GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת וילף: כשהן מתוקצבות בכמה?
משה גפני: באופן חלקי, יחסית לאופן קיום הליבה – 85%, 90%.
עינת וילף: בגדול, מתוך כמה הן מתוקצבות?
משה גפני: למעלה ממיליארד שקלים – החינוך העצמאי והמעיין.
עינת וילף: ו-24 מיליון שקלים יצאו על אי-קיום.
משה גפני: כן, על-פי ביקורות שנעשו.
עינת וילף: על-פי ביקורות, שאכן היה גידול חשוב במספר הביקורות והפקחים.
עינת וילף: הם עצמאים – במה מתבטאת העצמאות, לצורך העניין?
משה גפני: זה נקרא חינוך עצמאי, זה לא עצמאים.
משה גפני: הם נקראים "החינוך העצמאי", זו רשת מאוד ותיקה שליד אגודת ישראל, שייכת לסוג הזרם הזה, לעומת מעיין החינוך התורני, שיותר קרוב לזרם של ש"ס.
עינת וילף: יש להם משהו שהם לא מחויבים לו?
עינת וילף: אתה אומר במאה אחוז ליבה, מקבלים מאה אחוז תקצוב.
עינת וילף: הפיקוח עליהם הוא פיקוח של זרם או הפקחים הרגילים?
עינת וילף: לצורך העניין, המפקח על הוראת המתמטיקה, הוראת החשבון, נכנס גם לבתי-הספר האלה?
משה גפני: בשנים האחרונות קיבלנו תגבור ממשרד האוצר במשרות פיקוח ייעודיות לנושא של הפיקוח במגזר החרדי – כבר 15 בשנה הקודמת, ועכשיו עוד תגבור נוסף.
משה גפני: 15 מפקחים התווספו על מנת באמת להגביר את הפיקוח – עד לפני כשנה כמעט לא היה פיקוח – שנוכל לבדוק שבאמת מקיימים את הליבה, לעשות את הביקורות ואת הפיקוח הפדגוגי המתאים.
עינת וילף: אבל המפקחים הרוחביים, מפקחי מקצוע, אותן רשתות גם באחריותם?
משה גפני: המפקחים שהתווספו עכשיו נותנים מענה גם לפיקוח המקצועי.
עינת וילף: כלומר, המפקחים המקצועיים לא נכנסים לרשתות האלה, לצורך העניין.
משה גפני: כיום, לפי מיטב ידיעתי לא, נדמה לי שלא.
עינת וילף: לצורך העניין, אם אני משווה בית-ספר ממלכתי שמקבל מאה אחוז תקצוב, ובית-ספר של החינוך העצמאי שמקבל מאה אחוז תקצוב, שניהם מחויבים במאה אחוז ליבה, לצורך העניין רשמית ועל-פי חוק.
עינת וילף: מה מבדיל אותם?
משה גפני: למעשה, מה שמבדיל אותם, שהחינוך העצמאי והמעיין יכולים לבחור את המורים שלהם, מה שלא קורה בחינוך הרשמי.
משה גפני: בחינוך הרשמי כולם עובדי מדינה, והחינוך המוכר רשאי לבחור את עובדיו לפי הכללים שלו.
משה גפני: הם חייבים להיות צמודים להסכמי השכר כמובן, הם מתוקצבים באופן מלא על-ידי המדינה לגבי שכר, בהתאם לרמות התקצוב שהמשרד קבע.
משה גפני: יש להם גם חשב שהוא איש אוצר, לשתי הרשתות האלה.
משה גפני: כמו שיש חשב למשרד החינוך, יש חשב במעיין החינוך התורני וחשב בחינוך העצמאי, שהוא אחראי לבצע את התקציב של שתי הרשתות, הוא עובד אוצר, עובד החשב הכללי.
עמי צדיק: יש במשרד החינוך חמש חשבויות שונות.
משה גפני: חמש יחידות סמך.
משה גפני: יש המשרד הראשי, שזה רוב רובו של תקציב המשרד; יש את החינוך ההתיישבותי; הטלוויזיה החינוכית; מעיין החינוך התורני והחינוך העצמאי.
עמי צדיק: אבל בתקציבים של המשרד זה רק אתה.
משה גפני: בתקציבים זה רק אני.
עמי צדיק: זה רק אתה, ויש חמש חשבויות.
עמי צדיק: זה מתכון לאי-יעילות לפי דעתנו.
עמי צדיק: אמרנו את זה בעבר בדיוני התקציב.
משה גפני: נכון, זה עלה מספר פעמים.
משה גפני: זה קשה, בסוף השנה כשאנחנו רוצים לוודא שכל התקציב מבוצע עד תומו, לטפל מול חמישה חשבים זה קצת בעיה, בעיקר ביחידות הסמך.
עמי צדיק: מיהן חמש החשבויות האלה?
משה גפני: המשרד הראשי – שזה רוב רובו של התקציב; טלוויזיה חינוכית; חינוך התיישבותי; מעיין החינוך התורני; והחינוך העצמאי.
משה גפני: יש עוד אחד – אגף הישיבות.
עינת וילף: זה כבר שש.
עמי צדיק: העברות למוסדות התורניים.
עמי צדיק: כשהוא מראה את התקציב פה, זה לא כל התקציב, זה רק חלק מהתקציב.
עמי צדיק: יש לדעתי עוד שני מיליארד שקלים.
משה גפני: לא לא.
משה גפני: התקציב שהצגתי זה התקציב של משרד החינוך בכללותו.
עמי צדיק: בלי סעיף 60.
משה גפני: תקציב רגיל של משרד החינוך.
עמי צדיק: התקציב הרגיל ובלי אחד מהסעיפים, זה לא מסתכם.
עינת וילף: איזה סעיף חסר לך, עמי?
עמי צדיק: לדעתי, חסר שם התיישבות.
משה גפני: לא יודע על מה אתה מסתכל.
עמי צדיק: 38 20.
משה גפני: אני ציינתי 36.3 מיליארד תקציב המשרד, זה כולל כל משרד החינוך, כל התקציב הרגיל.
עמי צדיק: כל ה-20.
משה גפני: כל ה-20.
עינת וילף: אז אמרת – יש ממלכתי עברי-ערבי, ממלכתי-דתי, עצמאי – כולם בינתיים מתוקצבים מאה אחוז.
משה גפני: יש את המוכר שאינו רשמי האחר, שמתוקצב בשיעור 75%.
עינת וילף: העצמאי נחשב מוכר שאינו רשמי?
עינת וילף: מוכר שאינו רשמי מתוקצב במאה אחוז.
משה גפני: במוכר שאינו רשמי יש שתי אוכלוסיות – החינוך העצמאי והמעיין, והמוכר שאינו רשמי האחר שמתוקצב לפי 75%.
משה גפני: גם שם, אם לא מחייבים את הליבה, יש כל מיני סעיפים בתקנות, אז יהיה שיעור השתתפות יותר נמוך.
יעקב פרידברג: הבהרה.
יעקב פרידברג: אתה מתייחס בינתיים רק לגיל היסודי וחטיבת הביניים.
משה גפני: ליסודי.
משה גפני: אין חטיבות ביניים במעיין החינוך התורני ובחינוך העצמאי.
יעקב פרידברג: אני אשמח אם תחדד איך אתה מגדיר ממלכתי במוכר שאינו רשמי.
יעקב פרידברג: בתחילת הדיון התייחסת נניח לתיכונים הריאלי בחיפה והליד"א כאן, אמרת שהם מוכר שאינו רשמי.
יעקב פרידברג: הם מקבלים מאה אחוז, כמו יתר התיכונים, או 75%?
משה גפני: אתה מדבר עכשיו על תיכונים או על יסודי?
יעקב פרידברג: אתה מן הסתם תגיע לשם מתישהו.
משה גפני: דיברתי כרגע על החינוך היסודי.
משה גפני: חטיבה עליונה היא כולה מוכר שאינו רשמי.
משה גפני: אין רשמי בחטיבה העליונה.
יעקב פרידברג: אבל הם "אחר" בעיניך, והם מקבלים רק 75%?
משה גפני: לא, כי הם כולם מקבלים מאה אחוז.
משה גפני: החטיבה העליונה – כולם מוכרים שאינם רשמיים וכולם מקבלים מאה אחוז, פרט לאלה שמתוקצבים במסגרת חוק התרבותי ייחודי שמקבלים 60%.
משה גפני: כל שאר החטיבה העליונה, לא משנה, כולם מקבלים מאה אחוז – בהתאם, אם מגישים לבגרות, לא מגישים לבגרות.
משה גפני: כל אחד עם האפיון שלו, אבל מקבלים מאה אחוז.
יעקב פרידברג: אז אין הבדל.
משה גפני: בחטיבה העליונה.
משה גפני: אני דיברתי כרגע על החינוך היסודי.
משה גפני: אין חינוך עצמאי בחטיבה העליונה ואין חינוך תורני בחטיבה העליונה.
משה גפני: יש שניים-שלושה בתי-ספר, אבל הרשת פועלת בחינוך היסודי, אין חטיבות ביניים גם.
משה גפני: שתי הרשתות עובדות רק בחינוך היסודי.
משה גפני: יש מעט מאוד בתי-ספר בחטיבה העליונה שהתחילו בשנתיים האחרונות.
עינת וילף: אז לאן הולכים הבוגרים שלהם?
משה גפני: הם הולכים לכל מיני ישיבות גבוהות או לתרבותי ייחודי.
עינת וילף: הבנים הולכים לישיבות.
משה גפני: בנים, והבנות בסוף שכר לימוד, רגיל.
עינת וילף: בבתי-ספר ממלכתיים דתיים?
משה גפני: בבתי-ספר חרדיים, אבל כולם מוכרים שאינם רשמיים בחטיבה העליונה, אין שוני בין אורט לבין בית-ספר חרדי.
יעקב פרידברג: אני רוצה לחדד את השאלה על בסיס מה שאמרת קודם.
יעקב פרידברג: אני לא לגמרי מבין מה ההבדל בין בית-ספר נניח עירוני מוכר שאינו רשמי, שהוא בבעלות של העיר בכל מקום שזה לא יהיה, לבין בעלות פרטית מבחינת התקציב.
יעקב פרידברג: זה מה שאני רוצה להבין.
משה גפני: אתה העברת אותי עכשיו לדיון בחטיבה העליונה, עוד לא גמרתי לדבר על החינוך היסודי.
יעקב פרידברג: נגיע לשם.
משה גפני: זה יכול ליצור אי-הבנה.
משה גפני: אני רוצה לסיים את שלב החינוך היסודי.
יהודית גידלי: החינוך המוכר שאינו רשמי האחר.
משה גפני: האחר – שיעור ההשתתפות בו הוא 75% במקסימום, כאשר גם שם יש קיזוזים במידה שיש אי-הלימה לתקנות.
עינת וילף: האחר זה - - -
משה גפני: האחר זה בית רבקה, ריאלי חיפה, תיכון ליד האוניברסיטה.
עינת וילף: הם לא יסודיים.
יעקב פרידברג: אבל עכשיו אתה מדבר על תיכונים.
עינת וילף: בליד"א יש חטיבה.
משה גפני: יש בהם כיתות ז'-ח', הם חטיבות ביניים.
עינת וילף: לצורך העניין, כל השאלה של חינוך אנתרופוסופי.
משה גפני: כל בתי-הספר האלה – הדמוקרטי – כל אלה מוכרים שאינם רשמיים.
משה גפני: הכנסייתיים, בין היתר.
עינת וילף: בתי-הספר הנוצריים.
עינת וילף: זה מה שמכונה בתי-הספר של ההפרטה הזוחלת של מערכת החינוך?
עינת וילף: שהם בעצם נפתחים, וכל מי שמבקש לפתוח בית-ספר, חייבים לאפשר לו לפתוח?
משה גפני: אם הוא עומד בתקנות, וצריך לזכור - במידה שהוא לא מקיים, יש אפשרות של הכרה ללא תקצוב, כל מיני דברים בתקנות, אבל עדיין לא ראיתי שזה כל כך מתקיים.
משה גפני: המשרד, יש לו העדפה של תגבור החינוך הציבורי על פני החינוך הפרטי, לכן יצאו כל מיני תקנות שמגבילות פתיחת בתי-ספר חדשים, וכל עוד זה לא פוגע, ולהשלים הקמת בית-ספר חדש מוכר שאינו רשמי במידה שזה לא פוגע בחינוך הציבורי באותו יישוב, ויש כל מיני סייגים אחרים שנקבעו על מנת למנוע את הפגיעה בחינוך הציבורי.
עינת וילף: נדמה לי שלא הזכרת את הדבר העיקרי שיש לבתי-הספר בחינוך העצמאי או המוכר שאינו רשמי, שמבדיל אותם – זה לא היכולת לבחור את המורים, זה היכולת לבחור את התלמידים.
עינת וילף: זה נכון?
משה גפני: חלק מהעניין של הקיזוזים שנעשים, אנחנו בודקים אם – מה שנקרא – בוררים את התלמידים.
משה גפני: אם התמהיל של התלמידים הוא לא תמהיל שמייצג את היישוב אלא רואים שהוא תמהיל יותר "גבוה" מבחינה סוציו-אקונומית, יש איזשהן סנקציות שהמשרד מפעיל כלפי אותם בתי-ספר, אבל ברשתות האלה אני לא חושב, התמהיל שם הוא יחסית די נמוך ברובו.
עינת וילף: למשל הבעיה של אפליית תלמידים נמצאת שם, נכון?
משה גפני: כן, איפה שיש.
עינת וילף: כלומר, בוררים את התלמידים, את התלמידות באותן רשתות.
משה גפני: לפי מה שאנחנו יודעים כן, אבל מה שאת אומרת עכשיו זה יותר בחטיבה העליונה.
משה גפני: התופעות האלה שצצו הן בעיקר בחטיבה העליונה.
עינת וילף: אבל מה שמבדיל בבסיס – יש לנו כאן בתי-ספר שאנחנו משלמים להם מאה אחוז, ואסור להם לדחות תלמידים, שזה הממלכתי והממלכתי-דתי, ויש בתי-ספר כמו המוכר שאינו רשמי אחר, שהם 75%, ובתי-ספר של החינוך העצמאי והרשתות, שיכולים לבחור את התלמידים, הם יכולים לדחות תלמידים.
משה גפני: אני לא בטוח שהם יכולים לבחור.
משה גפני: מבחינתנו הם לא יכולים לבחור, מבחינתנו אין להם את האפשרות לדחות תלמידים, לעשות ברירה של תלמידים.
יהודית גידלי: בפועל, זה מה שקורה.
משה גפני: מבחינתנו הם צריכים לתת מענה לכל התלמידים שמתאימים לזרם הזה, שמבקשים ללמוד בזרם הזה של החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני.
משה גפני: מה שאת כרגע אומרת זה דיון משפטי, זה לא דיון תקציבי.
משה גפני: את לוקחת אותי לצדדים שהם קצת - - -
עינת וילף: בסדר, אני רק רוצה להבין את מה אנחנו מתקצבים.
משה גפני: המעמד השלישי שקיים זה מוסדות הפטור או תלמודי תורה.
משה גפני: שיעור ההשתתפות במוסדות הפטור הוא 55% ואנחנו מתקצבים אותו פר תלמיד.
עינת וילף: והמדינה כאן, במוסדות הפטור, מתקצבת 55% אבל פוטרת אותם מכל פיקוח, כל מחויבות לליבה, כל דבר שהוא.
משה גפני: זה שוב דיון משפטי אבל בעיקרון, כן.
משה גפני: בעיקרון, הפיקוח נעשה לא ישירות על-ידי המדינה אלא מועבר באמצעות הרשתות למוסדות הפטור, זאת אומרת אין העברה ישירה מתקציב משרד החינוך לכל מוסד פטור אלא העברה למוסדות שקשורים לחינוך העצמאי, לחינוך העצמאי, ולמוסדות שקשורים למעיין החינוך התורני אנחנו מעבירים באמצעות מעיין החינוך התורני.
עינת וילף: כמה כסף מוציאה המדינה על מוסדות הפטור?
משה גפני: אני אגיד בהמשך, אני יכול להגיד לך עכשיו.
משה גפני: נגיע לזה.
עינת וילף: בבקשה, רצית להתייחס.
קסה בייסין: שמי קסה, אני מארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.
קסה בייסין: הארגון שלנו עובד בבתי-ספר בתגבור שעות לימודים אחר הצהרים, אנחנו עושים את זה כבר 20 שנה – במיוחד ברמלה, בלוד, בקרית עקרון, ברחובות, בראשון לציון, וכולי.
קסה בייסין: אני חושבת שהאמירה שלך היא קצת לא מתאימה את המציאות כשאתה אומר שאתם לא מתקצבים לאפליה של תלמידים, ואת האפליה הזאת רק התלמידים שלנו, של הקהילה שלנו, נושאים על גבם.
קסה בייסין: גם בבתי-ספר, רוב התלמידים האתיופים מופנים לבתי-ספר של החינוך הדתי והם מופלים שם – אני לא צריכה להגיד לכם כי זה בתקשורת וזה מוצג.
קסה בייסין: אני חושבת שהאמירה הזאת שאין אפליה ואין אפשרות להפלות היא פשוט לא מציאותית.
קסה בייסין: אז כן.
קסה בייסין: משרד החינוך כן מתקצב בתי-ספר עצמאיים וכל הרשתות שמגדירות את עצמן כעצמאיות לאי-קבלת ילדים אתיופים ואפלייתם, ואני חושבת שזה דבר מאוד חשוב שאתה צריך לשים לב אליו ולא לומר שזה לא קיים, כי זה קיים.
עינת וילף: זה כמובן דיון תקציבי, ואת צודקת, אנחנו גם נדון בזה בהרחבה, אבל היה לי חשוב בכל זאת לשמוע.
עינת וילף: שיהיה ברור שכשמדינת ישראל מתקצבת את אותם מוסדות במאה אחוז, צריך להבין – ואנחנו נדון על זה בנפרד, זו כמובן לא אחריותך – איזו זכות יש לאותם בתי-ספר שהמדינה מתקצבת לברור את תלמידיהם, וכשהם עושים את זה מה הקריטריונים ומה המדינה מאפשרת או מרשה.
יעקב פרידברג: אני רוצה להתייחס למה ששאלת, גברתי היושבת-ראש, בעניין מוסדות הפטור.
יעקב פרידברג: בחוזר מנכ"ל משרד החינוך מוגדר שתמורת 55% תקצוב צריך ללמד 55% ליבה – יש הלימה בין שני המספרים הללו גם במוסדות הפטור.
עינת וילף: גם במוסדות הפטור.
עינת וילף: רק שהם פטורים מכל פיקוח.
יעקב פרידברג: יש פיקוח חסר בעניין הזה.
יעקב פרידברג: אבל זה מטופל במסגרת התוספת של התקנים במוכר שאינו רשמי.
משה גפני: אני רוצה להתייחס – שלא ייצא שמשרד החינוך בעד אפליה.
משה גפני: ברור שמשרד החינוך נגד אפליה של כל מגזר כלשהו במערכת החינוך, ואני חושב שהמשרד עושה רבות בתחום של התלמידים האתיופים כנגד אפליה ומשקיע משאבים רבים – אנחנו רואים את זה גם בפתח תקווה ובנתניה, אנחנו עושים מהלכים מאוד מאוד מרחיקי לכת על מנת למנוע את הישנות המקרים האלה של אפליית האוכלוסייה האתיופית במערכת, אבל זה דיון בפני עצמו.
עינת וילף: ברור שזו לא המדיניות של משרד החינוך.
משה גפני: נאמרה פה אמירה, לא רציתי שהיא תישאר כאמירה ללא מענה.
עינת וילף: שיהיה ברור – אני חושבת שחשוב שציבורית נדע מה המדינה מתקצבת ומה היא מאפשרת כי אין ספק שיש מודעות הולכת וגוברת שצריכה להיות הלימה בין מה שהמדינה מתקצבת לבין בסופו של דבר השותפות של בוגרי מערכת החינוך שהמדינה מתקצבת, הן בחברה, הן בעבודה, הן בצבא, והדברים האלה לאורך זמן לא יכולים להיות מנותקים.
עינת וילף: בואו נתחיל עם התקציב.
משה גפני: התחלתי קודם, אני אתחיל שוב מהתחלה.
משה גפני: האם המצגת אמורה לעלות או לא?
יהודית גידלי: אנחנו ממתינים לאיש המחשבים.
עינת וילף: אני ממש מתנצלת על הנושאים הטכנולוגיים היום.
עינת וילף: אנחנו נצטרך לטפל לעומק לייצר קפיצת מדרגה טכנולוגית כאן בוועדה.
משה גפני: נעשה קריאה פרונטלית.
יהודית גידלי: אולי תוסיף אותנו לתקצוב של התקשוב שמתאים למאה ה-21.
עינת וילף: כן, של חינוך במאה ה-21, כי אני יושבת כאן עם שלל אמצעים טכנולוגיים, רק לחבר אותם – נראה שזו החוליה החסרה.
משה גפני: אני אעבור סעיף-סעיף ואני אציין מה כולל אותו סעיף ומה הפעולות שנעשות במסגרת אותו סעיף.
משה גפני: פעולות לשכת הדובר אלה פעולות לצורך ביצוע קמפיינים.
עינת וילף: קודם כול, אתה מתחיל.
עינת וילף: תקציב משרד החינוך הוא סעיף 20 לתקציב המדינה.
משה גפני: אחזור שוב על מבנה התקציב.
משה גפני: סעיף 20 הוא סעיף התקציב הרגיל של משרד החינוך, כאשר יש בו תחומים – מופיע בעמוד 2 – אלה תחומי התקציב.
משה גפני: בעמוד 3 זה רמת חוק התקציב, אלה התוכניות כפי שהן מאושרות בכנסת ישראל באישור התקציב, וזה רמת החוק.
משה גפני: אני אעבור כרגע על כל תוכנית, מה היא כוללת.
עינת וילף: העברות בתקציבי משרד החינוך בתוך התקציב, מסעיף לסעיף, מאיזו רמה נדרש אישור הכנסת, ועדת הכספים?
משה גפני: מתוכנית לתוכנית, ברמה הזאת שאני מסביר כרגע.
עינת וילף: כלומר, מרמה של ארבע ספרות – מ-02 21 ל-03 21.
משה גפני: שינוי בתוך אותה תוכנית זה שינוי פנימי, זה לא שינוי שדורש את ועדת הכספים של הכנסת.
עינת וילף: שאלה לאנשי אגף הכספים.
עינת וילף: למה שינויים בתוך משרד החינוך אינם מגיעים לוועדת החינוך?
חגי עידו: יש רמת ניהול מסוימת.
חגי עידו: זה לא שינויים בתוך משרד החינוך.
חגי עידו: יש רמת רזולוציה מסוימת שאת לא רוצה באמת להתעסק בה כי היא לא מהותית.
עינת וילף: אני אומרת – מה שמשרד החינוך עושה זה בסדר, אבל למה כשדברים מגיעים לכנסת, זה לוועדת הכספים ולא לוועדת החינוך, כששני הסעיפים הם סעיפי חינוך?
חגי עידו: זה נכון לכל השינויים התקציביים, בכל תקציב המדינה.
חגי עידו: כי ועדת הכספים של הכנסת, היא מאשרת את התקציב, היא גם אחראית על שינויים בתקציב.
חגי עידו: זו שאלה לכנסת יותר מאשר לאגף התקציבים, אני חושב.
עינת וילף: אוקיי, אני שואלת, רציתי לשמוע בכל זאת את עמדתכם.
משה גפני: פעולות החשב אלה פעולות לביצוע בקרות של רואה-חשבון במוסדות מתוקצבים וגופים מתוקצבים במערכת החינוך, וזה התקציב שמיועד לצורך הנושא.
משה גפני: פרסי ישראל – התקציב שמופיע פה הוא תקציב שמיועד גם לתשלום הפרסים לזוכים בפרס וגם לביצוע כל הטקס ומה שנלווה אליו.
עינת וילף: יש לי בקשה.
עינת וילף: בוא ננסה להתמקד בסעיפים שהם סעיפים גדולים.
עינת וילף: סעיף מיכון, סעיף של 100 מיליון שקלים.
משה גפני: מיכון זה תקציב מינהל מערכות מידע במשרד, הוא מיועד לביצוע שכר המורים במערכת החינוך – יש לנו למעלה מ-100,000 מורים עובדי מדינה שאנחנו מוציאים להם תלוש באמצעות חברה שזכתה.
עינת וילף: זה מה שמכונה "מרמנת"?
משה גפני: לא, זו חברה אחרת.
משה גפני: ביצוע שכר לאותם עובדי מדינה, ביצוע העברות לבעלויות ורשויות מקומיות, איסוף מצבת תלמידים, איסוף מצבת מורים בחטיבה העליונה ובחינוך המוכר, פיתוח כל מיני תוכניות עבור יחידות המשרד – זה התקציב שעומד לרשות הנושא.
עינת וילף: התאמת מערכת החינוך למאה ה-21.
משה גפני: התקציב המלא שעומד לרשות הנושא הוא 240 מיליון שקלים.
משה גפני: בתקציב את רואה 223 מיליון שקלים, יש עוד כ-17 מיליון שקלים שנמצאים בסעיף של ימי הדרכה, מיועדים ומתוקצבים לימי הדרכה עבור הנושא הזה.
עינת וילף: וזה סעיף שיצא לדרך בצפון, בדרום ובמחוז ירושלים.
עינת וילף: בסדר, נמשיך.
עינת וילף: רזרבה להתייקרויות.
משה גפני: רזרבה להתייקרויות זה למעשה דבר שנעשה בכל משרדי הממשלה באופן גורף, נקבע כל שנה מה שיעור התקציב שיעמוד בסעיף הרזרבה להתייקרויות, עבור התייקרויות שכר.
משה גפני: הוא עומד בשנת 2012 על 3% מתקציב המשרד.
עינת וילף: והוא בדרך כלל מנוצל במלואו?
משה גפני: בשנים האחרונות הוא מנוצל, ואפילו קיבלנו תגבור מתוספת למשרד כדי לממן התייקרויות שכר.
עינת וילף: עובדי המשרד.
משה גפני: זה המטה של המשרד – עובדי המטה של המשרד, סך הפקידים.
עינת וילף: הדובר מופרד מהמטה בדברים האחרים.
עינת וילף: יש כאן כמה סעיפים גדולים – עובדי המשרד, 400 מיליון שקלים.
משה גפני: עובדי המשרד – זה התקן של המשרד, זה השכר שמיועד לאותם עובדים.
עינת וילף: עמי, אם אתה יודע, והאוצר – ההוצאה של משרד החינוך על אדמיניסטרציה היא גבוהה יחסית, נמוכה יחסית, סבירה ביחס למערכות אחרות בעולם?
חגי עידו: אני מודה שלא עשינו השוואה כזו, למרות שההגדרה של אדמיניסטרציה היא רחבה קצת כי את מדברת פה על כל מינהל המורים למעשה.
חגי עידו: אל תשכחי שמשרד החינוך הוא מעסיק ישיר של המורים ביסודי ובחטיבות הביניים.
חגי עידו: ברוב המערכות זה לא פועל בצורה כזאת.
חגי עידו: משרד החינוך, יש לו פה אתגר יוצא דופן בתפעול.
חגי עידו: במובן זה, בסיס ההשוואה – צריך לוודא שהוא זהה.
עמי צדיק: "השערת האפס" היא שזה יותר גבוה, מאותה סיבה שאמרתי קודם, שיש פה הרבה זרמים.
עמי צדיק: במדינות אחרות יש גם כמה זרמים אבל פחות מאתנו ולכן יש את כל התפעול המינהלי של כל הנושא הזה.
משה גפני: המשרד הוא למעשה גם חשב השכר לכל עובדי המדינה, ואם נסתכל על יחס של עובדים פר כמה תיקים – שזה נראה יחס ממש לא מתקבל על הדעת – הוא גם מנהל תיקי כוח-אדם של כלל המורים במדינה, לא רק של עובדי המדינה, גם עובדי בעלויות.
משה גפני: אנחנו קובעים את הדרגה ואת הוותק של כל מורה ומורה במערכת גם בבעלויות, בעלות לא יכולה לקבוע בעצמה דרגה וותק.
משה גפני: כשאנחנו עושים למשל גבייה של דרגה וותק ממוצע בחטיבה העליונה בכל בית-ספר, אנחנו מקבלים דיווח מבית-הספר רק לגבי המורה והיקף משרתו, אנחנו לא מקבלים לגבי מה שמגיע לו מבחינת גמולי השתלמות מהדרגה והוותק שלו.
משה גפני: למעשה, כל זה נגזר ממה שמנוהל במסגרת תיקי עובדי הוראה במשרד החינוך.
משה גפני: לכן, אם נסתכל על היחס שבין פקיד למספר תיקים, נראה שזה ממש יחס לא מתקבל על הדעת שמגיע לפקיד לכמה מאות תיקים, זה פוגע אפילו ברמת השירות הסבירה שאפשר לתת לאותה אוכלוסייה.
עינת וילף: האם היתה אי פעם תוכנית ניסיון במשרד החינוך לבדוק לא כל כך את מספר האנשים או את ההוצאות אלא את תהליכי העבודה, את המנגנונים, האם יש דרך לתת שירות טוב יותר, להתייעל בכלל באופן העבודה?
עינת וילף: שוב, לא במובנים של כסף ולא במובנים של מספר אנשים אלא עצם העבודה, עצם התהליכים, האם היה פרויקט כזה בשנים האחרונות?
משה גפני: נעשו דברים בנושאים ספציפיים, בנושאים מרכזיים – כמו שאמרתי קודם, לגבי פקידי כוח-אדם, לגבי חשבי שכר, לגבי פיקוח – מה המפתח הנכון של בתי-ספר או מורים פר עובד, פר מפקח או פר איש כוח-אדם או חשב שכר, אבל אנחנו נמצאים רחוק מאוד מהמפתח הזה שנקבע.
עמי צדיק: אתם עושים שימוש בשכר עידוד במשרד?
עמי צדיק: לעובדי המשרד, לא למורים.
משה גפני: עובדים מינהליים, כן.
עמי צדיק: למפקחים?
עמי צדיק: למי?
משה גפני: מינהליים.
משה גפני: מפקחים לא מקבלים שכר עידוד.
עינת וילף: סעיף 160 מיליון שקלים על אחזקת המשרד.
משה גפני: אחזקת המשרד זה למעשה שכר הדירה, הוצאות חשמל, מים, טלפונים של המשרד הראשי והמחוזות.
עינת וילף: מינהל מורים – כמעט 1.9 מיליארד שקלים, זה בעצם האגף שמנהל את מה שתיארת, את כל העסקת המורים?
משה גפני: זה אגף שעוסק בנושא הכשרת מורים והשתלמויות לעובדי הוראה.
עינת וילף: תיאורטית, לצורך העניין, אם היינו מחפשים דרכים אחרות לגמרי להכשיר מורים, לאפשר להם להשתלם, כמעט שני מיליארד שקלים עומדים לזכות הדבר הזה.
משה גפני: לא מדויק.
משה גפני: יש פה סכום של 741 מיליון שקלים שהוא סעיף שכר לחלוטין, סעיף 10 23 – תקציב קרנות ההשתלמות.
משה גפני: זה לא חלק מתקציב הפעולה.
עינת וילף: אבל גם המוסדות להכשרת מורים.
משה גפני: הייתי אומר ש-838 מיליון שקלים זה התקציב עבור הכשרת מורים במערכת, מוסדות להכשרת מורים.
עינת וילף: אבל גם מענקי ההשתלמות?
משה גפני: מענקי השתלמות זה למורים במסגרת הסכמי שכר.
עינת וילף: אבל זה כן כסף שאתה נותן להם תמורת זה שהם משתלמים?
משה גפני: זה למורים אבל לא למוסד.
עינת וילף: זה למורים אבל הם משלמים את זה?
משה גפני: מבחינת המוסד זה היינו הך אם המורה שלומד שם מקבל החזר או לא החזר, זה לא משנה.
עינת וילף: בסדר, אבל בסוף, בגלל שמחזירים למורים, זה הולך למוסדות השתלמות.
עינת וילף: לצורך העניין, אם היינו מחפשים לעשות רפורמה בכל מנגנוני הכשרת המורים, ההשתלמויות, עומדים לרשות הנושא כמעט שני מיליארד שקלים.
משה גפני: 838 מיליון.
משה גפני: שוב, אני אחזור.
עינת וילף: לא, אבל מענקי ההשתלמות - - -
משה גפני: 741 מיליון שקלים זה לא מענקי השתלמות.
משה גפני: זה הפרשה בשכר לקרן ההשתלמות.
עינת וילף: הפרשה לקרן השתלמות.
עינת וילף: זה לא שהם הולכים ורוכשים השתלמות.
משה גפני: יש סעיף אחר.
משה גפני: בתוך קרנות ומענקי השתלמות רוב רובו של התקציב הולך לקרנות ההשתלמות.
משה גפני: מענקי השתלמות, שכר לימוד, זה סכום סביב 100 מיליון שקלים.
עינת וילף: אנחנו מדברים על יותר קרוב למיליארד שקלים, שיכולים להיות לרפורמה בכל הנושא של הכשרת מורים.
עינת וילף: נמשיך הלאה.
עינת וילף: סעיף 24 הוא סעיף מינהל פדגוגי כללי.
עינת וילף: קודם כול תתייחס לסעיף בכללו.
משה גפני: יש את המינהל הפדגוגי, שאחראי על כל שלבי הגיל במשרד החינוך.
משה גפני: בתחומים הבאים נראה התייחסות לכל שלב גיל בנפרד.
משה גפני: זה מתייחס לכל יחידות הרוחב במינהל הפדגוגי.
משה גפני: למשל, אגף שח"ר – שירותי חינוך ורווחה, זה התקציב שעומד לרשותו, כ-93 מיליון שקלים.
עינת וילף: אגף שח"ר זה רק 93 מיליון שקלים?
משה גפני: 93 מיליון זה תקציב הפעולות, יש לו תקציב שנמצא בתוך מסגרות אחרות.
עינת וילף: כי לי נתנו את הרושם שבערך שליש ממשרד החינוך זה חינוך מיוחד.
משה גפני: לא דיברתי על חינוך מיוחד.
משה גפני: אלה אוכלוסיות בעלות רקע סוציו-אקונומי נמוך.
משה גפני: אגף שח"ר מטפל באוכלוסיות בעלות רקע סוציו-אקונומי נמוך.
משה גפני: יש תקציבים רבים שהמשרד נותן לאוכלוסיות בעלות רקע סוציו-אקונומי נמוך, ובהיקף של מיליארדים - אני יכול לעשות סקירה על הנושא הזה, יש לי את כל רשימת הנושאים שהמשרד מתקצב באופן דיפרנציאלי.
משה גפני: זה תקציב שעומד לרשות אגף שח"ר לצורך ביצוע פעילויות ייעודיות במסגרת רשויות מקומיות או תוכניות מרכזיות שהוא מבצע.
עינת וילף: הוראת המקצועות תוכניות – שזה 200 מיליון שקלים – זה פיתוח תוכניות לימוד?
משה גפני: בין היתר, תוכניות לימודים למדעים, תוכניות לימודים רגילות וכל מיני תוכניות אחרות שמופיעות באותו סעיף תקציבי במטה המינהל הפדגוגי.
עינת וילף: גם כאן, לאחרונה יש איזו תוכנית – היא קצת יותר קשורה לתקשוב – אבל אם היינו מחפשים דרכים לתגמל מורים על הכנת תוכניות לימודים שהן בעלות ערך, למשל זה התקציב.
משה גפני: הסעיף הזה לא מתגמל מורים על פיתוח תוכניות.
משה גפני: יש לנו בנושא של הדיגיטציה - - -
עינת וילף: אני מבדילה כרגע בין דיגיטציה, אבל אם לצורך העניין בא אדם עם תפיסת עולם שאומרת – מי שצריכים לפתח את תוכניות הלימוד אלה המורים בשטח ולא לקחת גורמים חיצוניים לעשות את זה, האם זה התקציב שמוקדש לפיתוח תוכניות לימוד?
משה גפני: תוכניות לימודים מפותחות על-ידי גורמים חיצוניים, ובאים לקבל אישור משרד החינוך לתוכנית הלימודים שפיתחו, לספר שהנפיקו, מקבלים את האישורים המתאימים אם עומדים ביעדים.
משה גפני: התקציב הזה מיועד לנושאים מאוד מאוד ספציפיים, שייתכן שמו"לים לא ייקחו על עצמם בגלל איזו אוכלוסייה קטנה שזקוקה לאותה תוכנית לימודים או לאותו ספר ספציפי, או לנושא של מדע וטכנולוגיה.
משה גפני: פה זה התקציב שמיועד לטובת הנושאים האלה.
משה גפני: אנחנו לא מתקצבים את כל תוכניות הלימודים שמפותחות וכל הספרים שיוצאים, לצורך העניין.
עינת וילף: שירות פסיכולוגי – 260 מיליון שקלים.
משה גפני: התקציב הזה ברובו מיועד לתשלום עבור פסיכולוגים במערכת החינוך, העברה לרשויות המקומיות.
עינת וילף: להשתמש בהוראות התקציב לשנת 2012 או להצעת תקציב?
עינת וילף: אין ספק שכל הנושא הטכנולוגי יצטרך לעבור שדרוג.
עינת וילף: נמשיך בינתיים עד שנראה שזה יעלה.
עינת וילף: השירות הפסיכולוגי.
משה גפני: השירות הפסיכולוגי, ברובו מיועד לתשלומים עבור פסיכולוגים שמועסקים על-ידי הרשויות המקומיות, העברות לרשויות המקומיות למימון הפסיכולוגים.
משה גפני: זה התקנות, זה לא רמת תוכניות.
עינת וילף: היא רמה הרבה יותר מפורטת.
עינת וילף: השירות הפסיכולוגי זה רק השירות הפסיכולוגי במשרד החינוך.
עינת וילף: זה לא כולל למשל יועצות או תקצוב יועצות.
משה גפני: לא, יועצות מתוקצבות במסגרת שכר מורים, שעות הוראה.
משה גפני: זה במסגרת בתי-הספר.
משה גפני: מעבר לתשלום עבור הפסיכולוגים יש גם תשלום עבור ועדות ללקויי למידה, מלחמה בסמים ובאלכוהול וכל מיני פעילויות שמבצע שפ"י.
עינת וילף: כוח עזר פדגוגי – 112 מיליון שקלים.
משה גפני: זה למעשה תקציב שמיועד לשירות הלאומי-אזרחי ולמורות חיילות במערכת החינוך.
עינת וילף: אין היום מורות חיילות, יש סייעות מורות, או שעדיין יש מורות חיילות?
משה גפני: יש מורות חיילות.
עינת וילף: יש כוח עזר של מורות?
עינת וילף: מורות שמתרגלות?
משה גפני: יש שירות לאומי-אזרחי.
משה גפני: יש במגזר הדתי ובמגזר הרגיל.
עינת וילף: בתוך בתי-הספר הן מתרגלות?
משה גפני: הן נכנסות לסיוע במסגרת בתי-ספר, בעיקר בחינוך מיוחד הן נכנסות, במסגרת של פנימיות וגם בבתי-ספר רגילים במידה כזאת או אחרת.
עינת וילף: מתנ"סים – 112 מיליון שקלים.
משה גפני: זה תקציב החברה למתנ"סים ותקציב סל תרבות ביחד.
עינת וילף: תקציב סל תרבות הוא בתוך החברה למתנ"סים?
משה גפני: הוא גם בסעיף הזה, בתוכנית של החברה למתנ"סים.
משה גפני: סל תרבות גדל משבעה מיליון ל-13 מיליון בשנת התקציב החולפת, משנת 2011, במסגרת היעדים של התוכנית האסטרטגית של המשרד.
עינת וילף: כלומר, מתנ"סים – מתוך ה-112 מיליון שקלים, סל תרבות.
משה גפני: מתוך ה-112, כ-98 מיליון.
עינת וילף: חינוך לא פורמלי – 236 מיליון שקלים.
משה גפני: מדובר פה על תקציב מינהל חברה ונוער.
משה גפני: התקציב הזה מיועד לתשלומים למורי של"ח, תנועות הנוער, כל הפרויקטים במסגרת הרשויות המקומיות, חוק הנוער, ביקורים בירושלים, כל הפרויקטים של הכנה לצה"ל וכל הפרויקטים האחרים.
משה גפני: נוער מנותק.
עינת וילף: החינוך הקדם-יסודי – כאן זה כבר שעות הוראה?
משה גפני: קדם-יסודי – הסעיף הראשון מדבר על שכר הגננות, הסעיף השני מדבר על שכר הלימוד בגילאי שלוש-ארבע.
עינת וילף: זה שכר הגננות, זה לא שכר הסייעות לגננות.
משה גפני: זה גם שכר הסייעות לגננות.