GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוני בן מנחם: הבעיות שלנו הן בתוך האוצר, כי שם יש – אמרתי – בין האגפים השונים יש כנראה כאלה שמתחרטים על הרפורמה.
יוני בן מנחם: אני לא כל כך בקי בניואנסים ביניהם, אבל אנחנו רואים את המכשולים באוצר ולא במשרד רוה"מ.
איתן כבל: מעבר למשרד רוה"מ, העניין הוא שזאת רפורמה בסדר גודל כזה, שיהיה פקיד חשוב כמה שיהיה, אם אין החלטה של לאחוז את השור בקרניו, קרי, ברמה של שר אוצר, או לפחות מנכ"ל משרד ראש הממשלה – אתה מכיר את זה, אתה לא בעניינים האלה מאתמול.
איתן כבל: אלו סדרי גודל שקודם היה שר ממונה חזק יותר, חלש יותר.
איתן כבל: אבל היה – אמור להיות – זאת אומרת, הרי ברור לנו שראש הממשלה לא התעסק בזה במובן היומיומי של העניין.
מיכאל מירו: אתה יכול לומר שהיתה לך שליטה על פקידי האוצר?
איתן כבל: אני יכול לומר לך - - -
מיכאל מירו: אני זוכר שלא תמיד יכולת – כי אתה יודע, אחד אומר ככה וככה - - -
איתן כבל: חבר'ה, אני בצד שלכם, אני בא לעזור לכם.
איתן כבל: אתם לא – העניין הוא אחר.
איתן כבל: כמה שנניח אתה שר חלש, אתה תמיד תהיה יותר חזק מפקיד חזק.
איתן כבל: אני אומר לכם את זה.
איתן כבל: מניסיון.
יוני בן מנחם: אף אחד לא יכול – תראה, הממונה על השכר – סיפרתי פה, לא היית – אילן לוין, הוא יצא בראיון הפרישה שלו, הוא מודיע בכותרת ראשית, זה פורסם ב"דה-מרקר".
יוני בן מנחם: תעשה ב"גוגל", תראה.
יוני בן מנחם: המדיניות שלנו היא לייבש את רשות השידור.
יוני בן מנחם: לא קמה זעקה, לא בכנסת - - -
מיכאל מירו: מדינות עצמאית.
יוני בן מנחם: אף אחד לא קם.
יוני בן מנחם: שר האוצר עצמו – פקיד בכיר במשרדו אומר דבר כזה, והוא אפילו לא מעיר לו.
נחמן שי: שזועקים יותר מידי, זה נעשה לא אפקטיבי.
נחמן שי: אבל אם הבכיר במשרד ראש הממשלה, שציינת את שמו, לא יכול להזיז את משרד האוצר מעמדתו – הכנסת כן יכולה, וכן צריכה.
נחמן שי: ואת זה אנחנו נעשה.
נחמן שי: אני חושב שבאיזשהו מקום כשתתכנסי לסיכום, גברתי היושבת-ראש, אז צריכה להיות פה עמדה של ועדת החינוך, ברורה, ולדאוג גם ש- - -, ולא להניח להם עד שהעניין הזה יטופל.
נחמן שי: זה מה שאיתן כבל ואני מתכוונים לעשות.
נחמן שי: אנחנו הסכמנו עם הרפורמה לא בשמחה גדולה ובצהלה.
נחמן שי: והיו לנו גם ספיקות, אם אתה זוכר.
נחמן שי: אמרנו שאנחנו בולעים את הגלולה הזאת, אבל מוכנים בתנאי שהיא בסוף תצא, ואולי - - -
איתן כבל: בלענו הרבה גלולות – את החוק, את זה.
איתן כבל: רק שהדברים - - -
נחמן שי: ריבוי גלולות.
נחמן שי: אז אם גם זה בסוף לא יצא לפועל, אז מה הועילו חכמים בתקנתם?
נחמן שי: בוא נעלה מחדש את חוק רשות השידור שלך.
נחמן שי: אתה יודע מה, מזמן הוא לא היה כבר.
עינת וילף: נציג האוצר, אפרים מלכין.
עינת וילף: בוא אני אעדכן אותך בקצרה.
עינת וילף: נאמרו כאן כמה דברים, אתה בוודאי יודע.
עינת וילף: המצב הוא שהכנסת עשתה את חלקה בתהליך מאוד ארוך ומייגע, ויש חוק, ויש רפורמה.
עינת וילף: העובדים עשו את חלקם ואפשרו צעדים משמעותיים שיאפשרו את הרפורמה.
עינת וילף: גם נאמר לנו שמשרד ראש הממשלה עושה את מה שנדרש כדי לקדם את המהלכים מבחינתו.
עינת וילף: והעיניים והאצבעות המאשימות מופנות לאוצר, לא בהכרח רק לך, אלא, ככל הנראה, למחלוקות פנימיות בתוך האוצר.
עינת וילף: נאמר כאן שיש מי שאולי מתחרטים על ההסכמה לרפורמה, ומנסים עכשיו בכל צורה שהיא לתקוע מקלות בגלגלים, לא לאפשר לה להתקדם, למשוך עד אין קץ את ההסכמים ביחס למימון, ביחס למכירת הנדל"ן, לדרוש דברים לא סבירים.
עינת וילף: הדבר כאן מביא לתוצאות בלתי סבירות, הן מבחינת האנשים עצמם, והן מבחינת הסכנה לשידור הציבורי.
עינת וילף: וכל הנכונות של הגורמים לפעול, היתה כדי בסופו של דבר להציל את השידור הציבורי, מתוך הכרה שמדובר בדבר חשוב למדינת ישראל.
עינת וילף: אז אני מבקשת שתרים את המסך מאחורי מה שקורה במשרד האוצר, ותגיד לנו מדוע הדברים לא מתקדמים.
אפרים מלכין: אני יכול להגיד – אני מטפל בחלק מהנושאים של הסכם המימון, יש עוד אגפים שמתעסקים - - -
עינת וילף: רק תגיד שם ותפקיד.
אפרים מלכין: אפרים מלכין, אגף הממונה על השכר.
אפרים מלכין: אני לא יודע להתייחס לגבי כלל הנושאים שבמחלוקת.
אפרים מלכין: אני מטפל רק בחלק מהנושאים.
אפרים מלכין: ישנם עוד אגפים באוצר שמתעסקים בנושאים האחרים.
עינת וילף: אתה מסתובב במסדרונות?
עינת וילף: אתה יודע לספר לנו האם יש מחלוקות, מה האווירה?
אפרים מלכין: אני לא מכיר שום אמירה או חזרה מאיזשהן הסכמות, או מכל מתווה שהיה על השולחן.
אפרים מלכין: אני לא מכיר שום דרישות חדשות, שום דבר כזה.
עינת וילף: שום תחושות חרטה על הרפורמה, על העלויות, על המשמעויות שלה לאוצר?
עינת וילף: ניסיון לראות אולי אפשר למסמס את זה?
עינת וילף: אולי אפשר להביא לשיפורים אחרים?
אפרים מלכין: שום דבר כזה.
אפרים מלכין: יש אולי ספק לגבי – בגלל היות הרפורמה כזאת מורכבת, ספק לגבי היכולת להוציא אותה לפועל, אבל אין - - -
עינת וילף: מה זאת אומרת ספק?
עינת וילף: הספק לגבי ההוצאה שלה לפועל הוא כנראה רק אצלכם, כי העובדים כאן עשו את חלקם בשביל להוציא אותה לפועל.
עינת וילף: הכנסת עשתה את חלקה בשביל להוציא אותה לפועל.
עינת וילף: משרד ראש הממשלה עושה את חלקו בשביל להוציא אותה לפועל.
עינת וילף: אז זה ספק, הוא אצלכם.
עינת וילף: אתם אלה שאמורים להוציא אותה לפועל.
אפרים מלכין: לא, אנחנו בסוף מקסימום אמורים לאשר את ההסכמים הקיבוציים ולחתום על הסכם מימון.
אפרים מלכין: אנחנו לא אלה שאמורים בסוף להוציא את הרפורמה - - -
עינת וילף: שני הדברים שמצוינים כאן שוב ושוב כמחסומים העיקריים להתקדמות.
אפרים מלכין: נכון, אבל אני אומר, מבחינת משרד האוצר, כל ההסכמות עדיין עומדות בעינן.
עינת וילף: אז למה זה לא מתקדם?
אפרים מלכין: לא קרה שום דבר.
אפרים מלכין: יש מחלוקות – שחלקן לגיטימיות, חלקן אולי פחות לגיטימיות – בין האוצר לבין הרשות לגבי - - -
עינת וילף: מהי מחלוקת לגיטימית או לא לגיטימית?
אפרים מלכין: אם אני מחלק את זה לשניים, יש, לצורך העניין, נושא אחד שהוא קשור לכל ההיבט של המימון ושל הנדל"ן, ויש שם הרבה מאוד ניואנסים – מתי הזכויות עוברות למדינה, באיזה תנאים עוברות למדינה.
אפרים מלכין: כל מיני דברים כאלה, שאני, האמת, פחות מתעסק בהם ופחות מכיר אותם.
עינת וילף: מי עוסק בהסכם הזה?
אפרים מלכין: החשב הכללי.
אפרים מלכין: הוא זה שמתעסק בכל עניין הנדל"ן.
אפרים מלכין: לגבי הדברים שאני מתעסק בהם, יש הנחיות שהן מעבר להסכמים הקיבוציים, הן הנחיות כלליות לרשות לאופן העסקת עובדים.
עינת וילף: בוא אני אעלה לכך משהו שעלה כאן.
עינת וילף: שיש הסכמים קיבוציים בכלל, בכל המשק, שכרגע מוחזקים – נאמר כאן – כבני ערובה לרפורמה, למרות שאין קשר בינם לבין הרפורמה.
עינת וילף: ההסכם הקיבוצי מגיע לעובדים כמי ששייכים לחותמים על ההסכם הקיבוצי.
עינת וילף: בנפרד, יש את שאלת הרפורמה.
עינת וילף: האם זה נכון שהם לא מקבלים?
אפרים מלכין: זה לא נכון.
אפרים מלכין: יש הסכם קיבוצי שקובע במפורש מתי העובדים אמורים לקבל את הסכמי השכר.
אפרים מלכין: גם העובדים חתומים עליהם, גם הנהלת הרשות, והם קובעים שיש מספר תנאים – א', ב', ג', ד' – מתי הם אמורים לקבל את זה.
אפרים מלכין: זה לא שנעשה פה איזשהו משהו שמישהו מחזיק בן ערובה.
אפרים מלכין: היה הסכם שנחתם במפורש, הוא אומר שכשקורה א', ב', ג', ד', אז העובדים יהיו זכאים לתוספות השכר האלו.
עינת וילף: מישהו מהעובדים רוצה - - -
קריאות: אני.
קריאות: אני אגיב.
יצחק שבו: - - - מ-2010.
עינת וילף: שנייה, רק רגע.
יצחק שבו: אנחנו ב-2013 עוד מעט.
אפרים מלכין: אני אגיב.
אפרים מלכין: ההסכם קובע - - -
יצחק שבו: עד מתי?
יצחק שבו: עד אין סוף?
אפרים מלכין: כשהתנאים יתקיימו.
יצחק שבו: מתי יתקיימו?
איאד חרב: אבל קיימנו אותם.
איאד חרב: מה, לא קיימנו אותם?
איאד חרב: חתמנו על הרפורמה.
אפרים מלכין: ההסכם קובע כשקורה א', ב', ג', ד'.
אפרים מלכין: ברגע שזה לא קרה, זה יכול - - -
עינת וילף: אתה יכול לפרט מה זה א', ב', ג', ד'?
איאד חרב: ואם לא תיישמו את הרפורמה?
אפרים מלכין: התנאי היחיד שכרגע עדיין אמור לקרות, זה הסכם המימון.
אפרים מלכין: זה התנאי האחרון לכניסה של ההסכם לתוקף.
עינת וילף: כלומר, העובדים לא יקבלו את השכר שמגיע להם עד שהאוצר, החשב הכללי, סוגר את שאלת מכירת הנדל"ן לטובת מימון הרפורמה.
אפרים מלכין: לא, זה הרבה יותר מורכב, כי המצב היום הוא שלרשות אין כסף לשלם את תוספות השכר האלה.
אפרים מלכין: ויש פה את אנשי הרשות, עד כמה שאני יודע, יש פה את סמנכ"ל הכספים, הוא יגיד אחרת.
אפרים מלכין: אם אין הסכם מימון, אין לרשות מאיפה לשלם עכשיו תוספות שכר של 12%.
אפרים מלכין: אין.
אפרים מלכין: גם אם מגיע להם, גם אם בכלל המשק זה ניתן לפני, במצב היום של הרשות, אין להם מאיפה להביא עוד 12% לתוספות שכר.
יצחק שבו: קודם כל, זה לא אם, זה מגיע.
ברוך אסקרוב: מה זה עוד?
יצחק שבו: תדייק.
יצחק שבו: זה מגיע, זה אם.
ברוך אסקרוב: - - - זה לא עוד.
ברוך אסקרוב: זה לא עוד.
ברוך אסקרוב: איפה השאלה?
אפרים מלכין: לא, אבל בהנחה - - -
ברוך אסקרוב: אבל נשחקנו.
אפרים מלכין: אני אומר, במצב היום - - -
ברוך אסקרוב: ממתי זה עוד?
אפרים מלכין: יגידו אנשי הרשות - - -
ברוך אסקרוב: שיהיה ברור, זה לא עוד.
אפרים מלכין: זה לא עוד, זה בנוסף או במקום, זה לא משנה.
ברוך אסקרוב: תחזור בך פשוט.
אפרים מלכין: אני אומר, במצב היום של הרשות – ואנשי הרשות יוכלו להגיד יותר טוב – אם אין הסכם מימון, אין לרשות מאיפה לשלם.
נחמן שי: אני רוצה לשאול אותך שאלה שולית.
ברוך אסקרוב: יש לשלם כל מיני דברים אחרים.
ברוך אסקרוב: מי הסמיך אותך להגיד שזה עוד?
אפרים מלכין: זה חלק מהמתנים, לא - - -
ברוך אסקרוב: לא, זה לא חלק מהמתנים.
ברוך אסקרוב: זה עיכוב.
אפרים מלכין: ההסכם קובע שזה חלק מהמתנים.
ברוך אסקרוב: מה פתאום?
ברוך אסקרוב: זו הטעייה רבתי.
נחמן שי: ברוך, זה לא דו-שיח בינכם.
נחמן שי: יש רשות שתקציבה הוא 800, 900 מיליון שקל.
נחמן שי: תקציבה לא מאושר שנה אחרי שנה.
נחמן שי: גם אם לפני שנה בערך החליטו כבר סוף סוף במשרד האוצר לאשר את התקציב, הוא לא אושר בממשלה, שזה צריך להיות עניינכם.
נחמן שי: גם לשנה הזאת אין להם תקציב.
נחמן שי: זה נראה לך תקין?
אפרים מלכין: ממש לא.
נחמן שי: אז למה אתם לא מפעילים את – אתה זורק את הכדור הזה למגרשים אחרים, שהם כולם באותו מסדרון, או באותן קומות בבניין.
נחמן שי: אני שואל דבר מאוד פשוט, איך גוף ציבורי שתקציבו מתקרב למיליארד מתנהל ללא תקציב מאושר, ואתם עוברים על זה לסדר?
נחמן שי: אולי שיטת ה-1/12 שלא מרחיבה, לא משנה, אי-אפשר לעשות בה שום התאמה, נושאת חן בעיניכם, אז נעבור כולנו – פעם אחת אתם רוצים תקציב דו שנתי, ופעם אחת אתם רוצים תקציב חודשי.
נחמן שי: תחליטו איזה תקציב אתם מעדיפים.
נחמן שי: אני שואל אותך כי זה מעסיק אותי.
אפרים מלכין: אני מסכים אתך שזה לא תקין.
אפרים מלכין: מעבר לזה - - -
נחמן שי: אבל זה האינטרס שלכם.
אפרים מלכין: אני מסכים אתך.
עינת וילף: אני רוצה לשאול שאלה מאוד פשוטה על כל חוזה המימון הזה.
עינת וילף: אני מבינה את המשחקים כאן.
עינת וילף: אבל בסוף המדינה משחקת משחק עם עצמה, ומשרד האוצר משחק משחק עם עצמו.
עינת וילף: רשות השידור היא נכס של הציבור ושל המדינה.
עינת וילף: וככה גם המימון, וככה גם התקציב.
עינת וילף: אז אני מבינה שלטובת הספרים אתם רוצים לדאוג שיהיה נכס כנגד המימון לרפורמה.
עינת וילף: אבל בסופו של דבר, הכול שייך למדינה, ולכן למה לא לאפשר לדבר הזה לצאת לדרך, ולפתור את הדברים של מכירת הנדל"ן, המימון, תוך כדי?
עינת וילף: תנו הלוואה לעצמכם לטובת הנדל"ן.
איתן כבל: גברתי היושבת-ראש בדיוק התפרצה לקטע שבו אני רציתי לחדד.
איתן כבל: אני כבר לא רוצה לגעת בעניין – היתה כבר הסכמה שהנכסים יהיו חלק מהסכם המימון.
איתן כבל: יאללה, שהיה.
איתן כבל: אני חושב שזאת היתה טעות, אבל שיהיה.
איתן כבל: אנחנו אחרי.
איתן כבל: אנחנו לא בוכים על החלב שנשפך.
איתן כבל: אבל יחד עם זאת, אני אומר לך, אין מצב שהרפורמה הולכת לצאת אל הפועל.
איתן כבל: זאת אומרת, כשאני קורא את - - -
יוני בן מנחם: אנחנו לא מוכנים לזה, אנחנו רוצים את הרפורמה מיד.
איתן כבל: אז אני אומר לך, יוני, אני – תקשיב טוב - - -
איתן כבל: סליחה, אני מקשיב לו.
איתן כבל: אני מקשיב, אתה יודע.
יוני בן מנחם: שמעתי גם את המוזיקה הזאת.
איתן כבל: אין מצב, יוני, אין מצב – אני אומר את זה גם לכם באוצר, ואתם יודעים את זה – שבו אתה מנהל משא ומתן כל כך עדין, שיש לו כל כך הרבה תפרים וכל כך הרבה עניינים לסגור, כשאתה יכול לבוא ולומר אני אתחיל לשלם לעובדים, ואני אתחיל את התהליך אחרי שהכול יסתיים.
איתן כבל: ממה נפשך, אם אתם מאמינים בתהליך, ואתם חושבים שיש ערך לנכסים בתל-אביב ולנכס בירושלים, אז בסדר, אתה בתהליך.
איתן כבל: כמו שאמרה יושבת-הראש, אתה יודע שאתה בתהליך.
איתן כבל: אתה במקרה הטוב מעביר כסף מצד אחד לצד אחד, נותן הלוואת גישור.
איתן כבל: לא חסרים תהליכים כאלה.
איתן כבל: אז אם אתה לא מאמין, אז אסור שתלך בכלל למהלך הזה מלכתחילה.
איתן כבל: אבל אם אתה כבר נמצא בתוכו, ההתנהלות כצופה מן הצד וכמי שמלווה את הנושא הזה כבר שנים, אני יכול לומר לך, אני עומד פה מסתכל – ואני לא יודע אם זה משודר או לא משודר - -
עינת וילף: משודר.
איתן כבל: - - אז אני יכול לומר, אין רפורמה.
איתן כבל: אני אומר את זה בכאב.
אפרים מלכין: ממש לא, תסלח לי.
איתן כבל: לא, תרשה לי.
רינה חכמון: שיהיו הסכמי פרישה.
איתן כבל: אני יודע להקשיב למה שמדברים איתי - - -
יוני בן מנחם: חבר הכנסת כבל, אני רוצה להציג, ברשותך – כיוון שאתה היית גם השר הממונה, ואתה שולט – גם חבר הכנסת נחמן שי היה היושב-ראש, אתם שולטים בפרטים.
יוני בן מנחם: יש דברים שאתם צריכים לדעת.
יוני בן מנחם: ויכול להיות שזו הסיבה שבאוצר שם יש ויכוחים, כי לפני עשרה ימים היתה ישיבה אחרונה, והיה שם נציג של החשב הכללי שרצה שאנחנו נפתח את הסכמי הרפורמה.
יוני בן מנחם: ואנחנו התנגדנו.
יוני בן מנחם: והסיבה לכך היא בכך שאנחנו עשינו פיילוטים לגבי היישימות של הסכמי הרפורמה, דבר שלא נעשה בתקופתה של ההנהלה הקודמת.
יוני בן מנחם: שני פיילוטים, ובימים האלה מתקיים הפיילוט השלישי.
יוני בן מנחם: ואז הסתבר שההסכמים האלה הם גרעוניים, הם לא ישימים.
יוני בן מנחם: הם מאפשרים להפעיל את רשות השידור רק שבועיים וחצי – גג שלושה שבועות – מתוך חודש ימים.
יוני בן מנחם: זאת אומרת, שני ערוצי טלוויזיה ושמונה רשתות רדיו.
יוני בן מנחם: בחישוב שעשה סמנכ"ל הכספים שלנו הסתבר שההסכמים האלה הם גרעוניים בסכום של 20 מיליון שקל בשנה.
יוני בן מנחם: כשהבאנו את הדברים האלה לידיעת האוצר, אז הציע לנו מישהו בממונה על השכר לפתוח את ההסכמים.
יוני בן מנחם: אנחנו לא מוכנים לפתוח את ההסכמים, זה אומר שעוד עשר שנים לא תהיה רפורמה.
יוני בן מנחם: אז יכול להיות שההתנגדות שלהם עכשיו ומשיכת הרגליים היא מתוך זה שהם יודעים שהם עשו הסכמים לא טובים, שהם גרעוניים, שזה בכלל מחדל שצריך להקים עליו ועדת חקירה.
יוני בן מנחם: אם זה נכון.
יוני בן מנחם: אנחנו מאוד מקווים שזה לא נכון, אבל כרגע הפיילוטים מצביעים על זה שזה נכון.
יוני בן מנחם: זה בכלל מחדל שלא יתואר.
יוני בן מנחם: אז יכול להיות שזה ברקע, מה שגורם להם לא להוציא את זה לפועל.
יוני בן מנחם: אז צריך פה – וגם תשמע, אי-אפשר להזמין לפה – אפרים הוא בחור נחמד, אבל הוא לא נציג בכיר.
יוני בן מנחם: צריך לבוא לפה מישהו בכיר מהאוצר - - -
איתן כבל: זה בדיוק מה שאני אמרתי.
יוני בן מנחם: יבוא לפה מנכ"ל משרד האוצר, תביאו לפה את הנציגים של האגפים השונים, שיפסיקו לריב ביניהם, ושיעשו סדר ויוציאו את הרפורמה לפועל.
יוני בן מנחם: זה לא יכול להיות.
אפרים מלכין: אפשר להתייחס?
עינת וילף: אנחנו פשוט צריכים לסיים.
אפרים מלכין: בקצרה ממש.
עינת וילף: אתה בקצרה.
עינת וילף: ברוך בקצרה, דני – אני כבר לא יכולה.
קריאה: מבין העובדים, אני אדבר, ברשותך ברוך.
אפרים מלכין: בשם האוצר, בשום שלב לא – קודם כל, מי שחתם על ההסכמים הקודמים זו הרשות.
אפרים מלכין: האוצר אישר אותם, הוא לא זה שחתם אותם.
אפרים מלכין: עכשיו, הנהלת הרשות הקודמת באה ואמרה אני יודעת לחיות עם סל השעות הזה.
אפרים מלכין: יכול להיות שזה נכון, יכול להיות שזה לא נכון, כמו שאמר המנכ"ל, צריך לעשות עוד פיילוט.
אפרים מלכין: עכשיו, בשום שלב האוצר לא הציע לפתוח את ההסכמים הקיבוציים.
אפרים מלכין: הוא רק אמר - - -
יוני בן מנחם: סליחה, אדוני, אתה לא מעודכן.
יוני בן מנחם: יש פה את סמנכ"ל הכספים.
יוני בן מנחם: אנחנו ישבנו לפני עשרה ימים.
יוני בן מנחם: נציג של החשכ"ל ביקש לפתוח את ההסכמים.
אפרים מלכין: אני יכול להגיד לך - - -
עינת וילף: אתם יכולים - - -
יוני בן מנחם: כן, הוא ביקש לפתוח את ההסכמים.
עינת וילף: אנחנו חייבים לסיים את - - -
יוני בן מנחם: הוא אומר שהוא לא מוכן לחתום על הסכמים - - -
אפרים מלכין: יש כאן עוד אפשרות, שהרשות תדע לשדר עם התקציב שיש לה.
אפרים מלכין: אם זה מספיק לשבועיים, זה מספיק לשבועיים.
נחמן שי: יהיה המשך.
יוני בן מנחם: מה זאת אומרת?
יוני בן מנחם: אדוני, סליחה - - -
אפרים מלכין: זה מה יש.
יוני בן מנחם: מה זאת אומרת זה מה יש?
יוני בן מנחם: את שומעת מה הוא אומר?
אפרים מלכין: זה שידור ציבורי, כמו כלכלי אחר, יש לו משאבים והוא בוחר איך - - -
מיכאל מירו: אתה יודע ששאתה מדבר על דבר שהוא לא חוקי?
מיכאל מירו: אתה מודע לזה?
מיכאל מירו: אתה פקיד ציבור.
אפרים מלכין: אז אני לא ממליץ לך לעשות את הדבר הזה - - -
מיכאל מירו: רשות השידור פועלת בתוקף חוק.
מיכאל מירו: אז בוא תחזור בך כרגע מהדברים, כי מה שאמרת הוא לא חוקי בעליל.
אפרים מלכין: אני להבנתי - - -
עינת וילף: אני מבקשת לעצור את הדיון הזה.
עינת וילף: אנחנו מביאים לסיום.
אפרים מלכין: הרשות צריכה להתחיל לחשוב כלכלית, אין מה לעשות.
עינת וילף: ברוך, משפט סיום.
עינת וילף: וחבר הכנסת כבל, ואני מסכמת.
ברוך אסקרוב: חצי מהמשפט אני מעביר לדני.
ברוך אסקרוב: אני רוצה להגיד רק דבר אחד מתוך הרבים שהייתי רוצה להגיד.
ברוך אסקרוב: אותנו העובדים – אני נציג עובדים – איבדתם.
ברוך אסקרוב: אני מסתכל ימינה, שמאלה, אותנו איבדת.
ברוך אסקרוב: היינו ראש גדול, השתתפנו במשא ומתן.
ברוך אסקרוב: הקרבנו 700 עובדים, בשר מבשרנו, הקרבנו שקלים ממשכורתנו, דחינו, את הכול הבנו.
ברוך אסקרוב: הפסקנו להבין, הפסקנו להאמין, והתוצאות תהיינה.
דני זקן: אנחנו התחלנו בעיצומים שהובילו בעצם לישיבה הזו, בסופו של דבר.
דני זקן: היות ואנחנו רואים את זה עין בעין עם ההנהלה, שבלי רפורמה אנחנו הולכים לקרוס, ננקוט בכל האמצעים שיש לעובדים לנקוט בהם החל מהתקופה הקרובה, אם לא נראה שתהיה התקדמות.
עינת וילף: חבר הכנסת כבל, ואז אני מסכמת.
איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה להציע הצעה, כי אם לא, זה ימשך כך עד קץ כל הדורות.
איתן כבל: אני לא רואה תקומה באופן שזה מתנהל.
איתן כבל: אני מציע שיובא לכאן הגורם הבכיר במשרד האוצר, שיודע לתכלל את כל התשובות לשאלות.
איתן כבל: צריך לבוא מנכ"ל משרד ראש הממשלה כממונה מבחינתו של ראש הממשלה על העניין הזה.
איתן כבל: אני מבקש אפילו, שהדיון הזה, אם אפשר, יתקיים עוד לפני יציאתנו לפגרה, כדי שגם נדע לאן אנחנו הולכים.
איתן כבל: את חייבת, כיושבת-ראש הוועדה, לתבוע מהם תשובות ברורות ולוחות זמנים.
עינת וילף: חבר הכנסת שי, ממש בקצרה.
נחמן שי: אני כמובן מצטרף להצעה של איתן, ואני מבקש, גברתי, שהוועדה תמשיך לעקוב ולא תניח לנושא הזה.
נחמן שי: מדובר באינטרס ציבורי שעלותו גבוהה מאוד, אבל הוא גם עומד במוקד עניין של הרבה מאוד תושבים ואזרחים בארץ הזאת, שנזקקים לשירותים השידוריים של רשות השידור, ורשאים לקבל אותם.
נחמן שי: לכן אל תניחי לעניין, תקיימי דיון נוסף.
נחמן שי: ובבקשה, תדאגי שיופיעו נציגים בכירים – בלי לפגוע בך, חלילה – וגם שכל זרועות משרד האוצר, כי אחרת אנחנו הולכים לאיבוד שם מאגף לאגף ומקומה לקומה.
עינת וילף: אני מביאה את הדיון המהיר שהתבקש על-ידי חברי הכנסת נחמן שי ואיתן כבל לידי סיום בהודעת הסיכום הבאה: ראשית, שמענו היום דברים מדאיגים מאוד, חמורים, לגבי ההתנהלות, במיוחד של משרד האוצר, בכל הנוגע לנקיטת הצעדים הנדרשים כדי לאפשר לרפורמה לצאת לדרך.
עינת וילף: אני מדגישה שוב ושוב, הן העובדים, הן הכנסת, ואף נמסר לנו שמשרד ראש הממשלה עושים את מה שנדרש כדי לקדם את הרפורמה.
עינת וילף: הובהר כאן שללא הרפורמה, רשות השידור תקרוס.
עינת וילף: ומשרד האוצר צריך להשלים סוף סוף שיש תחומים שבהם אין מקום להפרטה – לא בחינוך, לא בבריאות, לא בשידור ציבורי.
עינת וילף: להפסיק לשחק עם זה, להפסיק לנסות לייבש את הגורמים האלה עד שיקראו "געוואלד" ואז לשכנע אותם שהם צריכים לעשות שינויים נוספים.
עינת וילף: אני קוראת למשרד ראש הממשלה לקבל את ההכרעות הנדרשות כדי לצאת לדרך.
עינת וילף: למשרד האוצר לנקוט את כל האמצעים הקיימים לרשותו כדי לצאת לדרך.
עינת וילף: הנכסים, המימון – לא צריכים לעמוד בדרך למימוש.
עינת וילף: אפשר לתת גישור בזמן שמנהלים משא ומתן על נכסים שהם ממילא נכסי מדינה כדי שהרפורמה תצא לדרך, שהתקציב יאושר.
עינת וילף: המצב שבו אין לרשות השידור תקציב הוא לא תקין, וכריכת ההסכמים הקיבוציים שמגיעים לעובדים בהסכמי מימון שקשורים למכירת נדל"ן, היא דבר לא ראוי וחמור ביותר, ואין בו אלא משחק שנועד להכריע את הגורמים עוד קצת מעבר למה שכבר נעשה.
עינת וילף: אני מקבלת את המלצותיהם של שני עמיתי לזמן את הגורמים הרלוונטיים, כדי שאפשר יהיה לראות סוף סוף מה קורה כאן.
עינת וילף: אבל נראה לי שהצלחנו למקד את זה בהסכם המימון, בנדל"ן, באוצר, ובחוסר הרצון של האוצר לאפשר רפורמה שהוסכמה על-ידי כל הגורמים הרלוונטיים, לאפשר לרפורמה החשובה הזאת לצאת לדרך.
עינת וילף: ואנחנו כמובן נמשיך לעקוב.
עינת וילף: הדיון עכשיו הוא צו לימוד חובה (החלה בכיתות י"א ו-י"ב), התשע"ב-2012.
עינת וילף: מי ממשרד החינוך מציג את זה?
מיכל כהן: אנחנו נציג, המנהל הפדגוגי.
מיכל כהן: עירית בירן, סגניתי, תציג את הרחבת הצו בהתאם לחוק, על עוד 20% מתלמידי ישראל, כפי שהתחייבנו בשנה הרביעית.
מיכל כהן: אנחנו נציג פה את הקריטריונים ואת היישובים הנבחרים.
מיכל כהן: זה עבר את אישורי שר החינוך, האוצר והתמ"ת.
מיכל כהן: ואנחנו פה כדי לאשר את ההרחבה באופן סופי.
מיכל כהן: אז בבקשה, עירית, תציגי כיצד נבחרו היישובים, בהתאם לחוק.
עירית בירן: אנחנו בנינו מספר קריטריונים, שגם התייחסו לשנים הקודמות.
עירית בירן: הקריטריון הראשון הוא הנושא של 20% מתלמידי מדינת ישראל בגילאים הרלוונטיים – ילידי 95'-96', שהם הילדים שיהיו בשנת הלימודים הקרובה בגילאים הרלוונטיים.
עירית בירן: יש לנו 235,029 ילדים בגילאים האלה.
עירית בירן: אנחנו בחרנו 29 יישובים שבהם - - -
עינת וילף: רק רגע, המספר הכולל של תלמידי ישראל בגיל הזה הוא?
עירית בירן: 235,029.
עינת וילף: וזה בשני מחזורים, י"א ו-י"ב?
עינת וילף: אוקיי, כלל תלמידי ישראל.
עירית בירן: כלל תלמידי ישראל.
ד"ר משה דקלו: י"א ו-י"ב בשנה הבאה.
עירית בירן: שיהיו בשנה הבאה, כן.
עירית בירן: הקריטריון הנוסף שאנחנו לקחנו לתשומת לב הם אותם יישובים שיושבים במה שאנחנו קוראים "עשירון טיפוח", בנזקקות גבוהה.
עירית בירן: בחרנו לפי עשירונים, מעשר ועד שש, כולל, את כל היישובים שעדיין לא נכללו בשנים הקודמות, כדי לתת להם עדיפות.
עירית בירן: והקריטריון הנוסף הוא ריבוי של נושרים, וריבוי של ילדים שחלקם מעולם לא היו רשומים למערכות הלימוד של מדינת ישראל.
עינת וילף: אז תיכף תסבירי את זה.
עינת וילף: מתוך אותם 235,000, ב-י"א-י"ב על כמה - - -
עירית בירן: נבחרו 29 יישובים.
עינת וילף: לא, אבל כמה זה כבר קיים?
עינת וילף: כלומר, על כמה כבר - - -
עירית בירן: החוק הוחל בשנים הקודמות?
עירית בירן: 66 יישובים.
עירית בירן: כמה אלפי ילדים – כרגע אין לי את המספר מולי.
מירב ישראלי: יש לנו את האחוזים.
מיכל כהן: 66 יישובים.
זיו בר: 35%.
עינת וילף: שנייה, אני רוצה פשוט לבנות את זה – ברשותך, אם יש את המספרים – מהסוף להתחלה.
עינת וילף: מתוך אותם 235,000 בערך, כמה ממילא ילמדו י"א-י"ב?
עירית בירן: במדינת ישראל?
עינת וילף: מישהו יודע?
עירית בירן: 90%.
עינת וילף: 90%.
עירית בירן: לפחות.
עינת וילף: כלומר, אנחנו מדברים בערך על כ-25,000 תלמידים שלפני החלת הצו אנחנו בכלל צריכים לדאוג.
עירית בירן: אנחנו מדברים על 20,000 תלמידים, אולי אפילו פחות.
עירית בירן: בגילאים הרלוונטיים זה יהיה פחות.
עירית בירן: אבל בכלל, אנחנו מדברים על בסביבות 20,000 תלמידים – בגילאים הרלוונטיים זה יהיה פחות – שלא לומדים לחלוטין בשום מסגרת, לא במסגרת רשומה ולא במסגרת לא רשומה.
עינת וילף: ועכשיו הצו הנוכחי אמור להוריד את המספר, את אותם 20,000?
עירית בירן: לא, אנחנו מדברים כרגע, השנה הזאת, לכניסה לעבודה, לטיפול, על 1,504 תלמידים, שהם 20.27% מהסך הכללי.
מיכל כהן: רגע, אני אסביר.
מיכל כהן: סך הכול - - -
מירב ישראלי: לא, יש פה - - -
מיכל כהן: סך הכול האוכלוסייה – זו הצגה הראשונה של עירית, אז אולי היא מתרגשת, לאט-לאט.
עירית בירן: מאוד.
מיכל כהן: לא קרה כלום, הכול מוכן.
מיכל כהן: סך הכול האוכלוסייה ביישובים הנבחרים הללו היא 47,567.
מיכל כהן: היא יש לפניכם את הנתונים?
עינת וילף: ביישובים הקיימים.
מירב ישראלי: כן, בדף ההסבר.
מיכל כהן: שמהווה 20.27% מכלל האוכלוסייה, אם דיברנו על כ-250,000.
עינת וילף: שנייה, אתם סופרים את זה כך: אתם מסתכלים על האוכלוסייה ביישובים האלה, האוכלוסייה הכוללת - -
עינת וילף: - - בוגרים, ילדים, כולם.
יצחק קדמן: לא, האוכלוסייה של תלמידי י"א-י"ב.
מיכל כהן: י"א-י"ב.
עינת וילף: האוכלוסייה של תלמידי י"א-י"ב ביישובים האלה היא 47,567 בני נוער.
עינת וילף: הם מהווים קצת יותר מ-20% מה-235,029.
עינת וילף: אבל הם – או אם אתם יודעים את הנתון הזה, אם ברוב מדינת ישראל 90% לומדים י"א-י"ב ביישובים האלה, כמה בדרך כלל לומדים ב-י"א-י"ב?
עינת וילף: הערכה, אני לא צריכה עד התלמיד האחרון.
עירית בירן: יש לנו מספר מדויק, כרגע, של ילדים שלא לומדים.
מיכל כהן: יש לנו מספר מדויק.
מיכל כהן: בדיוק לפי זה אנחנו גם הלכנו על קריטריוני הבחירה.
מיכל כהן: בעצם, גם עשירון טיפוח, שהוא מהחלשים, וגם אחוז נשירה גבוהה, וילדים לא רשומים.
עינת וילף: כלומר, ללא הצו, הערכה, כמה מאותם - - -
עירית בירן: 1,504 ילדים כרגע.
עינת וילף: לא היו לומדים.
עירית בירן: לא היו לומדים.
מיכל כהן: לטיפול שלנו.
מיכל כהן: הם האוכלוסייה הפוטנציאלית שלנו לטיפול מממוקד באותם - - -
עינת וילף: אבל זה הרבה פחות מ-10%.
מירב ישראלי: צריך להבין, בגדול, על כלל האוכלוסייה ביישובים האלה כרגע לא חל לימוד, אלא זה לימוד חינם בלבד.
יצחק קדמן: הם לומדים באופן וולונטרי.
מירב ישראלי: הם לומדים באופן וולונטרי.
עינת וילף: אני אומרת, כמה מתוכם לומדים בערך?
עינת וילף: בי"א-י"ב, היום, לפני הרחבת הצו?
ד"ר משה דקלו: רגע, החשבון הוא יותר מסובך מזה.
ד"ר משה דקלו: אני רוצה לפרט.
ד"ר משה דקלו: שכבת הגיל, המספרים, שאתם רואים בדף הראשון, זאת אומרת, אלו ילדי י' ו-י"א של השנה.
ד"ר משה דקלו: זו אוכלוסיית הגיל.
ד"ר משה דקלו: עכשיו, חלקם הגדול לומד בתוך משרד החינוך, אולם חלק מהם לומד בתמ"ת.
ד"ר משה דקלו: חלק מהם נמצא בקידום נוער.
ד"ר משה דקלו: חלק מהם נמצא ברווחה.
ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, אנחנו יודעים לומר באוכלוסיות האלה לאן הן התפזרו אל מחוץ למשרד החינוך.
מיכל כהן: תסתכלו על הטבלה הזו.
ד"ר משה דקלו: שתי קבוצות – אנחנו מחפשים אותם.
ד"ר משה דקלו: קבוצה אחת – בטבלה הראשונה, זו.
מיכל כהן: בטבלה הראשונה יש התייחסות לכל המגזרים וגם לשנתונים הרלוונטיים.
ד"ר משה דקלו: אנחנו מחפשים שתי קבוצות רלוונטיות לצורך יישום הצו הזה.
ד"ר משה דקלו: קבוצה אחת היא של ילדים שלא שובצו מעולם במערכת.
ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, יש לנו תעודות זהות שלהם בלמ"ס.
ד"ר משה דקלו: ואנחנו מחפשים אותם.
ד"ר משה דקלו: אנחנו מחפשים אותם ביישובים.
יהודית גידלי: מה זאת אומרת?
יהודית גידלי: מכיתה א' הם עוד לא רשומים?
עירית בירן: במגזר החרדי.
ד"ר משה דקלו: הם לא שובצו מעולם במערכת - -
עינת וילף: איפה הם?
ד"ר משה דקלו: - - זאת אומרת, יש ילדים בישראל שלא שובצו אי-פעם בחייהם במערכת.
עינת וילף: והשאלה היא איפה הם?
ד"ר משה דקלו: בדיוק.
ד"ר משה דקלו: וזה הסוד הגדול שאנחנו כל הזמן מחפשים אותו, והולכים לשדה אל היישובים.
עינת וילף: איפה הם נמצאים?
ד"ר משה דקלו: בדיוק - - -
עינת וילף: ברשותך, אני פונה למשרד החינוך.
ד"ר משה דקלו: תיכף ניכנס לזה.
קריאות: - - - אנחנו משרד החינוך.
עינת וילף: אוקיי, סליחה.
ד"ר משה דקלו: אני הייתי אחראי על האישור בשלוש השנים הקודמות.
ד"ר משה דקלו: אני משה דקלו.
מיכל כהן: זה דוקטור משה דקלו.
מיכל כהן: גם במנהל הפדגוגי - - -
עינת וילף: מי אנשי משרד החינוך?
יהודית גידלי: כל הקבוצה הזאת.
יהודית גידלי: כל הצד הימני.
עירית בירן: כולנו.
עינת וילף: עכשיו אין בעיה - - -