GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: אם האוצר לא מצליח להשתכנע בחדריי חדרים שלהם עד כמה החשיבות של המוסדות החדשים בישראל ופיתוחם, אולי כאן בוועדה נוכל לשכנע אותם מה בעצם הזיקה בין המוסדות ובין הפיתוח של המוסדות להשכלה גבוהה ונגישות הסטודנטים לכל המערכת האקדמית יכולה להשפיע על גידול התקציב במדינת ישראל.
אלכס מילר: בעניין שציינתי, אני חושב שהסוגיה הזאת היא מאוד חשובה, והיא הסוגיה של המחקר.
אלכס מילר: כאשר מדובר על כך שמדינת ישראל רוצה שיחזרו לכאן אותם החוקרים, אותם הדוקטורנטים מחו"ל, חייב להיות כאן מסר ברור, שאנחנו מחפשים מוחות ולא מחפשים בסופו של דבר יותר את ההכנסות הכלכליות של המוסדות.
אלכס מילר: גם אלה שרוצים להישאר באקדמיה, הם צריכים לדעת שבסופו של דבר מחזיקים אותם שם ומפתחים אותם שם בגלל הידע בתחומים שונים, ולא בגלל שהם יכולים להרוויח כסף למוסדות.
אלכס מילר: אם למשל אתה עובד מול איזה פיסיקאי שלא בטוח שהוא באמת יכול להביא איזשהו פטנט או להביא איזשהו מחקר לאוניברסיטה שתוכל להרוויח מעניין זה, אבל הוא כן מפתח תחומים אחרים שפחות רווחיים, ואם הוא לא ימצא את עצמו באוניברסיטה כאן וייסע לארצות הברית, בטוח שבעוד כמה שנים תשמעו ממנו מוביל בתחום כזה או אחר, ואז תגידו הפסדנו.
אלכס מילר: כאן שוב צריכה להיות המדיניות ברורה של הרגולטור בסוגיה זאת שלא יהיה איזשהו מרדף לא הכי מפורסם, אבל כולם יודעים שבעצם זו המטרה.
אלכס מילר: אם יש כסף מאשרים, אם אין ממשיכים הלאה.
אלכס מילר: אני מקווה שנוכל להמשיך הלאה עם כל הסוגיות האלה כמובן.
עינת וילף: אני עוצרת כאן ברשותכם, בגלל שלקח לנו זמן.
עינת וילף: אנחנו נקיים את דיון ההמשך במחצית השנייה.
עינת וילף: חשוב לי להגיד משהו בנושא אחר, כאן בוועדת חינוך, ודווקא בגלל שאנחנו עדיין בשידור.
עינת וילף: אני רוצה להגיד שהשבוע נאמרו דברים חמורים כנגד קהילת הלהט״ב – הלסביות, ההומואים, הטרנסג'נדרים, והבי סקסואליים, שמרגע שנאמרו בבית הנבחרים יש להם משמעות רבה והשלכות כבדות.
עינת וילף: התבטאויות כאלה, המטילות רפש באוכלוסייה שלמה, מעבירות מסר שלילי לציבור לפיו ניתן לפגוע באוכלוסייה כזו או אחרת.
עינת וילף: אל לנו לשכוח כי למילים יש כוח רב מאוד, לחיוב ולשלילה.
עינת וילף: רבים מבני קהילת הלהט"ב אמנם סובלים ממצוקות, אבל זה לא קורה מפני שהם אנשים "מסכנים" חלילה, אלא עקב החשש מתגובת הסביבה לשונותם.
עינת וילף: הקושי העיקרי מצוי אצל בני נוער וצעירים אשר מצויים בתהליך גיבוש זהותם המינית.
עינת וילף: בני נוער המתלבטים סביב נטייתם המינית או זהותם המגדרית, חשים לרוב בלבול סביב זהותם, ובדידות הניזונה מתחושה שאין ביכולתם לשתף איש בסודם, לא את חבריהם ולרוב גם לא את בני משפחתם.
עינת וילף: כמו כן, רבים מהם חשופים לגילויי השפלה ואלימות בבית הספר.
עינת וילף: מאפיינים אלה עשויים להביא אותם לרמות גבוהות של מצוקה עד כדי ניסיונות אובדניים.
עינת וילף: אמנם בני נוער להט"ביים נמצאים בסיכון גבוה יותר לנטייה לאובדנות לעומת ילדים אחרים אך אילו נשכיל ליצור חברה אשר פתוחה לשונות על רקע זהות מינית שונה, נוכל להפחית את החששות בקרב אותם בני נוער ולאפשר להם לחיות את חייהם באופן חופשי ובטוח.
עינת וילף: לחינוך תפקיד חשוב בעקירת דעות קדומות ועיצוב חברה פלורליסטית ומתקדמת.
עינת וילף: יש לפעול במערכת החינוך להעמיק את היכרותם של התלמידים עם קהילת הלהט״ב ולספק סביבה בטוחה ומוגנת לבני נוער אשר מתמודדים עם זהות מינית שונה.
עינת וילף: 1.
עינת וילף: בראש וראשונה יש להקפיד על אפס סובלנות לאלימות כלפי תלמידים להט"בים: תלמידים אלה חשופים להשפלה פומבית כגון כינויי גנאי או אלימות פיזית.
עינת וילף: יש לחדד נהלים בקרב בתי הספר בדבר הצורך לנקוט פעולות ממשיות נגד תלמידים המשתמשים באלימות פיזית ומילולית כלפי להט"בים, ולהביא לתשומת לבו של הסגל החינוכי את מידת הפגיעות של אוכלוסייה זו.
עינת וילף: 2.
עינת וילף: יש להרחיב את ההסברה הקיימת לתלמידים ולמורים, באמצעות מפגשים עם הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים.
עינת וילף: המפגש הבלתי אמצעי עם אדם בעל שונות תורם להסרת מחיצות ולקעקוע של הדעות הקדומות.
עינת וילף: יש צורך במדיניות ברורה בדבר נחיצותה של פעילות מסוג זה.
עינת וילף: 3.
עינת וילף: מתן כלים למורים וליועצות חינוכיות להתמודדות עם תלמידים אשר יוצאים מהארון.
עינת וילף: תלמידים לא מעטים מחליטים לצאת מהארון בפני מוריהם אותם הם מכבדים, לעתים בשל החשש מהתגובה בבית.
עינת וילף: תגובות המורים במקרים אלה מכריעות לתלמיד ברגע רגיש במיוחד בחייו.
עינת וילף: יש לתת למורים מידע נוסף בנוגע למצוקות עמן מתמודדים תלמידים אלה וכן לאלו ארגונים וגופים ניתן להפנות את התלמידים.
עינת וילף: אני אעביר את המלים למשרד החינוך ולשר החינוך ואנחנו נדון כמובן בוועדת החינוך.
עינת וילף: אני חושבת שאלה דברים חשובים.
עינת וילף: אני רוצה להודות לכולכם על ההכנה המאוד מרשימה של הדיון, על הנתונים.
עינת וילף: אנחנו נקיים דיון המשך בקרוב על המחצית השנייה של המצגת.
עינת וילף: כמובן אנחנו כאן לדיונים באופן שוטף בכל הנושאים שעל סדר היום של ההשכלה הגבוהה.
עינת וילף: במיוחד אני רוצה להודות לכם על כך שנתתם את הכלים לציבור הרחב להבין את הגורמים שעומדים, תהליכי התקצוב, תהליכי החלטות וגם למה אפשר לצפות בעתיד הקרוב.
עינת וילף: על סדר היום הצעת חוק התכנון והבניה (תיקון מס' 98) (קרן ייעודית לחינוך מכספי היטל השבחה), התשע"ב-2012.
מירב ישראלי: קודם צריך להצביע על עצם הרביזיה.
עינת וילף: חבר הכנסת יריב לוין, לפני שאנחנו מצביעים על הרביזיה, תוכל להסביר לנו בכמה מלים מה קרה ומה דורש תיקון.
יריב לוין: אני אסביר בקצרה.
יריב לוין: קודם כל, תודה רבה על קביעת הדיון הזה.
יריב לוין: הצעת החוק הזאת, בסופו של דבר גובש איזשהו נוסח שאושר כאן לקריאה שנייה ושלישית אחרי הרבה מאוד התדיינויות.
יריב לוין: למעשה הנוסח כפי שגובש, הוצג והוצבע כאן, הייתה לי לגביו הערה אחת היא נוגעת לאחד הפרמטרים הכלכליים ליכולתה של רשות מקומית להיכנס לתוך מעגל הרשויות הזכאיות לעשות שימוש בכספים בהתאם להגדרות שישנן בהצעת החוק.
יריב לוין: היה מדובר על כך שנקבע בנוסח שאנחנו אישרנו שכאשר יש שיעור גירעון מצטבר שאינו עולה על 17.5 אחוזים וכאשר מה שנקרא יתרת האשראי או עומס המלוות אינו עולה על 42.5 אחוזים, במצב הזה תוכל רשות מקומית – זה היה אחד התנאים – להיכנס.
יריב לוין: להבנתי הייתה חלופה נוספת לתנאי הזה והיא שרשות מקומית ששיעור הגירעון שלה אינו עולה על 12 אחוזים, גם היא תוכל להיכנס לתוך המסגרת הזאת.
יריב לוין: לאחר דין ודברים שהיה לי עם נציגי האוצר, הם לא חלקו על העניין הזה אבל אמרו שלתפיסתם הדבר הזה היה מותנה שבמקרה כזה שיעור עומס המלוות המתחייב יהיה חמישים אחוזים.
יריב לוין: כלומר, במידה שהגירעון המצטבר הוא נמוך יותר, אזי השיעור של עומס המלוות המותר יהיה גבוה יותר אבל עדיין לא מצא של היעדר התייחסות בכלל לקריטריון הזה.
יריב לוין: בסופו של דבר, אחרי השיחות שניהלנו, היה מוסכם גם עלי להוסיף את החלופה הזאת בנוסח הזה כפי שהוצג על ידם.
יריב לוין: לכן מתבקשת הרביזיה, על מנת שנוכל לתקן את המרכיב הזה בתוך ההצעה.
עינת וילף: כלומר, אין כאן התנגדות והכל בסדר.
יריב לוין: לא, זה על דעת משרדי הממשלה.
עינת וילף: אנחנו קודם כל מצביעים על הרביזיה.
עינת וילף: בעד קבלת הרביזיה – פה אחד הרביזיה התקבלה
עינת וילף: הרביזיה התקבלה.
עינת וילף: עכשיו נצביע על הסעיף.
מירב ישראלי: הפסקה הרלוונטית היא (ב)(3).
מירב ישראלי: לקחנו את מה שהיה בנוסח הקודם, הפכנו אותו לחלופה אחת והוספנו חלופה נוספת ברוח הדברים שנאמרו כאן.
מירב ישראלי: (3) מתקיים אחד מאלה: (א) היחס שבין יתרת האשראי שקיבלה הרשות המקומית ובין הכנסותיה בתקציב השוטף, למעט הכנסות כאמור לכיסוי הגירעון המצטבר, והכל כפי שהופיעו בדוח המבוקר השנתי האחרון שהוגש שאינו עולה על 42.5 אחוזים ושיעור הגירעון המצטבר של הרשות המקומית אינו עולה על 17.5 אחוזים, ולעניין רשות מקומית ששיעור הגירעון המצטבר שלה עולה על השיעור האמור – אם בחמש השנים שקדמו לשנת הכספים לא צברה גירעון שוטף וצמצמה את גירעונה המצטבר באותה תקופה בעשרים אחוזים לפחות.
מירב ישראלי: עד כאן זה מה שהיה בישיבה הקודמת.
מירב ישראלי: אז הוספנו את החלופה הנוספת: (ב) היחס כאמור בפסקת משנה (א) אינו עולה על 50 אחוזים ושיעור הגירעון המצטבר כאמור באותה פסקת משנה אינו עולה על 12.5 אחוזים.
עינת וילף: אנחנו מצביעים על הנוסח החדש.
נסים זאב: אפשר להירשם לרשות הדיבור או שזה מאוחר?
עינת וילף: בוא נסיים את ההצבעה ותוכל אחר כך להעיר.
עינת וילף: בעד אישור הנוסח שהוקרא – פה אחד הנוסח אושר
עינת וילף: התקבל פה אחד.
נסים זאב: אם אפשר להירשם לקריאה שנייה ושלישית.
עינת וילף: הסתייגות לרשות דיבור.
עינת וילף: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.
יריב לוין: גם לך על כל העבודה הקשה.
יריב לוין: הפכנו את ועדת החינוך לסניף של ועדת הכספים שלא בטובתנו.
נסים זאב: לא אנחנו הפכנו אלא אתה.
יוסי נשרי: אם יורשה לי גברתי היושבת ראש גם כן לומר תודה רבה.
יריב לוין: כשושבין הצעת החוק והיוזם האמיתי שלה.
יוסי נשרי: שמי יוסי נשרי, ראש העיר קריית אונו.
יוסי נשרי: אני רוצה להודות גם ליריב על המעמסה שהטלנו עליו במשך כמה שנים.
יוסי נשרי: אני מקווה שהקריאה השנייה והשלישית תהיה במהרה.
עינת וילף: ודאי לא נעכב את זה כאן.
עינת וילף: אנחנו פותחים ישיבה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עינת וילף: המטרה של הדיון היום היא לעסוק בשאלה של כללי ההתנהגות בהסעות תלמידים.
עינת וילף: הדיון הזה הוא חלק מסדרה של דיונים שאני מתכוונת לקיים בוועדה, ככל הניתן בתדירות של אחת לשבוע כדי לבחון נושא-נושא, תחום-תחום, מהם כללי ההתנהגות בהקשרים שונים, בתחומים שונים ביחס לתלמידים; האם הכללים האלה נאכפים, האם הכללים האלה ידועים, מבוצעים, ואיך נוכל להבטיח שככל הניתן התלמידים נמצאים בסביבה בטוחה שאין בה אלימות, ובסביבה שמי שנוהג באלימות אינו מקבל את התמיכה ומורחק ממנה.
עינת וילף: נושא ההסעות עלה בהקשר אחר – הוא עלה בהקשר של הליווי של התלמידים בהסעות בדרום.
עינת וילף: זאת לא המטרה של הדיון היום.
עינת וילף: על כך התקיים דיון בוועדה לפני מספר שבועות.
עינת וילף: אבל דרך הדיון שם עלה הנושא של מקרים קשים של התנהגות אלימה במהלך ההסעות, והתברר בעצם שאין כללים.
עינת וילף: מכיוון שההסעות הן סוג של שטח הפקר, לפחות ממה שעלה באותה ישיבה, לא ממש באחריות – התלמיד עדיין לא נחשב כמי שנמצא באחריות בית הספר ובאחריות המורים האמירות מצד הרשויות המקומיות לא היו ברורות, ואכן מסיפורים רבים שמגיעים אלינו מתברר שהתחום של ההסעות הוא תחום בעייתי מאוד, שיש בו התפרצויות אלימות מאוד.
עינת וילף: נהג האוטובוס לא רואה עצמו, לא נחשב כמי שאחראי על ההתנהגות במקום, לא ברור שיש משמרות תלמידים.
עינת וילף: ולכן אני רוצה לבחון קודם כול מה המצב הקיים, מה ההוראות הקיימות, מי אחראי, ובהתאם לכך לראות איך אפשר לשפר.
עינת וילף: אני אשמח להתחיל דווקא ממשרד החינוך.
עינת וילף: מי נמצא כאן ממשרד החינוך?
עינת וילף: דודו לוי, מנהל אגף הסעות והצטיידות, בבקשה.
דודו לוי: אנחנו יודעים שיש מקרים של אלימות בהסעות.
דודו לוי: לצערנו, אין ליווי בהסעות על ידי החינוך הרגיל, ואפילו בחינוך מיוחד החוק מחייב לתת ליווי רק במקרים של הסעות תלמידים שסובלים מהלקויות הקשות.
דודו לוי: לקויות קלות, ובוודאי בחינוך הרגיל – אין ליווי.
דודו לוי: ברור שאם היה מלווה בהסעה זה יכול היה לצמצם את הגילויים של האלימות.
עינת וילף: תוכל לספר במה אתה נתקל, מה אתה שומע או אלו מקרים מגיעים אליך?
דודו לוי: מקרים של מכות בין ילדים, ילדים גדולים שלפעמים "מעיפים" את הילדים הקטנים כי הם רוצים לשבת במקומות המעניינים יותר באוטובוס, מקרים של ונדליזם – של חיתוך מושבים של אוטובוס עם סכין יפנית.
דודו לוי: אם אני מסתכל על זה לאורך השנים אני חייב להגיד שלא נתקלתי בהרבה מאוד מקרים כאלה, אבל כל מקרה כזה לגופו הוא מקרה קשה, אין חוכמות.
עינת וילף: כשאתה אומר שלא נתקלת, המקרים מדווחים אליך?
עינת וילף: יש מנגנון שהמקרים מדווחים, אתה יודע עליהם או שיכול להיות שהדברים האלה קורים?
עינת וילף: כלומר - - - בפעם הקודמת שהדברים האלם הם כמעט עניין של יום ביומו, אבל יכול להיות שזה פשוט לא מגיע אליך ולא מדווח.
דודו לוי: ברור שאני לא יודע על הכול.
דודו לוי: כאשר ילד נפגע מאלימות של ילדים אחרים אז ברוב המקרים ההורים שלו פונים קודם כול לרשות המקומית.
דודו לוי: לפעמים כשהם חושבים שהרשות המקומית לא מטפלת בזה כמו שצריך אז הם פונים למשרד.
דודו לוי: הרבה מאוד פעמים זה נפתר בתוך הרשות.
דודו לוי: אז אני לא יודע מזה.
דודו לוי: במקרים שיש איזשהו מעשה ונדליזם ברכב אז ברוב המקרים החברה פונה, והחברה מתחילה את הטיפול שלה מול הרשות המקומית.
דודו לוי: צריך להבין שההסדר של ההסעה הוא באחריות ובארגון של הרשות המקומית.
דודו לוי: היא מפרסמת את המכרז, היא חותמת על החוזה עם חברת ההסעה – לא המשרד.
דודו לוי: המשרד מתקצב, מפקח.
דודו לוי: אבל הקשר הראשוני והיומיומי הוא בין החברה לבין הרשות המקומית.
דודו לוי: אז הרבה מאוד פעמים הדברים נסגרים בתוך הרשות המקומית.
עינת וילף: למשרד החינוך יש הוראות ביחס להסעות, שקשורות לבטיחות, שקשורות למספר התלמידים.
עינת וילף: אתה אומר שמשרד החינוך מפקח – על מה הוא מפקח?
דודו לוי: בחוזר מנכ"ל וגם בחוזה של הרשות מול החברה יש נספח מפורט שנקרא "נספח ביטחון ובטיחות".
דודו לוי: יש בו המון הנחיות שקשורות לבטיחות.
דודו לוי: הביטחון זה מה שקובע אגף הביטחון במה שקשור לבעיות ביטחון, והבטיחות – אגף הבטיחות מכתיב את ההנחיות האלה, והן מאוד מפורטות.
דודו לוי: יש אפילו הנחיה שבמקרה של אלימות או ונדליזם מנהלי בתי הספר צריכים להפנות את תשומת לב התלמידים לכך שיופעלו סנקציות כנגד התלמידים האלה שכוללות גם השעיה, לפי כללי ההשעיה של משרד החינוך וגם תשלום פיצויים לחברת ההסעה אם הם גרמו נזק לרכב.
עינת וילף: אז אם יש התייחסות לכך שתלמידים חשופים לסנקציות על התנהגות אלימה במהלך ההסעה המשמעות שמשרד החינוך כן רואה את בית הספר כאחראי על התלמידים גם בזמן ההסעה.
דודו לוי: יש חוזר מנכ"ל מיוחד שמדבר על משטר בית הספר, כך הוא נקרא.
דודו לוי: בין היתר הם מזכירים גם את ההסעה כי ההסעה אל ומבית הספר היא בעצם חלק ממערכת הלימודים.
דודו לוי: אז כמו שהילד אמור להיות ממושמע כשהוא נמצא בין כותלי בית הספר הוא גם אמור להיות ממושמע בתוך הרכב שהוא נוסע בו.
עינת וילף: אז שיהיה ברור – מבחינת ההסעה גם הלוך וגם חזור ילדים ומורים צריכים לדעת שההסעות כפופות לאותם כללי התנהגות של בית הספר.
דודו לוי: נכון, ברור.
עינת וילף: השאלה הבאה היא איך יודעים מה קורה בהסעות האלה.
עינת וילף: אתה מדבר על כך שהמנהלים והמורים צריכים לדעת שהתנהגות התלמידים באוטובוס בהסעה צריכה להיחשב מבחינת המורים והמנהלים צריכה להיחשב כמו התנהגות בבית הספר.
עינת וילף: איך הם ידעו?
דודו לוי: רק ברגע שיהיה דיווח על כך.
דודו לוי: המורים בדרך כלל לא נוסעים בהסעה של התלמידים, אלא בעיקר במועצות אזוריות אם הם מתגוררים באותו קיבוץ או באותו מושב שהילדים נוסעים, אז בהרבה מאוד מקרים הם פשוט מצטרפים להסעה, ואז הם בעצם משמשים מלווים וגם יכולים לדווח על תקלות או על אירועים אלימים.
עינת וילף: האם נהג האוטובוס אחראי לדיווח או שהוא לחלוטין מחוץ לסיפור?
דודו לוי: הוא אחראי לכל מה שקורה בתוך האוטובוס.
עינת וילף: אבל לצורך העניין האם בתום ההסעה הוא מחויב בדיווח לבית הספר על מה שהתנהל בהסעה?
דודו לוי: בוודאי, וזה גם אינטרס שלו.
דודו לוי: משום שאם יש לו התפרעות באוטובוס, כדי לעצור אותה ולהפסיק אותה בעודה באיבה הוא מיד ידווח גם למנהל בית הספר וגם למנהל מחלקת התחבורה וקצין הבטיחות של המועצה כדי שזה לא יחזור על עצמו מחר ומחרתיים, ומיד יטפלו בתלמידים.
עינת וילף: הנהגים יודעים את זה ומדווחים?
דודו לוי: כן, בהחלט.
דודו לוי: אין לנו נוהל של מילוי טופס או משהו כזה.
שוקי שדה: אין שום נוהל כתוב בעניין הזה.
עינת וילף: כלומר אין הדרכה, נוהל שאומר לנהגים שבתום הסעת הבוקר לאחר שהילדים יורדים הם צריכים להיכנס למשרד המנהל ואומרים אם ההסעה עברה בשלום או לא.
עינת וילף: ואם לא עברה בשלום – תלמיד א', תלמיד ב', תלמיד ג' נהגו באלימות.
עינת וילף: כלומר אין שום נוהל שמחייב אותם לסוג כזה של התנהגות ודיווח.
עינת וילף: האם יש סוג של משמרות של תלמידים בהסעות?
דודו לוי: זה תלוי ברשויות המקומיות.
דודו לוי: יש רשויות שממנות "נאמנים בטיחות" באוטובוס של ילדים קצת יותר גדולים, אבל זה לא נוהל קבוע.
עינת וילף: לא נוהל קבוע, רק עניין של הרשות.
דודו לוי: או של בית הספר עצמו.
עינת וילף: אני רואה שיש כמה שרוצים להוסיף.
עינב לוק: אני עינב לוק, ממונה על נושא של מניעת אלימות.
עינב לוק: שנת 2009 הייתה השנה הראשונה שבה נמדד הנושא הזה בתוך השאלונים האינטרנטיים שאנחנו מעבירים.
עינב לוק: בשאלון שנעשה על-ידי רמ"ה, סקר ניטור אלימות, נבדק הנושא של אלימות בהסעות – גם אלימות מילולית וגם אלימות פיסית – גם בבתי ספר יסודיים – חטיבות הביניים וחטיבה עליונה.
עינב לוק: יש לפניי כל הנתונים, ואנחנו רואים גם את הנתונים בין המדידה הראשונה לבין המדידה השנייה, בין 2009 ל-2011.
עינב לוק: רק כדי להציג נתונים: אלימות פיזית בהסעות בבתי ספר יסודיים ב-2009 – 11% מהתלמידים דיווחו על אלימות פיסית בהסעות; וב-2011 – 8% שזאת ירידה של 27%.
עינב לוק: בחטיבות הביניים – ירידה של 38% ב-2011-2009, ובחטיבות העליונות האחוזים יחסית הרבה יותר נמוכים – 5%, וירדו ל-4% - יש איזושהי יציבות בנתונים.
עינב לוק: זאת אומרת כמו בשאר נתוני האלימות אנחנו רואים שבבתי הספר היסודיים יש יותר אלימות, וכמו בבתי הספר כך גם בהסעות.
עינב לוק: אבל אנחנו בהחלט רואים ירידה ניכרת גם בבתי הספר היסודיים וגם בחטיבות הביניים ב-2011-2009.
עינב לוק: חשוב להגיד שבימים אלה מתכנסת ועדה בתוך המשרד כדי לדבר על כל הנושא של אלימות בהסעות.
עינב לוק: חוזר מנכ"ל שיצא ב-2009 שעוסק באלימות מעודכן השנה ויתפרסם בתחילת שנת הלימודים הבאה; והנושא של אלימות בהסעות ייכנס לתוך חוזר המנכ"ל.
עינב לוק: לצורך זה הקמנו ועדה יחד עם אגף בטיחות, אגף הסעות בדרכים – ייכנסו לוועדה הזאת נציגים גם מהרשות המקומית, גם "עיר ללא אלימות", גם נציגי הורים ומועצות תלמידים - -
יהודה סקר: כדאי שנציג הורים יהיה שם.
עינת וילף: כן, היא אמרה.
שוקי שדה: שגם נציג ארגון חברות ההסעה יהיה שם.
עינב לוק: אנחנו באמת נלמד את הנושא ונצרף את מי שרלוונטי לנושא כדי לעדכן את חוזר מנכ"ל בנושא כדי שיהיה ברור למנהלים ולמורים מה האחריות והאמירה שלהם; לילדים שיהיה ברור מה הנהלים שהם כפופים אליהם; וכמובן, הוועדה הזאת יחד עם החלק הזה, תעסוק גם בחלקים הפדגוגיים על שיח בכיתות בנושא, על האחריות שהילדים צריכים לקחת בנושא הסעות.
עינב לוק: חשוב לי להגיד שכל הנושא של טיפול באלימות ועבודה על אקלים בית-ספרי מתייחסת בבתי הספר לא רק למה שקורה בתוך בית-הספר, אלא גם למה שקורה אחרי שעות הלימודים, אחר הצהריים.
עינב לוק: קודם כול ברמת מסרים, ברמת לקיחת אחריות, ברמת הבקשה של צוות בית הספר לדווח על אירועים שמתרחשים גם אחרי שעות הלימודים, גם אחר הצהריים, גם בחוגים.
עינב לוק: כאשר אל צוות בית הספר מגיע אירוע שהתרחש אחרי שעות הלימודים הוא מחויב להתייחס אליו ולטפל בזה גם חינוכית.
עינב לוק: בחוזר המעודכן יהיה גם משמעתית.
עינב לוק: על אחת כמה וכמה – הסעות או כל פעילות שקשורה לדרך לבית הספר, לחזרה מבית הספר.
עינב לוק: אבל ברמת המסר בית הספר ומערכת החינוך לוקחים אחריות מלאה גם על מה שקורה אחרי שעות הלימודים.
עינב לוק: שוב, אני מזכירה – ברמת מסר, התייחסות, טיפול, ליווי, ובמידת הצורך גם אם צריך ענישה והיבט משמעתי אז גם היבט משמעתי.
עינב לוק: זה יעודכן גם בחוזר הזה כשחלק מזה יהיה התנהלות באינטרנט, הסעות, התנהגות אחרי הצהריים, בחוגים, בתנועה ובכל מקום.
עינת וילף: קודם כול אני מברכת על כך שאתם מפנים את הזרקור לנושא הזה.
עינת וילף: אבל צריכים להיות כמה דברים כשאתם עובדים על הנהלים, ואני מבקשת שתציגו אותם פה לפני שהם יפורסמו.
עינת וילף: כמה דברים צריכים להיות ברורים.
עינת וילף: השאלה היא, קודם כול, מה מנגנון הדיווח והידיעה.
עינת וילף: כלומר אם תגדירו את כללי ההתנהגות ותגדירו מה קורה במקרה שיש הפרה של כללי ההתנהגות צריך להיות ברור על מי ומה האחריות לדיווח על ההפרה: האם הנהג צריך לדווח בתום כל נסיעה?
עינת וילף: האם יש לכם נאמנים של בית הספר?
עינת וילף: כל הדברים האלה צריכים להיות ברורים כי הגדרת הכללים, בלי שיהיה ברור איך הידע מתוך מה שקרה בהסעה מובא לידי המורים והמנהלים זה לא יסגור את המעגל.
עינת וילף: מעבר לכך אני רוצה להמליץ על השימוש – ואני ממליצה להכניס את זה לנהלים בכלל – בנושא ה"נאמנים" או משמרות הבטיחות של התלמידים עצמם.
עינת וילף: אני חוויתי את זה כילדה צעירה שהייתי בהסעות, ובהסעות תלמידי כיתות ו' היו אחראים – הם היו עוברים באוטובוס כיסא-כיסא, בודקים שאין לילדים חפצים שאפילו יכולים להיות חדים, שכולם יושבים במקום, שאין התפרעות, שההתנהגות ראויה.
עינת וילף: אפילו היה להם סוג של סמל שאומר שהם אחראים על הבטיחות ועל ההתנהלות הנכונה בהסעה.
עינת וילף: זה היה גם תפקיד חשוב, עם אחריות, ניתן לזה המעמד הראוי אצל התלמידים ובעיני התלמידים.
עינת וילף: אין תחליף לזה, ושכל המהלך הזה חייב להיות מלווה בהנחיות ברורות.
עינת וילף: אני לא חושבת שנכון להשאיר את זה פה לבית ספר כזה ולרשות מקומית.
עינת וילף: צריך להיות ברור שיש אחריות על התלמידים הבוגרים, על הבטיחות ועל ההתנהגות בהסעות.
עינת וילף: ככה גם אם הם יהיו התלמידים הבוגרים אז הם יכולים להבטיח שהתלמידים הצעירים מקבלים את מקומות הישיבה שלהם, וכמו שאמרת לא "מעיפים" אותם מהמקום, ואין התפרעויות, וגם הם צריכים להיות חלק מהאחריות על הדיווח בסוף היום עם גיבוי מהנהג.
עינת וילף: כלומר מאוד חשוב שהנהלים שאתם מגבשים יהיו סגורים מכל כיוון, כולל הדרך שבה זה מיושם וכולל הערך של מעמדם של תלמידים כאחראי התנהגות ובטיחות בהסעה.
רחל רותם: אני מנהלת אגף בטיחות בדרכים.
רחל רותם: אני מכירה את הנושא הזה כבר 20 שנה.
רחל רותם: היו ועדות רציניות שדנו בזה במשרד התחבורה.
רחל רותם: שוקי ואני ישבנו בהרבה מאוד ועדות ובהרבה מאוד החלטות.
רחל רותם: אני רוצה קודם כול להתייחס לסיטואציה.
רחל רותם: זאת סיטואציה מאוד מורכבת.
רחל רותם: ילדים נמצאים לבד, הנהג לא יכול להיות אחראי עליהם; הנהגים מתנגדים לזה, ובצדק.
רחל רותם: הנהג צריך להיות אחראי לנהיגתו.
רחל רותם: 70-50-40 ילדים באוטובוס, לפעמים שלושת רבעי השעה.
רחל רותם: הם באים מהבית, לפעמים עם עצבנות מהריב מההורים, לפעמים עם חשבונות עם חברי שלהם, לפעמים לפני מבחן.
רחל רותם: את כל העומס הרגשי הזה הם מוציאים בהסעה.
רחל רותם: ואני כבר לא מדברת על ונליזם נורא, אני מדברת על התנהגות של מריבות, של צעקות שמפריעות לנהיגה ומקלקלות את האווירה וההסעה.
רחל רותם: כנ"ל בחזרה, אחרי מתח של יום לימודים.
רחל רותם: הנושא מורכב גם מכיוון שהוא כולל הרבה מאוד גופים: את המועצה המקומית, נהגים, את בית הספר, ההורים והתלמידים.
רחל רותם: וכל זה צריך לרכז.
רחל רותם: דבר ראשון צריך לקבוע "רכז הסעות" – זה תפקיד.
רחל רותם: אין תפקיד כזה בבית ספר, יש בתי ספר שמתנדבים לתת אותו.
רחל רותם: צריך לקבוע אותו כדי לתת גמול, והוא גם יטפל בדיווחים שאת מדברת עליהם והוא גם יעסוק בחיזוק נאמני ההסעות.
רחל רותם: דבר שני, אני מאוד מסכימה אתך בנושא נאמני ההסעות.
רחל רותם: צריך לחזק אותו כמו שעשינו עם משמרות הזה"ב.
רחל רותם: לבתי ספר רבים יש גם מדים, הם צריכים לדווח.
רחל רותם: אגב, היום יש נושא חדש שלא עלה בשנים הקודמות – צריך לחגור חגורת בטיחות – מי יטפל בזה?
שוקי שדה: הם גם לא יכולים, רחל.
שוקי שדה: הוא תק
רחל רותם: הדבר היחיד שהוסכם זה שהנהגים ידליקו הודעה מוארת על החובה.
רחל רותם: אבל הנהגים לא יכולים לבדוק שהילדים חגורים.
רחל רותם: לכן תפקיד נאמני ההסעות זה גם תפקיד חינוכי; זה תפקיד חשוב מאוד, צריך לחזק אותו, אולי אפילו על-ידי איזושהי תקינה, אבל בוודאי על-ידי מדים, רכז הסעות, שיטפל בהם.
רחל רותם: מלווים – זה נושא שהרבה שנים ניסינו, וזאת בעיה כספית.
רחל רותם: המורים שנוסעים בהסעות בקיבוצים לא מתפקדים כמלווים כי הילדים שלא בכיתתם לא רק לא מקשיבים להם, הם מבזים אותם.
רחל רותם: מורים גם לא מוכנים לעבוד בדבר שהוא לא בתוך הסכמי העבודה שלהם, ולכן המורים הם לא מלווי הסעות.
רחל רותם: חשוב לעשות משהו, ואם לא מלווה, אני חוזרת לרכז.
רחל רותם: יש לנו תוכנית לימודים שכתבנו לפני די הרבה שנים, ואנחנו הולכים להרחיב אותה שתכלול יותר דברים.
רחל רותם: אני הייתי שותפה לפני כ-15 שנה בכתיבת תכנית מצוינת להדרכה לנהגים עם עוד אנשים טובים.
רחל רותם: התכנית הזאת התמסמסה כי לא היה מי שיעביר אותה.
רחל רותם: יש חובה לנהגים לקבל עשר שעות הדרכה מעבר להדרכה הבטיחותית איך לדבר עם ילדים.
רחל רותם: יש נהגים שפוגשים את הילדים ב"שלום", והילדים מראים להם את המחברות שלהם ואת הבחינות שלהם – יש יחסים נהדרים.
רחל רותם: אצל נהג כזה יש שקט בהסעות – רק בגלל החיוך, האמירה והדיבור.
רחל רותם: לכן מאוד חשוב להנחות את הנהגים, להדריך את הנהגים, לתת להם השתלמויות.
עינת וילף: מי אחראי על זה?
רחל רותם: אחראי על זה משרד התחבורה.
רחל רותם: והרשות הלאומית, לדעתי, צריכה להיות אחראית לזה.
רחל רותם: אבל איך לעשות את זה – אנחנו שותפים מאוד טובים, אנחנו מוכנים לסייע.
עינת וילף: אבל את אומרת שיש הנחיה, זה בחוק - -
רחל רותם: יש בחוק.
רחל רותם: היה לפחות.
שוקי שדה: אני לא זוכר שזה בחוק.
רחל רותם: אומרים לי שאין.
רחל רותם: היה בחוק 10 שעות לנהגים.
רחל רותם: בתוך ההדרכה הכללית שלהם לנהגי הסעות – גם הדרכה שהיא יותר פסיכולוגית או פדגוגית, משהו מהסוג הזה.
רחל רותם: נהג חייב לעבור את זה, צריך להכניס את זה – לגבי הדיווח, אני לא יודעת אם יש לנו אפשרות לחייב את הנהגים שידווחו בסוף היום, אבל אני מסכימה אתך שזה מאוד חשוב כי אפילו אנחנו יודעים על ילדים שנשכחו בהסעה.
דודו לוי: יש תקנה שמחייבת לעשות סריקה בסוף הנסיעה.
רחל רותם: אבל השאלה לגבי דיווח.
עינת וילף: זה יכול להיכנס לתנאי המכרז.
עינת וילף: למה יש בעיה שהם ידווחו בסוף הנסיעה או בסוף היום איך היא התנהלה?
שוקי שדה: שמי שוקי שדה, אני מנכ"ל ארגון חברות ההסעה בישראל.
שוקי שדה: אני אתן תשובה על זה, אבל אולי כמה דברים ברשותך.
שוקי שדה: לגבי הנהג עצמו: התפקיד היחידי של הנהג שהוא צריך לעשות אותו זה להתמקד בדרך.
שוקי שדה: הוא לא יכול להתעסק בשום דבר אחר בנסיעה כזאת או אחרת.
שוקי שדה: הפעולות שנעשות בתוך האוטובוס על-ידי הילדים מביאות אותו גם למצב של אי ריכוז לפעמים ברמת הנהיגה.
שוקי שדה: אני מסכים לכל דבריה של חברתי ד"ר רחל בכך שחייב להיות נציג שירכז את האנשים האלה, ינחה אותם.
שוקי שדה: זה בנושא הפעילות ההתנהגותית שלהם.
שוקי שדה: מעבר לזה יש גם התנהגות פיזית באוטובוסים, ויש גם התנהגות של חבלות.
שוקי שדה: כלומר הם מתעסקים גם באירועי חבלה.
שוקי שדה: זה שהם שמים חגורת ביטחון – הם פשוט לוקחים סכין וחותכים אותה, ואחרי מספר קילומטרים מגיעה חוליה של משרד התחבורה, עושה ביקורת על האוטובוס ורואה שהרצועה חתוכה – ישר האוטובוס הזה מושבת, שלא תהיינה אי הבנות.
עינת וילף: לצורך העניין – תלמיד חתך חגורה – למה זה צריך להתגלות רק אחרי תקופה מסוימת?
עינת וילף: הנהג לא סורק את האוטובוס?
שוקי שדה: הוא סורק את זה בגמר הנסיעה.
שוקי שדה: תוך כדי נסיעה הוא לא יכול לעשות שום דבר.
עינת וילף: אבל אמרת - -
שוקי שדה: אמרתי שתוך כדי הנסיעה עוצרת אותו חוליה שלהם.
שוקי שדה: יש חוליה של ביקורת תחבורה שבאה לעשות ביקורת תוך כדי תנועה.
שוקי שדה: רואה אוטובוס, באה ואומרת – תעצור פה בצד, אני רוצה לבדוק אותך רגע.
שוקי שדה: הוא עולה לאוטובוס, בודק את החגורות, בודק את הכיסאות, בודק את הטיב הטכני התקין שצריך להיות באוטובוס.
שוקי שדה: ואז מתגלים דברים שהריפודים קרועים – פשוט הולכים עם סכינים וקורעים אותם.
שוקי שדה: הם רושמים את השמות שלהם עם עט, והשם חרוט בתוך הפלסטיק של הכיסא.
שוקי שדה: כלומר הוונדליזם קיים בצורה חמורה מאוד מעבר לרמת ההתנהגות.
שוקי שדה: ניסינו לעשות מספר פעולות.
שוקי שדה: אחת הפעולות שעשינו היא שלקחנו לדוגמה אוטובוסים ושמנו מצלמות בתוך האוטובוסים.
שוקי שדה: היה כנס באזור הרצליה ששם הציגו "על חי" אוטובוס נוסע, וילד שבא עם מסטיק וסותם את המצלמה שאי אפשר לראות אותה, בזמן אמיתי.
שוקי שדה: כלומר הדברים האלה – אין מנוס.
שוקי שדה: הפעילות תמשיך להיות, ואני אומר פה בהצהרה, שנוגדת את ההתנהגות הנורמלית שלנו.
שוקי שדה: אם לא יהיו פעילויות, כמו שאמרה רחל - -
יהודה סקר: זיהו את הילד ודיווחו על זה?
שוקי שדה: בטח, מיד.
שוקי שדה: ראו את הילד, ומיד דיווחו.