: יש ויש.
אריאלה לוי: - - אז לא צריך להגדיל להן את המשרה.
עינת וילף: אני מבקשת לשמוע את רותי תורג'מן, סייעת מאשדוד, בבקשה.
רותי תורג'מן: עם כל הכבוד למשרד החינוך, ובאמת שיש לי כבוד, האם פעם הם התחשבו במעמדה של הסייעת במשך היום ובכמה דברים ומטלות היא עושה בבת-אחת?
רותי תורג'מן: היום זה הכי קל להגיד לגננת, תשבי עם קבוצה, תעבדי עם קבוצה.
רותי תורג'מן: מה קורה עם הסייעת?
רותי תורג'מן: שהיא נשארת עם 30 ילדים לבד – ילד לפעמים מרטיב, היא צריכה להכין הזנה לגן, היא צריכה לטפל בילדים, לשבת אתם ליצירה, לגרוף, להשקות, ללכת אתם לשירותים, להפריד, מה קורה במצב כזה?
רותי תורג'מן: מי אחראי על הילדים בכלל?
רותי תורג'מן: על מי נופלת כל האחריות על הילדים?
רותי תורג'מן: מה קורה?
רותי תורג'מן: כמה מטלות כבר אפשר להטיל על הסייעת?
רותי תורג'מן: הכי קל להגיד לגננת, תשבי בצד, תעשי דברים, היום הפכו את הגננת בכלל לפקידה, כל היום תמלאי דוח על זה ותמלאי דוח על זה ותמלאי דוח על זה, "האופק החדש" הזה, אני חושבת שהוא ממש קטסטרופה למחלקת החינוך.
זיוה אבידן: לילדים.
עינת וילף: אבל אני רוצה היום לעסוק אך ורק במעמדן של הסייעות.
עינת וילף: יש משהו נוסף?
רותי תורג'מן: הסייעת, כל המטלות שעל הסייעת, כל מה שנופל על הסייעת.
עינת וילף: אני רוצה להבהיר – סיימנו את הסבב.
עינת וילף: עכשיו אחד-אחד.
גילי אלון: סליחה, אני גם סייעת.
עינת וילף: אני עוברת אחד-אחד.
עינת וילף: גילי אלון, בבקשה, סייעת מבאר-שבע.
גילי אלון: קודם כל, אני רוצה לברך על עצם הדיון שהסייעות באמת יזמו, כמו שזיוה אמרה, היא היתה היוזמת והתקשרה אלי, וביחד אנחנו באמת פנינו לעמותת "איתך" וככה התחיל באמת העניין הזה להתעורר.
גילי אלון: מה שאני רוצה להגיד, שאנחנו בעצם מדברות כולנו ביחד על כל הסייעות במערכת החינוך, נכון שהדיון הזה מתמקד דווקא בגיל הרך - - -
עינת וילף: אני עוסקת רק בסייעות בגנים.
גילי אלון: כן, אבל אנחנו באופן כללי דואגות לכל הסייעות באשר הן.
עינת וילף: זה לא עניינו היום.
גילי אלון: בסדר.
גילי אלון: דבר שני, אני חושבת שהסייעות אמורות להיות חלק ממערכת החינוך הפורמלית של מדינת ישראל, כי לא יתכן שבאמת בתוך המערכת הזאת, אנחנו לא ניקח בה חלק של למידה, של התקדמות, ושוב, זה למען טובת הילדים ולמען התקדמותם, כי אי-אפשר לטפח חלק וחלק לא.
גילי אלון: צריך לעשות את זה במקביל, ואני אומרת את זה, זה "פרופר" לטובת הילדים.
עינת וילף: רק להקשות עלייך, לצורך העניין, גם מורים בתיכונים מועסקים הרבה פעמים על-ידי הרשות.
עינת וילף: מה מעבר?
גילי אלון: ההכשרות.
גילי אלון: אני חושבת שפה - - -
עינת וילף: כלומר, הנושא הוא ההכשרות על-ידי משרד החינוך.
גילי אלון: כן.
גילי אלון: תיכף אכנס גם לעניין של תנאי ההעסקה.
גילי אלון: לי באופן אישי מאוד מפריע שמשרד החינוך מעביר תקציב לרשות המקומית והרשות המקומית משלמת לי.
גילי אלון: יש המון אי-סדרים בעניין הזה, כי למשל משרד החינוך מעביר עבורי 12 חודשי שכר – אני ותיקה במערכת משולם לי מלא, סייעות שנחשבות דור ב' מחויבות לעבוד בקיץ, אם הן לא עובדות בקיץ, הן פשוט לא מקבלות את השכר שמגיע להן, שמועבר ממשרד החינוך לעיריות.
עינת וילף: נברר את זה.
גילי אלון: זה דבר שמאוד-מאוד מפריע לי.
גילי אלון: דבר נוסף, דובר פה על המשרה, יש עניין של באמת מאה אחוז משרה, אנחנו נחשבות לפקידוּת בתפקיד של סייעות, יש את העניין שאנחנו מחויבות לפי חוקת העבודה ל-41.5 שעות שבועיות שאנחנו אמורות לתת.
גילי אלון: בפועל, אנחנו לא פקידות, אנחנו לא יושבות מול מחשב, אנחנו מ-07:30 לבד מקבלות את הילדים עד שהגננת באה ב-08:00, האחריות מאוד כבדה.
גילי אלון: אם פעם זה היה נוהל מאוד ישן, לא היו הרבה אמהות שיצאו לעבודה, אז עשו איזו ג'סטה, שהסייעת תקבל עד חמישה-עשרה ילדים.
גילי אלון: היום, תודה לאל, אוכלוסיית הנשים נכנסה לשוק העבודה, רובנו מתמודדות ב-07:30 כמעט עם גן מלא לבד.
גילי אלון: איזו אחריות אני יכולה לקחת לשמור על הילדים, לקבל את ההורים עם הילדים, זה פשוט בלתי אפשרי, כמו שאמרו חברותי פה, ילד מפספס, את צריכה להחליף לו, הורה מבקש ממך משהו, ילד קופץ, זאת אחריות שהיא בלתי אפשרית.
גילי אלון: לדעתי, צריכים להיות שני אנשי צוות משעה 07:30.
גילי אלון: כמו שאסור לנו לעזוב את שטח הגן, כנ"ל בבוקר צריכות להיות שתיים לאורך כל הדרך.
גילי אלון: דבר נוסף שלי ולכולנו מפריע, זה שאין סנכרון בין חוזר מנכ"ל של הרשות המקומית לבין חוזר מנכ"ל של משרד החינוך.
גילי אלון: יש המון דברים שם - - -
מסעוד גנאים: אין התאמה?
גילי אלון: אין התאמה.
גילי אלון: למשל, עניין של חופשות שמגיעות לסייעות, ששם כתוב שהיא צריכה לעבוד יום ככה ויום ככה ברשות המקומית.
גילי אלון: פניתי באופן אישי לד"ר חפצי זוהר, סגנית ראש העיר באר-שבע ומחזיקת תיק החינוך, והיא הוציאה לי מכתב מפורש, שאני וחברותי לא כפופות לחוזר מנכ"ל משרד החינוך אלא של הרשות המקומית.
גילי אלון: זה יוצר המון בעיות גם של שעות עבודה, גם של ימי עבודה, של חופשות, של נהלים כמו החלפה לילד לא גמול – מצד אחד, היום בחוזר מנכ"ל הרשויות אין סעיף – אני לפחות לא נתקלתי בסעיף שמחייב אותנו, כי זה לא היה, היינו מקבלים ילדים גמולים.
גילי אלון: לפני כמה שנים משרד החינוך הוציא הנחיה שכן אפשר להחליף.
גילי אלון: אבל שוב, אין התאמה בדברים האלה, אז אנחנו, כמו שאמרו הבנות, נופלות בין הכיסאות.
עינת וילף: אזכיר שוב מחדש, כל מי שמבקש לדבר, להעביר לי בבקשה פתק מסודר עם השם והתפקיד, מי שכבר דיברה הסיכוי שתדבר שוב נמוך, אבל אתן מוזמנות להעביר לי פתק.
עינת וילף: רימונדה מחאמיד, סייעת מאום-אל-פחם, בבקשה.
רימונדה מחאמיד: קשה לי לדבר טוב-טוב בעברית, אבל כמה שאני יכולה להעביר אני מעבירה לכם.
מסעוד גנאים: (נשא דברים בשפה הערבית).
מסעוד גנאים: נבין אותך, אין בעיה.
רימונדה מחאמיד: (נשאה דברים בשפה הערבית).
מסעוד גנאים: עברית, בסדר.
עינת וילף: נסי בעברית כמה דברים עיקריים.
רימונדה מחאמיד: אני יכולה אבל אל תצחקו עלי, כי יש לפעמים - - -
קריאה: לא נצחק.
עינת וילף: אף אחד לא צוחק על אף אחד פה בכנסת.
דב חנין: הלוואי שכל חברי הכנסת היו יודעים לדבר ערבית כמו שאת יודעת לדבר עברית.
רימונדה מחאמיד: אני יכולה להיות חברה בכנסת, כן.
רימונדה מחאמיד: נתת לי תקווה.
רימונדה מחאמיד: אני חברה בוועד עובדים באום-אל-פחם, אני סייעת 28 שנים.
רימונדה מחאמיד: קודם כל, מצטערת מאוד על מה שיש במגזר הערבי.
רימונדה מחאמיד: שמעתי מחברות שלי במאבק שהתנאים בשבילם – את שומעת, חנין – גם יותר טובים משלנו.
רימונדה מחאמיד: כמה שהתנאים שלהם גרועים, אצלנו יותר גרועים.
רימונדה מחאמיד: קודם כל, אין הגדרה בשבילנו בגן.
רימונדה מחאמיד: ההורים מסתכלים עלי בלי כבוד.
רימונדה מחאמיד: אני היום ב"אופק חדש" – לפעמים אני מורה, לפעמים פותחת את הגן ושומרת על הגן, על הגינה, על הילדים, אני גם שומרת לפעמים על המורה.
רימונדה מחאמיד: משעה 07:30 אני לבד עד שעה 08:00, יש לי אחריות על הילדים, אבל למורה אסור להיות דקה אחת בלי עוזרת לפי משרד החינוך, כי אין לה אחריות על הילדים לבד.
רימונדה מחאמיד: למה יש לי בבוקר אחריות חצי שעה לבד?
רימונדה מחאמיד: מי שנותן חצי שעה של אחריות על הילדים נותן כל היום.
רימונדה מחאמיד: האחריות לא משתנה, לא בדקה, לא בשעה.
רימונדה מחאמיד: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך שיסתכל היום על המצב שלנו, שאנחנו צריכות עובדת ניקיון.
רימונדה מחאמיד: למה בעירייה, במשרדים באה עובדת ניקיון אחרי שהם עובדים, מנקה חצי שעה והולכת.
רימונדה מחאמיד: למה הילד שלי בגן רואה אותי כמורה, אחרי זה שואל, איפה המורה שלי?
רימונדה מחאמיד: היא בשירותים, שם אני מתעסקת במה שיש שם, מנקה וחוזרת אל הילד.
רימונדה מחאמיד: איפה הילד?
רימונדה מחאמיד: משרד החינוך, לפני שיחפש את המצב שלי מבחינה נפשית, שיחפש את הילד.
רימונדה מחאמיד: הילד לא יודע אם אני מורה או עובדת ניקיון.
רימונדה מחאמיד: הוא הולך הביתה ואומר יש לי מורה אחת, השנייה לא מורה שלי, גם ההורים לא מכבדים.
רימונדה מחאמיד: הם מסתכלים, היא מורה, היא לא מורה, אבל היום אפילו שלמורה יש תעודה יותר ממני, יש הבדל משמעותי בין המשכורות.
רימונדה מחאמיד: אבל מבחינת עבודה אנחנו בבוקר פותחות את הגן, בשעה 10:00 אנחנו מלצריות בשביל אוכל, אחר כך אנחנו מלמדות, אני לוקחת קבוצה ומלמדת אותה, אחרי זה אנחנו הולכים לחצר, זה שעה לבד אני גם בחצר.
רימונדה מחאמיד: למה היום ב"אופק חדש" מותר לי לשבת עם הילדים בחצר לבד, קודם היה אסור.
רימונדה מחאמיד: עכשיו ב"אופק חדש" כל זה השתנה.
רימונדה מחאמיד: אנחנו מבקשים מהחינוך שיסתכל על הילדים מבחינה נפשית, אם הסייעת לא מרגישה שזה בסדר זה מכביד על הילד.
רימונדה מחאמיד: אנחנו לא מרגישות שזה בסדר מבחינה נפשית.
רימונדה מחאמיד: אנחנו מקופחות וזה משפיע על הילדים.
רימונדה מחאמיד: אנחנו הולכות בלי רצון לעבודה שלנו.
רימונדה מחאמיד: גם 28 שנים אני בגן, יש לי גמולים, יש לי תנועה לגיל הרך, למה לא עושים לנו איזה מסלול, למי שיכולה ויש לה את כל התנאים?
רימונדה מחאמיד: למה שנלך ללמוד ארבע שנים לתואר?
רימונדה מחאמיד: למה אין מסלול שאני כבר מכירה את הגן ויודעת ללמד, יודעת הכול, למה אין במשרד החינוך איזה מסלול שידריך אותי להתקדם בעבודה שלי?
רימונדה מחאמיד: למה אשאר כל הזמן באותה עבודה?
רימונדה מחאמיד: ואני יכולה, ויש הרבה כמוני שהן יכולות.
עינת וילף: חבר הכנסת דב חנין צריך לצאת, אז ביקש לומר כמה מלים לפני כן, בבקשה.
דב חנין: תודה רבה, גברתי יושבת-הראש, אני קודם כל מברך – על הדיון הזה; את הסייעות שמכבדות אותנו בנוכחותן, ברוכות הבאות, וזה המקום שאתן צריכות להשמיע את קולכן, זכותכן להשמיע את קולכן, ואני מקווה שמהמקום הזה גם יצא איזשהו שינוי; כמובן את עמותת "איתך (מעכי)", שמלווה את המאבק הזה.
דב חנין: גברתי יושבת-הראש, תודה שכינסת את הדיון.
אריאלה לוי: מטה הסייעות הארצי.
דב חנין: וועד הסייעות הארצי, בהחלט כל הכבוד.
דב חנין: אני רוצה לפתוח בזה שאני חושב שהדרישות שלכן הן דרישות מוצדקות, ואני תומך בהן באופן מלא.
דב חנין: ואני רוצה לנסות – כיוון שאתן את מצבכן יודעות הרבה יותר טוב ממני, אני בזה לא יכול להוסיף, אבל אני חושב שאנחנו צריכים להציב את הסוגיה שלכן במבט כולל על מה שקורה במערכת החינוך, ובמיוחד מה שקורה במערכת החינוך בתחום הגיל הרך.
דב חנין: אנחנו כבר מבינים שתחום הגיל הרך הוא תחום קריטי מבחינת מערכת החינוך.
דב חנין: וכל אנשי המקצוע היום מבינים שבעצם דרכו והתפתחותו של הילד, במובנים רבים נקבעים על-ידי התחלת המסלול, על-ידי הגיל הרך ומה שקורה בגיל הרך – בזה קיימת הבנה, לפחות ברמה ההצהרתית כולם מסכימים.
דב חנין: השאלה היא, האם ההצהרות האלה על חשיבות הגיל הרך מתורגמות לפעולות מעשיות שמגיעות עד לגן הבודד ועד לעובדת הבודדת שנמצאת בגן, או שההצהרות נשארות ברמת ההצהרה, וברמת העובד או העובדת בשטח המצב נשאר אותו מצב.
דב חנין: אנחנו גם נמצאים היום במין, אפשר להגיד, התרחבות מאוד גדולה של מערכת החינוך בתחום הגיל הרך, וכולנו מברכים על כך וזה דבר מצוין.
דב חנין: אבל צריך לוודא שכשעושים את ההרחבה הזאת, עושים אותה בצורה נכונה, ולא תוך כדי הרחבה מייצרים משהו שהוא הרבה פחות טוב, הוא עוקף את הסטנדרטים המקובלים, והוא בעצם מוריד את מערכת החינוך לרמה של מין עובדי ועובדות קבלן בכל מיני צורות ובכל מיני אופנים.
דב חנין: אנחנו לא רוצים שמערכת החינוך שלנו תיראה ככה, ובוודאי שלא תיראה כך מערכת החינוך בגיל הרך.
דב חנין: המצב הקיים היום בגנים – ואומנם הילדים שלי כבר לא שם, אבל אני כן מבקר בגני-ילדים, ואני חייב להגיד לכם, גני-הילדים שאני מבקר בהם הם בתל-אביב שיחסית המצב יותר טוב כנראה מאשר באום-אל-פחם, אבל עדיין גם בתל-אביב העומס שהגננת והסייעת נמצאות בו הוא בלתי אפשרי.
דב חנין: אתם יודעים, מדברים על הגן שהוא לא יהיה בייביסיטר, אבל כשאנחנו מדברים על בייביסיטר, זו אשה אחת או איש אחד או נער אחד או נערה אחת שמטפלת בילד אחד, מקסימום שניים, ואנחנו קוראים לזה בייביסיטר.
דב חנין: בגנים יש 30 ילדים מתרוצצים בכל הכיוונים - - -
קריאות: 35 ילדים.
דב חנין: בכוונה הנמכתי, בסדר?
דב חנין: מתרוצצים בכל הכיוונים, אי-אפשר אף פעם לראות מה קורה עם כל אחד.
דב חנין: ברמת האחריות לילד, היינו צריכים שיהיה שם צוות של קבוצה של גננות וסייעות, צוות גדול ומשמעותי ולא מישהי אחת.
דב חנין: אף בן-אדם בעולם לא יצליח לשכנע אותי שבאמת אפשר להיות אחראי לכל הילדים האלה, זה פשוט בלתי אפשרי, גם מבחינה תיאורטית וגם מבחינה מעשית.
דב חנין: ולכן, כשאנחנו מדברים על מערכת החינוך בגיל הרך שזו דמותה, זו דמותה האמיתית, האינטרס של משרד החינוך היום, קודם כל – לא רק האינטרס שלכן, הסייעות – זה להסתכל מה הם הכוחות הקיימים במערכת, ולהגיד, אוקיי, לפחות יש לי סייעות, אתן להן את מקסימום הגיבוי, אתן להן את מקסימום התמיכה המקצועית, את מקסימום המעמד, את מקסימום ההגנה, כי את זה לפחות כבר יש לי, לפני שאני מגייס.
דב חנין: כמובן שצריך לגייס עוד אנשים ועוד כוחות, דיבר על זה קודם חבר הכנסת ברכה, ברמת המדיניות אני חושב שהוא מאוד צודק, שצריך עוד כוח אדם ועוד גיוס של כוחות, כדי שהמערכת הזאת תעבוד טוב.
דב חנין: אבל לפחות למי שיש היום תתנו גיבוי, תמיכה, תנאים, הגנה, את האפשרות לעבוד לפחות בצורה סבירה ומכובדת.
דב חנין: אני מאוד מתנצל שאני צריך לצאת לדיון של ועדת הכספים, ומאחל לכם הצלחה בדיון החשוב הזה.
עינת וילף: תודה לך על הדברים המאוד יפים וחשובים האלה.
עינת וילף: איתן, רק אתן למישהו לדבר.
עינת וילף: מי כאן ממשרד החינוך, בבקשה, אשמח לשמוע התייחסויות לדברים שנאמרו כאן.
מה יפית: ראשית, אני רוצה לפתוח ולומר שיש לנו הערכה רבה מאוד לסייעות.
מה יפית: הסייעת נחשבת ל-50% של צוות הגן.
מה יפית: יחד עם זאת הסייעות הן עובדות השלטון המקומי ,ואחריות ההעסקה – אני מתייחסת כרגע לגבי נושאי ההעסקה שהועלו כאן – קשורים להסכמים, להסכם הקיבוצי שיש לגבי משרתה של הסייעת.
מה יפית: הגדרות התפקיד נקבעו, ובהחלט יש שם הגדרות מינהליות שעלו כאן
מה יפית: בהחלט כחלק - - -
עינת וילף: הדברים שהם באחריות משרד החינוך כמו חוזר מנכ"ל, כמו נוהל הורה - - -
מה יפית: דקה, אתייחס.
מה יפית: אני רק מנסה להסביר מה אחריותנו ומה אחריות השלטון המקומי.
מה יפית: בהגדרות התפקיד יש הגדרות פדגוגיות, כי מן הסתם, גן-ילדים, נאמר כאן בקול גדול שזו לא שמרטפות, זאת מערכת חינוכית, ובמערכת החינוכית הזו יש לכל אחד מן הצדדים, לגננת, שהוא תפקיד פרופסיונלי, עובד הוראה, אדם שלומד ומוכשר לתפקיד הזה, תפקיד מוגדר, ובהתאם לזה נגזר תפקידה של הסייעת.
מה יפית: לגבי חוזרי המנכ"ל – יש פה קצת ערבוב בין חוזרי מנכ"ל שהשלטון המקומי הוציא לגבי הגדרות תפקיד הסייעת, כי כולם מוגדרים בחוזרי מנכ"ל של השלטון המקומי, והם מונחים כאן לפנינו, נוכל להעביר אותם לפרוטוקול.
עינת וילף: במשרד החינוך אין אף חוזר מנכ"ל שמתייחס להגדרת התפקיד של הסייעת?
עינת וילף: שום דבר?
עינת וילף: אין דבר כזה.
מה יפית: לתפקיד הסייעת?
מה יפית: בהגדרות תפקיד של השלטון המקומי, בחוזר המנכ"ל של השלטון המקומי.
מה יפית: חשוב לומר שאנחנו - - -
אתי אלוני: זה לא נכון.
אתי אלוני: יש הגדרה בחוזר המנכ"ל של מה תפקיד הסייעת.
אתי אלוני: בוודאי שיש הגדרות.
מסעוד גנאים: בקשר להורה המחליף – אפשר להתייחס?
מה יפית: אתייחס גם להורה המחליף.
מה יפית: ההגדרות נעשו בעבר, ונעשות לאורך הדרך.
מה יפית: כל תהליך שקורה, כולל "אופק חדש", ואתייחס אליו, נעשה בתיאום מלא עם השלטון המקומי, כמייצגים את הסייעות במקרה הזה.
עינת וילף: אבל בסוף, ההגדרה של הסייעת כתפקיד חינוכי, אצל מי זה נמצא?
אתי אלוני: היא של משרד החינוך.
מה יפית: היא בוודאי באחריותנו, אבל זה מפורסם כהגדרות - - -
עינת וילף: אז מה נדרש כדי שתשנו את הגדרת התפקיד?
מה יפית: אני חושבת שהוועדה הזאת הביאה לכאן נושאים שונים שכדאי לנו להתחיל לחשוב מה כן ומה לא במסגרת התפקיד, כי ההגדרות הפדגוגיות שדוברו כאן, נמצאות בתוך הגדרת התפקיד עצמו, אני מוכנה לקרוא, אם את מעוניינת שאקרא מתוך ההגדרה.
מה יפית: "סייעת הגן תשתתף בישיבות תכנון העבודה השנתי ותתכנן פעולות הצטיידות, אחסון החומרים ושימוש בהם".
מה יפית: אני מדברת על התפקידים הפדגוגיים.
מה יפית: "תשתתף בישיבות צוות ובפגישות הדרכה ביוזמת הגננת; תתמוך בקבוצות של הילדים בפעולות יצירה או משחק, על-פי תיאום עם הגננת; תתמוך בילדים בעת פעילויות מוטוריות בחצר על-פי תכנית העבודה ותיאום עם הגננת; תסייע לגננת בביצוע פעולות עם הילדים בעבודות שונות ובפעילויות שונות, בהתאם לצורך ועל-פי הנחיית הגננת; הסייעת תשתתף באסיפות הורים, בפעילויות הורים וילדים ובחגיגות, בהתאם לתכנית הפדגוגית של הגן.
מה יפית: פעילויות נוספות של הורים וילדים בגן ייקבעו תוך תיאום בין הגננת והסייעת".
מה יפית: זה במסגרת הגדרת התפקידים הפדגוגיים.
מה יפית: כמובן שיש פה גם תפקידים של הסייעת בשוטף וביומיום לגבי הארגון, הניקיון וכו', כי זה היה חלק משמעותי בהגדרת התפקיד, ויש כאן גם התייחסות לגבי תנאי החופשה וכו'.
מה יפית: אני מניחה שאת זה כל הסייעות מכירות, מכירות את הגדרות התפקיד הללו.
אתי אלוני: זה מופיע אצל שתינו, כלומר, זה לא שונה.
עינת וילף: אוקיי, את זה אני מבינה.
עינת וילף: אם אפשר באמת להתייחס לשאלה כאן לגבי נוהל הורה מחליף.
מה יפית: לגבי נוהל הורה מחליף – אכן כך, מתוך התחשבות, זה חוזר מנכ"ל, גם אנחנו בשביתה האחרונה היינו עדים להרבה מאוד קשיים שעלו במסגרת הפעלת הגנים, יחד עם זאת צריך לזכור, שהאינטרס של המשרד הוא לדאוג שהגנים האלה יפעלו, כדי לא לשבש את מהלך החיים לציבור עצמו, וזה מה שאנחנו עושים.
מה יפית: הנוהל בעצם מבקש מהגננת לגייס הורים למשך יום העבודה, זה במהלך חמישה ימים, נדמה לי שהחל מהיום החמישי הגן נסגר במידה - - -
רחל כהן: ממש לא.
לילי פוקמונסקי: החל מהיום השישי.
מה יפית: מהשישי, אחרי חמישה ימים.
עינת וילף: אני חייבת להגיד – וזה גם יצא כמובן בהודעת הסיכום ובהמלצה של הוועדה, אני בטוחה גם שחברי לוועדה יסכימו – אני חושבת שזה נוהל פסול מכל כיוון אפשרי - -
אריאלה לוי: - - -
עינת וילף: - - הן מבחינת הצד החינוכי – ההתייחסות לכל גורם, וזה גם עומד בניגוד למה שאמרת – שוב אפסיק, מי שרוצה לדבר, להעביר לי פתק לפי הסדר, אין הצבעות - - -
לילי פוקמונסקי: יש לך פתק.
עינת וילף: בסדר, יש לי כאן הרבה פתקים, אני עושה את זה לפי הסדר.
עינת וילף: אני חוזרת, הנוהל הזה, ואנחנו גם נוציא את זה בהודעת סיכום, אני חושבת שהוא נוהל פסול.
עינת וילף: הוא עומד בסתירה לדברים שתיארת של יחס פדגוגי וחינוכי לתפקיד הסייעת.
עינת וילף: תפקיד שהוא תפקיד הוראה, תפקיד חינוכי, תפקיד פדגוגי, לא יכול להיות מוחלף על-ידי הורה.
עינת וילף: הדבר הזה הוא פסול בכל צורה שהיא, והוא פסול גם מבחינת מעמדם של ההורים במערכת החינוך.
עינת וילף: כפי ששביתת מורים לא תיענה בכניסת הורים לתוך המערכת, אני חושבת שלא נכון לעשות את זה, וזה מראה יחס לא נכון לחינוך בגיל הרך.
עינת וילף: אנחנו בפירוש נוציא הודעת סיכום בדבר הזה.
עינת וילף: אני חושבת שזה חד-משמעי שנוהל פסול מכל וכל.
מה יפית: אוקיי.
בת שבע פרימו: מעולה.
קריאות: נהדר.
מה יפית: נתבקשתי להתייחס לנושא של "אופק חדש" – מדובר כאן בהארכת היום לגננות בחצי שעה, במקביל לתפקידים שיתקיימו בגן ונעשו בגן, כפי שפירטתי קודם בהגדרת התפקיד לגבי עבודה בקבוצה.
מה יפית: גם בעבר, כאשר גננת עבדה בקבוצה בשעת חצר אתן הייתן בחצר, אין מה לעשות, צריך - - -
רימונדה מחאמיד: לא, היינו ביחד.
רימונדה מחאמיד: היה אסור לנו, סליחה - - -
עינת וילף: אני מבקשת לא להפריע.
מה יפית: סליחה, כל מה שנאמר כאן בעצם אפשר לבחון אותו מכל הכיוונים.
מה יפית: בכל מסגרת של גן יתנהלו דברים, בכל רשות מתנהלים דברים, בעיקרון אני מדברת – כאשר גננת עובדת בקבוצה, הסייעת עם שאר הילדים, זה היה גם בעבר, לא "אופק חדש" הביא את זה.
מה יפית: "אופק חדש" הסדיר את מהלך העבודה ותו לא.
מה יפית: יחד עם זאת, בואו נזכור שהסייעות קיבלו תוספת של 5% לשכר במסגרת - - -
רימונדה מחאמיד: מה זה 5%?
רותי תורג'מן: אל תעשי צחוק, זה 129 שקלים.
עינת וילף: אני מבקשת, בבקשה שקט.
מה יפית: מכיוון שאני לא משרד האוצר, אני רק כרגע אומרת מה כן ניתן, כי בואו נאמר את כל - - -
רימונדה מחאמיד: אנחנו אומרים שזה לא מספיק.
איתן כבל: זאת הגדרה מחודשת למושג לעג לרש.
מה יפית: יכול להיות.
מה יפית: אני יכולה לדבר על דברים שהם בתחום אחריותי, לא מעבר לזה.
קריאה: כמה מקבלת גננת?
מה יפית: סליחה.
עינת וילף: חברות, כדי שגם נשמע את נציג משרד האוצר, את חברי הכנסת, את כל מי שנרשם, בבקשה לא להפריע.
מה יפית: אשמח מאוד שכל סייעת תזכה לשכר נאות, אני בעד, אבל עדיין זה לא בתחום האחריות שלי.
מה יפית: זה לגבי הנושא של "אופק חדש".
מה יפית: לגבי ההכשרות – לאורך כל השנים נעשות הכשרות במסגרות הרשויות, יש לנו קורסים של 270 שעות, שסייעות לומדות ומוכשרות.
מה יפית: אנחנו רואים בזה חשיבות רבה, כפי שאמרתי קודם, כחלק חשוב מאוד בצוות החינוכי, אנחנו דואגים – זה נכון שלעיתים הרשויות מממנות בעצמן את ההכשרה, לעיתים הסייעות נדרשות לממן בעצמן או להיות שותפות למהלך.
מה יפית: יש תוכנית מוסדרת של 270 שעות יחד עם מפע"מ מעלה אדומים, שאחראי על הנושא של החינוך.
עינת וילף: אבל הבקשה להכשרות משותפות עם הגננות.
מה יפית: הבקשה להכשרות משותפות – יש מקומות שנעשות הכשרות משותפות במקום שאנחנו מוצאים לנכון.
מה יפית: יחד עם זאת, צריך לזכור שיש פרופסיה שונה בין הגננת לבין הסייעת ויש הכשרות נפרדות.
מה יפית: אז במקומות שזה אפשרי זה נעשה.
מה יפית: יכול להיות שזה לא נעשה בכל הרשויות, ואנחנו צריכים להמשיך ולעודד את זה, אבל בהחלט יש מגמה כזו של עבודה משותפת.
עינת וילף: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.
איתן כבל: תודה, בוקר טוב.
איתן כבל: נחשפתי לנושא הסייעות בצורה מאוד בולטת בהתמודדות האחרונה שלי לתפקיד יושב-ראש ההסתדרות.
איתן כבל: הסתבר לי שכל הסייעות, אני אומר בהכללה גדולה, זאת חצר אחורית בכלל של מערכת החינוך.
איתן כבל: זאת חצר אחורית כשבתוכה גם יש עוד חצרות אחוריות של הסייעות עצמן.
איתן כבל: זאת אומרת, זה מגיע לסייעות שעוסקות למשל, בחינוך המיוחד, ששם בכלל – השבוע נפגשתי עם גברת שעוסקת בתחום, אתה לא מאמין, אתה כבר לא יודע מי זקוק לסיוע, המטפל או המטופל, אני אומר את זה בלשון בוטה, אבל זה ממש ככה, אתה מסרב להאמין שיש אנשים שעובדים בשביל 2,400 שקלים.
איתן כבל: דין פרוטה כדין מאה וכל הקלישאות שאנחנו מכירים.
איתן כבל: לא, פשוט זה לא מתקבל על הדעת.
איתן כבל: שלא נדבר על העובדה, ואני מקשיב גם לדברים שנאמרים על-ידי נציגי הממשלה, שגם בתוך המערכת עצמה כל פעם כשאתה מגיע – ניסיתי עד היום הזה ולא הצלחתי לברר בדיוק אבל, מי אחראי על מה?
איתן כבל: זאת אומרת, איפה מתחיל משרד החינוך ומסתיימת אחריותו?
איתן כבל: איפה מתחילה הרשות המקומית ומסתיימת אחריותה?
איתן כבל: קודם כל דבר אחד ברור, כשזה מגיע לכסף זאת לא אחריות של אף אחד.
עינת וילף: תיכף נשמע ממי שאחראי על הכסף.
איתן כבל: זאת נהיית להטוטנות.
איתן כבל: תראו, צריך קודם כל להחליט ולהגדיר באמת מה זה – אני עדיין, גברתי היושבת-ראש, כפי שאת יודעת, עדיין בעניינים, יש לי ילדים שהם בגן.
איתן כבל: זאת אומרת, יהיו.
איתן כבל: אנחנו עוד בעניינים.
רותי תורג'מן: או-טו-טו.
איתן כבל: יש לי ילדה שנה הבאה בת ארבע בגן ציבורי, ויש עוד אחת שלאט-לאט מתקדמת במעלה ההר.
רימונדה מחאמיד: אז תחשוב על הסייעת שלה, כדי שהבת שלך תהיה - - -
איתן כבל: כאבא אני פעיל בעניינים האלה יחד עם רעייתי.
איתן כבל: הבדיקה שאנחנו עושים היא לא רק מי הגננת.
איתן כבל: אין מצב כזה, חברים יקרים, שיהיה ברור, אנחנו שמים את הילדים שלנו בלי לשים לב, בערות שלהם, רוב הזמן הם עם הגננת והסייעת, יותר מאשר הם אתנו, בסופו של תהליך.
אריאלה לוי: הכי הרבה עם הסייעת.
איתן כבל: אני לא רוצה להפריז, לאט-לאט.
איתן כבל: אני מנסה לבוא ולומר לכך, שכשאתה מגיע לגן, מעולם לא עשיתי או ראיתי הפרדה בין הגננת לבין הסייעת.
איתן כבל: עם כל הכבוד לגננת, ויש גננות מצוינות בראש-העין, ובשכונה שלי בוודאי, אני אומר את זה מכל הלב - -
מה יפית: אני מסכימה.
איתן כבל: - - אבל בלי סייעות טובות הן לא יכולות לתפקד.
גילי אלון: נכון.
איתן כבל: הן לא יכולות לתפקד.
איתן כבל: והסיפור הזה, דרך אגב, של הורים מחליפים, זו בכלל שערורייה בפני עצמה.
איתן כבל: זה מייצר זילות לתפקיד הגננת, ולא פחות מייצר זילות לתפקיד הסייעת.
איתן כבל: להיות גננת ולהיות סייעת זה מקצוע, והמערכת, לפני הכול, צריכה להחליט איך היא מתייחסת.
איתן כבל: נכון לרגע זה, אני אומר לך, גברתי היושבת-ראש, אני כבר לא מדבר על תנאי ההעסקה, שזאת פשוט שערורייה, זה מביך.
רינה קרן: נכון.
איתן כבל: אינני יודע איך מי שחותם באוצר על ההסכם, היד שלו לא רועדת כשהוא חותם על ההסכם הזה.
איתן כבל: אי-אפשר להתייחס למערכת הזו כאל מערכת שאתה לא רואה אותה.
איתן כבל: יש אנשים, יש כאלה שמסתובבים בגנים, לכן, אני אומר לך לפחות מבחינת המחויבות שלי, לא רק בכובע שלי כאן כחבר כנסת, אלא גם מחויבות כחלק מהמערכת ההסתדרותית, זה דבר שאני לא חושב שמישהו יכול להרשות לעצמו שהמצב הנוכחי יימשך.
איתן כבל: אני אומר את זה בצורה, שאיננה משתמעת לשתי פנים.
איתן כבל: זה קרב, אני אומר לכן, ואם אתן לא תצאנה מכאן, כולכן, כל הסייעות על כל הגוונים והסוגים שלכן, עם יכולת להיות מאוחדות ולצאת למאבק – בשבילנו ההורים, בבוקר לחשוב רק שאנחנו לא יכולים לשים את הילד או את הילדה שלנו בגן, אני רוצה לראות – אם עדיין לא השתמשתן, כפי שהרבה אחרים משתמשים בכוח שלהם אל מול המערכת.
רותי תורג'מן: יש לנו מוסר עבודה.
איתן כבל: אני רוצה לראות איך שרים, חברי כנסת, יכולים לצאת ולהשאיר את הילדים, כשהם לא יודעים איפה הם בגן-הילדים.
איתן כבל: ובכלל, כל המערכת כולה, המצב חייב להשתנות.