GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פז כהן: להורים יש תפקיד משמעותי חשוב, אסור ליצור את זה כתפקיד שמתנגח אחד בשני.
פז כהן: חלק גדול, בעיקר מי שנמצא פה, וזה הרבה יותר גם בשטח, זה אנשים שרוצים להיות מעורבים, אכפת להם מה שקורה עם הילדים שלהם, אנשים שמודעים למה שקורה והם רוצים להשפיע קצת, רוצים להכניס תוכנית של ערכים לבית-ספר, רוצים להכניס העשרה או חיזוקים בדברים מסוימים, וזה מאוד-מאוד לגיטימי, וגם המורים צריכים לקבל את זה כמשהו שבא כשיח, כעבודה משותפת ולא כמשהו שאנחנו באים - - -
רות קופינסקי: לא, אבל אתה צריך להיות מודע שגם תוכנית לימודים, שעל-פיה מלמדים מורים, לא נכתבה רק על ידי המורים.
רות קופינסקי: יש צוות של מקצוע עם ייעוץ אקדמי, צוות שלם של אנשים שיושב חודשים על חודשים וכותב תוכנית.
רות קופינסקי: ההורים צריכים להיות מודעים לזה.
רות קופינסקי: אז ברור שיש תכנים חינוכיים, יש תכנים ערכיים, שהרבה יותר קל לשלב אותם במערכת.
רות קופינסקי: תכנים לימודיים צריכים לעבור תהליך יותר ארוך, זה הכול.
קריאה: לא הבנתי מה היא רצתה להגיד.
פז כהן: אז זו הנקודה הראשונה.
פז כהן: בהתחלה היה חשוב לי להבהיר שהדיון מאוד-מאוד חשוב, והנושא הזה של מעורבות הורים כמעורבות משתפת, ולדעת ולספק את הידע להורים, מה מותר להם ומה זכותם וחובתם, היא מאוד חשובה.
פז כהן: החלק השני של הגוף הייצוגי מבחינת ארגון ההורים הארצי, הייתי חלק מהתהליך הזה של הבחירות, כי הבחירות האלה בעיני היו לא תקניות בצורה שהם נעשו, החל מזה שיושב-ראש קיבל 38 קולות מתוך 37 בוחרים, דרך זה שחלק מהיישובים טוענים שזה לא הנציגים שלהם שהיו שם.
פז כהן: ולכן, אני מציע לפתוח את זה כסוגיה נפרדת, לא חייבים פה בוועדה.
פז כהן: אבל מבחינתי הגוף הזה כירושלים, ובירושלים היו 144 בתי-ספר שהשתתפו בבחירות של ירושלים - - -
יהודה סקר: היו 77.
פז כהן: 144 יושבי-ראש שנבחרו בירושלים, וכל התהליך הזה שקרה גם בחיפה וגם בצפון, אני שם בצד רגע, אני מאוד מעריך את מה שסיגל ספציפית, זה לא משהו נקודתי, היא עושה עבודה מדהימה בחיפה וכו', זה לא רלוונטי, אני מדבר ברמה הארצית, מבחינתי אין עדיין גוף ייצוגי להורים.
פז כהן: יש גופים נהדרים שעושים עבודה מדהימה להכניס את הנושא של מעורבות ההורים בתוך מערכת החינוך בכל מיני מקומות.
פז כהן: בתחום שלנו – אני חבר ועדת החינוך העירונית לפי פקודת העיריות, יש לנו שיתוף פעולה, עובדים עם העירייה, כל ההורים בבתי-הספר משתפים פעולה.
פז כהן: במערכת המוניציפלית זה עובד יפה מאוד.
פז כהן: ומכאן אני מגיע לנקודה האחרונה - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא מבינים מה אתה אומר.
עינת וילף: לא הבנתי את המשפט הזה שמבחינתך - - -
מסעוד גנאים: שוויה-שוויה, אמרת דברים ש - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מה שלא הבנתי, מה שאתה אומר.
רויטל לן-כהן: יש שם בעיה.
פז כהן: היה תהליך בחירות בארגון הורים ארצי, השתתפתי בבחירות האלה, התהליך הזה היה לקוי - -
יהודה סקר: אני מבקש אחרי זה.
פז כהן: - - כי השתתפו בו 37 אנשים שהצביעו והיושב-ראש קיבל 38 קולות.
פז כהן: היה לקוי, כי היושב-ראש שנבחר מייצג גם שרים וגם ראשי ערים, וגם את ההורים, ולדעתי יש פה ניגוד אינטרסים מאוד-מאוד חריף.
פז כהן: הוא היה לקוי מהרבה מאוד בחינות.
פז כהן: יש שם כמה חברי מרכז של מפלגות, שהשתתפו בתוך תהליך הבחירות הזה בניגוד לתקנון.
פז כהן: ברמה האישית החלטתי לא לצאת נגד התהליך הזה, כי פשוט יש לנו מספיק דברים חיוביים לעשות - - -
עינת וילף: כרגע עשית את זה.
מסעוד גנאים: אבל אתה אומר דברים שהם מאוד חמורים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יודע שזה משודר?
פז כהן: אני עומד מאחוריהם, אני עומד מאחורי הדברים, כל המלים אני עומד מאחוריהם ומי שרוצה מוזמן - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: - - - כרגע.
מסעוד גנאים: אם אתה אומר 37 והוא קיבל 38 קולות - - -
עינת וילף: רגע, התייחסות לפני סיגל.
עינת וילף: משרד החינוך מבחינה משפטית היה אחראי על הבקרה של התהליך, נכון?
יהודה סקר: בית-המשפט היה אחראי, גברתי.
עינת וילף: יהודה אתה יוצא מפה אם אתה - - -
דורית מורג: התהליך הזה ארך הרבה מאוד זמן.
דורית מורג: הוא לווה על ידי מנהל מיוחד שמונה על ידי בית-המשפט.
דורית מורג: כל התהליך הזה עבר בקרת בית-משפט.
דורית מורג: היו הרבה מאוד ניסיונות לעכב את התהליך.
דורית מורג: היתה פנייה של בית-משפט, של חלק מהגורמים שיושבים כאן לבית-המשפט, העתירה נדחתה בעניין הזה.
דורית מורג: בסופו של דבר הניסיון היה בנסיבות הקיימות, שיכול להיות שלא כל הוועדים השתתפו.
דורית מורג: זאת אומרת, היתה פנייה לכולם להשתתף.
דורית מורג: מי שבחר לא להשתתף, לא השתתף.
דורית מורג: בסופו של דבר זה ועד ההורים שנבחר כתוצאה מההליך המסודר שהיה.
עינת וילף: סיגל, את רוצה - - -
מסעוד גנאים: מה עם המספרים שאמר?
מסעוד גנאים: 37, 38?
מסעוד גנאים: זה נבדק?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא אמר – איפה יש הוכחה למה שאמרת?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת האשמה מאוד-מאוד חזקה, אתה יודע.
פז כהן: אביא לך אותה.
סיגל ציוני: אני רוצה להתייחס – שוב, מערכת הבחירות בוצעה על ידי גוף חיצוני, על ידי עורך-דין שמונה על ידי בית-המשפט.
סיגל ציוני: הכול נעשה בצורה החוקית והמסודרת ביותר.
סיגל ציוני: אני סבורה שזה לא לעניין ולא במקום, כי זו לא מטרת הדיון.
סיגל ציוני: כי אם היינו יודעים שזו מטרת הדיון, היינו גם דואגים להביא את כל מה שצריך ולהוכיח שהדברים אחרת, אז אני מעדיפה לראות בזה איזשהו משהו.
סיגל ציוני: הגופים שהשתתפו בבחירות, כולל החבר היקר שלי שהוא מקסים בעיני, אבל אני חייבת לבוא ולומר שמה לעשות, מטבעם של בחירות שלא כולם יוצאים מנצחים, ומטבעם של בחירות שכן נבחר קודקוד אחד ויו"ר אחד.
סיגל ציוני: ועובדה בשטח היא, שבשבועות מאז הבחירות, מדי יום מצטרפות עוד ועוד ערים גדולות ומרכזיות לתוך המערכת הזאת.
סיגל ציוני: ונכון, שהיה הרבה יותר נוח לגופים מסוימים שיהיה ואקום ושלא יהיה תהליך בחירות מסודר, ופה אני באמת מברכת גם את משרד החינוך, גם את מרכז שלטון מקומי, וגם את כל הרשויות שבאו ואמרו, עד כאן, אנחנו רוצים לבוא ולעשות מעשה, ולבוא ולהסדיר גוף אחד שיבוא.
סיגל ציוני: אגב, יש את זכות ההתאגדות במדינת ישראל, יכולים לבוא 20 גופים מתנדבים, גם 300 וגם 200, ולסייע כמתנדבים וזה נהדר, אבל גוף מייצג יש אחד, והגוף הזה הוא גוף שנבחר.
סיגל ציוני: אני לא עורכת-דין במקצועי וגם לא בית-משפט, אז אני לא יכולה לבוא ולהביע את הדברים המקצועיים, אבל יש מי שיכול לעשות את זה.
סיגל ציוני: ואני מציעה למחוק את ההערה האומללה הזאת מתוך מהפרוטוקול, כי זו פשוט הערה אומללה, כי זה נבדק.
סיגל ציוני: כרגע הגוף היציג של ההורים, זה ארגון ההורים הארצי למערכת החינוך בישראל, עורך-דין גדעון פישר נבחר כמעט פה אחד, במעל 90% מבעלי זכות הבחירה, להיות יו"ר הארגון, ואנחנו מאוד גאים בזה.
סיגל ציוני: אני משוכנעת שהאווירה והרוח החדשה והבשורה רק יהיו לטובת כולם, וכשהאבק ישקע, כל הערים ישמחו בבחירה הזאת ויראו שאנחנו לא באים לדבר אלא באים לעשות.
סיגל ציוני: ומכאן יוצאים לדרך חדשה.
עינת וילף: פז, אגיד דבר אחד שיהיה ברור.
עינת וילף: לי בוועדה מבחינה זאת, אני שמה קו על כל התקופה שבה יש שלל טוענים לנציגות, ליציגות, של הורים.
עינת וילף: יש נציג אחד, גוף הורים אחד.
עינת וילף: אם ביישובים יש כל מיני גופים והיישוב רוצה לעבוד אתם, לחלוטין החלטתו של אותו יישוב, של אותו בית-ספר.
עינת וילף: אבל מבחינת ועדת החינוך, מכאן ואילך אנחנו עובדים אך ורק עם אותה פירמידה שהיתה חלק ממהלך הבחירות.
עינת וילף: אני חושבת שזה גם חלק קריטי בהסדרת מעמד ההורים במערכת החינוך, שאנחנו נשים קץ לכל השאלות האלה של הסיפור הזה.
עינת וילף: אבל אם אתה רוצה להתייחס לנושא עצמו, אשמח.
פז כהן: אני מכבד את מה שאת אומרת, אני עומד מאחורי כל מלה שאמרתי, ומי שרוצה מוזמן לתבוע אותי, אני מבקש שזה לא יימחק מהפרוטוקול.
עינת וילף: שום דבר לא נמחק.
עינת וילף: אמרת, אמרת.
עינת וילף: אם אתה רוצה להתייחס למהות הדיון אשמח.
פז כהן: בסדר גמור.
פז כהן: על המהות אמרתי בהתחלה.
פז כהן: עכשיו נקודה אחרונה, זה בנושא של ועדת החינוך ותפקידה.
פז כהן: לפני חודש וחצי היה דיון על הנושא הזה של תפקיד ההורים בדיוק.
פז כהן: יישום מסקנות ועדת טרכטנברג – הממשלה בינואר השנה החליטה להקצות תקציב מסוים, לפני כמה שבועות היא החליטה לבטל את התקציב הזה ליום לימודים ארוך בירושלים.
פז כהן: ועדת החינוך של הכנסת התכנסה בראשות היושב-ראש הקודם וקיבלה החלטה מאוד-מאוד חדה, והעבירה מסר מאוד ברור לממשלה, שאם הממשלה לא תאשר – אחרי שהיא כבר קיבלה את ההחלטה – ועדת החינוך תעמוד מאחורי זה ותגיש הצעת חוק מטעם חברי הוועדה.
פז כהן: ופה אני אומר ברמה הכי פשוטה ובאמת הכי פרקטית, היתה החלטה לעשות יום לימודים ארוך בירושלים, זו החלטה שהתקבלה, הוקצה לה תקציב, החליטו להוציא את התקציב הזה למטרות אחרות לפני כמה ימים.
פז כהן: בוועדת החינוך אמרו – אנחנו באופן מוחלט עומדים מאחורי הדבר הזה, ופה חשוב לי למקם את מעמדה של ועדת החינוך בתוך נושא מאוד-מאוד ספציפי – שוועדת החינוך קיבלה החלטה וצריך לראות שההחלטות של הוועדה הזאת מיושמות.
פז כהן: זה לא רק מקום לדיונים אלא זה גם מקום שעוזר לממשלה לקבל את ההחלטות הרלוונטיות בתחום החינוך, שזה התחום המקצועי של הוועדה הזאת.
עינת וילף: אבדוק את הנושא הזה.
עינת וילף: אריק קפלן, בבקשה.
אריק קפלן: סגן יושב-ראש ועד הורים של ירושלים, של פז בעצם.
עינת וילף: שוב, נבחרת באותו מסלול מסודר.
אריק קפלן: בירושלים, לא בארצי, אני לא שייך לארצי.
עינת וילף: כן, אבל בתוך ירושלים זה עם אותו מסלול מתוקן.
אריק קפלן: לא שייך ולא מכיר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה כן שייך לארצי או לא שייך לארצי?
אריק קפלן: לא, לא שייך לארצי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל הבחירות שלך, סליחה.
אריק קפלן: הבחירות שלי היו שייכות לירושלים, לא לארצי.
עינת וילף: לא, היא הסבירה קודם שיש פירמידה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול שאלה אחרת, אתם מקבלים את המרות של הוועד הארצי?
אריק קפלן: לא.
אריק קפלן: ירושלים לא.
עינת וילף: מה שנקרא, ירושלים הכריזה אוטונומיה.
אריק קפלן: הוציאו אותנו, אבל זה לא הדיון.
אריק קפלן: אני לא חושב שזה הדיון בכלל.
אריק קפלן: באמת, למרות שאני - - -
עינת וילף: לגבי היישוב אין לי בעיה.
אריק קפלן: אני מדבר כהורה בירושלים.
אריק קפלן: אני לא חושב שהדיון הוא כרגע על מעמד הארגון הארצי, זה שווה דיון בפני עצמו על כל מה שהיה, וזה לא הדיון עכשיו.
עינת וילף: הדיון הסתיים.
עינת וילף: יש ארגון הורים, סיימנו.
אריק קפלן: כן, נכון, שלא כולם שותפים לו.
אריק קפלן: אני רוצה להפריד, ואני מצטרף לדברים שאמרת בהתחלה לגבי מעמד ההורים והסדרה בחוק, ואני רוצה להתייחס לזה משני הצדדים – מצד אחד כהורה, מצד שני דווקא כבעלה של מורה, ששומע את הדברים גם בצד שני.
אריק קפלן: מצד אחד, אני רואה שבתי-הספר כל הזמן מבקשים את ההורים שיבואו, יהיו שותפים, יעשו את הפעילויות האלה, ילוו את הטיול הזה, יאפו עוגה לזה ויסייעו בהפסקה למכור, כדי לאסוף כספים למסיבת סיום.
אריק קפלן: ולפעמים אני מרגיש שאני עובד בבית-ספר, בהתנדבות בשמחה, אבל לא כולם רוצים ומסוגלים לעשות את זה.
אריק קפלן: מצד שני, ההתערבות שלנו שם לפעמים נעצרת.
אריק קפלן: זאת אומרת, אני מדבר על הכללי, לא באופן אישי, כי באמת אצלנו בצוות יש יופי של שיתוף פעולה, הלוואי על כל בתי-הספר, כמו אני משוכנע, גם בחלק מבתי-הספר האחרים.
אריק קפלן: אבל כפי שאמרת, חייבים להסדיר את זה.
אריק קפלן: זאת אומרת, שלהורים יהיה איזשהו מעמד.
אריק קפלן: הם יוכלו לקבוע בצורה מסודרת ודמוקרטית את אופיו של בית-הספר שהם רוצים ללמוד בו, להיות שותפים לתהליכים, להיות חלק, לא להפריע, להיות חלק תורם.
עינת וילף: אמרת דבר מאוד דרמטי.
עינת וילף: אני יכולה להגיד שלזה אני ודאי לא שותפה, שההורים יקבעו את אופי בית-הספר?
אריק קפלן: לא יכול להיות שיש בית-ספר מסוים והמנהל יחליט באופן חד-צדדי – סתם אקח תל"י , לא משנה – יחליט, תל"י מקבל ונותן x כספים וכדומה - - -
עינת וילף: שזו תוכנית לימודים ליהדות.
אריק קפלן: לא משנה, זה יכול להיות כל דבר אחר, במקרה השתמשתי - - -
אתי בנימין: תגבור לימודי יהדות.
אריק קפלן: תגבור לימודי יהדות.
אריק קפלן: ואז הוא נותן להם סיוע כספי, ליווי מקצועי, כל מיני דברים כאלה.
אריק קפלן: הילד שלי רשום.
אריק קפלן: למחרת בבוקר בית-הספר שלי הפך לתל"י בלי ששאלו אותי בכלל.
אריק קפלן: יכול להיות מצב שאני היום בבית-ספר x, למחרת בבוקר המנהל דרך משרד החינוך וכדומה, קיבל אישור בקשה, גוף מסוים נכנס שהוא משנה את האופי הכללי של בית-ספר.
אריק קפלן: פתאום אני מוצא את עצמי בבית-ספר אחר.
עינת וילף: אז אני מבדילה בין שני דברים.
עינת וילף: הדוגמה שהבאת היא דוגמה מאוד חשובה.
עינת וילף: מבדילה בין מה שציינת, שהורים בכלל צריכים לקבוע את אופי בית-הספר, דבר שאישית אני בוודאי לא שותפה לו, לבין אמירה שאם בית-הספר, למשל לוקח על עצמו תוכניות לימודים נוספות - -
רות קופינסקי: בית-ספר ייחודי.
אריק קפלן: בית-ספר ייחודי.
עינת וילף: - - מחליט פתאום להפוך את הכול לבית-ספר אחר ממה שהוא היה מלכתחילה, זה בוודאי דבר שצריך להיעשות באופן שהוא לא חד-צדדי, ולכך אני מסכימה לחלוטין.
עינת וילף: זה קשור גם בכלל לכל השאלה של כניסת חיצוניים למערכת, ועד כמה אנחנו בכלל מאפשרים את זה, באיזה שעות אנחנו מאפשרים את זה.
אריק קפלן: זו הכוונה.
אריק קפלן: לא שפתאום נתחיל לנהל, כי אז ההורים ינהלו את המערכת, ואני לא רוצה את זה.
עינת וילף: אם זו הכוונה, אז לכך אני כמובן שותפה.
עינת וילף: ואני חושבת שזה נושא שצריך לעסוק גם בו, כי בעיקר הדברים האלה נעשים על ידי כניסת גורמים חיצוניים, נכון?
עינת וילף: אם אני צודקת.
אתי בנימין: כן.
עינת וילף: כלומר, הדברים האלה הם יד ביד עם כניסת גורמים חיצוניים, כי עם השעות שמשרד החינוך נותן לא משנים את האופי של בית-הספר.
אריק קפלן: לא, לא.
עינת וילף: עמדתי בכלל, פשוט לא.
עינת וילף: ואם הם נכנסים, הם נכנסים לא בשעות הלימודים, הם יכולים להיכנס אחר הצהריים באופן התנדבותי ובוודאי לא בשעות הלימודים של בית-הספר.
עינת וילף: אם בית-ספר רוצה לעשות כל מיני תוכניות העשרה, הרחבה אחר הצהריים, אני חושבת שזה רעיון נפלא, ואז גם זה בהתנדבות לחלוטין.
עינת וילף: הורה ירצה לשלוח את ילדו – ישלח, לא ירצה – לא ישלח.
עינת וילף: שעות הלימודים הממלכתיות נשארות שעות הלימודים הממלכתיות, לכך אני לגמרי מסכימה.
אריק קפלן: ואני רוצה להתייחס, אפרופו מעמד ההורה, שיש גם את הצד השני, שאני רואה הרבה פעמים הורים ופה דווקא מהצד שאני נשוי למורה, וגם כוועד הורים, אנחנו נתקלים בהורים כאלה, שפוגעים לנו בבית-ספר.
אריק קפלן: אני אומר את זה במפורש – אם זה בהתנגדות אנטי לתשלום הורים שקבענו, וממרידים את האנשים בלי שום סיבה, זה אושר בוועדת חינוך על ידי כל הגורמים שנקבעו, אם זה בוועד ההורים המוסדי, אם זה אושר על ידי המפקחים.
אריק קפלן: הם מחליטים, אנחנו לא רוצים לשלם ומתחילים להמריד הורים.
אריק קפלן: הכול באופן חוקי, כי הם רבו עם המנהלת, הם לא אוהבים את המחנכת שלהם, כל מיני סיבות פשוט לא רלוונטיות בכלל, אבל דווקא זה פוגע בנו כהורים שמשלמים ופועלים.
אריק קפלן: ופה, הסדרה של הנושא עם המעמד לוועד ההורים שנבחר, לתת לו איזשהו התייחסות לעניין הזה, לפנות, כי אנחנו פנינו להורים כאלה אצלנו, אז הם באו בטענות למשרד החינוך, מה אתם מערבים את ההורים, שבכלל יודעים שלא שילמנו.
אריק קפלן: אבל הם גורמים לי לשלם יותר, כי הם לא משלמים.
אריק קפלן: זאת אומרת, צריכה להיות פה איזושהי הסדרה.
אריק קפלן: אני משלם, אני עושה את הכול, יש הורה שאומר, אני לא רוצה לשלם, מה תעשה לי?
עינת וילף: תן לי דקה להבין את הלופ הזה.
עינת וילף: יש תהליך מוסכם לתשלומי הורים, נושא כאוב בפני עצמו, אבל נניח שהוא מוסכם, אושר, יש הורים שמחליטים לא לשלם, הם פונים למשרד החינוך - - -
אריק קפלן: הם מחליטים לא לשלם או לשלם חלק, מה שנראה להם, יש כל מיני טריקים.
אריק קפלן: זה אני רוצה, זה אני לא רוצה לשלם.
אריק קפלן: כל מיני שיטות מוזרות.
אריק קפלן: בתוך בית-ספר יש ועדת כספים שבודקת מי שילם, מי לא שילם וכדומה.
אריק קפלן: לנו כהורים יש לנו אינטרס שישלמו, שהפעילות תתבצע, אחרת בית-ספר יתמוטט, היום זה בתי-ספר בניהול עצמי.
אריק קפלן: ואז אומרים לנו לא שילמו ככה וככה, ואנחנו מבקשים לראות מי לא שילם ולמה.
אריק קפלן: אנחנו לא מדברים על הנושא של רווחה וכדומה, שעם זה אנחנו לא מתעסקים, לשמור על צנעת הפרט, אלא על הורים שדווקא לא משלמים.
אריק קפלן: יש כאלו, לצערנו.
אריק קפלן: ואז אני, כיושב-ראש ועד, פונה לאותן משפחות ואומר להן, חבר'ה אני מבקש שתשלמו, אין שום סיבה שלא תשלמו, עם כל הכבוד.
אריק קפלן: אנחנו כולנו מכירים מה המצב של ההורים וכדומה, אנחנו מדינה קטנה בסופו של דבר, ובטח בשכונה.
אריק קפלן: אתה יודע פחות או יותר גם מי יכול לשלם ומי לא יכול לשלם.
אריק קפלן: ואתה רואה אנשים שיכולים לשלם, ובאופן עקרוני לא משלמים.
אריק קפלן: ואז אני אומר, אני מבקש שתשלמו.
אריק קפלן: ואז הם פונים במכתב למשרד החינוך שפוגעים להם בצנעת הפרט, מה פתאום העבירו את השם שלהם לוועדה ההורים שיפנה אליהם בכלל, באיזה זכות.
אריק קפלן: והמנהלת מקבלת נזיפה, למה את מעבירה את השם.
עינת וילף: זה מה שאני רוצה לברר, את הסגירה הזאת של הלופ.
עינת וילף: אותה מנהלת מקבלת נזיפה, לצורך העניין, למה?
עינת וילף: היא עשתה משהו לא בסדר?
דורית מורג: עולים כאן נושאים שאנחנו לא מכירים אותם, שלא בדקתי אותם, ככל שיש צורך לבדוק, צריך לבדוק את זה.
דורית מורג: אני לא יודעת על המקרה הספציפי שהוא מדבר עליו.
עינת וילף: תראי, ברור שצריך להוציא את כל גביית תשלומי ההורים מההורים ולהעביר את זה למנגנון חיצוני.
עינת וילף: זה נושא אחר.
דורית מורג: עולים כאן הרבה מאוד - - -
עינת וילף: אבל אותי מטריד סגירת הלופ, שוב, במסגרת הסדרת מעמד ההורים במערכת החינוך.
עינת וילף: אם יש גוף יציג ואם מי שאינם רואים את עצמם מיוצגים על ידי הגוף הזה פונים למשרד החינוך, צריך לבדוק באיזה תנאים ועל מה משרד החינוך חוזר לבית-הספר, כי ברוב המקרים משרד החינוך צריך לגבות את בית-הספר ולא לשלוח נזיפה למנהלת.
דורית מורג: עולים כאן הרבה מאוד נושאים.
דורית מורג: דרך אגב, רק בנושא של תל"י, שאני גם לא מכירה את הנושא הספציפי - - -
אריק קפלן: זה לא מקרה ספציפי, פה זה מקרים שאני מכיר - - -
דורית מורג: רק לומר בהערת אגב, שיש היום תיקון לחוק חינוך ממלכתי, שמדבר על החינוך המשלב, מדבר על אפשרות ששני שליש של ההורים יבקשו שבית-הספר יהפוך למשלב.
דורית מורג: יש לזה - - -
עינת וילף: אבל אז ההורים שותפים, זה בסדר.
דורית מורג: זה ההורים, זה שני שליש ההורים שמבקשים.
דורית מורג: יש לזה גם כללים מובנים בחוק, בתקנות, כמו לגבי תוכנית השלמה בתוכנית לימודים נוספת.
דורית מורג: ככלל, ועד ההורים יכול לייצג את בית-הספר בנושאים שאכן הם מתאימים לוועדי הורים.
דורית מורג: הוא עדיין לא מחליט כמובן על הרבה מאוד דברים לגבי ההורה הספציפי.
דורית מורג: גם לגבי תשלומי הורים.
דורית מורג: יש תשלומי הורים שמאושרים על ידי ועדת החינוך של הכנסת, חלק גדול מהם הם לא תשלומי חובה ועדיין ההורה יכול להחליט אם הוא צורך את השירות הזה או לא צורך את השירות הזה, וזה אינדיבידואלי לגבי ההורה.
דורית מורג: צריך לשים את הגבולות - - -
אריק קפלן: אבל בשביל זה יש את ועד ההורים, שמאשר את התשלום הנוסף.
דורית מורג: מה מייצג ועד ההורים, שזה מאוד חשוב, ומה עדיין ההורה הספציפי מחליט לגבי הילד שלו.
רויטל לן-כהן: הוא עדיין שולח את הילד לפעילות עליה לא שילם.
רעיה ריגר: - - - גם אם לא שילמו.
אריק קפלן: סליחה, רק שאבהיר - - -
עינת וילף: אני רוצה להבין את הנקודה הזאת, כי היא חלק מסיפור גדול.
עינת וילף: תשלומים שהם תשלומי רשות – מרגע שהתקבלה ההחלטה, לצורך העניין, בוועד הורים ואושרו אותם תשלומים, הם עדיין תשלומי רשות עד הרגע האחרון, והורה פשוט מודיע שלצורך העניין הוא לא צורך את השירות הזה.
אריק קפלן: לא, הוא צורך, הוא לא משלם.
אריק קפלן: זו הבעיה.
עינת וילף: אם הוא לא משלם, הוא מודיע שהוא גם לא צורך.
אריק קפלן: ואז מעלים לרדיו ואומרים, הנה, בית-ספר השאיר את הילד בבית-ספר.
רויטל לן-כהן: לא הוציאו לטיול.
אריק קפלן: וכולם מאשימים את המנהל.
אריק קפלן: או לצורך העניין הוא לא משלם על ההסעות, הוא משלם על ההצגה.
אריק קפלן: איך הוא יגיע להצגה בדיוק?
דורית מורג: הורה יכול להחליט בחלק מתשלומי הרשות אם הוא צורך אותם או לא צורך אותם.
דורית מורג: זה אמור לא להיות ברגע האחרון.
דורית מורג: אפשר למצוא פתרונות משפטיים, כגון, להחתים את ההורה על הסכמה בתשלום בתחילת השנה או לעשות איזשהם חוזים לא מאוד מסובכים, כדי שאכן השירות הזה יתקיים, כי אם כל הכיתה לא רוצה ללכת להצגה למשל, אז יתכן והיא לא תלך.
דורית מורג: אבל אם הורה בודד לא רוצה ללכת, ועדיין הרוב הגדול הולכים, אז ילכו.
עינת וילף: טוב, זו נקודה שאנחנו גם במסגרת הדיונים על תשלומי הורים, אנחנו גם - - -
רויטל לן-כהן: כולל הילד שלא שילם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בור שחור פה, מה שאתם מספרים פה.
עינת וילף: זו המטרה, להתחיל מה שנקרא "לחפור בכל הבורות האלה".
אריק קפלן: נושא אחרון קטנצ'יק רק בנושא הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אי-אפשר למצוא את הרגליים ואת הידיים לפי מה שקורה פה - - -
עינת וילף: זו הסיבה שהכותרת לדיון זו הסדרה, כי זה בלגן אחד גדול.
רויטל לן-כהן: נכון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אבל מה שיותר בלגן מזה, זה שכל הזמן אני שומעת עוד תשלומים ועוד תשלומים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בכלל, ההורים צריכים להפסיק לשלם, נקודה, ואז אין לך בעיה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה ההורים צריכים כל הזמן להשתתף במערכת החינוך במדינת ישראל?
רויטל לן-כהן: כי משרד החינוך הפסיק לתת כל דבר שהוא לא מתמטיקה ואנגלית, לא הצגות, לא טיולים, לא תרבות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על זה צריך לדבר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועד הורים, לא ועד הורים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צריך לחשוב איך ההורים מפסיקים לממן את מערכת החינוך במדינת ישראל.
רויטל לן כהן: כל הכבוד.
אתי בנימין: כל הכבוד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש אנשים שיכולים ויש אנשים שלא יכולים.
אריק קפלן: גברתי היושבת-ראש, עוד מלה רק לסיום.
עינת וילף: מלה אחת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני רק רוצה להגיד עוד משהו, סליחה, עינת.
עינת וילף: רק תתני לו לסיים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברשותך, אני רוצה בהמשך להגיב פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את מבינה מה הם עושים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אומרת מערכת החינוך, זה רשות, אתה רוצה – תשלם, אתה לא רוצה – לא תשלם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו, הם יודעים שיש ועד עובדים שהולך ללחוץ על אותם הורים.
עינת וילף: ועד הורים.
יהודה סקר: ועד הורים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועד הורים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אמרתי?
יהודה סקר: ועד עובדים.
עינת וילף: עובדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כדאי שתהיו ועד עובדים כבר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועד הורים שהולכים ללחוץ על אותם הורים.
אריק קפלן: אנחנו עובדים בבתי-הספר, זה בסדר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת שמשרד החינוך, סליחה על הביטוי המאוד גס, מסכסך בין ההורים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במקום לבוא ולחשוב באיזו דרך משרד החינוך מטפל במערכת החינוך ומשלם את כל התשלומים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא אחד כן יצא להצגה, שני כן נסע לפולין, שלישי נוסע ל-, זה פשוט מטורף, כל הבעיה זה מה שאמרתי, כאן קבור הכלב, לפני 45 דקות כשנכנסתי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הכול בגלל התשלומים שההורים לא אמורים לשלם, נקודה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בשביל זה אנחנו משלמים מס הכנסה, מע"מ, ביטוח לאומי, ביטוח בריאות, מס עקיף, מס בלו, מיליון דברים שהמדינה אמורה לקחת ולשים את זה במערכת החירות – החינוך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל מה שאני חושבת, הכול - - -
רויטל לן-כהן: הם גם באמת שמים את זה בכל מקום, חוץ מבחינוך.
עינת וילף: משפט אחרון.
אריק קפלן: משפט אחרון.
אריק קפלן: במסגרת ההסדרה, פה אני בצד השני, להגביל גם את ההורים, כי אני יודע מבתי-ספר שיש הורים שפשוט עושים טרור, ממש ככה, כלפי מורים ומנהלים, ומורים מפחדים להעניש את הילד, או מפחדים מציונים מסוימים, כי מפחדים מההורים.
רעיה ריגר: אז להיפך - - -
אריק קפלן: זה ממש ככה.
אריק קפלן: וצריכים לתת כלים לבית-ספר.
אריק קפלן: יש הורים באים וצועקים על ילדים אחרים, מרביצים לילדים אחרים.
אריק קפלן: לפעמים זה ג'ונגל, ממש ככה.
אריק קפלן: וחייבים לתת לבית-הספר ולמנהל ולמערכת כלים חריפים מאוד להעניש את אותם הורים וילדים, אני לא יודע בדיוק איך עושים את זה, כי להעניש את הילד על ההתנהגות של ההורים, זה לא בדיוק הפתרון, אבל צריכים למצוא איזשהו פתרון שיעצור את הדברים האלה.
אתי בנימין: אסור - - -
רעיה ריגר: מה עושים?
עינת וילף: העלית בעיקר את הנושא המרכזי, שגם אתו פתחנו.
עינת וילף: התופעות שקיימות הן חמורות, הן תופעות ששוב מתכסות במלים יפות של דיאלוג, שותפות ומעורבות בחיי הילד.
עינת וילף: הורים חושבים שאם הם מרביצים לילדים אחרים או צועקים על המורה שהיא נתנה ציון לא ראוי, אז זה אומר שהם הוכיחו מעורבות בחיי הילד.
עינת וילף: אגיד בסוגריים, הרבה לא מבינים שבכך הם פוגעים בילדים שלהם עוד יותר, גם בכך שהם לא מחנכים אותם להיות אנשים אוטונומיים בסביבה ולפתור בעיות, והרבה פעמים אגב, מביישים אותם עוד יותר בהתנהגות הזאת.
עינת וילף: לכן, גם פתחתי ואמרתי, המטרה היא שמה שבית-ספר יחליט שמתאים לו מבחינת כללי ההתנהגות יקבל גיבוי מוחלט ממשרד החינוך.
עינת וילף: בית-הספר ידע שיש לו גיבוי מוחלט ממשרד החינוך.
עינת וילף: נצטרך לערב גם את השלטון המקומי, כי הרבה פעמים הדברים האלה נעשים ברמת השלטון המקומי, ראשי ערים שמדברים עם מורים ומנהלים, כדי להחזיר ילד אלים לבית-ספר, כדי לדאוג לדברים מסוימים, זו בדיוק הסיבה שנדרשת ההסדרה.
עינת וילף: חברת הכנסת מיכאלי, ביקשת לדבר.
אנסטסיה מיכאלי: קודם כל, גברתי היושבת-ראש, אני מברכת אותך על הדיון הזה.
אנסטסיה מיכאלי: דיון מאוד חשוב.
אנסטסיה מיכאלי: האמת שעד היום לא דיברנו על מעמד ההורים במסגרת של הקדנציה הזאת בוועדת החינוך, התרבות והספורט.
אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה לשאול בעצם כמה שאלות ולהתייחס לכמה סוגיות שהעלו פה בנושא מעמד ההורים – אותו תקנון ומי קובע את אותם כללי התקנון; סוגיית תשלומי ההורים, ובעצם גם תשלומים מסוימים שנוכל לבצע, אולי לדבר לפחות על ביצוע מסוג זה על מנת לעודד את אותם הורים להיות שותפים בשיתוף פעולה עם מערכת החינוך.
אנסטסיה מיכאלי: כשדיברנו כאן על נושא של בחירות, אומנם זה לא הנושא של הדיון, אבל זה גם חלק ממעמד ההורים, בחירות לוועד ההורים הארצי, ציינו כאן מהמסגרת הקיימת של התקנון שקיים, אז היתה לי שאלה, מה התקנון?
אנסטסיה מיכאלי: מי הגוף המוסמך לקביעת כללי התקנון?
אנסטסיה מיכאלי: ומי הגוף המוסמך לקבוע סנקציות להפרת כללי התקנון, זו שאלה אחת.
אנסטסיה מיכאלי: אשמח שתוכל לענות לי על זה או מישהו מכם, כי אני מניחה שאתי בנימין מוסמכת ומכירה את הנושא.
אנסטסיה מיכאלי: נפגשנו כמה פעמים ודיברנו על - - -
עינת וילף: התשובה היא שאין תשובה.
עינת וילף: זו בדיוק הסיבה שבגללה אנחנו מקיימים את הדיונים האלה במטרה להתחיל לבחון איך מסדירים את הנושא הזה.
אנסטסיה מיכאלי: זה מדהים.
אנסטסיה מיכאלי: לדעתי, כאמא פועלת ומשתפת פעולה עם מערכת החינוך כבר 15 שנה ומכירה היטב את הבעייתיות, גם בנושא ספרי לימוד העליתי חוקים וקידמתי רפורמה לפרויקט של השאלת ספרי לימוד, ולשמחתי הרבה זה התבצע - - -
אתי בנימין: אפרופו השאלת ספרי לימוד, הבוקר שמעתי שהחברה שהולכת לעשות את הפרויקט פשטה את הרגל.
אנסטסיה מיכאלי: חברת ה-"book market" כבר מזמן פשטה את הרגל, ויש עוד כמה.
אנסטסיה מיכאלי: זה עוד נושא שאשמח מאוד להעלות - - -
אתי בנימין: אוקיי.
אתי בנימין: השאלה איך הפרויקט - - -
עינת וילף: זה ממש לא נושא הדיון.
אנסטסיה מיכאלי: אבל בואו נסגור את זה, תנו לי לסיים.
אנסטסיה מיכאלי: העליתי את הנקודה הזו – זה בעצם המעמד של ההורים, עד כמה נוכל להשפיע בנושא תשלומי ההורים.
אנסטסיה מיכאלי: לדעתי, קיימת בעיה והיא טבעית לחלוטין, מכיוון שבן-אדם לא יכול להישאר לנצח הורה לילדים קטנים בבית-ספר.
אנסטסיה מיכאלי: כשניסיתי להעלות את הסוגיה של השאלת ספרי לימוד, הגעתי במסגרת המערכת למחלקה שמטפלת בנושא של ספרי לימוד במשרד החינוך, ראיתי שלושה אנשים שמוסמכים לטפל בנושא, שבעצם קשור ל-3,738 בתי-ספר בארץ, הופתעתי לשמוע בעצם שכאן אין כללים בכלל.
אנסטסיה מיכאלי: אין למי לפנות.
אנסטסיה מיכאלי: כשמבקשים הסכמה של הורים, אז היו 80% או 90% של ההורים, אז בעצם הבנתי שכאן זה מקום לתיקון.
אנסטסיה מיכאלי: כשהגעתי לוועד ההורים, בעצם בניתי רפורמה לשנתיים, אז הבנתי שהיום הבן-אדם הזה הוא בוועד ההורים ואחר כך הוא עוזב, כי הוא לא מעוניין.
אנסטסיה מיכאלי: אל"ף, ראיתי כאן אנשים שבעצם משקיעים בזה, אתי כבר נמצאת במעמד הזה המון שנים, כבר הייתי אצלה בבית - -