GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה ויגדור: גילינו שמדעי הרוח יובשו באופן מוגזם.
משה ויגדור: היה אצל יושב ראש הקודם דיון על זהות יהודית על לימודים שמתייחסים למדעים יהודיים בסיסיים ולמדעי הרוח בכלל, זה היה חסר במשך שנים זה יובש, חבריי סגל לא נלקחו, היו צמצומים דרמטיים בהשכלה הגבוהה מבחינת כסף.
משה ויגדור: היה עשור שאנחנו קוראים לו עשור חסר, עשור אבוד, שהיו קיצוצים קשים וירדנו באופן דרמטי במספרי חברי הסגל, העברית ירדה מ-1,400 ל-900, תל אביב ירדה מ-1,300 לסדר גודל של 950 ולא לקחו כמעט חברי סגל חדשים, התוצאה הייתה שאנחנו מוציאים בחלק מהתחומים 25% מחברי הסגל שלנו יושבים באמריקה, המטרה היום איך להביא אותם חזרה זה יהיה פה בהמשך.
משה ויגדור: לקחנו על עצמנו, ויושב ראש ות"ת רואה את זה כמשימה מאוד משמעותית שיש לה משמעות לחברה, לערכים של החברה, ולהתנהלות את העניין של מדעי הרוח, ולהחזיר את מדעי הרוח למקום נכון עם רפורמות שצריכות להיעשות שם, לא להביא את מה שהיה בעבר, לעשות שינויים גדולים כדי שזה יתאים.
עינת וילף: הנושא של לימודי העשרה זה להכניס בעצם את המודל של liberal art collage קולג' בארצות הברית, שכל תלמיד מחויב לסידרה של השכלה כללית.
משה ויגדור: התחלנו עם זה כבר, עשינו מכרז בין המוסדות, נתנו סכום כספי, עושים פיילוט, לומדים את הפיילוט הזה שכל תלמיד בשעתיים או ארבע שעות ללימודי בסיס ולימודי הרוח בתחומים שונים ושיקבל את זה ממורים הטובים ביותר, שלא יהיה מין משהו שמוכרחים לבוא ולעשות וי אלא דבר שירצו ללכת אליו.
עינת וילף: בחו"ל זה המורים הכי טובים.
משה ויגדור: זה הכיוון, יש תהליך מאוד טוב, יש גם את "יד הנדיב", מעורבת איתנו כבר שנה שלישית בקרן מיוחדת, האוניברסיטאות מתחילות להגיב, גם התקציב החדש של התכנית הרב שנתית מאפשר לעשות את זה, מאפשר לגייס עוד חברי סגל.
משה ויגדור: תכנית הרפורמה הרב שנתית להשכלה גבוהה, שני עמודי תווך עיקריים.
משה ויגדור: בצד ימין זה קידום ועידוד מצוינות, כפי שאמרתי, העניין של הרמה.
משה ויגדור: גיוס סגל מעולה – הרבה פעמים יגידו אין בעיה, יש הרבה חברי סגל, יש כאלה שגמרו, אפשר לקחת אותם, אין שום בעיה, אין שם קושי.
משה ויגדור: המטרה והסטנדרטים הם לקחת חברי סגל מהטובים ביותר, ולא סתם למלא את השורות, משום שכאשר עושים את זה אחר כך מצטערים וזה לא פשוט - תראו את המספרים זה אתגר גדול.
משה ויגדור: גידול בתקציבי מחקר תחרותיים, יש לנו עניין להביא לכך שהחוקרים שלנו ישיגו יותר גראנטים מחקריים, ותכנית I-CORE.
משה ויגדור: – זה תכנית השם – Israeli Centers of Research Excellence מרכזי מצוינות.
משה ויגדור: למה זה באנגלית, תיכף אסביר, זה פונה הרבה מאוד לחוץ לארץ.
משה ויגדור: מעבר לזה, שיפור הנגישות, מכינות, אנחנו בתהליך של רפורמה עצומה במכינות, מיעוטים וחרדים, אלה דברים שבאו גם כיד לאומים, במפורש כממשלה.
משה ויגדור: מלבד זה תשתיות תומכות, צריך תחשיב תוספתי שניתן לנו, יש מודל תקצוב חדש בתשתיות מחקר והוראה, אלה דברים שמאפשרים את הנושאים האלה.
משה ויגדור: התקציב הרב שנתי אני אראה אותו פה בקיצור נמרץ, מהו התוספת.
משה ויגדור: תקציב הבסיס של ההשכלה הגבוהה היה קצת פחות מ-7.5 מיליארד שקל לשנה, לא כוללת שכר לימוד.
משה ויגדור: כאשר מוסיפים את שכר הלימוד של הסטודנטים, זה בערך קרוב לעוד שני מיליארד שקל.
עינת וילף: כלומר שכר הלימוד שני מיליארד שקלים.
משה ויגדור: תקציב השכלה גבוהה יותר, כי השכלה גבוהה בנויה מהקצבה ממשלתית שזה עיקר הכסף.
משה ויגדור: ברוב המוסדות זה 80%-95% שכר לימוד ותרומות, אלה הדברים העיקריים.
עינת וילף: גם הקרנות?
אנסטסיה מיכאלי: אלה קרנות שמצטרפות פנימה, זה חלק מהתרומות הנוספות שבאות מתורמים ומקרנות, הוא מצטרף גם להוצאה.
אנסטסיה מיכאלי: האם יש הגבלות בתרומות?
משה ויגדור: אומר לך מה ההגבלות.
משה ויגדור: מוסד לא ייקח תרומה שתכתיב לו מה לעשות בתרבות שלו.
משה ויגדור: כלומר, בא תורם ואומר אני רוצה ותעשו לי כך, אני אומר לא זה בתרבות של המוסדות.
משה ויגדור: אם זה קורה, אני יכול לומר שזה חריג וזה לא יעזור למוסד לקבל תרומות נוספות.
אלכס מילר: אנחנו יודעים שיש תורמים כאלה ואחרים שבתרומתם מחפשים מחקר שיכול להשפיע, אולי במרחב עיוני יותר, פחות בעולם המדעים המדויקים, היו לנו כאן דיונים – להשפיע על המחקר וכו', אולי זה היה בסופו של דבר חלק מהמחלקות המזוהות עם אג'נדה מסוימת, מכירים את זה.
משה ויגדור: עד שמביאים להם בקרת איכות ועושים סדר.
אלכס מילר: אבל שכחת להזכיר את הסוגיה שגם בכל מחקר משותף יש גם שם איזושהי הכנסה, אני חושב 25%.
משה ויגדור: זה לא תרומות של תורמים, זאת אומרת הכנסות נוספות יש.
משה ויגדור: יש מוסדות שיש להם מקומות להשכרה שמכניסים להם.
אלכס מילר: בכל מחקר שעושים, ועושים פטנט, ויכול להיות שזה התפתח למשהו יותר גדול, האוניברסיטה נהנית מזה, זאת אומרת, יש פה איזשהו פן מסחרי שלאט לאט הופך להיות לדבר שיכול להוביל בסופו של דבר פחות עניין אקדמי אלא יותר עניין מסחרי.
אלכס מילר: זה איזשהו איזון שצריך למצוא, שלא יהפוך המגרש של האוניברסיטאות בגלל המצב הכלכלי, שאנחנו יודעים שהמצב הכלכלי לא מי יודע מה, שלא יהפוך לאיזשהו מפעל ליצירת כסף פחות התחשבו בנושאים אקדמיים ומחקרים, אלא יותר ללכת בכיוונים של הפטנטים שבסופו של דבר יכולים גם להביא כספים לאוניברסיטה כי משם מרוויחים את הכסף.
עינת וילף: למרות שנדמה לי שרק באים ללמוד מאיתנו.
משה ויגדור: האוניברסיטאות בהם נעשה המחקר בארץ, בעצם המחקר האזרחי בישראל נעשה כמעט כולו בלעדית באוניברסיטאות.
טיירי נח דנא-פיקארד: סליחה, יש הרבה מחקר שנעשה במכללות, וזה נושא לויכוח לא פשוט.
טיירי נח דנא-פיקארד: המחקר במכללות הוא מחקר איכותי, רק שהוא לא מקבל את ההכרה שהוא צריך ממוסדות המדינה.
משה ויגדור: אני מקבל את ההערה, מקבל אותה בהחלט.
משה ויגדור: היעדים, גם ההגדרות התקציביות באמת, וזה נכון, והתשתיות שיוצאות למחקר ניתנות לאוניברסיטאות המחקר, ואני אומר, רובו של המחקר האזרחי במדינת ישראל נעשה באוניברסיטאות, גם בסדרי גודל, צריכים לראות את התקציבים.
משה ויגדור: אנחנו מדברים על מאות מיליונים שיש באוניברסיטאות, עם הקרנות שמגיעים שעושים מחקר, נכון, יש סכום מסויים שאני לא מכיר אותו.
יגאל כהן אורגד: גם הביטחוני.
משה ויגדור: אני מדבר אזרחי עכשיו.
משה ויגדור: הביטחוני נעזוב, יש גם ביטחוני והוא נעשה בהרבה מקומות נוספים, אני מדבר על האזרחי כי זה חשוב.
משה ויגדור: למה חשוב לומר את זה?
משה ויגדור: כי בארץ כמו גרמניה זה לא כך.
משה ויגדור: בארץ כמו גרמניה יש מכוני מחקר, שם נעשה המחקר האזרחי.
משה ויגדור: בצפון אמריקה יש הרבה מאוד מכוני מחקר, באירופה בכלל, גם בצרפת, הרבה מאוד מכוני מחקר.
משה ויגדור: בארץ אין כמעט תרבות של מכוני מחקר אזרחי, יש פה ושם עוד משהו.
משה ויגדור: העיקר נעשה באוניברסיטאות וצריך לקחת בחשבון כי יש לזה משמעות מבחינת מה מצפה המדינה מהאוניברסיטאות ומה אמורים לעשות.
משה ויגדור: דבר שני, המחקר באוניברסיטאות הוא ביסודו מחקר בסיסי, מה שקורים בשפת העם מחקר שהוא לשם המחקר – להבין את התופעות של הטבע, מפה גם בא העניין של חופש האקדמי, כל חוקר הולך לתחומים שלו, הוא משיג גרנטים, האוניברסיטה נותנת בדרך כלל תשתיות.
משה ויגדור: המחקר הוא מחקר בסיסי, אבל הרבה פעמים, בעיקר בדיסיפלינות החדשות, כמו ביו-טכנולוגיה, או נאנו-טכנולוגיה, מחקר בסיסי מניב משהו שיכול גם להיות מסחרי.
משה ויגדור: בארץ התפתח מודל ייחודי בעולם שבאים ללמוד ממנו איך אפשר לקחת מחקר בסיסי ובלי לכוון את המחקר לכיוונים יישומים, כי זה לא הכוונה ואף אחד לא רוצה את זה, ליצור איזשהו תועלת כלכלית נוספת.
משה ויגדור: יש שני מוסדות בארץ שעשו את זה בהצלחה רבה, אחד זה מכון וייצמן שהוא המצליח ביותר, השני, אחריו האוניברסיטה העברית שלקחו פיתוחים שבאו מתוך מחקר בסיסי, הביאו אותם לאיזשהו מקום שהיה פתאום משהו פרקטי, מרשם פטנט, יש להם חברות שעוסקות בזה, והפטנט מוסחר, זה לא שינה שום דבר באוניברסיטה, אבל זה הכניס לאוניברסיטה עוד הכנסות שמשמשות ברובם למחקר – זה דבר שיש בו יתרון גדול.
משה ויגדור: אנחנו עכשיו ביחד עם האוצר, עבודה לתכנון ותקצוב והאוצר יצאנו במכרז לחברה כזאת, למסחר ידע למכללות, משום שאנחנו חושבים, ופה אני מחזק את מה שנאמר שיש במכללות הרבה ידע שניתן לעשות בה שימוש מסחרי.
משה ויגדור: אני ראיתי בעיניי בכמה מהמוסדות שהן לא אוניברסיטאות מחקר בהגדרה שיש דברים מאוד מעניינים שעניינו את התעשייה, אני חושב שגם אורגן כזה שהממשלה תשתתף באמצעותנו תשתתף בעלויות שלו.
משה ויגדור: יקר מאוד להחזיק חברה כזו שעושה את כל הקשר ומפתחת.
משה ויגדור: האורגן הזה יביא גם לדיאלוג מאוד מעניין בין התעשייה והמכללות שיפתח עוד יותר את הראייה של המכללות לצרכים ולאפשרויות, ויביא גם כסף מתעשייה.
משה ויגדור: זאת אומרת, זה תהליך שלם, וייעשה דבר נוסף לפי דעתי, והוא ישפיע גם בכיוון חיובי דרך תחרות על החברות האוניברסיטאיות שהיו חדשניות בצורה לא רגילה כשהוקמו, במשך השנים זה טוב מאוד שיש קצת אחריות.
משה ויגדור: בסך הכול תהיה פה תמונה מאוד מעניינת.
אלכס מילר: צריכים להיזהר מאוד עם הסוגיה הזאת, כי בסופו של דבר נגיע למצב שאם יהיה הליך של הפרטת מחקר בסוגיה של מה שמרוויח מאשר ומה שפחות נמצא בצד, אנחנו נמצא את עצמנו שהשיקולים של למי לתת, מי נכנס לתוך הסגל האקדמי הבכיר, זה יהיה על פי כמה שאותו פרופסור, בעתיד דוקטורנט, יוכל להביא רעיונות שיהיה אפשר למסחר אותם, ולא עניינים אקדמיים.
אלכס מילר: צריכים להבין שלא כל אנשי אקדמיה שלנו הם מבינים בכלכלה ולא כל כך יודעים מה עלולים להמציא אם זה בכלל יהיה שווה כסף.
אלכס מילר: צריך להיזהר מאוד כי בסופו של דבר השיקולים הכלכליים לרוב אנחנו רואים הם אלו שמובילים במנגנון של קבלת החלטות, וכשזה יהפוך למצב שכולם רודפים אחרי כסף, אנחנו גם נראה שגם הרמה תרד, כי בסופו של דבר יחפשו משהו שברגע מיידי יוכלו להביא את הכסף למוסד.
משה ויגדור: אני מסכים, צריך להיזהר.
משה ויגדור: אבל בוא וניקח את הדוגמה של וייצמן, מוסד מוביל והוא גם מאוד מצליח בזה.
עינת וילף: 7.5 מיליארד שקלים היה - - -
משה ויגדור: בזה התחלנו את החומש, אחרי קיצוצים רבים.
עינת וילף: כמה היה לפני שהתחילו לקצץ?
משה ויגדור: קרוב ל-8.5 או 9, סדר גודל.
עינת וילף: מה ההערכה שלכם, מתי אתם חוזרים למצב שלפני העשור האבוד?
משה ויגדור: בעשור הזה אנחנו משפרים את המצב ביחס למה שהיה לפני העשור האבוד.
משה ויגדור: חלק מהמוסדות נכנסו לגירעונות בשנים שעברו.
משה ויגדור: במהלך השנתיים הקרובות רובם מצליחים להתיישר, אני חושב שחלק בהם שהיו בבעיה גדולה יותר בתוך השלוש שנים מתיישרים.
משה ויגדור: אני חושב שמה שיבוא אחרי זה יסייע לעשות פיתוחים כמו שאנחנו רוצים ולקחת עוד חברי סגל.
משה ויגדור: אני לא זוכר בדיוק את המספרים, כי יש מספרים נומינליים, אבל בסך הכול התוצר הזה שיש בו תוספת משמעותית אפשר לראות אותה, שבבסיס אחרי 6 השנים בסוף התקופה 2 מיליארד שקל, צריך לשים לב שהמספר המצרפי של כל השנים זה סדר גודל של למעלה מ-7 מיליארד שקל שזה שווה לתקציב שנתי של השכלה גבוהה כשהתחלנו את זה.
משה ויגדור: יש פה בסך הכול ראייה אסטרטגית של האוצר ושל ממשלת ישראל, בחשיבות של ההשכלה הגבוהה להביא אותה למקום שצריך להיות, עם השגת יעדים כפי שהוגדרו וחלק מהם אתם תראו.
עינת וילף: וכל זה נכנס לבסיס התקציב.
משה ויגדור: זה כולל גם את הקרן הלאומית למחקר, תקציב הבינוי ואת התקציב של הנגשת המוסדות לפי החוק החדש לקשיי תנועה ולקויות פיזיות אחרות, זאת אומרת, זה כולל הכול.
משה ויגדור: יש פה בהחלט בשורה, דבר שיצר שינוי גדול מאוד.
משה ויגדור: זה גם מאפשר למוסדות להתכונן ולתכנן לשש שנים, אני לא חושב שיש הרבה קבוצות במשק שיכולים לתכנן לשש שנים.
משה ויגדור: נכון שיש תמיד סכנה שיהיו תמיד קיצוצים, אבל יש לפחות מתווה, למתווה יש בו חשיבות רבה.
משה ויגדור: מודל התקצוב – שינוי מהותי במודל אחרי 18 שנה, התיקצוב מבוסס תפוקות, וקוצר מאוד הזמן בין תפוקה ותקצוב, זאת אומרת בין המדידה.
משה ויגדור: בעבר המדידה הייתה אחרי כמה שנים, המדידה עכשיו נעשית מהר, הלמ"ס עובדת מאוד יפה, מאוד מהר איתנו.
משה ויגדור: תמרוץ המוסדות לגיוס סגל חדש צעיר ומצטיין, חיזוק יתרונות יחסיים של כל מוסד, לא לקחת מכללה להנדסה שפתאום רוצה לעשות תחומים כמו מינהל עסקים, זה אמנם מכניס כסף אבל זה לא נכון כי צריך ללכת ליתרונות יחסיים.
משה ויגדור: העצמת התחרות על איכות מחקרית, זאת אומרת פרסומים מדעיים וקרנות תחרותיים והתייחסות לצרכים הלאומיים – פריפריה, שוק עבודה, הזכרתי כבר קודם, כי יש בתוך המודל ואתם תראו גם אלמנט שמתגבר את הפריפריה.
משה ויגדור: וכמובן דגש על שקיפות המודל למוסדות והציבור הכללי.
משה ויגדור: המודל שקוף משום שהוא בא להשיג יעדים, לכן חשוב שכל המוסדות יבינו אותו, יפעלו על פיו כדי להשיג את היעדים ויתחרו אחד בשני בשביל להשיג את אותם יעדים שהוגדר שצריכים להגדיר.
משה ויגדור: נכון יש שונות בין תיקצוב של מכללות לתיקצוב של אוניברסיטאות, אבל בתוכם יש תחרות וצריכה להיות תחרות.
משה ויגדור: מהם הרכיבים – קודם כל הוראה, מחקר.
משה ויגדור: הוראה זה אוניברסיטאות ומכללות, המחקר זה רק באוניברסיטאות בתיקצוב.
משה ויגדור: בהוראה יש סכום תוצאתי של מספרי סטודנטים כפול תעריף לפי תחום ולפי תואר כפול מקדם יעילות, במכללות מקדם היעילות הוא דיי קבוע.
משה ויגדור: מקדם יעילות זה כמה מהמתחילים גומרים אחרי שלוש שנים כדי להבטיח שלא באים אנשים סתם והם גוררים לימודים ולמוסדות יהיה אינסנטיב לעזור להם – במלגות, בחונכות, בשיעורי עזר, בכל דבר שהוא ולכן זה מופיע שם.
משה ויגדור: יחס מרצים סטודנטים – אתייחס לזה, קבענו מהו היחס.
משה ויגדור: במהלך העשור האבוד ירדנו מאוד ביחס משום שיש פחות מרצים, מספר הסטודנטים עלה.
משה ויגדור: קרה פה דבר שהוא לא סביר, מספר המוסדות עלה, מספר הסטודנטים עלה, מספר המרצים ירד.
משה ויגדור: הגענו ליחס לא סביר של מרצה ל-24.5 סטודנטים בממוצע, זה אומר שיש מקומות שזה מרצה ל-50 סטודנטים, אי אפשר לעשות את זה, לכן קבענו יעדים חדשים, ואנחנו מתמרצים יחס מרצים סטודנטים.
יגאל כהן אורגד: גם תקצוב ההוראה פר סטודנט שונה בצורה משמעותית ביותר בין אוניברסיטאות לבין יתר המוסדות, כשכמובן אוניברסיטאות המחקר פר סטודנט בהנדסה שנה א', מקבלות הרבה יותר כסף מאשר מקבל לדוגמה המכון הטכנולוגי בירושלים המרכז האוניברסיטאי פר אותו סטודנט.
יגאל כהן אורגד: תקציב ההוראה באותו מקצוע, באותו שלב לימודים שנה א' שונה בצורה משמעותית בין האוניברסיטאות למכללות.
משה ויגדור: אני לא מתווכח, ככלל אני לא מתווכח.
משה ויגדור: עשינו בעניין הזה שינוי גדול, היה פער מאוד גדול הקטנו אותו אבל יש עדיין פער, אני חושב שהוא מוצדק, לא רוצה להיכנס לזה יש סיבות שונות ונתייחס אליהן.
משה ויגדור: במחקר נתנו שיכלול לכל אחד מהמרכיבים, מחקרים תחרותיים, פרסומים מדעיים, מקורות אחרים למענקים, כל מיני גרנטים שונים שהם לא תחרותיים, סטודנטים לתואר דוקטור, הקטנו את האחוז, היה אחוז הרבה יותר גבוה לסטודנטים בתואר דוקטור, האוניברסיטאות התחילו לייצר סרט נע, הקטנו את זה.
משה ויגדור: בוגרי מאסטר עם תיזה, אנחנו רוצים לעודד את זה.
אנסטסיה מיכאלי: בגלל הרצון של אותם אנשים ללמוד לדוקטורט?
משה ויגדור: זה נתן עוד כסף למוסד, המוסד קיבל כסף פר מספר מסיימים.
משה ויגדור: היה חשוב מאוד שיהיה הרבה מאוד דוקטורנטים בתחומים שלא תמיד נכון וחשוב שזה יהיה.
משה ויגדור: צרכים לאומיים – כמה דוקטורנטים צריך בכל תחום, אנחנו לא קובעים מספרי מיקרו אבל קובעים טרנדים כלליים.
משה ויגדור: מקדמי יתרונות יחסיים, כאן עשינו כמובן אימפקט פקטור שזה מה שמקובל בעולם סוג הפרסום, ודרך זה בעצם יש סכום כספי שמתחלק בין מוסדות המחקר באופן יחסי.
משה ויגדור: אם מוסד אחד משתפר פתאום, אז מוסדות אחרים ירדו, זה אותו סכום, בתוך זה נוצרת תחרות רבה, המטרה שלנו היא כמובן שיקחו חברי סגל מאוד טובים ושישיגו עוד ועוד גרנטים, אז יהיה להם יותר כסף, אבל גם המערכת הפנימית תשתנה, זה בסיסו של מודל התקציב.
משה ויגדור: גיוס סגל מעולה – יש מאגר מאוד רחב של האקדמיה הלאומית שמראה שיש למעלה מ-2,500 חברי סגל שנמצאים בחוץ לארץ ורוצים לחזור.
משה ויגדור: אנחנו הקמנו מאגר משותף ביחד עם משרד הקליטה ועם התמ"ת.
עינת וילף: יש לכם ממש שמות.
משה ויגדור: יש שמות וכתובות ורצונות, אנחנו עושים להם מפגשים כשהם באים לפה, בעיקר בחגים, ובאים מאות שמתעניינים ורוצים לבוא, בשבוע הבא יש לנו מפגש עם סטודנטים ישראליים שנוסעים לעשות פוסט דוקטורט בצפון אמריקה, לפני שהם נוסעים אנחנו יושבים איתם ומסבירים להם מה היתרונות שיהיו להם בעוד שנה שנתיים, שיזכרו ושיירשמו ושישמרו על קשר.
משה ויגדור: שלא יהיה מצב שהם נוסעים לפוסט ואף אחד לא איכפת לו, זה נורא מעניין, הפצנו את זה באתר הפייסבוק שלנו ובאינטרנט נרשמו בהתחלה 100, אמרנו נעשה את זה בבית בלגיה, ושם אמרנו אין מקום הולכים לעשות באולם "ווייז" שיש בו 500 מקומות – רק להראות את ההיקף של האנשים שנוסעים ורוצים לשמור על הקשר.
אנסטסיה מיכאלי: אתה מדבר על 2,500 אנשים שהם ישראלים?
משה ויגדור: ישראליים שנמצאים בחו"ל, יצאו מפה לעשות פוסט דוקטורט.
משה ויגדור: עושים פוסט דוקטורט, חלקם קיבלו מינויים באמריקה.
משה ויגדור: אמרתי קודם שיש תחומים, למשל בכלכלה ובמינהל עסקים ש-25% מכלל הסגל האקדמי שנמצא בארץ נמצא באמריקה.
משה ויגדור: אנחנו מספר אחד בעולם בעניין הזה.
אנסטסיה מיכאלי: זה לא לטובתנו.
משה ויגדור: המטרה היא להביא אותם חזרה.
משה ויגדור: בגיוס צריך לזכור דבר אחד.
משה ויגדור: אנחנו מדברים על לגייס סדר גודל של 800 חברי סגל חדשים ועוד 700 שיחליפו את הפורשים ועוד 200 למכללות.
עינת וילף: ב-10 השנים הקרובות?
עינת וילף: ב-5 השנים הקרובות – 1,500 אנשי סגל חדשים.
משה ויגדור: זה אומר אחד ביום, זה לא פשוט.
משה ויגדור: צריכים אנשים שהם בתחום, ושהם מובילים בתחום, וזה תהליך, וצריך לתת להם קליטה.
משה ויגדור: עזרנו להם גם בקליטה, במעבדה, בקליטה של גרנטים שלא יצטרכו לרוץ, עשינו מחקר.
משה ויגדור: זה גם לא פשוט למי שיושב, אנחנו גם יודעים מניסיוננו, ומשרד הקליטה מכיר את זה יותר טוב מאיתנו, ועושה בעניין הזה עבודה מתאימה גם של מפגשים, שמי שנמצא עד חמש שנים, כל הזמן רוצה ומחפש לחזור.
משה ויגדור: אחרי חמש שנים זה מתחיל להיות מסובך יותר, ואחרי עוד שנים אין כמעט מצב.
משה ויגדור: יש מצבים נדירים שאנחנו מכירים – היה עכשיו ראש המכון למדעי המוח בבר אילן פרופ' משה בר, אחרי שהוא ישב הרבה שנים, החליט להשתכנע שצריך לבוא וחזר, אבל אין עוד הרבה מקרים כאלה.
עינת וילף: אגב, למבוגרים יותר אתם בונים, חושבים על מודלים של סמסטר פה, סמסטר שם.
משה ויגדור: במערכת מרכזית לא רואים את זה, זה כל אוניברסיטה עושה לעצמה את הסידורים שלה לפי הכללים שלה.
עינת וילף: ב-4-5 שנים הקרובות, 1,500 אנשי סגל חדשים מגויסים לאוניברסיטאות ועוד 200 למכללות.
משה ויגדור: אפשר לראות מה קרה למספרי חברי הסגל שהיו לפני כעשר שנים 4,700 כמעט, וירדו ל-4,296, והיעד הוא 5,000.
משה ויגדור: במכללות היעד מ-1,600 ל-2,000, בעצם זה 400, מייד אסביר גם למה, משום שהיעד שלנו זה להגיע ליחס מרצה סטודנט 21.5 לעומת 24.32.
משה ויגדור: תראו מה היה לפני שנים – היינו לפני עשר שנים כבר ב-21,2, לפני כן היינו פחות.
משה ויגדור: באוניברסיטאות המובילות בארצות הברית ולא נהיה שם ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו כמו בהראוורד זה 1 ל-7, 1 ל-8, לא נהיה שם, אני מדבר על ממוצע.
משה ויגדור: אנחנו שואפים ל-1 ל-21.5, בשביל זה צריך לגייס את אותו מספר שהראיתי פה 5,000 לגדול, זה 800 ועוד 700 חבריי סגל שפורשים.
משה ויגדור: מה שקרה כתוצאה מזה שלא גייסו במשך שנים חבריי סגל, הסגל מאוד התבגר, יש פרישות רבות.
יגאל כהן אורגד: מה הממוצע בארצות הברית באוניברסיטאות המחקר של יחס מורה תלמיד?
משה ויגדור: אחד ל-14, או אחד ל-12, הוא לא אחד ל-30.
משה ויגדור: זה צריך להיות ממוצע, אתה יכול גם למצוא 1 ל-18, יש מספרים, אבל בסך הכול אתה צריך לשאוף לטובים, השאיפה צריכה להיות לשם.
טיירי נח דנא-פיקארד: הייתי מבקש שנכניס איזשהו אלמנט שהוא לא אלמנט מספרי כמו שזה מופיע בטבלאות האלה, אלא שכיוון שהמכללות מקבלות תנאים הרבה פחות טובים ובהרבה, וזה כבר נאמר על ידי יגאל בשביל המרצים שלהם לעומת המרצים שבאוניברסיטאות, קורה שיש גם הגירה שלילית מהמכללות אל האוניברסיטאות.
טיירי נח דנא-פיקארד: לדוגמה, לפני יומיים קיבלתי הודעה שאני מאבד אחד החוקרים הטובים ביותר שלי רק משום שיש לו אפשרות ללכת לאוניברסיטה ושם הוא מקבל תנאים שאין באפשרותי לתת ושוב מאותה סיבה, משום שהמדינה לא תומכת בענייני מחקר ומבחינת המשאבים שהיא נותנת, ראינו את זה בשביל התקצוב פר סטודנט.
טיירי נח דנא-פיקארד: אנחנו מקבלים שני שליש ממה שהאוניברסיטאות מקבלות, כאשר אנחנו עושים בדיוק את אותה עבודה, בייחוד, נגיד את זה באנדר-סטיימנט ולא פחות טובה.
משה ויגדור: נתייחס לזה, לא ברמה של ויכוח אלא ברמה של נתונים.
משה ויגדור: כמה מלים על תכנית I-CORE – Israeli Centers of Research Excellence .
עינת וילף: רק לחזור ליחס, זה אומר שרק עוד 4-5 שנים לצורך העניין אנחנו חוזרים לאותם סטנדרטים.
אלכס מילר: אם המדיניות של תיקצוב במערכת השכלה גבוהה תימשך, אם אנחנו רואים פתאום איזשהו קיצוץ כמו שהיה לפני שבע, שמונה שנים, אז חזרנו אחורה.
משה ויגדור: אנחנו מאמינים שהתכנית השש-שנתית תישמר – אנחנו אנשים נאיבים, מאמינים.
שמעון עמר: במכללות לחינוך בהוראה המגמה היא הפוכה לגמרי.
זיו חורב: אבל הן מתחילות מאחד לעשר.
משה ויגדור: המכללות לחינוך והוראה – צריך את הדיון שאת הצעת לעשות כי זה עולם אחר.
משה ויגדור: היחס בין מרצים לסטודנטים שם הוא הרבה יותר גבוה, הכיתות שם הם לא יותר מ-24, התלמידים זה כבר קובע את היחס, התמרוץ אחר, הכול שונה, צריך לעשות דיון אחר.
משה ויגדור: זה למדנו כאשר באנו לעשות את העניין של המעבר, למדנו שיש באמת הבדלים גדולים.
משה ויגדור: מרכזי מצויינות, זה ספינת דגל שהוכרזה על ידי ממשלת ישראל.
משה ויגדור: המטרה שלה זה חיזוק המחקר המדעי בישראל, ביסוסו כגורם מוביל בעולם לא לפתוח מרכזים חדשים, אלא איפה שאנחנו טובים שנהיה טובים יותר, שנהיה מספר אחד ושתיים בעולם.
משה ויגדור: השבת חוקרים מצטיינים לארץ לתת מימון לעניין הזה, עידוד שיתופי פעולה מחקריים בין המוסדות, גם מכללות ואוניברסיטאות לעודד את השיתוף הזה ובתי החולים איפה שיש נושאים כאלה.
משה ויגדור: יצירת מאסה קריטית והעצמת יתרונות יחסיים של כל מוסד ועידוד חדשנות אקדמית לחברות מחקר בין תחומי, הסיפור של הבין תחומי הוא חשוב ביותר.
משה ויגדור: מהו מרכז מצוינות, זה חוקרים מצטיינים בתחום מדעים מוגדר, במטרה של הקידום והעמקה של המחקר החדשני, פורץ דרך בתחום, אפשר לראות את מרכז המצויינות, יש לנו אוניברסיטה אחת ואוניברסיטה נוספת ומכללה, ומרכז רפואי, ומרכז מחקר, וזה יכול להיות בניהול תמהיל אחר, אוניברסיטה אחת, שלוש מכללות, מרכז רפואי או משהו אחר מאוד תלוי בתחום, הרעיון הוא ליצור שיתופי פעולה, ובין השאר להביא פנימה חוקרים חדשים.
משה ויגדור: כל מרכז מצוינות כזה יש בו סדר גודל של 20-30 חוקרים שונים, לפחות 5 צריכים לבוא מחוץ לארץ, סך הכול 15, 25 חוקרים.
משה ויגדור: אופן ההקמה – בחרנו 20 תחומי מחקר, היה הליך תחרותי, המרכזים מוקמים לחמש שנים, התקציב הוא 1,35 מיליארד שקלים, שליש מהתקציב בא מהמוסדות המשתתפים, שליש מהשותפים אסטרטגיים, לכן צריך להיות באנגלית כי זה קהילות יהודיות וזה קרנות בינלאומיות.
משה ויגדור: תקציב ממוצע ל-5 שנים הוא 45 מליון כשהמדינה נותנת שליש מהתקציב, כפי שאמרתי שליש מהמיליארד 35, אבל נותנת בעצם יותר כי היא נותנת תשתיות דרך התכנית הרב שנתית.
עינת וילף: אנחנו נקבע עוד ישיבה, יש כאן הרבה נושאים שאני רואה שעוד העלית שאני רוצה שנתייחס.
עינת וילף: תסיים את הנושא של מרכזי המצוינות ואז נביא את הדיון לסגירה.
משה ויגדור: ארבעת המרכזים הראשונים שכבר הוקמו, ופה רק לראות אותם, זה חקר רגולצית גנית במחלות אנושיות מורכבות.
משה ויגדור: הכל מחקר בסיסי, אבל הוא מחקר בסיסי פורץ דרך להבין מנגנונים.
משה ויגדור: המרכז שלו באוניברסיטה העברית, אבל משתתפים אוניברסיטת בר אילן, בית חולים שיב"א, מרכז רפואי הדסה.
משה ויגדור: הנושא השני שנבחר וכבר עובד – קונסורציום ישראלי לדלקים סולאריים, זה בעצם אנרגיות חלופות.
משה ויגדור: הטכניון, דרך פרופסור שהוא החוקר הראשי מרכז את זה.
משה ויגדור: יש שם למעלה מ-27 חברים, החברים זה הטכניון, מכון וייצמן, אוניברסיטת בן גוריון.
משה ויגדור: הנושא הבא – קוגניציה – תחום של מדעי המכון במכון וייצמן, גם למעלה מ-24 חוקרים ועוד שלושה לפחות שבאים מחוץ לארץ, חוקרים חוזרים – מכון וייצמן.
משה ויגדור: בר אילן, מכללת עמק יזרעאל ומרכז רפואי סוראסקי, וחקר אלגוריתמים במדעי המיחשוב באוניברסיטת תל אביב מרוכז, מכון וייצמן והעברית, זה רק דוגמה למרכזים ולרצון שלהם ליצור קלסטרים של מצוינות, תוך כדי שהם לוקחים את הטובים ביותר מכל המוסדות בארץ ומביאים עוד מומחים ממקומות אחרים.
משה ויגדור: צריך לציין שבחקר אלגוריתמים ישראל היא כנראה מקום ראשון או שני בעולם, ורוצים לשמור על המקום הזה, ורוצים להיות מקום אחד בצורה מובהקת, לכן ההחלטה הייתה גם כשהלכו למדעי המחשב ללכת לתחום הזה.
משה ויגדור: זה נבע מהכיוון.
משה ויגדור: אנחנו נמצאים עכשיו בעיצומו של שלב שבו בוחרים עוד 10 מרכזים.
משה ויגדור: צריך לזכור, מי שבוחר זה ועדות בינלאומיות, זה לא ועדות מקומיות.
משה ויגדור: יש ועדת היגוי מקומית שיש בה חתני פרס נובל ישראליים ופרופסורים מובלים מכל התחומים אבל יש ועדות הערכה בינלאומיות שבודקות את ההצעות ומחליטות בהליך תחרותי מה הטובה ביותר, כי עובדים פה על מסגרת של מצוינות מדעית.
משה ויגדור: אפשר לראות שהגל הבא יוקם במהלך 2012, עוד 10 מרכזים, וזה יהיה הפעם בתחומים גם חברה, גם רוח, גם חינוך ומשפטים, כמובן מדעים מדויקים והנדסה, מדעי רפואה, כרגע אנחנו במהלך של הבקשות, וזה לדעתי בתוך מספר חודשים ייצא לפועל.
עינת וילף: כמה חוקרים ישראליים הגיעו?
משה ויגדור: עד היום כבר יש פה למעלה מ-10 חוקרים ישראליים והם מקבלים תנאים טובים.
משה ויגדור: קודם כל חוקר ישראלי חוזר, משקיעים בו במעבדה, זה לא פשוט.
משה ויגדור: במדעים ניסויים זה יכול להיות השקעה של מליון דולר.
משה ויגדור: האוניברסיטה משקיעה בו, היא מגייסת אותו.
משה ויגדור: מעבר לזה הוא מקבל מהתקציב הזה כל שנה גראנט של 100 אלף דולר לביצוע מחקר, במדעים הניסויים, כי בינתיים זה היה רק מדעים ניסויים, אז הוא יכול לבצע, ויש עוד כל מיני מעטפות סיוע על מנת להבטיח קליטה טובה שלו, כי הרעיון הוא באמת לאתגר את האנשים, ולהיות אטרקטיביים כדי שיבואו לפה וייקלטו בכל המוסדות.
משה ויגדור: אני אתייחס להערות שהיו פה לגבי המחקר ותקצוב המחקר, והאם כאשר פרופסור עובר ממכללה לאוניברסיטה זה הפסד או רווח, תלוי למי.
משה ויגדור: נתייחס לעניין הזה בצורה לגמרי פתוחה, כי זה נושא שהוא על השולחן.
משה ויגדור: אני מוכרח לומר שהמדיניות של הועדה לתכנון ותקצוב מאוד ברורה – תשתית מחקרית מושקעת אך ורק באוניברסיטאות, זה מה שהתקציב מאפשר, זה מה שניתן לעשות.
משה ויגדור: מחקר אפשר לעשות גם במכללות בשיתופי פעולה, אבל לא תשתית מחקרית, זה בסיס הדברים שנשמעו כאן.
אלכס מילר: באופן כללי, חשוב שאנחנו מתכנסים כאן בסוגיה של מערכת ההשכלה הגבוהה, זה תמיד יהיה נושא שעל סדר היום הציבורי, כי כפי שנאמר כאן, יש לא מעט דברים שצריך לעשות, יש לא מעט חידושים שנעשים בזמן האחרון, מזל שיש תקציב לכל אותם השינויים, בטוח שהתקציב הוא לא מספיק ותמיד נרצה עוד.
אלכס מילר: שתי סוגיות שנאמרו כאן, הייתי רוצה להתייחס.
אלכס מילר: צר לי על כך שהאוצר מנהל לנו את המדיניות של המוסדות להשכלה גבוהה בהיבט של הקמה או אי הקמה, כי כידוע לכולם, המשאב העיקרי של מדינת ישראל זה משאב אנושי, כל בלימה של פיתוח משאב אנושי בצורה כזו או אחרת, זה בסופו של דבר פגיעה ישירה גם בצמיחה כלכלית של מדינת ישראל.
אלכס מילר: אני חושב שאין מחקר אחד שלא מוכיח שהצמיחה של המדינה היא בעצם תלויה באותם הבוגרים של האקדמיה שיוצאים מתוך העולם הזה.
אלכס מילר: אם האוצר בא וקובע תנאים שלא יקומו מוסדות חדשים במדינת ישראל, זה בסופו של דבר פוגע גם במדינה וגם בתקציב המדינה.
אלכס מילר: אני חושב שדווקא בעניין זה, אמנם אתם חתומים כבר על הסכם עד 2016, אבל אולי לעתיד כשאתם מכינים הסכמים מסוג זה, צריכה להיות כאן אוטונומיה מוחלטת לכל הסוגיה הזאת בלי תלות של האוצר.
אלכס מילר: אני חושב שדווקא בעניין זה אין שום בעיה שגם האוצר היה חושב, וגם אולי היה צריך לעשות את הדיון המחקרי הזה ולא חסר מחקרים בהשפעה של פיתוח אקדמי לצמיחה כלכלית.