GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלומית מצליח: היום.
שלומית מצליח: אבל ב- 2009 היו שש כיתות.
מוחמד יונס: יש כיתות של חינוך מיוחד שמשותף לשני בתי-הספר, בסך-הכל יש לך אצלנו 306 תלמידים ושם 308 תלמידים.
עינת וילף: רק שאני אבין כי בסוף זה הפיתרון.
עינת וילף: כלומר, לצורך העניין, אם המועצה מגישה עוד שבועיים דו"ח.
מוחמד יונס: היא לא תגיש, כבודה.
מוחמד יונס: כי זה כבר שנתיים.
עינת וילף: אם המועצה מגישה עוד שבועיים דו"ח, בהנחה שהדו"ח הזה מראה מה שאנחנו רואים פה, תוך כמה זמן מתקבלת החלטה של משרד החינוך לבנות את שש הכיתות הנוספות ובתוך כמה זמן היא מבוצעת?
שלומית מצליח: להחליט את ההחלטה זה תוך כמה ימים, לדעתי, ולהוציא הרשאה זה גם, תוך כמה ימים, שבועות.
עינת וילף: ובפועל, הבנייה-?
עינת וילף: במינימום-?
שלומית מצליח: כמה חודשים.
פתחי מרזוק: אנחנו מוכנים להשקיע חצי מיליון שקל מתקציב המועצה, גם לעזור למחלקת הבינוי.
פתחי מרזוק: אני משקיע 400,000 שקל עכשיו בשיפוצים, שזה לא שווה, אני מוכן להשתתף.
עינת וילף: רק רגע.
עינת וילף: אתה אומר שאתה הולך בקיץ הקרוב להשקיע חצי מיליון, 400,000 שקלים בשיפוץ בית-הספר, בכל מקרה?
פתחי מרזוק: גברתי, אם ייתנו לנו לבנות, אני רוצה להגיד את דבריי מההתחלה.
פתחי מרזוק: מההתחלה, תני לי להתחיל מההתחלה.
עינת וילף: אנחנו כבר לא כל-כך בהתחלה.
פתחי מרזוק: הם דיברו, אבל המועצה, חשוב מאוד לשמוע את המועצה.
עינת וילף: ובכל-זאת, אני רוצה כן להגיע, כי אנחנו בסוף בדיון מהיר צריכים להגיע לסיכום.
עינת וילף: אתה 400,000 שקלים, יש לך תקציב.
פתחי מרזוק: לשיפוץ.
עינת וילף: לשיפוץ, ואתה עושה את זה הקיץ, בכל מקרה-?
פתחי מרזוק: נכון.
פתחי מרזוק: על-פי הדו"חות שיש.
עינת וילף: על-פי הדו"חות, יש לנו גם את הדו"חות של משרד החינוך, גם את הדו"חות שלכם.
פתחי מרזוק: בדיוק, בדיוק.
עינת וילף: אתה מוציא את הכסף הזה במלואו בקיץ הזה.
פתחי מרזוק: כבר יצא מכרז.
עינת וילף: במקביל, עוד שבועיים, אתה מגיש דו"ח למשרד החינוך, למה לדעתך ראוי שיהיה שש כיתות חדשות.
עינת וילף: שזה יהיה באותו מבנה של אותו בית-ספר, כן?
עינת וילף: הם יחלקו בעצם את אותו מבנה.
שלומית מצליח: זה שני בתי ספר שהתאחדו לבית-ספר אחד.
עינת וילף: את מבקשת מבתי-הספר להתאחד או פשוט שני בתי-ספר יהיו באותו מבנה?
שלומית מצליח: ודאי, לא.
שלומית מצליח: שני בתי-הספר יהפכו לבית-ספר אחד של 18 כיתות.
עינת וילף: רק שאני אבין.
עינת וילף: זה התנאי של משרד החינוך לבניית הכיתות הנוספות?
שלומית מצליח: מה, שני בתי-ספר יפעלו במבנה אחד?
שלומית מצליח: הם יתאחדו לבית-ספר אחד.
עינת וילף: הדברים האלה קורים?
עינת וילף: אני שואלת, האם זה התנאי של משרד החינוך, לבניית שש הכיתות.
עפו אגבאריה: זה לא נראה מוגזם, 600 תלמידים בבית-ספר יסודי אחד?
שלומית מצליח: הרבה בתי-ספר יש להם 18 כיתות.
שלומית מצליח: בהרבה, רוב בתי-הספר.
מסעוד גנאים: אבל יש דבר יותר בסיסי, המועצה היתה אמורה להגיש דו"ח על המצב של בית-הספר.
מסעוד גנאים: נכון?
שלומית מצליח: נכון.
מסעוד גנאים: אז זו השאלה שצריכה להיות מופנית.
עסאם יונס: אתה מצד אחד רוצה, אתה מצד אחד רוצה לשפץ, מצד אחר אתה רוצה לפסול.
עסאם יונס: אז תחליט, או שאתה פוסל, את בית-הספר, ומצד אחד מגיש דו"ח לפסילה, מצד אחר, אתה משפץ.
עסאם יונס: תחליט.
עסאם יונס: איך זה אפשרי?
עינת וילף: עסאם, תראה, אני אגיד לך דבר אחד, אני לא מסכימה עם איך שאתה מציג את הדברים האלה בכלל.
עינת וילף: קודם כל, גם עם הדרך שבה אתה מתנהל.
עינת וילף: אבל שיהיה ברור, צריך גם וגם.
עינת וילף: אתם עצמכם ראיתם שלבוא ולהגיד – לא נשפץ כי יבנו, זה לא דרך חכמה להתנהל.
עינת וילף: צריך לשפץ, נקודה.
עינת וילף: במקביל, יש לנסות להביא לבניית שש הכיתות הנוספות.
עינת וילף: לבקש לעשות או-או, אני, המלצתי לכם – לא התנהלות חכמה.
עינת וילף: גם תדאגו שיהיה שיפוץ וגם תפעלו שיהיו את שש הכיתות.
פתחי מרזוק: גברתי, אנחנו, האחריות על הבתי-ספר בעארה, היא אחריות של המועצה, אחריות משותפת של המועצה ושל משרד החינוך.
פתחי מרזוק: אנחנו מתנהלים ביחד זה אחריות קולקטיבית של שני הגופים.
פתחי מרזוק: אנחנו מבחינת בטיחות ובינוי וכל הדברים האלה, הם מבחינה פדגוגית, זה משרד החינוך, גם הבנייה היא מתבצעת על-ידי משרד החינוך.
פתחי מרזוק: יש בעיה בעארה.
פתחי מרזוק: שני בתי-הספר הם ישנים מאוד, הם לא מקובלים ללימודים.
פתחי מרזוק: אבל במצב הקיים, איך שאומרים, אנחנו עובדים במה שיש.
פתחי מרזוק: אין מקום לשלוח את הילדים, או לשים אותם בכביש, או לשפץ את בתי-הספר וכל שנה לתפור אותו ולחזק אותו.
פתחי מרזוק: יש במה שאומר, אנחנו רק בשנה שעברה, בסוף השנה, בחודש 11, העמדנו את בית-הספר בשיפוצים ועמד בתנאי בטיחות, היינו בודקים וקיבלנו אישור, מה שיש לך ביד.
פתחי מרזוק: יכול להיות שהמצב גם כן, מהיום הוא לא בסדר.
פתחי מרזוק: אז ככה.
עינת וילף: אני רוצה לשאול בהקשר זה את משרד החינוך.
עינת וילף: האם, וכדי שהדברים יהיו ברורים.
עינת וילף: אם בית-הספר משקיע, המועצה משקיעה 400,000 שקלים לשיפוץ, לצורך שנת הלימודים הקרובה, האם מובטח שמשרד החינוך לא יחזיק את זה כנגד המועצה, ויעכב את בניית שש הכיתות הנוספות?
שלומית מצליח: זאת השקעה של הרשות?
עינת וילף: לא, התקצוב של שש כיתות.
עפו אגבאריה: זה שלכם, אבל יש תקציב לשש כיתות.
עינת וילף: אני רוצה להבטיח שזה שהמועצה תקציב כסף לשיפוץ, לא יבוא על חשבון ההחלטה של משרד החינוך לבנות את שש הכיתות הנוספות.
שלומית מצליח: ההחלטה של משרד החינוך תהיה אך ורק על-סמך הדו"ח שיוגש לנו.
עינת וילף: אבל הדו"ח הזה לא יחזיק כנגד המועצה את זה שהיא תטפל בליקויים באמצעות שיפוץ.
שלומית מצליח: הדו"ח שקיים היום, מה מצב בית-הספר כיום, לפני השיפוץ.
עינת וילף: כלומר, גם אם המועצה משקיעה בשיפוץ, משרד החינוך ימשיך לבנות את הכיתות על בסיס הדו"ח לפני השיפוץ.
שלומית מצליח: OK.
שלומית מצליח: ואני רוצה שוב להדגיש שמדובר באיחוד שני בתי-ספר, שזה יהיה ברור.
עפו אגבאריה: זה התוכנית?
שלומית מצליח: אני מבינה בית-ספר אחד של 18 כיתות, כן.
פתחי מרזוק: גברתי, משרד החינוך העמיד שני תנאים, על-מנת לתת לנו תקציב לבנות את שלב ג' בבית-הספר החדש.
פתחי מרזוק: בית-הספר החדש, יש לנו תוכניות, יש רישיון, יש הכל.
פתחי מרזוק: אם ייתנו לנו כסף, בחמישה חודשים אני בונה את שלב ג' ואני מאכלס את בית-הספר שם.
עפו אגבאריה: אז הכדור אצל משרד החינוך.
פתחי מרזוק: הם נותנים לנו שני תנאים, דוקטור, שני תנאים.
פתחי מרזוק: תנאי אחד, שגורם מוסמך יפסול את בית-הספר, שהוא לא ראוי לשימוש, אז אנחנו הזמנו בדיקה לצורך העניין והתנאי השני הוא עלות שיפוץ קולקטיבית של המבנה, כאילו חיזוקים, היא עולה יותר מאשר עלות הבנייה.
פתחי מרזוק: גם את הדו"ח הזה, הבאנו מהנדס שיבדוק את הנושא, שיוציא לנו דו"ח, על-מנת לעשות יסודות חדשים.
עינת וילף: זה מהנדס של מכון התקנים?
פתחי מרזוק: המהנדס הוא משלנו, הזמנו בדיקת מכון התקנים.
רן קליימן: אנחנו הזמנו.
עינת וילף: אבל אתם הזמנתם ממכון התקנים?
פתחי מרזוק: עכשיו אנחנו הזמנו, כן.
פתחי מרזוק: אנחנו, מתוך אחריות, מתוך אחריות לילדים שלנו, כי יכול להיות שהורי הילדים חושבים שהמועצה לא איכפת לה מהילדים, יכול להיות שהם חושבים, אבל זה טעות חמורה שהם חושבים את המחשבה הזאת.
פתחי מרזוק: המועצה, מתוך אחריות, זה ילדים שלנו, איכפת לנו מהם.
פתחי מרזוק: מתוך אחריות, אנחנו רוצים, כמועצה השנה, לא משרד החינוך, אני אומר, 1,600,000 שקל, שיפוצים לבתי-הספר עארה ערערה.
עינת וילף: אני סוגרת את הדיון אתם מוזמנים להישאר כאן לשוחח.
עינת וילף: אתה יכול משפט אחד אחרון?
מסעוד גנאים: דבר בסיסי.
מסעוד גנאים: לפני שמשפצים, לפני שבונים, קודם כל דו"ח.
מסעוד גנאים: אמרת להזמין, איפה?
מסעוד גנאים: לא עשית דו"ח, לא עשית בדיקה.
מסעוד גנאים: אז איך אתה מחליט לשפץ?
פתחי מרזוק: יש לנו דו"ח של מכון התקנים, שהביא אותו משרד החינוך.
פתחי מרזוק: יש להם דו"ח.
מסעוד גנאים: אבל אני ראיתי תשובה.
מסעוד גנאים: בתשובה לשאילתה שלי, היית אמור להגיש דו"ח למשרד החינוך.
עינת וילף: אני מצטערת, אני סוגרת את הדיון.
עינת וילף: אני רוצה להקריא את המסקנות.
נסים אבו ואסל: גברתי, רק שתי מילים, כאיש חינוך.
עינת וילף: OK, שתי מילים.
נסים אבו ואסל: מאוד מאוד מצער אותי, כאיש חינוך, שדואג לילדים שלו בשמונה שלא יאחרו להיכנס לכיתה, לראות את משרד החינוך עומד בצד ועומד בצד הלא נכון בנוגע לכל הדברים האלה.
נסים אבו ואסל: אני הייתי רוצה לראות את משרד החינוך מזעזע ובא אצלנו לכפר לבדוק במו עיניו מה הולך שם.
נסים אבו ואסל: זו בסך-הכל נסיעה של חצי שעה ואתה בא עם דו"חות שהם לצערי הרב לא נכונים.
רן קליימן: איך אתה אומר את זה?
רן קליימן: אתה יודע כמה פעמים הייתי?
רן קליימן: מה אתה מדבר?
נסים אבו ואסל: תמונה שווה אלף מילים.
נסים אבו ואסל: אז האם התמונות האלה משקרות?
עינת וילף: אנחנו סיימנו בזאת.
עינת וילף: אני קוראת את דברי הסיכום של הדיון המהיר.
עינת וילף: קודם כל, המטרה היא בסך-הכל להתקדם ולכן מה שאני מבקשת זה ככה – המועצה אמרה כאן לפרוטוקול שתוך שבועיים יוגש דו"ח ביחס לבית-הספר, דו"ח למשרד החינוך.
עינת וילף: אני מבקשת שהעתק יישלח לוועדת החינוך.
עינת וילף: דו"ח שיעשה עם מהנדס מטעם מכון התקנים, כך שאין עוררין על המעמד שלו, שיבהיר את הצורך, ככל הנראה בכך שבית-הספר במצב הקיים אינו ראוי לשמש לבית-ספר לאורך זמן.
עינת וילף: הדו"ח הזה יוגש למשרד החינוך.
עינת וילף: משרד החינוך כאן התחייב שתשובתו לדו"ח הזה תינתן תוך ימים ספורים ובהנחה שהתשובה היא שאכן נדרש להרחיב את בית-הספר הקיים החדש, בשש כיתות נוספות, זאת תהיה ההחלטה וההרשאה תיעשה גם היא תוך כמה ימים ונאמר כאן גם על-ידי המועצה, הביצוע תוך מספר חודשים.
עינת וילף: אני מבקשת שכל הדברים האלה, העתקים יישלחו לוועדה.
עינת וילף: העתק מההחלטה, העתק מההרשאה והודעה על תחילת ביצוע.
עינת וילף: אני מבקשת שהכסף שהולך לשיפוצים, 400,000 שנאמרו כאן על-ידי המועצה, שבית-הספר ישופץ.
עינת וילף: משרד החינוך, אני חוזרת על זה גם בדיון, משרד החינוך התחייב שהשיפוץ של בית-הספר על-ידי המועצה אינו כרוך, לא קשור ולא יפגע בזכותם של התלמידים לבית-ספר חדש.
שלומית מצליח: אבל אולי כדאי לחכות עם השיפוץ הזה עד הדו"ח.
שלומית מצליח: זאת אומרת, אם יוחלט כן לבנות את השש כיתות, אז למה לשפץ?
עינת וילף: אבל גם את אומרת שהשש כיתות זה לא מחר בבוקר.
עפו אגבאריה: זאת אומרת, אם את אומרת ככה שהבית-ספר הוא פסול.
שלומית מצליח: שווה להשקיע 400,000 שקל לכמה חודשים?
שלומית מצליח: אני לא יודעת.
קריאה: את יודעת שזה לא שווה להשקיע 400,000 שקל.
נזאר אבו עקל: אבל אם ילד אחד יאבד את העין שלו, לא שווה כל הכסף הזה, על מה אנחנו מדברים?
נזאר אבו עקל: על חיי הילדים.
נזאר אבו עקל: שריפה אחת יכולה לקרות מחר בבוקר.
רן קליימן: אני מציע שבעיות בקדימות אחת שבאמת יכולות לגרום לסכנת חיים יטופלו, אבל מעבר לזה, דברים שאפשר לחיות אתם מספר חודשים - - -
קריאה: אנחנו כבר חודש בשביתה, אנחנו נהיה עוד שנתיים בשביתה.
עינת וילף: אני בכל-זאת, אני מבינה את זה, מבינה את שאלת השביתה.
ג'מאל זחאלקה: יש לי רק הערה אחת בקשר לסיכום.
ג'מאל זחאלקה: שלא יובן מהסיכום שוועדת החינוך תומכת בביטול בית-הספר כליל ואיחוד שני בתי-הספר.
עינת וילף: לנו אין עמדה בנושא הזה.
עינת וילף: משרד החינוך הבהיר שזה התנאי, אחרי זה יירצו להיאבק בזה?
קריאה: ההורים לא מסכימים.
קריאה: זה בבדיקה.
עינת וילף: אדוני, אם אתה לא, אני מאוד מצטערת, איזה מין.
קריאה: גברתי תיתן לי רק שתי מילים?
עינת וילף: לא, אני מצטערת.
עינת וילף: אני חייבת ללכת.
עינת וילף: אתם אחרי זה מוזמנים להישאר ולדון.
עינת וילף: הדו"ח הזה יוגש אלינו, יישלח אלינו.
עינת וילף: תוך שבועיים.
עינת וילף: שבועיים.
עינת וילף: השיפוץ של בית-הספר, אני כן ממליצה, אם משרד החינוך מוכן להתחייב שהדברים ייעשו מהר, אז אפשר לבחון על שיפוץ בקדימויות.
עינת וילף: אני חושבת שנכון שהשיפוץ ייעשה במלואו ובמקביל ייבנו שש הכיתות הנוספות.
עינת וילף: ההורים כבר אומרים לנו שהם הולכים לנהל מאבק נגד איחוד בית-הספר, אז פתאום זה ייקח עוד שלוש שנים, שבהן זה כבר לא תלוי במשרד החינוך.
עינת וילף: ולכן, השיפוץ צריך להיעשות במלואו, כפי שהובטח כאן, 400,000 שקלים, גם דברים בקדימות אחת, גם הדברים שמאפשרים לימודים.
עינת וילף: במקביל, מתקיים כל הנושא של משרד החינוך.
עינת וילף: משרד החינוך מבהיר שבניית שש הכיתות הנוספות היא חלק מאיחוד שני בתי-הספר.
עינת וילף: אם ההורים רוצים להיאבק נגד זה, זה כבר נושא אחר, שלא קשור לזה שיהיה בית-ספר עומד ויהיה בית-ספר משופץ ומה יקרה בדרך, זה כבר המאבקים.
קריאה: גברתי, הם יכולים לשפץ את בית-הספר, אבל מבחינת פיקוד העורף, בית-הספר לא ראוי להיות בית-ספר.
רן קליימן: מאיפה אתה מביא את זה?
קריאה: לפי הדו"חות.
קריאה: יש דו"חות.
עינת וילף: צהריים טובים, אני פותחת דיון של ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עינת וילף: הדיון היום – אני בטוחה ראשון מבין רבים – יעסוק בשאלת מעמדם של ההורים במערכת החינוך והסדרת היחסים בין ההורים לבין המערכת.
עינת וילף: אפתח קודם כל בתפיסת עולמי בנושא הזה.
עינת וילף: אין ספק שבשנים האחרונות – תחת, נקרא לזה "מלים שנשמעות יפות", כמו דיאלוג, מעורבות – חל תהליך שיש לו היבטים הרסניים, שבו הורים מונעים – ואת זה דבר שאפשר להבין – מתחושת חוסר אמון במערכת, במורים.
עינת וילף: כשאני אומרת אפשר להבין, זה לא בגלל שזה היה אמיתי, אלא בגלל שזה היה סוג של אווירה ציבורית.
עינת וילף: הורים הרשו לעצמם להגיע, במקרים רבים, ליחס בלתי סביר לחלוטין לבית-הספר – החל מדברים פיזיים, כניסה של הורים לתוך בתי-הספר ללא תיאום מראש; כניסה לכיתות ללא תיאום מראש; לפעמים גם אלימות מילולית פיזית כנגד מורים על רקע ציונים, על רקע של דברים אחרים, היחס בכיתה; תחושה שאפשר להתקשר למורים לביתם בכל שעה משעות היממה ולדבר אתם בשפה שאינה ראויה.
עינת וילף: לפעמים די במתי מעט הורים שנוהגים ככה, כדי לייצר תחושה קשה מאוד ביחס שבין בית-הספר, בין המורים לבין ההורים במערכת החינוך, גם אם הרוב המכריע של ההורים לא נוהגים כך.
עינת וילף: מתי מעט לפעמים יכולים להביא למצב קשה מאוד, כולל גם אמירה לגבי מי המורים שילמדו את הילדים, מי המנהלים שיהיו בבתי-הספר.
עינת וילף: אני חושבת שהגענו למקום שכבר מזמן עבר את החזון החיובי.
עינת וילף: אם היה חזון חיובי שמדבר על ברית, שמדבר על שותפות, שמדבר על גיבוי של ההורים לעשייה החינוכית, הגענו ברוב המוחץ של בתי-הספר למקום שבין הרעיונות היפים לבין מה שקורה בשטח – כבר אין דבר וחצי דבר.
עינת וילף: אני רוצה לפתוח היום את הדיון במטרה להתחיל לבחון איך חוזרים ומקפידים על החזון החיובי והיחס החיובי, ולא מידרדרים למקומות שבהם בעצם ההורים, אותם מתי מעט, חותרים תחת העשייה החינוכית בבית-הספר, ובעיקר חותרים תחת המעמד של המורים בבית-הספר, בעיקר גם מול הילדים ומול התלמידים.
עינת וילף: אנחנו יכולים, בין השאר, להתחיל את הדיונים האלה, כי התברכנו בכך שלראשונה מזה תקופה ארוכה-ארוכה-ארוכה יש הסדרה של נציגות ההורים במערכת החינוך.
עינת וילף: הייתי גם שמחה, סיגל, אם תציגי לנו את התהליך שבאמצעותו נעשתה ההסדרה הזאת – מה המשמעות שלו, מה המשמעות מבחינת בתי-הספר, היישובים ומערכת החינוך, מי הם בעצם היום נציגי ההורים, כי אני יכולה לספר שהרבה מפניות המורים שאני מקבלת, זה שהם לא יודעים מה המחויבויות שלהם בכלל.
עינת וילף: כלומר, באים אליהם הורים, אומרים אנחנו מייצגים.
עינת וילף: בא הורה ואומר, הוא לא מייצג אותי, לא אכפת לי מה הוא אמר, לא אכפת לי מה סיכמתם עם האמא ההיא, לא מעניין אותי, אני עושה ככה, אני עושה אחרת.
עינת וילף: אשמח לשמוע ממך מה המצב היום, מה המשמעות של הבחירות שנעשו, האם יש להן משמעויות גם לבתי-הספר וגם ליישובים או שיש לזה משמעות רק ברמה הארצית.
עינת וילף: מכאן ואילך ניקח את זה הלאה.
עינת וילף: אני גם עובדת עכשיו – נראה לאן לקחת את זה – על הצעת חוק שתסדיר את מעמדתם של ההורים במערכת החינוך.
עינת וילף: הרקע להצעת החוק היה באמת הברדק הבלתי נסבל והתחושה של הרבה מאוד מורים, שהיחס של ההורים אליהם הוא הדבר שחותר יותר מכל תחת מעמדם במערכת החינוך ומול הילדים.
עינת וילף: מה שראיתי לנכון לעשות באותה חקיקה, זה לא לקבוע מה צריך להיות המעמד של ההורים, כי ברור לי היום – לי יש את התפיסה שלי, להרבה מאוד בתי-ספר יש את התפיסה שלהם – שיש כאלה שרוצים יותר הורים במערכת החינוך ויש כאלה שרוצים פחות.
עינת וילף: בעיני מה שחשוב להבטיח, שמה שלא תהיה התפיסה של בית-הספר, בית-הספר יקבל גיבוי ממערכת החינוך לתפיסתו שלו.
עינת וילף: כלומר, אם בית-הספר חושב שלא ראוי שהורה ייכנס לבית-הספר מבלי שהדבר תואם בפגישה מראש, בית-הספר יקבל גיבוי לתפיסה הזאת ממערכת החינוך.
עינת וילף: ואם יש בית-ספר שרוצה יותר, הוא יקבל גיבוי לתפיסה הזאת.
עינת וילף: זה בעצם העיקרון המנחה שמאחורי הצעת החוק, אבל היא עדיין בתהליכי בנייה, תגובה, גם אציג אותה, היא גם נמצאת באתר, מי שרוצה יכול להתייחס אליה ולהגיב.
עינת וילף: אבל המטרה כמובן כאן היום גם לקבל את האינפוט שלכם לרעיון של איך מסדירים את המעמד של ההורים במערכת החינוך, מתוך תפיסה שאני בטוחה שכולנו שותפים לה, שבסופו של דבר אם למורים אין מעמד ראוי במערכת החינוך, חינוך ראוי לא יהיה.
עינת וילף: לכן, השאלה כמובן איך פועלים יחד כדי לאפשר זאת.
עינת וילף: אתה תרצה להתייחס אחרי חלק מהדוברים או שתרצה לדבר עכשיו?
מסעוד גנאים: כן, עכשיו.
מסעוד גנאים: גם כמורה לשעבר, לא רק כחבר כנסת – בוקר טוב לכולם – אני חושב שזה דיון חשוב, משום שהתפקיד של ההורים הוא תפקיד חשוב מאוד בבתי-הספר, אבל צריך להיות איזה איזון.
מסעוד גנאים: תמיד היינו אומרים שבין מעורבות להתערבות צריך שיהיו איזונים, אבל לפי דעתי, הורים, ועדי הורים בבית-ספר הם גורם חשוב מאוד.
מסעוד גנאים: חשוב מאוד.
מסעוד גנאים: אני אומר את זה גם כמורה לשעבר, כרכז חינוך חברתי, שהיו לו הרבה קשרים והרבה פגישות עם הורים.
מסעוד גנאים: אני מדבר על בתי-ספר במגזר הערבי, כי תפקיד ההורים חשוב מאוד, כי בסוף את – בסוגריים – המוצר הזה שאנחנו כולנו עובדים עליו, שאנחנו רוצים אותו – התלמיד – אנחנו רוצים את טובתו, המורים רוצים את טובתו בבית-הספר וגם ההורים.
מסעוד גנאים: בלי שיתוף פעולה שיהיה יעיל ופורה, שהוא בלי סכסוכים ובלי מאבקים, אנחנו לא יכולים להגיע להצלחה.
מסעוד גנאים: כמו שדורשים מבתי-הספר שהכול יהיה תקין, הכול לפי תקנון, הכול לפי הערכים שאנחנו רוצים לחנך את התלמידים עליהם – כוונתי היא שיהיו ועדי הורים שמייצגים את ההורים, שנבחרים על ידי ההורים, שבסוף ייצגו אותם מול בתי-הספר.
מסעוד גנאים: אחר כך אתייחס שוב.
עינת וילף: אין בעיה, אם תוך כדי יש שאלות, תרגיש חופשי.
עינת וילף: סיגל, אם תוכלי בבקשה להתחיל לנו את הדיון בכך שתציגי את תהליך הבחירות שנעשו ומה המשמעות שלו לדרגים השונים, וכמובן בכל נושא אחר שתרצי להציג את תפיסת עולמכם.
סיגל ציוני: כפי שמסרת, נכון הדבר, שנים רבות לא היה בעצם ייצוג של הורים שנבחרו כפי שצריך להיבחר במדינת ישראל.
סיגל ציוני: נעשה תהליך של כל הרשויות, כדי להסדיר את תהליך הבחירה הזה.
סיגל ציוני: כאשר התהליך כלל בחירות של הורים בתוך היישובים, של הורים שנבחרו במוסדות החינוך שלהם להיות יושבי-ראש, לאחר מכן נבחרו אלקטורים להיות הנציגים לארצי, ואז נבחרה בעצם אותה מועצה, אותם אנשים בעלי התפקיד בארגון הארצי.
סיגל ציוני: כרגע אנחנו נמצאים במצב - - -
עינת וילף: שנייה, רק ארצה ממש לפרט.
עינת וילף: בכל בית ספר בארץ התקיימו בחירות?
סיגל ציוני: בכל בית-ספר בתחילת שנה על-פי חוזר מנכ"ל אמורות להתקיים בחירות.
מסעוד גנאים: אפילו מתחילים בכיתה בהתחלה.
מסעוד גנאים: יש נציג של הכיתה, אחר כך של בית-ספר, אחר כך - - -
סיגל ציוני: בהתאם לתקנות, נבחרים עד שלושה נציגים בכיתות, מאותם נציגים – נציג לרמה בית-ספרית, ועד ההורים המוסדי בוחר את המועצה המוסדית ואז נבחר יו"ר ועד ההורים של אותו בית-הספר.
סיגל ציוני: והדבר דומה בכל בית-ספר.
סיגל ציוני: אותם יושבי-ראש מגיעים בעצם למועצה היישובית, ואז נבחרת מועצה יישובית של עד 31 חברים, שמתוכם בוחרים את בעלי התפקידים.
סיגל ציוני: זה מה שנעשה בעצם ברמה יישובית.
עינת וילף: כלומר, כיום לכל יישוב בארץ יש את המועצה הזאת.
סיגל ציוני: לא כל היישובים עשו בחירות כדין על אף שהיה מצב שכולם זומנו.
סיגל ציוני: היישובים שקיימו בהם בחירות היו יישובים שעמדו בכל התנאים והסטנדרטים שנדרשים.
סיגל ציוני: לא יכול להיות שיגיע אדם לארגון הארצי אם הוא לא נבחר בכיתה שלו, בבית-הספר שלו ובעיר שלו.
סיגל ציוני: זה לא יכול להיות.
עינת וילף: כל הדברים האלה נבדקו.
סיגל ציוני: כל הדברים האלה נבדקו על ידי גורם משפטי חיצוני, גוף חיצוני שבעצם קיים את הבחירות.
עינת וילף: כלומר, כיום למשל, אם ניגש מישהו לראש עירייה אומר, אני נציג ההורים ביישוב, הוא הפעם יודע שזה נציג ההורים ביישוב.
סיגל ציוני: צריך לוודא שהוא באמת נציג ההורים ביישוב, שהוא נבחר כדין, כן כמובן.
סיגל ציוני: זה הרעיון, כאשר הרעיון הוא שאנחנו בסמוך לשנת הלימודים הקרובה נכתוב - - -
עינת וילף: כזה יש רק אחד.
סיגל ציוני: יש רק אחד.
סיגל ציוני: יש את בעלי התפקידים השונים, אבל יש רק אחד.
סיגל ציוני: אז הנושא הזה הוסדר, ואנחנו מאוד שמחים וגאים שיש נציגות נבחרת להורים.
עינת וילף: ומכאן ואילך זה יהיה אחת לשנה?
סיגל ציוני: הנציגות הבית-ספרית נבחרת אחת לשנה.
סיגל ציוני: האלקטורים היישוביים שמייצגים את היישוב בארגון ההורים הארצי נבחרים אחת לארבע שנים.
עינת וילף: אחת לארבע שנים, אז בשנה הראשונה בארבע השנים האלה חייבים שיהיו להם ילדים בבית-הספר.
סיגל ציוני: תמיד חייבים שיהיו לו ילדים בבית-הספר.
עינת וילף: גם בתום הארבע שנים.
סיגל ציוני: גם בתום הארבע שנים.
סיגל ציוני: אדם שאין לו ילדים במערכת החינוך יכול להיות חבר כבוד, הוא לא יכול להיות בעל תפקיד בארגון הורים ארצי לצורך העניין, חייבים להיות לו ילדים בתוך המערכת, כמובן.
עינת וילף: כלומר, אם בארבע שנים האלה פתאום אין לו ילדים בתוך המערכת, הוא צריך לצאת.
מסעוד גנאים: הוא לא יכול להיות.
סיגל ציוני: אז הוא יכול להמשיך בפעילות – אנחנו הכי מברכים על כל אדם שבא להתנדב, אבל הוא לא יכול להיות בעל תפקיד.
עינת וילף: אוקיי, חשוב לדעת.
סיגל ציוני: זה חשוב מאוד לדעת, כי יש כאלה שלא עומדים בתקנים.
סיגל ציוני: לצורך העניין, כרגע יש ארגון הורים ארצי, כאשר במשך השבוע הקרוב אנחנו כל הזמן מצרפים עוד ועוד ועוד יישובים שבאמת אנחנו בודקים שהם עומדים בכל הקריטריונים והם נכנסים לתוך הגוף הזה שנקרא "ארגון הורים ארצי".
סיגל ציוני: הרעיון הוא באמת להקים גוף שיעבוד בשיתוף פעולה – אני כאן אומרת את החזון שלי, ואני גם אומרת בריש גלי, שלא הייתי נכנסת ולא הייתי מציגה את מועמדותי ברמה ארצית – השליחות והחזון הוא שאי-אפשר לקיים מערכת חינוכית בלי שותפות של כל הגורמים יחד.
מסעוד גנאים: אמת.
סיגל ציוני: ורק בשותפות ובדיאלוג משיגים דברים.
סיגל ציוני: ולא שתמיד מסכימים, קורה הרבה פעמים שלא מסכימים, וזה בסדר, זה חלק מדיון, אבל זה החזון.
סיגל ציוני: ושוב, זה לא משהו שתלוש מהמציאות, זה בהתאם למודל שאשמח אחר כך לפרט אותו ולספר איך הוא עובד.
עינת וילף: טוב, סיגל, רק שנבין, את מייצגת את כלל ההורים בחיפה?
סיגל ציוני: כלל ההורים בעיר חיפה – 158 בתי-ספר, 220 גנים – כשנבחרתי.
סיגל ציוני: בשנה הבאה בעזרת השם יהיו 260 גנים ועם ועדת טרכטנברג יהיו יותר.
סיגל ציוני: אפילו נבחרתי פה אחד, וגם החברים שלי – אנחנו ארבעה אלקטורים מחיפה שכולם לשמחתי נכנסו לארגון ההורים הארצי, וכולם נמצאים במועצה הארצית, ואני כאמור נבחרתי להיות סגנית של גדעון, שהוא היו"ר שלנו.
עינת וילף: את שני התפקידים את ממלאת במקביל, גם הנציגות של חיפה וגם הסגנות, וזה לארבע שנים.
סיגל ציוני: זה לארבע שנים ברמה הארצית.
סיגל ציוני: ברמה היישובית הבחירות הן אחת לשנתיים.
עינת וילף: תיאורטית, יכול להיות שאדם לא נבחר ברמה היישובית, אבל כיוון שהוא קיבל את התפקיד ברמה הארצית, הוא נשאר?
סיגל ציוני: יכול להיות מצב, כן.
סיגל ציוני: אם יש לו ילדים במערכת.
עינת וילף: כל עוד יש ילדים במערכת, גם חשוב להבין.
עינת וילף: בבקשה, תמשיכי.
סיגל ציוני: כל הנושא של הסדרת המעמד, אני חושבת שזה אחד הנושאים הכי חשובים, זה הבסיס הראשוני בעצם לדבר על חינוך, כי אם אין הסדרה של מעמד ואין מיסוד של מעמד, איפה שיש שטחים אפורים ואיפה שיש דברים בלתי ברורים, כאן מתחילות הבעיות.
סיגל ציוני: ברגע שהוסדר המעמד – כרגע אנחנו מאוד רוצים שזה יהיה בחקיקה, זאת השאיפה.
סיגל ציוני: אבל הנושא החשוב ביותר, זה הנושא של הבניית יחסי הגומלין האלה.
סיגל ציוני: הבניית יחסי הגומלין גם ברמה הארצית, זה אומר מול הרשויות השונות, הארגונים השונים, כל גורמי החברה הקהילה, משרד החינוך, מרכז השלטון המקומי, ארגוני המורים.
סיגל ציוני: אנחנו לא יכולים לקיים מערכת חינוכית בלי לשבת עם אותם ארגוני מורים ולקיים אתם דיאלוג, כי המורים הם אלה שעושים את העבודה היומיומית עם הילדים שלנו, עבודת הקודש הזאת.
סיגל ציוני: אי-אפשר לקיים שיח שהוא לא שיח משותף סביב שולחן עגול.
סיגל ציוני: כשבאים ואומרים שאנחנו רוצים לעשות שינוי של מצב קיים, זה מחייב יצירת אווירה מתאימה.
סיגל ציוני: יצירת אווירה מתאימה, זה קודם כל אותם שולחנות עגולים.
סיגל ציוני: נציגות ההורים היום מעוגנת בחוזרי מנכ"ל, יש עיגון, אבל יש מלא-מלא שטחים, שלא מעוגנים.
סיגל ציוני: זה בדיוק אותם דברים קטנים, כמו שאת אומרת.
סיגל ציוני: לפעמים אני נתקלת במצבים שבאים ויש בעיה שלמה בחצר בית-ספרית על דברים שלכאורה הם קטנים, הם באמת קטנים, וזה מתגלגל כמו כדור שלג לדברים מאוד גדולים, כי זה נובע מחוסר הבנה בסיסית של איפה תחומי האחריות המשותפת.
עינת וילף: תני לי דוגמה למשהו כזה.
סיגל ציוני: סתם לדוגמה, נכנס הורה לחצר בית-הספר, מנהלת בית-הספר החליטה שלא מתאים להכניס כל אחד לבית-הספר משיקולים כאלה ואחרים.
סיגל ציוני: זה הגיע למצבים של אלימות קשה, זה הגיע למצבים שנפתח תיק במשטרה באחת הקריות בחיפה, זה כבר הגיע למצב של אלימות של הורים מול הורים, הורים מול תלמידים – זה היה פשוט מצב קטסטרופלי.
סיגל ציוני: וזה דבר שהוא קטן, שצריך למנוע אותו.
סיגל ציוני: המודל שקיים היום, אני מאוד גאה באותו מודל שפיתחנו בחיפה, שזה מודל שכולם ישבו באמת סביב שולחן עגול עם גוף מקצועי שליווה אותנו, ועשינו תהליך של הבנייה – רינה קצת מכירה את חיפה משנים קודמות – של מערכת יחסי הגומלין הזאת לא רק בסיסמאות של ברית חינוכית, הדברים נמדדים בזמן אמת, לא בסיסמאות אלא בביצוע בשטח.
סיגל ציוני: זה אומר, להושיב את כל השותפים, זה אומר להביא את ההמונים אל החינוך, את נציגי הרשות המקומית, את מנהלי המחלקות, את ארגוני המורים, את משרד החינוך, את המפקחים, את המורים, ולשבת ולקיים דיאלוג אמיתי.
סיגל ציוני: ולהגיד שזה היה פשוט, זה לא היה פשוט, אבל עובדה שזה הצליח.
סיגל ציוני: אנחנו עומדים להיפגש ב-4 ביולי עם כל המועצה המורחבת של כל ארגון ההורים הארצי, זה בהחלט אחד מהדברים של החזון המשותף שאנחנו הולכים לבנות, של אותה הבנייה של מערכת הגומלין במערכת, כדי שנוכל לעבוד יחד.
סיגל ציוני: שוב, לא תמיד נסכים, אבל יהיה דיאלוג, תהיה שיחה, תהיה אחריות משותפת.
עינת וילף: אז תני לי להקשות.
עינת וילף: אותו סיפור שסיפרת בקריות, קרה לאחרונה?
סיגל ציוני: קרה לפני שלושה חודשים.
עינת וילף: לפני שלושה חודשים.
עינת וילף: והוא קרה במקום שבו כן התקיים הדיאלוג, השותפות והברית?
סיגל ציוני: הוא קרה במקום שהתקיים הדיאלוג, אלא שלצערי, נכנסו גורמים חיצוניים.
סיגל ציוני: ושוב, במקום שנכנסים פוליטיקה ואגו, זה קצת בעייתי.
סיגל ציוני: הדברים נפתרו, אבל נכנסו גורמים שלא קשורים בכלל לשיח הבית-ספרי.
עינת וילף: לצורך העניין, רק שאבין, באותו בית-ספר היו כללים ברורים שהיו מוסכמים לכניסת הורים לשטח בית-הספר?
סיגל ציוני: אז זהו, שהם לא מוסכמים.
סיגל ציוני: זו מנהלת חדשה שנכנסה, הם לא בדיוק ישבו, היו דברים של התקנון מקודם, היו מצבים של אי-הסכמה.
סיגל ציוני: שוב, אני אומרת שכל הבעיות מתחילות מזה שיש את אותם שטחים אפורים - -
מסעוד גנאים: אפורים.
סיגל ציוני: - - ולא ברורים.
סיגל ציוני: כי אם מקיימים מנגנון מסודר שאומר שיושבים ומחליטים ביחד על אותו חזון בית-ספרי, כי לא בכל נוסחה פותרים את כל הבעיות, זה תלוי קהילה, זה תלוי מגזר, יש מקומות שכן מקובל להיכנס, יש מקומות שלא.
סיגל ציוני: אנחנו רוצים לתת איזשהו מנעד רחב, את היכולת שבית-ספר יקבע את החזון הבית-ספרי שלו ואת אותו תקנון - -
עינת וילף: מוסכם.
סיגל ציוני: - - בהסכמה לפי אותה אוכלוסיית יעד שהוא משרת.
סיגל ציוני: ולכן, איפה שהיו שטחים אפורים, שם התחילו הבעיות.