GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שוקי שדה: ראו בתמונה מה הוא עושה – לוקח מסטיק ושם על המצלמה.
עינת וילף: ומה עשו עם אותו ילד?
שוקי שדה: זה אני לא יודע.
שוקי שדה: אני רק יכול לומר שמיד דיווחו עליו בזמן אמת.
שוקי שדה: בהחלט חייבים להגיע לרמה אחרת.
שוקי שדה: הרמה האחרת היא לשים אדם מטעם בית הספר או כל גורם אחר שיבוא וישמור על התלמידים גם מבחינת ההתנהגות, גם מבחינת האלימות וגם מבחינת הוונדליזם, שהפעילות הזאת תתבצע בצורה נכונה.
דודו לוי: סלח לי שאני קוטע אותך, אתה מתכוון שאדם יהיה נוכח בכל נסיעה?
רחל רותם: מלווה, אתה מתכוון?
שוקי שדה: יכול להיות.
שוקי שדה: אני מדבר על מלווה ברמה של הגעה בבוקר והחזרה אחר הצהריים הביתה, שהפעילות תתבצע על בסיס בית הספר.
שוקי שדה: אני אומר בדיוק מה שאמרה רחל.
שוקי שדה: רחל בעניין הזה מאה אחוז צודקת.
שוקי שדה: רחל התמחתה בעניין הזה לא שנה ולא שנתיים.
שוקי שדה: הדבר הזה לא ייפסק אם לא יהיה מישהו יותר מבוגר מהם קצת – בכיתה ו' או בכיתה אחרת מקבילה – שהדברים יתבצעו בתוך האוטובוס.
עינת וילף: יש לי רק שאלה בנושא הזה:
עינת וילף: אם קורה משהו מאוד חמור, לצורך העניין קטטה רבת משתתפים - -
שוקי שדה: הוא עוצר את האוטובוס בצד, ניגש, בודק, רואה, ויש כאלה מקרים.
שוקי שדה: אנחנו יודעים על מקרים כאלה.
שוקי שדה: הוא משתיק אותם, אבל זה טוב בדיוק לעוד עשר דקות כי הריב אחר כך ממשיך, והוא צריך להמשיך לנסוע.
עינת וילף: האם יש נהלים ממש חמורים שלפיהם, ההסעה מופסקת?
שוקי שדה: אין שום נוהל שאני מכיר.
שוקי שדה: משרד החינוך יכול לדעת.
עינת וילף: האם יש משהו שגורם לעצירת ההסעה ולצורך העניין לא ממשיכים או חזרה הביתה?
שוקי שדה: אינטליגנציה של הנהג.
דודו לוי: אם המשך ההסעה מסכן את הבטיחות אז - - - הוא יעצור את האוטובוס ולא ימשיך.
עינת וילף: אבל זה שיקול דעת, אין הנחיה או אמירה ברורה שהתנהגות מסוימת גוררת בעצם את עצירת ההסעה, הפסקתה ואולי אפילו חזרה הביתה.
שוקי שדה: אם הוא רואה שזה מפריע לו לנהיגה בצורה מסודרת, ויש לו בעיה של ריכוז בדרך, אז אין מנוס מלעצור את האוטובוס ולטפל בעניין.
שוקי שדה: הפעולה בבוקר יכולה להיעשות ברמת בית הספר, לדוגמה.
שוקי שדה: בבוקר מסיעים אז מביאים אותם לבית הספר.
שוקי שדה: אבל כשהפעילות נעשית אחרי בית הספר – אין למי לדווח.
שוקי שדה: אפשר לדווח רק לגורם שאיננו.
עינת וילף: לפחות על החלק הראשון – מה אתה אומר על הרעיון שהם יורדים מהאוטובוס בתום ההסעה, נכנסים למזכירות בית הספר, לחדר המנהל, מדווחים – היה או לא היה בסדר.
עינת וילף: אם הנאמנים מדווחים זה משהו שאפשר לעשות.
שוקי שדה: לגבי הנאמנים או הנאמנות שיהיו בפנים – המשמעות היא שהם יוכלו לדווח.
שוקי שדה: אבל אם מדברים על הנהג עצמו הוא יכול לדווח ברמת פעילות שנעשית.
שוקי שדה: אם הכול תקין הוא לא יכול להגיד שהכול תקין אצלו באוטובוס.
שוקי שדה: אבל אם יש מקרה חריג הם גם מדווחים היום.
שוקי שדה: כלומר הפעילות הזאת נעשית לא במסגרת חוק או במסגרת תקנה – היא נעשית במסגרת פעילות שהוא רוצה לדאוג לעצמו שמקרים כאלה לא יקרו בעתיד באוטובוס, גם מבחינה מילולית, גם מבחינת הפעילות הפיזית וגם מבחינת הפעילות של חבלה באוטובוס.
עינת וילף: אבל אין מניעה לעשות את זה כעניין שבשגרה.
עינת וילף: כלומר לבוא, להיכנס ולהגיד, היום הכול היה תקין ולצאת.
שוקי שדה: אין לי התנגדות מיוחדת לעניין הזה.
שוקי שדה: ההתנגדות היא על בסיס כזה שאם לא קרה שום דבר אז לא צריך לעורר סתם את אמות הספים.
שוקי שדה: אבל אם קורה משהו כדאי להגיד.
שוקי שדה: מה להגיד?
שוקי שדה: "הכול תקין, היה בסדר"?
עינת וילף: אם מכניסים שגרה אז לפעמים צריך לעשות כל הזמן.
שוקי שדה: צריכות לצאת הנחיות ברורות שכשיש אירוע באוטובוס עליו לדווח ולתת גם כתובת למי לדווח, כי אם זה אחר הצהריים אז אין למי לדווח אחר הצהריים, רק צריך לדווח למחרת, ובינתיים הכול נשכח ועובר וזה נכנס לסדר יום.
שוקי שדה: אני רוצה לומר לך שיש לנו תלונות רבות מאוד.
שוקי שדה: דודו יכול להגיד שאנחנו מסיעים בממוצע ביום כ-600 תלמידים ביום.
שוקי שדה: הפעילות הזאת היא רבה מאוד, זאת כמות אוטובוסים גדולה מאוד.
שוקי שדה: המשמעות היא בדיוק מה שאמרה ד"ר רחל וצריך ללכת לכיוון שלה, כי אני אומר שוב בפעם השלישית – אם זה לא יהיה העסק ימשיך לעבוד בצורה הזאת.
עינת וילף: עם זה אני מסכימה.
עינת וילף: רצית להעיר משהו, בבקשה.
אתי בנימין: קודם כול אני רוצה להודות לך על הדיון, מאוד חשוב.
אתי בנימין: כבר מזמן היה צריך לקיים אותו.
אתי בנימין: מספר נושאים אני רוצה להעלות: קודם כול נהג ההסעה באופן חד משמעי, אין זה מתפקידו להתנהג בבעיות אלימות או בבעיות משמעת בהסעה.
אתי בנימין: נהג ההסעה חייב להתעסק בכביש, לעשות את התפקיד שלו ולא להתעסק בבעיות המשמעת.
אתי בנימין: הנושא השני – אני לא רואה כאן נציגים של מרכז השלטון המקומי, וחבל - -
יהודית גידלי: אתי אלוני הודיעה שתגיע.
יהודית גידלי: אני לא רואה אותה פה.
אתי בנימין: הרשויות המקומיות, המועצות המקומיות צריכות לקחת על עצמן גם כן את האחריות לנושא הליווי בהסעות – גם בהסעות התלמידים שהם מסיעים ילדים ממושבים לערים, כמו לירושלים מפרוזדור ירושלים וגם בחלק מההסעות של החינוך המיוחד שכמו ששמענו כאן מדודו לוי לא בכל ההסעות יש מלווים.
אתי בנימין: דבר נוסף שלא עלה כאן:
אתי בנימין: באותן הסעות שיש בהן מלווים, אני רוצה לומר לך כמי שהתעסקה בנושא ההסעות בבית הספר של ילדיי, המלווה לא נמצא בדרך כלל לאורך כל המסלול.
אתי בנימין: הנהג אוסף את המלווה באמצע הדרך אחרי שהוא אסף מספר ילדים, וגם בחזור הוא מוריד אותה בבית שלה אחרי שהוא הוריד כבר חלק מהילדים, והוא נשאר עם חלק מהילדים באוטו.
אתי בנימין: נוצר מצב שילדים של חינוך מיוחד, למשל, שנמצאים ברכב, ושהבעיות שם הן הרבה יותר קשות – הנהג צריך להתמודד איתם.
אתי בנימין: אין שום פיקוח על הנושא הזה של המלווים – מתי המלווה עולה, ומתי המלווה יורד מהרכב.
אתי בנימין: אף אחד לא מפקח, אף אחד לא מכשיר את המלווים לתפקיד שלהם.
אתי בנימין: יש מצבים בחינוך המיוחד שילד צריך לצאת מרכב, ונהג הסעות עוצר את הרכב, והמלווה חייב להוריד את הילד, לעזור לו לרדת מהרכב, ואם צריך לחצות כביש הוא גם חוצה אתו את הכביש.
אתי בנימין: אבל האם זה תפקידו של הנהג להעביר את הילד את הכביש?
אתי בנימין: האם זה תפקידו של הנהג לעזור לילד לרדת למדרכה ולדאוג שמישהו שם מחכה לו כי הוא ילד של חינוך מיוחד?
אתי בנימין: הנושא הזה פרוץ.
אתי בנימין: אני מקווה שזה לא הדיון האחרון בנושא הזה, ואני מקווה, חברת הכנסת וילף, שתעשי סדר בנושא הזה כי זה באמת קטסטרופה.
אתי בנימין: דבר נוסף: דיברו כאן לתת גמול למורה שיהיה רכז הסעות.
אתי בנימין: בכל בית ספר יש ועד הורים, ואפשר להשתמש בוועדי ההורים שיסייעו בנושא הזה, שאחד מחברי ועד ההורים שיש לו קצת יותר זמן ייקח על עצמו את הנושא של ריכוז ההסעות בבתי הספר.
אתי בנימין: אין יותר יפה לשתף את ועדי ההורים בנושא הזה.
עינת וילף: רחל, מה יעשה רכז ההסעות לתפיסתך?
רחל רותם: רכז ההסעות גם ידאג לשיעורים בנושא, יראה שמלמדים את הנושא, גם יקבל את הילדים בבוקר, ולקראת היציאה יש גם כל ההתנהגות של התלמידים עד ההסעות – שכל אחד יהיה במקומו, לא יידחפו, שלא יהיו טעויות.
רחל רותם: היו כבר טעויות שילדים עלו על אוטובוסים לא שלהם.
רחל רותם: כל העבודה הזאת צריך הרכז לעשות, וגם לעבוד מול ההורים ומול המורים ומול הנהגים.
רחל רותם: אתי, תסלחי לי, אני עובדת הרבה עם הורים.
רחל רותם: ההורים הם מאוד חשובים ומאוד עוזרים, אבל אי אפשר להטיל את תפקיד ריכוז ההסעות על הורה.
רחל רותם: אני לא מצאתי הורה אחד בארץ שלוקח את זה על עצמו.
אתי בנימין: אני הייתי רכזת הסעות בבית הספר של ילדיי.
אתי בנימין: אין לי ספק שוועדי ההורים שרוצים להיות היום הרבה יותר מעורבים בבית הספר, לבוא ולומר להם שמישהו מהם ייקח את הנושא על עצמו.
אתי בנימין: הנושא של השיעורים שהעלית, שרכז הסעות הכניס את השיעורים לבית הספר – השיעורים האלה צריכים להיות בבתי הספר בלי שום קשר להסעות.
אתי בנימין: מכיוון שאותם ילדים שמתנהגים בהסעות – לא מדברת על חינוך מיוחד – בצורה הזאת, אותם ילדים מתנהגים כך גם באוטובוסים הציבוריים בצורה כזאת.
אתי בנימין: צריך ללמד את הילדים איך עולים לאוטובוס, איך יושבים באוטובוס, ואיך מתנהגים באוטובוס.
עינת וילף: אני עוצרת לרגע לפני שממשיכים – חבר הכנסת ברכה רוצה להעלות נושא קונקרטי בהקשר הזה.
מוחמד ברכה: מי הנציג של החברה הלאומית לדרכים כאן?
קריאות: הרשות הלאומית.
יהודית גידלי: יש פה המועצה הלאומית לבטיחות בדרכים.
מרב רפאלי: הרשות הלאומית זאת אני.
מוחמד ברכה: אני רוצה בעניין ההסעות להעלות עניין קונקרטי, שלדעתי, הוא החמור ממה שאפשר לשמוע כאן.
מוחמד ברכה: יש יישוב בנגב שנקרא ואדי א-נעם שמונה 5,000 תושבים.
מוחמד ברכה: לא מזמן סללו את כביש מס' 40, כביש גדול, חד סטרי, מכובד, מצוין לכל דבר ועניין.
מוחמד ברכה: אבל זה יצר מצב שאי אפשר להיכנס ליישוב, אז ההסעות לא נכנסות לתוך היישוב, אלא התלמידים נאלצים לצאת ולעבור את הכביש המהיר תוך חציית מעקה קשיח כדי להגיע לבית הספר, זה כ-10 אוטובוסים כל יום.
מוחמד ברכה: מפקד תחנת משטרת עיירות בנגב, באזור שוקת, פנה לחברה - -
מרב רפאלי: אני אעשה תיקון – אני הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אתה מתכוון לחברה הלאומית לדרכים, החברה מע"צ.
מוחמד ברכה: אמרתי אגף הבטיחות בחברה הלאומית לדרכים.
מוחמד ברכה: שאלתי שאלה.
מרב רפאלי: זאת לא אני, אני מתנצלת.
מוחמד ברכה: הוא העביר מכתב בנידון ב-20 במאי על אודות המצב המסוכן הזה גם לתלמידים וגם לאנשים שעוברים בכביש המהיר הזה.
מוחמד ברכה: זה דבר, שלדעתי, הוא סכנת נפשות.
מוחמד ברכה: מפקד התחנה הציע שתי חלופות – לייצר יציאה בצומת מסוים או לעשות מעבר חקלאי תת-קרקעי.
מוחמד ברכה: על אף סיכומים שהיו בעניין הזה שום דבר לא מתקדם, גברתי היושבת ראש.
מוחמד ברכה: אנחנו יכולים לדבר על ונדליזם ויכולים לדבר על התנהגות לא הולמת של תלמידים, אבל לדעתי יש מצב שאי אפשר לעבור עליו לסדר היום, לזרוק – להשליך, בעצם – ילדים קטנים – אגב, מכיתות גן עד תיכון – שיהיו באמצע כביש מהיר.
מוחמד ברכה: מי נמצא כאן ממשרד החינוך?
מוחמד ברכה: לכן אני מבקש שגם משרד החינוך יתערב בעניין הזה.
מוחמד ברכה: לא שמפקד המשטרה יהיה האיש החינוכי ביותר בעניין הזה, אלא שגם אתם תיכנסו לעובי הקורה.
מוחמד ברכה: זה מצב בלתי נורמלי לחלוטין, וזה נמשך כבר חודשים.
מוחמד ברכה: אני השתתפתי לפני כחודש בהפגנה במשמרת של התושבים שם ואמרו כל מיני דברים והבטחות שהדברים עומדים להסתדר.
מוחמד ברכה: הסעות זה קודם כול שילדים ייצאו מהבית ויגיעו לבית הספר ולא לזרוק אותם באמצע הכביש.
מוחמד ברכה: אני מבקש שמשרד החינוך והנוגעים בדבר, גם הלאומית לדרכים יספקו תשובות לוועדת החינוך בהקדם.
מוחמד ברכה: אני מבקש, גברתי, שתעמדי על כך שתוך שבוע-שבועיים, לפחות נדע מה עושים ואם עושים.
עינב לוק: מה שם היישוב?
מוחמד ברכה: אני אתן לכם את המסמכים המצולמים, כולל המכתב של מפקד המשטרה וכל מה שצריך.
מוחמד ברכה: יש לי חבילה של התכתבויות.
עינת וילף: נחזור לנושא "כללי ההתנהגות בדרכים".
עינת וילף: בבקשה, הסתדרות המורים.
נעמי ריפתין: אני שמחה שיש הסכמה מלאה – מה שפעם לא היה ברור – שבתי הספר לא אחראיים באופן פורמלי למה שקורה מחוץ לכותלי בית הספר, נושא ההסעות.
נעמי ריפתין: זה לא התפקיד של המורים לעשות את זה, אבל ברור שבתי הספר צריכים לטפל באופן חינוכי ופדגוגי בנושא ולדעת מה קרה בהסעות האלה.
נעמי ריפתין: כך שחשוב מאוד שיהיה פידבק למחרת לבית הספר, ובית הספר יטפל בנושאים.
נעמי ריפתין: אנחנו בהחלט תומכים ברכז הסעות תמורת גמול, ושיהיו לו שעות, שמשרד החינוך ייתן שעות לעבודה החינוכית שלו בבית הספר.
נעמי ריפתין: אבל זה לא פוטר את המלווה הבוגר.
נעמי ריפתין: אנחנו תומכים בנאמן הסעות, זה מאוד חינוכי, אבל זה לא פוטר את המלווה המבוגר משום שיש מצבים בתוך האוטובוס שילד בכיתה ו' לא יפתור.
נעמי ריפתין: זה חינוכי, זה נכון, הוא יכול להיות שותף למורה כמו רכזי משמעת בהפסקות, שיש גם מורה וגם ילדים שהם אחראי משמעת.
נעמי ריפתין: חייב להיות אדם בוגר, ולזה עוד לא נמצא פתרון.
נעמי ריפתין: אני מאוד שמחה שיש ועדה במשרד החינוך שמטפלת בנושא, אבל לא מצאנו פתרון למלווה בוגר, ולדעתנו, חייב להיות תקציב למלווה בוגר.
נעמי ריפתין: גם ההצעה של ההורים היא מאוד יפה, אבל היא וולונטרית, ואי אפשר לעשות מערכת למדינה שלמה על וולונטריות.
נעמי ריפתין: יש בתי ספר שזה יצליח בהם, ובהרבה בתי ספר זה לא יצליח, והורה מחר לא יכול לבוא.
נעמי ריפתין: חייבים למצוא פתרון של מלווה בוגר להסעות, איש בוגר.
עינת וילף: אני רוצה להציע בהקשר הזה: אני חושבת שפתרון למלווה בוגר לכל ההסעות לאורך כל השנה – אפשר להמשיך לדון בזה, אבל אני כרגע אומרת, בואו נצא מנקודת הנחה שזה לא יהיה.
עינת וילף: הדברים שאפשר לבדוק – דווקא עכשיו זאת הזדמנות להתחיל להיערך – הרגעים המכריעים בביסוס כללי ההתנהגות הם בתחילת השנה.
עינת וילף: בתחילת השנה יש רגע של חסד, כולם שמחים לחזור, האווירה חיובית גם בתוך בתי הספר, גם בהסעות – זאת ההזדמנות לבסס את הכללים.
עינת וילף: מה שהייתי מבקשת ממשרד החינוך במסגרת הוועדה שאתם בודקים זה לבחון אפשרות בתחילת השנה בשבועיים הראשונים לשנת הלימודים, שבאותם שבועיים ראשונים כן לייצר מצב של מלווה בוגר לצורך הטמעת ההליך החינוכי.
נעמי ריפתין: - - - מלווה בוגר.
עינת וילף: אני רוצה להציע כיוון.
עינת וילף: לשבועיים האלה אפשר לבדוק להכליל את זה בשעות השהייה למורים כחלק מהשעות שמשלמים להם - -
רחל רותם: אולי ההורים.
רחל רותם: אתי אמרה שההורים מאוד רוצים.
עינת וילף: הבעיה היא שההורים הם לא הגורם הנכון – הם לא יודעים להטמיע את כללי ההתנהגות.
עינת וילף: זאת גם לא צריכה להיות אחריותם, בעיניי.
מוחמד ברכה: איך זה יכול להשתלב ב"אופק חדש" עם השעות?
נעמי ריפתין: אנחנו לא מסכימים שמורים ילוו באוטובוסים.
עינת וילף: אני גם תומכת בעיקרון שהמורים לא יהיו מלווים קבועים.
עינת וילף: אני כן חושבת שצריך להתייחס לזה כאל מבצע הטמעת כללים.
עינת וילף: כמו שטענת כאן יש כאן אלמנט חינוכי ופדגוגי.
עינת וילף: לא מדובר כאן על ליווי קבוע לאורך השנה.
עינת וילף: אבל בתחילת השנה לקחת את הנאמנים, לעבור איתם איך שצריך להתנהג בהסעה, איך עולים לאוטובוס, איך מתיישבים באוטובוס - -
נעמי ריפתין: אם אין רכז הסעות פורמלי זה לא יהיה.
רחל רותם: אבל זה רכז הסעות.
רחל רותם: אם יהיה תפקיד רכז עם תגמול הוא יכול, לפי הצעתך, שהיא טובה מאוד, לעשות את זה בשבועיים הראשונים.
עינת וילף: אבל אין רק הסעה אחת לבית הספר.
עינת וילף: ההתייחסות חייבת להיות כאל מבצע - -
נעמי ריפתין: זה לא - -
עינת וילף: אפשר לשבת ולהגיד, זה לא ילך, אבל המטרה להגיע לפתרון.
נעמי ריפתין: העומס כל כך גדול בתחילת השנה.
נעמי ריפתין: בתי ספר לא ייקחו את זה על עצמם.
עינת וילף: אז צריך לחשוב.
עינת וילף: אפשר להגיד איך לא עושים.
עינת וילף: יש כאן בעיה חמורה של מאות אלפי תלמידיים - -
נעמי ריפתין: מאוד קל להטיל על בתי הספר עוד עומסים.
עינת וילף: אני לא רוצה להפיל על בתי הספר עוד עומסים – המטרה היא דווקא לפתור בעיות.
עינת וילף: המצב היום הוא מצב חמור.
עינת וילף: בתחילת השנה, בין אם זה בתוך הכיתות ובין אם זה בהסעות זה הזמן לעסוק בהטמעת כללים - -
נעמי ריפתין: זה לא ילך.
עינת וילף: אני מבקשת לא להעיר הערת ביניים כל שתי שניות, ובטח לא באווירה כזאת שלילית.
עינת וילף: המטרה היא למצוא פתרון לבעיה חמורה.
עינת וילף: תחילת השנה היא תחילת הטמעת הכללים.
עינת וילף: זאת ההזדמנות להטמיע כללי התנהגות הן בבית הספר והן בהסעות.
עינת וילף: הדברים האלה דורשים תשומת לב, ואחרי זה אפשר להתפנות לדברים האחרים.
עינת וילף: אם לא מטמיעים את הכללים בתחילת השנה מה שלא נעשה בתחילת השנה לא יקרה בהמשך השנה.
עינת וילף: צריך לעבוד עם התלמידים איך עולים להסעה, ויורדים ממנה, איך יושבים ואיך מתנהגים, איך חוגרים את החגורה – אלה דברים שצריך לעבוד עם תלמידים , הדברים הכי קטנים.
עינת וילף: איך עומדים בסוף היום לעלות על ההסעה, ואיך יורדים בבוקר בבית הספר.
עינת וילף: מרגע שמטמיעים את הכללים לא צריך להיות שם אדם בוגר.
עינת וילף: הנאמנים יודעים מה לעשות, הם יודעים איך להתנהג, וגם הילדים כבר התרגלו לסוג מסוים של התנהגות בהסעות.
עינת וילף: גם אדם בוגר עם 50 תלמידים, זה שהוא בוגר לא נותן לו שום יתרון אם אין הטמעה של כללים, אם לא ברורים כללי הדיווח, אם אין תהליך מסודר שבו תלמיד שלא נוהג כראוי במהלך ההסעה גם אחרי זה מקבל את הסנקציה המתאימה בבית הספר עד שהתלמידים מפנימים את הדבר הזה.
עינת וילף: צריך גם שיהיה ברור איזו התנהגות גוררת הפסקה של הסעה גם אם בימים הראשונים תלמידים לא יגיעו לבית הספר עד שיופנמו התהליכים.
עינת וילף: צריך להחליט: או שמתייחסים לזה ברצינות או לא.
עינת וילף: לשים סתם אדם בוגר, זה להרגיש שעשינו משהו, זה יעלה הרבה מאוד כסף, וזה לא יפתור שום דבר.
עינת וילף: זה כמו לשים, לצורך העניין, מורה בכיתה; אם אין תרבות של כללים, אם אין גיבוי למורים, אם לא משקיעים את השבועות הראשונים בתחילת שנת הלימודים להטמעת כללי ההתנהגות בבית הספר, אם לא אומרים לתלמידים איך צריך להתנהג – עצם העובדה שהאדם הוא אדם בוגר היא לא רלוונטית.
עינת וילף: לכן אנחנו יכולים לעסוק בדיונים על איך להקצות תקציבים להסעות למלווים בוגרים, אבל אם אין תפיסת עולם של הטמעת כללי ההתהגות בהסעות – זה לא יקרה.
עינת וילף: אם יש רעיון אחר, ועצם העובדה שזה אדם בוגר – זה לא מה שרלוונטי.
עינת וילף: זה צריך להיות דמות חינוכית, פדגוגית, וזאת צריכה להיות דמות חינוכית שאחרי זה בבית הספר יש לה המעמד להפעיל סנקציות על תלמידים שלא נהגו כיאות.
עינת וילף: זה לא יכול להיות סטודנט או מישהו שהרשות המקומית שוכרת.
עינת וילף: אז השאלה היא האם יש רעיונות, האם יש רעיונות אחרים, איך אנחנו מטמיעים בתחילת שנת הלימודים הקרובה כללי התנהגות ברורים בהסעות באופן שאחרי זה מחזיק מעמד לאורך השנה.
מוחמד ברכה: ברשותך.
מוחמד ברכה: הרי הבעיות לא נגרמות על ידי כלל התלמידים הנוסעים - -
עינת וילף: נכון, תמיד זה מתי מעט שהורסים לכולם.
מוחמד ברכה: הטמעת הכללים קיימת במובנה, לדעתי, אצל רוב התלמידים.
מוחמד ברכה: אם יש 50, לפחות 40 מתנהגים כמו שצריך.
מוחמד ברכה: הבעיה היא עם אותם תלמידים שגוזרים חגורה וכל מיני דברים כאלה.
מוחמד ברכה: אני מקבל את הגישה, והגישה מתבססת על ההנחה של הרצון הטוב ושל ההשפעה הפוזיטיבית של חינוך ושל הדרכה וכולי.
מוחמד ברכה: אבל עדיין נשאר השטח העמום של אותם – לא רוצה להגיד על ילדים שהם חוליגנים, אלא ילדים שיש להם עודף אנרגיה, בואי נגיד.
עינת וילף: "חוליגנים" זה בסדר.
עינת וילף: מי שחותך חגורה - -
מוחמד ברכה: אני לא אוהב להכתים ילדים.
עינת וילף: מי שחותך חגורה או חורט על אוטובוס זה לא עודף אנרגיה.
מוחמד ברכה: לכן אני מציע נוסף למה שאת אומרת, לבחון אפשרות נוספת שבמסגרת ההסכמים עם חברות ההסעות, יהיה באוטובוס נהג ומלווה נוסף.
מוחמד ברכה: זה גם עניין של אפקטיביות וגם של עלות.
מוחמד ברכה: אז כל המערך של ההסעה ושל הבטיחות יהיה כפוף לאותו מכרז עם חברת ההסעה.
מוחמד ברכה: כמובן, זה יהיה כרוך בתשלום נוסף, אבל לדעתי, זאת הדרך הטובה ביותר של אנשים שיהיו מומחים, ואז המורים יתפנו לפדגוגיה, ההורים יעשו את מה שהם צריכים לעשות, אבל לפחות כל מה שקשור בהסעות יתנהל בחוזה אחד ובהסכם אחד.
מוחמד ברכה: אני לא בחנתי את הרעיון הזה לעומקו ולרוחבו, אבל ראוי לבדוק את העניין הזה שבכל אוטובוס יהיו שניים – גם הנהג וגם מלווה שידאג איפה יורדים, ומה עושים במהלך הנסיעה וכולי.
מוחמד ברכה: אז הנהג יכול להתפנות לנסיעה בטוחה, והאדם האחר להתנהגות הולמת.
מרב רפאלי: אני מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
מרב רפאלי: אני רק רוצה לחזק ולהגיד באמת שחשוב להסדיר איזשהו פתרון לעניין הזה בגלל הנושא של הסחת הדעת של הנהג.
מרב רפאלי: סיכון של כל הנוסעים באוטובוס במצב של אלימות קשה או במקרים שהנהג צריך להסיח את דעתו מהדרך ולהתפנות לטפל בדברים האלה עומד לפתחם של משרד החינוך והגופים שעוסקים בחינוך הילדים.
מרב רפאלי: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות: שוקי הזכיר את הנושא של המצלמות.
מרב רפאלי: נעשה ניסוי של התקנת מצלמות בכמה אוטובוסים של מועצות אזוריות, ונמצא - -
שוקי שדה: גם בחברות פרטיות.
מרב רפאלי: גם בחברות פרטיות.
מרב רפאלי: הנושא של המצלמות שנועד לנטר את הנהג שייסע בצורה בטוחה וגם יש מצלמה בתוך האוטובוס בכיוון של התלמידים.
מרב רפאלי: אם אחר כך יש אפקט של אכיפה, סנקציות כלפי התלמידים, הנושא הזה עובד ומוטמעת אחר כך התנהגות יותר נאותה של התלמידים באוטובוס.
מרב רפאלי: הרשות השתתפה במימון של חלק מהמצלמות האלה - -
מוחמד ברכה: הן מאפשרות טיפול בעניין אחרי כן.
מרב רפאלי: כן, אבל זה מרתיע.
מרב רפאלי: ברגע שתלמיד קיבל סנקציה משמעותית אחרי שהוא ירד מהאוטובוס והגיע לתוך בית הספר - -
מוחמד ברכה: - - - שאנחנו מצולמים בכל מיני מקומות 24 שעות.
מוחמד ברכה: קודם כול האזרחים.
עינת וילף: יש מקומות שזה עובד.
מרב רפאלי: סך הכול אנחנו מדברים על מצב שבו יש נהג שעיניו לדרך.
מוחמד ברכה: - - - יתקינו מצלמות בשירותים.
מרב רפאלי: אנחנו מדברים על מצב שבו יש נהג עם העיניים שצריכות להיות על הדרך.
מרב רפאלי: דיברו על 50-40 - - -
עינת וילף: מהניסיון שלך, ונדליזם של המצלמות האלה?
מרב רפאלי: מבחינת ניסיון אני בטוחה ששוקי יכול להעיד על זה קצת יותר.
עינת וילף: מלבד סיפור המסטיק זה משהו קבוע?
שוקי שדה: יש ונדליזם, אבל הפעילות היא גם נוסף לזה.
שוקי שדה: יש סוגי מצלמות שונים ממערכות שונות שאותם אנחנו מכניסים גם להיסעים הקטנים וגם להיסעים הגדולים.
שוקי שדה: הפעילות עולה הרבה מאוד כסף.
שוקי שדה: בזמנו אמרנו שייתנו נתח השתתפותי בכל אוטובוס כזה או הנחות בכל מיני דברים אחרים מול אותו סכום כסף שמושקע.
שוקי שדה: בינתיים אין לזה שום תשובה, ואין שום התייחסות.
שוקי שדה: ההשקעה היא גדולה ולכן זה גם לא משקיעים את זה עכשיו, בייחוד בימים האלה.
מרב רפאלי: אני רוצה להתייחס לנקודה נוספת: הרשות לבטיחות בדרכים פועלת להטמעה של תקן בטיחות.
מרב רפאלי: זה תקן של איכות ובטיחות במערכות תחבורה בכלל; זה כולל גם הסעות תלמידים - -
שוקי שדה: 9301.
מרב רפאלי: נכון, 9301.
מרב רפאלי: וזה כולל שורה של הנחיות ונהלים והכשרות לנהגים.
מרב רפאלי: רחל פשוט התייחסה קודם לנושא של הכשרה פדגוגית ונושא של יחסי תלמידים.
מרב רפאלי: אולי בנושא של הסעות תלמידים יהיה אפשר להכניס את הנושא הזה, ולכן אולי זה תקן שחשוב שייכנס ויוטמע.
מוחמד ברכה: בחנתם את ההנחיות האלה בטווח של זמן?
מרב רפאלי: כן.
מרב רפאלי: אבל מה שכן, התקן הזה דורש, כמובן, הימור.
מרב רפאלי: זאת אומרת זה נהגים שמתחלפים, דבר שצריך לשמר אותו ולעשות הכשרות שוב ושוב לנהגים.
מרב רפאלי: בנושא מערכת החינוך אפשר אולי להוסיף את התוספת שרחל דיברה עליה כרעיון מעבר לכל העבודה של משרד החינוך גם, כמובן, בתוך בתי הספר של בטיחות בדרכים בכלל ובאוטובוסים.
שוקי שדה: ברשותך, התקן הזה הוא לא רק בטיחות בדרכים.
שוקי שדה: התקן הזה, מה שנקרא במושג האזרחי הוא ISO.
שוקי שדה: זה ISO 9301 שמאגד בתוכו מספר תחומי לימוד, ואותה חברה עוברת אחת לחצי שנה בדיקה, ונדמה לי שיש מספר חברות שמאושרות לעשות בקרה וביקורת על העניין הזה.
עינת וילף: התקן הזה מתייחס למה שרחל אמרה על העבודה עם ילדים?
שוקי שדה: לא, אין שום קשר.
שוקי שדה: למערכות תפעול של אותה מסגרת שמפעילה – מנהלה, תקינות, כיצד לטפל, כיצד להכין, מערכת רישום נכונה.
עינת וילף: אבל אין תקן התייחסות כללים לגבי נהגים שעובדים עם ילדים.
שוקי שדה: אין.
עינת וילף: אם היה צריך להיות דבר כזה, באחריות מי זה?
שוקי שדה: משרד התחבורה יענה לך.
ג'קי לוי: אני מנהל תחום קציני בטיחות במשרד התחבורה.
ג'קי לוי: כל מה שהוזכר נכון – הוונדליזם היה ברמה גבוהה מאוד, ולשמחתי, מאז שהותקנו המצלמות – ואנחנו רואים את זה בחברות – ירד פלאים.
ג'קי לוי: המצלמות עובדות, ואני אגלה לכם שיש חברות שהתקינו דמה, וזה עובד מצוין.
עינת וילף: אל תספר את זה כאן.
ג'קי לוי: לא, אני אומר שיש חברות.
ג'קי לוי: הדמה עובד מצוין.
ג'קי לוי: ואני אומר, הלוואי שיכולנו לחייב את כולם.
דודו לוי: סליחה שאני קוטע אותך, אני רוצה לעדכן שלקראת תשע"ג במכרזים החדשים תינתן עדיפות של 10% לחברות שיתקינו מצלמות.
דודו לוי: בשלב זה, זה לא חובה, אבל תינתן עדיפות לחברות שיתקינו מצלמות ושיפעילו את תקן 9301.
שוקי שדה: התקן לא קובע מצלמות.
דודו לוי: תינתן עדיפות למי שיהיה לו התקן הזה, ולמי שיתקין מצלמות.
שוקי שדה: יש התקן, ויש מצלמות – אלה שני דברים שונים.
ג'קי לוי: ישנן רשויות שמחייבות כל חברה שזכתה במכרז להסעות – בעל החברה לא יכול לשבץ נהג על דעתו – הוא חייב להביא אותו לקצין הבטיחות של אותה רשות, ואז הוא נותן לו הסבר איך להסיע, באלו תנאים, מתי לפנות אליו וכדומה, וזה עובד מצוין.
ג'קי לוי: קצין הבטיחות של אותה רשות מכיר את הנהגים אישית – הוא יודע מה הקווים.
ג'קי לוי: הילדים מכירים אותו.
ג'קי לוי: לפני תחילת שנת הלימודים מתקיימים מפגשים בין הנהג לבין התלמידים – זה עובד מעולה, הלוואי שהיה יוצא חוזר מנכ"ל של משרד החינוך - -
עינת וילף: בכל רשות מתקיימים מפגשים?
ג'קי לוי: לא, אמרתי, יש בודדים - -
עינת וילף: יש רשויות ויש רשויות.
ג'קי לוי: בוודאי.
ג'קי לוי: זה עובד מעולה.
ג'קי לוי: אם חוזר מנכ"ל משרד החינוך היה מחייב את כל הנהגים שמסיעים שלא בעל החברה יכול לשבץ נהג, אלא קודם הוא צריך להגיע לקצין הבטיחות של אותה רשות, יקבל את ההסבר באלו תנאים – ואז זה עובד מצוין, יש יחסי גומלין בין התלמידים לבין הנהג.
עינת וילף: משרד החינוך, תסתכלו על זה כחלק מהגיבוש?
עינב לוק: זה לא חלק מהנחיות חוזר מנכ"ל.
ג'קי לוי: אני אומר, אם אפשר להוסיף את זה.
עינת וילף: השאלה אם יש מקום להוסיף, להתייחס?
עינב לוק: חוזר מנכ"ל לא נותן הנחיות לנהגים ולרשויות המקומיות.
עינב לוק: חוזר מנכ"ל מתייחס- -
קריאה: יחד עם השלטון המקומי, כן.
עינב לוק: אבל חוזרי מנכ"ל מתייחס להתנהלות בתי הספר, להתנהלות תלמידים.
ג'קי לוי: חוזר מנכ"ל משרד החינוך, לצערי, יותר חזק מהתקנון.
ג'קי לוי: העניין של גיל האוטובוס זה חוזר מנכ"ל, זה לא משרד התחבורה.
עינב לוק: זה לא חוזר מנכ"ל, זה תקנות.
ג'קי לוי: זה לא בתקנות.
שוקי שדה: גיל אוטובוס זה לא תקנה.
שוקי שדה: יש תקנה אחת של משרד החינוך שזה 20 שנה.
שוקי שדה: אבל כל יתרת התקנות של ההקטנה של גיל ההסעות זה הנחיות של משרד החינוך.
עינת וילף: תבדקו מול השלטון המקומי, מה אפשר לעשות כדי שזה יהפוך לדבר הרבה יותר נפוץ, ואולי בשלב מסוים מחייב.
עינת וילף: תמשיך, בבקשה.
ג'קי לוי: כקציני בטיחות אנחנו נכנסים לתמונה רק במקרים חריגים.
מוחמד ברכה: מה ההשפעה בעניין הזה בין מועצה מבוססת למועצה חלשה?
ג'קי לוי: מבחינת התקנות מועצה שמחויבת בהעסקה זה בתנאי שיש לה צי רכב – מעל 40 כלי רכב פרטיים או אם יש לה אוטובוס.
ג'קי לוי: למועצות הקטנות אין, ולכן גם אין לי קציני בטיחות שם.
ג'קי לוי: זאת הבעיה.
עינת וילף: בכמה רשויות יש קציני בטיחות?
ג'קי לוי: ברובן, חוץ מהקטנות שיש להן צי רכב קטן, אבל רוב הרשויות מעסיקות קציני בטיחות, וזה התפקיד שלהם.
ג'קי לוי: עיקר התפקיד הוא לבדוק את המסיעים ולוודא שהכול מתנהל כשורה, כולל ביקורות פתע לכלי הרכב כמו ששוקי הזכיר.
ג'קי לוי: במידה שאנחנו מגלים שיש ליקויים – יש לנו ניידות שעושות ביקורות תקינות – הרכב נאסר לשימוש.
ג'קי לוי: אנחנו מטפלים במקרים חריגים כאשר זרקו חפצים על הנהג, והנהג נאלץ לעצור את האוטובוס ולא רצה להמשיך בנסיעה.
ג'קי לוי: זרקו עליו תפוז באמצע הנסיעה, והוא כמעט איבד את הריכוז.
ג'קי לוי: אני רוצה לתקן את רחל – כבר אין 70 ילדים, הורדנו ל-50 ילדים, לפי מספר המושבים.
קריאה: זה גם הרבה.
ג'קי לוי: זה גם הרבה, אבל זהו.
עינת וילף: למשל במקרה הזה – זרק תלמיד תפוז על נהג.
עינת וילף: דבר שלצורך העניין צריך לגרור את השעייתו אפילו לצמיתות מבית הספר – מה נעשה באותו מקרה?
ג'קי לוי: במשך שבועיים ההורים הסיעו את הילד לבית הספר.
ג'קי לוי: הוא לא עלה להסעה.
עינת וילף: במשך שבועיים בלבד.
ג'קי לוי: שוב, זה היה מול בית הספר.
עינת וילף: ואיך היה התהליך?
מוחמד ברכה: חוק חינוך חובה.
עינת וילף: חוק חינוך חובה לא אומר שחובה להשאיר ילד בבית ספר שבו הוא מתנהג - -
מוחמד ברכה: אפשר לו לייצר לו מסגרת.
עינת וילף: אפשר להעביר אותו למסגרת חינוכית אחרת.
מוחמד ברכה: אין דבר כזה, לצמיתות.
עינת וילף: מאותו בית ספר.
עינת וילף: הוא יכול ללכת למסגרת חינוכית אחרת שבה הוא יתנהג - -
ג'קי לוי: לא השעו אותו מבית הספר, אבל להסעה הוא לא עלה שבועיים.
עינת וילף: אני כן חושבת - -
ג'קי לוי: אלה המקרים שאנחנו מטפלים בהם.
ג'קי לוי: דרך אגב, גם מקרה מצער של "כמעט אסון".
עינת וילף: אבל לצורך העניין, הנהג פנה למנהלת?
ג'קי לוי: הנהג מודיע בקשר.