GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: גננות וסייעות לגננות בסעיף הראשון.
עינת וילף: אחת השאלות שקיבלתי בפייסבוק זה למה שכר הסייעות לגננות לא מועבר להן ישירות ממשרד החינוך.
משה גפני: מפני שהן עובדות הרשויות המקומיות והבעלויות, הן לא עובדות משרד החינוך.
משה גפני: עובדי העזר הם עובדים של הבעלויות ושל הרשויות המקומיות, הם לא עובדי המשרד.
עינת וילף: לצורך העניין, שינוי העניין הזה הוא דבר שהן יכולות לנהל עליו משא ומתן?
משה גפני: אני לא חושב שכרגע זה עומד על הפרק.
משה גפני: כל נושא הפעלת בתי-הספר, החינוך היסודי וגני ילדים, זה באחריות הרשויות המקומיות.
משה גפני: עובדי ההוראה במסגרת ההסדר, בחינוך הרשמי, הם עובדי מדינה אבל שאר העובדים שהם לא זקוקים לפיקוח פדגוגי כמו עובדי ההוראה, הם עובדי הרשויות המקומיות – כמו שרתים, מזכירים, סייעות.
עינת וילף: יש כאן סימן שאלה שאולי צריך יהיה לדון בו עם הזמן – הסייעות, כן יש יותר ויותר מרכיב פדגוגי, גם מדברים יותר ויותר כן על ההשקעה בגנים.
משה גפני: כן, יותר ויותר, יש להן יותר השכלה ויותר הכשרה פדגוגית בשנים האחרונות.
עינת וילף: ברור, אבל אני אומרת – במסגרת תפיסה כוללת של העלאת החינוך בגנים, ההתייחסות לגנים כחלק מחינוך ולא רק כבייביסיטינג, אני חושבת שעם הזמן יהיה מקום גם לבחון את הנושא הזה.
עינת וילף: החינוך הקדם-יסודי, גם כל הנושא של טרכטנברג, ייכנס כאן, נכון?
עינת וילף: אז כאן תהיה תוספת מאוד משמעותית.
משה גפני: גילאי שלוש-ארבע, אמורה להיות תוספת של 1,802 מיליארד ביישום מלא של גילאי שלוש-ארבע.
עופרה כהן: סליחה, אני אוכל להתייחס?
עינת וילף: ודאי, אפשר להתייחס כל הזמן.
עופרה כהן: אני חושבת שהייתי צריכה גם את חגי אבל אני אפנה אלייך.
עופרה כהן: עופרה כהן, סגנית יו"ר ארגון גננות מחנכות, שהוא איגוד מקצועי לגננות בישראל.
עופרה כהן: אני רוצה לדבר על שני היבטים בקשר לתקצוב.
עופרה כהן: האחד הוא הכנסה של הוראות מנכ"ל, חוזרי מנכ"ל לגני הילדים, כשמנגד אין בדיוק תקצוב שניתן ליישם אותם בשטח, ואני אדבר על שני דברים.
עופרה כהן: אל"ף, לגבי מספר הילדים בגנים – 35 ילדים, זה מספר בלתי אפשרי, וזה התקן היום אם אני מבינה נכון.
עינת וילף: זה התקן?
עינת וילף: 35 ילדים בגן?
משה גפני: התקן הוא 35 ילדים, התקצוב הוא אחר, הוא יותר נמוך.
משה גפני: אנחנו משתתפים, מכירים בתקן של 31 תלמידים ברשויות מקבלות-מענק ו-33 תלמידים ברשויות נטולות-מענק, דהיינו ביישוב מקבל-מענק, תקן 31 תלמידים מספק כבר עלות מלאה של גן, למרות שאפשר לאכלס אותו עד 35.
עופרה כהן: כשבפועל, יש גננת וסייעת בלבד, וזה אמור לתת מענה לילדים בגילאי שלוש לשהות בגן.
עופרה כהן: זה בלתי אפשרי, אי-אפשר לתפקד בצורה הזאת, ובטח לא בהתאם למתווה של רפורמת "אופק חדש".
עופרה כהן: דבר נוסף, בשנה הבאה היעד מספר 12 במתווה הוא החלה של ילדים עם צרכים מיוחדים.
עופרה כהן: יש מגמה – כפי שאת בטח יודעת – לצמצם את מספר הילדים, ויותר ויותר לשלב אותם בחינוך הרגיל, שזה אומר יותר ילדים עם צרכים מיוחדים בגן וזה אומר יותר תשומת-לב, הכנת תח"י – תוכניות ייחודיות, וכולי, שאלה מטלות שמוטלות על הגננת כמנהלת הגן.
עופרה כהן: ומנגד, אנחנו לא עומדות בזה.
עופרה כהן: אני לא חושבת שגננת יכולה באמת לעמוד במטלות האלה ולתת חינוך ראוי, איכותי והולם לילד, בתנאים הקיימים.
עופרה כהן: הכנסת ילדים בלתי גמולים, בחוזר מנכ"ל מיוני 2001 שחייב, נאמר - מכניסים ילדים בלתי גמולים לגנים, מה שיחריף את זה בשנה הבאה עם ההחלה של טרכטנברג.
עופרה כהן: מכניסים ילדים בלתי גמולים ויש הקצאה מהרשות של אגנית, פינה מוסתרת אינטימית שמכבדת את הילד, מים חמים – אין את זה בגנים.
עופרה כהן: נכנסים ילדים בלתי גמולים, אין לנו איפה לשטוף את הילדים, פשוט אין תנאים פיזיים.
עופרה כהן: הרבה פעמים - על הרצפה, על שטיח, לעיני הילדים, אני צריכה להחליף טיטול לילד – לא אני במקרה הפרטי אלא כגננת, אני מייצגת פה את הגננות.
עופרה כהן: אני חושבת שאלה תנאים בלתי הולמים.
עופרה כהן: כל הזמן יש הוראות חדשות וכאילו אנחנו רצים קדימה, הולכים לקראת ההורים, הולכים לקראת הילד, ואני מברכת על החוק, אני חושבת שבאמת הכנסה של ילד מגיל שלוש למסגרת ציבורית מפוקחת על-ידי משרד החינוך היא טובה, היא נכונה, היא הולכת גם מבחינה כלכלית לקראת ההורים, אבל התנאים שניתנים הם בלתי אפשריים ולא ניתן ליישם את ההמלצות.
עופרה כהן: הצד השני שרציתי לדבר עליו – חגי העלה את זה קודם – זה לגבי רפורמת "אופק חדש" ומעמד הגננת, שזה הנושא השני שהארגון שלנו מטפל בו.
עופרה כהן: דובר פה על שעות שהייה שניתנו למורים.
עופרה כהן: אכן, למורים ניתנו שעות שהייה, אבל לגננות, לצערי הרב – היו שלוש שעות שהייה שבועיות למנהלת גן כדי לעשות את כל ניהול הגן, את כל התפקידים שמוטלים עליה.
עופרה כהן: הן נגזלו מאתנו – מדובר ב-156 שעות פנסיוניות – פשוט הורדו מהשכר ללא שום היגיון.
עופרה כהן: נוספו מטלות.
עופרה כהן: לעומת זאת, שעות שהייה, שזה מה שניתן למורים כשעות תפקיד שמנצלים, אצל הגננת הורידו אותן.
עינת וילף: יש התייחסות?
אורי שמרת: קודם כול, אני מתנגד לאמירות כמו "נגזלו מכן".
אורי שמרת: עם כל הכבוד, הסתדרות המורים – שהיא הגוף שמייצג אתכן – חתמה עם המדינה על הסכם.
אורי שמרת: אף אחד לא גזל מאף אחד כלום.
אורי שמרת: הגננות בהסכם הזה הוסיפו 40 דקות ליום עבודה, הופחתו שעות התפקיד בכל הרפורמה הרוחבית, וקיבלתם תוספת שכר מאוד נדיבה – אפילו אני יכול להגיד – של 23%, הוגנת היא בטוח, לדעתי.
אורי שמרת: לדעתי האישית.
אורי שמרת: אם את עכשיו באה ואומרת – לדעתי הסכם "אופק חדש" מקפח את הגננות, אני חושב שאת טועה, אבל זו דעתך.
אורי שמרת: להגיד שמישהו גזל מכן משהו, לדעתי זה לא מדויק וגם לא הוגן.
עופרה כהן: אני מתנצלת על ההתבטאות, אבל נחזור לעניין עצמו.
עינת וילף: אנחנו אבל כן נקיים דיון בכל הנושא של הגננות ו"אופק חדש" כי אני חייבת להודות – ערימת התלונות הולכת ומצטברת לגבי הגנים.
עינת וילף: בכלל, יכול להיות שככל שאנחנו הולכים במגמה חיובית של יותר ויותר כספי מדינה לגנים, ההבנה שגנים הם חינוך ושהחינוך בגנים אפילו חשוב יותר מחינוך בכיתות הגבוהות, אנחנו נצטרך להתחיל לחשוב על תקצוב מאוד שונה גם בתקנים של כמה זה כיתה, גם איך מתייחסים לגננות, גם איך מתייחסים לסייעות.
עינת וילף: אני חושבת שאנחנו נצטרך להיות באופן מאוד ברור במגמה שמבהירה בכל ההיבטים שהיחס לגנים הוא כבר לא יחס של בייביסיטר ושל הוצאת הורים לעבודה אלא יחס שאומר – כאן מתבצעות שנות החינוך החשובות ביותר ולכן העוסקים בחינוך בשנים האלה צריכים להיות כולם עובדי משרד החינוך, ובכלל תקנים לכיתות, התייחסות, שעות, כל הדברים האלה יצטרכו להשתנות.
עינת וילף: אנחנו בתחילת השלב הזה, אבל אני חושבת שזה מאוד ברור שלשם נצטרך ללכת, כלומר זה כבר לא בייביסיטר.
עופרה כהן: תודה רבה.
עינת וילף: בבקשה, רינה.
רינה כהן: הערה קצרה בהקשר הזה.
רינה כהן: מחקר שיקגו מלמד אותנו שהשקעה של דולר אחד בגיל הרך חוסכת בהמשך שבעה דולר, אז צריכים גם מההיבט הכלכלי לחשוב איפה אנחנו עושים את ההשקעה המסיבית ולאן רוצים להגיע, והקדם-יסודי, הגיל הרך, באמת חייב להיות על סדר-היום, ויש התחלה טובה, המשך טוב עם טרכטנברג והייצוג שהיה כאן – גם ההורים הולכים עם הסיפור הזה של ההשקעות בגיל הרך וביסודי, ובכוח שמטפל.
רינה כהן: הוא לא מטפל, הוא מחנך.
עינת וילף: ברור שלשם צריך ללכת.
עינת וילף: זה שינוי תפיסתי, הוא מחלחל אבל הוא יצטרך לבוא לידי ביטוי בכל מנגנוני התקצוב, החשיבה.
עינת וילף: ברור שכיתה של 35 ילדים בגן, עם גננת וסייעת, זה לא סביר בשום קנה מידה – מי שרק ביקר בגן, ואני לאחרונה עושה את זה הרבה - זה לא סביר.
עינת וילף: חינוך יסודי.
משה גפני: יש כיום כ-100,000 תלמידים שכבר נמצאים בחוק חינוך חובה חינם, שנמצאים באותה רמת שירות של גננת וסייעת.
משה גפני: להגיד שלא היינו רוצים לשפר את זה, בוודאי שהיינו רוצים לשפר את זה אבל כל התקציב של טרכטנברג, הוא מיועד אך ורק לנושא של הקלת הנטל על ההורים באותה רמת שירות שהיתה מתוקצבת, אז באותה חבילה כרגע להוסיף עלות נוספת, זה דבר שאולי היינו מאוד רוצים אבל נראה לי שזה לא סביר כרגע עם כל העלויות שהמדינה משקיעה בנושא הזה.
משה גפני: ייתכן שבשלב הבא נבקש, אולי בטווח היותר רחוק, לעדכן את רמת השירות בנושא הזה אבל כרגע כולנו מכוונים לנושא של יישום ועדת טרכטנברג בגילאי שלוש-ארבע והתקציבים שתוקצבו הם תקציבים שמיועדים לצורך חינוך חינם לאותה אוכלוסייה.
משה גפני: שוב, אני רוצה לציין ששליש מהמערכת עבד לפי אותה רמת שירות בשנים הקודמות, והנושא הזה לא עלה על הפרק.
אורי שמרת: גם מי ששילם את הכסף – מה שטרכטנברג עשה, חינוך חינם לגילאי שלוש-ארבע – זה למעשה הורים שעד היום שילמו כסף לגן כי היו תשלומי הורים, עכשיו מחליפים את הכסף הפרטי הזה בכסף ציבורי.
אורי שמרת: כלומר, לא רק 100,000.
אורי שמרת: כל ה-220,000 שהיו עד היום במערכת הציבורית, זה היה סטנדרט.
עינת וילף: אני חושבת שיש הסכמה גורפת - כל מה שעושים עכשיו זה טוב, רק להציג כיוון לעתיד שיותר ויותר ברור שצריך להתחיל להתייחס לגילאים האלה כגילאי החינוך החשובים.
עינת וילף: כשאתה מסתכל על התקציבים, הנטייה ההיסטורית היא כמובן להסתכל אחרת ולהסתכל על הגיל הרך כבייביסיטינג.
עינת וילף: אני חושבת שהמגמה היא היום מגמה הפוכה בכל העולם וגם אנחנו נהיה חלק ממנה.
אורי שמרת: גם בטרכטנברג, פרט לחינוך חינם בגילאי שלוש-ארבע, בסבסוד מסגרות צהרים לגילאי שלוש-תשע, שזה הגיל הרך למעשה, החליטו שהילדים יישארו עד 16:00 ויקבלו תשומות חינוכיות נוספות.
אורי שמרת: בטרכטנברג, פרט לחינוך חינם היה עוד רובד של להעלות את הרף בגיל הרך.
עינת וילף: הכול לטובה, רק מציגים לאן עוד רוצים ללכת.
עינת וילף: חינוך יסודי – 13 מיליארד שקלים, אלה בעצם השעות.
משה גפני: בין היתר.
עינת וילף: שעות הוראה.
עינת וילף: כאן כולם הם מועסקי משרד החינוך.
משה גפני: שעות ההוראה – פה הם מועסקי משרד החינוך ברובם.
משה גפני: בחינוך המיוחד יש חלק שהם במוכר שאינו רשמי אבל ברובם כן.
משה גפני: רוב רובו של התקציב כן.
עינת וילף: כלומר, החינוך היסודי שהוא לא חינוך מיוחד, השעות זה כמעט שמונה מיליארד שקלים.
משה גפני: החינוך המיוחד, פחות ממחצית במוכר שאינו רשמי.
עינת וילף: אני רואה שיישום חוק יום לימודים ארוך זה כ-100 מיליון שקלים.
משה גפני: לא, השעות כבר נמצאות בתוך הסעיף הראשי של השעות.
משה גפני: התקציב שנמצא בתוכנית הזאת הוא עבור תוכנית מיל"ת – פנימיות יום.
משה גפני: התקציב של יום חינוך ארוך – אנחנו צריכים בחוק התקציב החדש לשנות את השם של הסעיף הזה, למעשה כל השעות עברו לסעיף 11 26.
עינת וילף: כל השעות היום בתוך החינוך היסודי זה בעצם "אופק חדש" כבר.
עינת וילף: אז אותם 3.3 מיליארד שקלים בבסיס התקציב, יישום מלא של "אופק חדש" – לאיזה סעיף כאן זה בעצם נכנס?
משה גפני: סעיף בתוך 11 26.
עינת וילף: כלומר, לשעות תקן-חינוך יסודי?
עינת וילף: זה בעצם ייכנס לשם וזה ייכנס לבסיס התקציב.
משה גפני: וכשזה ייכנס לחטיבות הביניים, אז כן ייכנס לחטיבות הביניים.
עינת וילף: החינוך העל-יסודי.
משה גפני: זה חטיבות הביניים והחטיבה העליונה.
משה גפני: תקציב חטיבות הביניים, כמו החינוך היסודי – תקצוב שעות מורים עובדי מדינה, וחטיבה עליונה זה העברות לבעלויות ולרשויות מקומיות עבור שכר לימוד תלמידים בחטיבה העליונה, זה פר תלמיד.
עינת וילף: החינוך העל-יסודי הוא שש שנים?
משה גפני: החינוך העל-יסודי הוא שש שנים אבל הוא מחולק בין חטיבת ביניים לחטיבה העליונה.
עינת וילף: רק השאלה הכי בסיסית שיש - חינוך יסודי, אנחנו מדברים על 13 מיליארד שקלים, והחינוך העל-יסודי, כמעט 9 מיליארד שקלים, ההבדל הוא פשוט במספר הילדים?
עינת וילף: כי דווקא בחינוך העל-יסודי הילדים, לפי המספרים שלך, מקבלים יותר פר תלמיד.
משה גפני: זה לא מדויק לעשות.
משה גפני: בחינוך העל-יסודי, חטיבה עליונה למשל קולטת את כל מגזרי החינוך, כולל מגזר חרדי.
משה גפני: אם אני רוצה לצרף כדי להשוות, אני צריך לצרף את התקציב של המוכר שאינו רשמי - סעיף 29 בחוברת התקציב - לתקציב החינוך היסודי כדי לקבל את כל היקף החינוך היסודי ואז לקבל את התמונה הכוללת.
עמי צדיק: גם במדינות OECD זה כך.
עמי צדיק: ההוצאה פר תלמיד בעל-יסודי היא גבוהה בהרבה.
משה גפני: בעיקרון היא יותר גבוהה.
עמי צדיק: העלויות יותר גבוהות, יש נניח מעבדה.
עינת וילף: לא, אבל כאן ההוצאה הכוללת היא נמוכה משמעותית – ההוצאה הכוללת על החינוך העל-יסודי.
עינת וילף: כלומר, פר תלמיד היא יותר גבוהה אבל היא הרבה יותר כוללת.
עינת וילף: הייתי חושבת שיהיה מספר דומה של תלמידים, אבל אפשר לבדוק את זה.
אורי שמרת: זה לא מספר דומה של תלמידים.
אורי שמרת: קודם כול, יש מספר שונה של תלמידים, ושנית, בעל-יסודי כרגע לא מבוצעות רפורמות, צריך לזכור את זה.
עינת וילף: אתה אומר, עדיין לא נכנסו הרפורמות.
אורי שמרת: התקציב הזה הוא ללא רפורמות בכלל.
משה גפני: ללא "עוז לתמורה" בכלל.
משה גפני: גם "אופק חדש" בחטיבות הביניים.
עמי צדיק: אבל גם עם הרפורמות זה לא ישתנה, זה לא יהפוך לגבוה יותר.
אורי שמרת: התקציב פר תלמיד – לא בדקתי.
עמי צדיק: פר תלמיד זה גבוה יותר.
אורי שמרת: כי גם יש יותר תלמידים ביסודי, וגם זה עוד בלי רפורמות.
אורי שמרת: צריך לבדוק.
עינת וילף: אני אדלג על החינוך ההתיישבותי, אני רואה שהוא ממש מתוקצב בית-ספר, בית-ספר.
עינת וילף: חינוך עצמאי ומוכר - סעיף 29.
משה גפני: חינוך עצמאי זה רשת החינוך העצמאי, מתוקצבת עבור שעות ההוראה וכל השירותים הנלווים.
משה גפני: כפי שאמרתי קודם לכן, החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני זה סעיף 15 29, מתוקצבים ככלל ילדי ישראל והתקצוב שלהם נגזר בהתאם לתקצוב בחינוך הרשמי.
משה גפני: החינוך המוכר האחר זה אותו תקציב של המוכר שאינו רשמי בשיעור 75%, ופעולות החינוך העצמאי זה למעשה התקציב שמיועד למוסדות הפטור.
עינת וילף: החינוך העצמאי, אתה אומר, זה שתי הרשתות.
משה גפני: החינוך העצמאי זה רשת אחת, ומעיין החינוך התורני, 15 29, זו הרשת השנייה.
יעקב פרידברג: מה זה פעולות החינוך העצמאי?
משה גפני: למעשה, מה שעומד מאחורי הסעיף הזה זה מוסדות הפטור.
משה גפני: הם מתוקצבים באמצעות זה.
יעקב פרידברג: צינור.
עינת וילף: והחינוך מוכר האחר, בסוף בסוף זה 300 מיליון שקלים.
משה גפני: זה אותם 75% שדיברנו עליהם – השתתפות 75%.
יהודית גידלי: כמה מוסדות יש בסעיף הזה?
משה גפני: בסביבות 70,000 תלמידים, לפי מיטב זכרוני.
משה גפני: מספר מוסדות אני לא זוכר כרגע.
עינת וילף: זה דווקא מעניין כי אני חושבת שהרושם שנוצר הרבה פעמים הוא שמדובר במשהו הרבה יותר דרמטי, אלא אם כן – רק שאני אבין – תקצוב מורים בבית-ספר מוכר שאינו רשמי אחר, הוא לא יושב בשעות ההוראה, הוא פה, הכול פה.
אילנית שושני: 75%.
עינת וילף: כלומר, בית-ספר מוכר שאינו רשמי אחר – לצורך העניין, הריאלי – אינו מקבל שום תקציב נוסף ממשרד החינוך, שהוא לא בסעיף הזה.
יעקב פרידברג: אבל זה רק בכיתות ז'-ט'.
משה גפני: רק בכיתות ז' עד ט'.
משה גפני: חטיבה עליונה מתוקצב בשכר לימוד העל-יסודי.
משה גפני: הוא ככלל המוסדות, כולם מוכרים שאינם רשמיים בחטיבה העליונה.
עינת וילף: בסופו של דבר אנחנו מדברים כאן על חטיבות הביניים של כמה בתי-ספר.
משה גפני: החינוך המוכר האחר זה בעיקרו חינוך יסודי, וחלקו חטיבות ביניים.
משה גפני: אין חטיבת ביניים מוכרת, בהגדרה.
עינת וילף: משם זה עובר לתרבות וטלוויזיה חינוכית ספורט – נעשה בנפרד.
עינת וילף: זה תקציב של משרד החינוך, התרבות והספורט כאן?
יהודית גידלי: אני מניחה שכן.
יהודית גידלי: יש לנו ספר תקציב נפרד למשרד התרבות והספורט.
עינת וילף: אני רואה שיש סעיפי תרבות.
עינת וילף: רשות הספורט זה חינוך גופני בבית-הספר.
עינת וילף: מה זה סעיף תרבות יהודית?
משה גפני: תרבות יהודית ותרבות חרדית – תקציב שמיועד לתמיכות בעיקרו, לתמיכות בכל מיני גופים.
עינת וילף: למשל, תן לי דוגמה.
משה גפני: לשיעורי תורה, לכל מיני פעילויות במסגרת רשויות מקומיות.
משה גפני: למשל יש שבוע המורשת היהודית שמתוקצב במסגרת רשויות מקומיות.
עינת וילף: הטלוויזיה החינוכית מקבלת 81 מיליון שקלים, והעברות למוסדות תורניים.
משה גפני: זה אגף לישיבות.
עינת וילף: ישיבות קטנות או גם ישיבות גבוהות?
משה גפני: גבוהות.
עינת וילף: כלומר, המיליארד שקלים זה היה השינוי שחל בתקציב הנוכחי – מיליארד השקלים הוכנסו לבסיס התקציב, והם עכשיו מתקצבים את הישיבות.
עינת וילף: זה אותן ישיבות של "תורתו-אומנותו", לצורך העניין?
עינת וילף: הבטחת הכנסת מינימום לאברכי כוללים – 110 מיליון שקלים – זה מה שהיה ההסכם השנה שמתחילים לסגור את זה, נכון?
עינת וילף: זה סכום שיותר לא גדל, בעיקרון.
אורי שמרת: יכול להיות שזה גדל ל-140, אני לא זוכר.
עינת וילף: כמעט הכול זה תמיכה בכוללים, ויש לנו את תקציב הפיתוח.
עינת וילף: תקציב הפיתוח, למה הוא קיים כסעיף נפרד מתקציב החינוך?
אורי שמרת: כל משרדי הממשלה – תקציבי הפיתוח הם בסעיפים נפרדים.
אורי שמרת: צריך להבין שתקציב הפיתוח פועל בשונה מתקציב שוטף, הוא פועל רק באמצעות הרשאה להתחייב.
אורי שמרת: נותנים הרשאה להתחייב, ואחר כך המזומן זה על בסיס ביצוע.
עינת וילף: אגב, תקציבי הפיתוח זה גם שיפוצים בבתי-ספר קיימים או זה רק בתי-ספר חדשים, לצורך העניין?
אילנית שושני: יש סעיף חידוש מבנים.
אילנית שושני: בתקציב הפיתוח ישנה בנייה חדשה של כיתות לימוד, ישנו גם סעיף עבור חידוש מבנים, שזה בעיקר למבנים קיימים.
עינת וילף: וזה גם שוטף, תיקונים שוטפים, דברים בנושא הזה – 230 מיליון שקלים.
אילנית שושני: היערכות לקראת פתיחת שנת לימודים.
עינת וילף: האם יש דרך למשרד החינוך להתייחס לתקציב הפיתוח הזה באופן פדגוגי?
עינת וילף: כלומר, לצורך העניין, אם משרד החינוך מעוניין להשקיע יותר בבתי-ספר שהוכיחו שאין בהם ונדליזם, ששומרים יותר טוב על הציוד, רוצה לתגמל אותם בכך שמי שהוכיח את היכולת לשמור על ציוד ועל מבנים, יקבל יותר כסף לכך שהמבנה שלו יהיה עוד יותר מוצלח, ומי שלא מוכיח את היכולת לשמור, יתוקצב בפחות.
עינת וילף: האם יש אפשרות לעשות חיבור פדגוגי בכלל עם תקציבי הפיתוח?
אורי שמרת: תיאורטית, כן.
אורי שמרת: אם יהיו קריטריונים מסוימים, תיאורטית אפשר לעשות את זה.
אילנית שושני: התקציב הוא בעיקר למבנים ישנים, שהם מעל 50 שנה.
אילנית שושני: הסעיף להיערכות לפתיחת שנת לימודים הוא יחסית מאוד קטן באחוזים.
אילנית שושני: מרכז הכובד של סעיף חידוש מבנים הוא בעיקר חידוש עומק למבנים מאוד ישנים, ולכן ההצעה שלך תתייחס לאחוז מאוד קטן מהתקציב הזה.
אילנית שושני: היא אפשרית אבל - - -
עינת וילף: אבל זה אפשרי.
עינת וילף: לבית-ספר, כמה אלפי שקלים או כמה עשרות אלפי שקלים יכולים להיות מאוד משמעותיים לכאן או לכאן, אם בית-ספר מקבל יותר – בית-ספר שהוכיח את עצמו.
אילנית שושני: אילנית שושני, סגנית מנהל אגף בינוי במשרד החינוך.
אילנית שושני: הנושא של אחזקת המבנים, תחזוקה של מבנה – נוגע לשאלתך בנושא ונדליזם – הוא באחריות הרשות המקומית.
אילנית שושני: הרשות המקומית מעמידה תקציבים לנושא תחזוקה של בית-הספר וזה באחריותה, ולכן ישנו איזשהו ניגוד בתקציבים לנושא הזה, לגבי הצעתך לנסות להרים איזשהו מבחן נוסף לנושא של תקצוב.
איתי חוטר: למה?
איתי חוטר: אני מניח שהיא מדברת על שיפוצי קיץ למשל.
עינת וילף: לא, אבל גם לאורך השנה.
אילנית שושני: התחזוקה השוטפת היא באחריות הרשות המקומית ולא מתוקצבת על-ידי משרד החינוך, חוץ מהתקציב הקטן של צביעת קירות לפני פתיחת שנה, זה סכום מינימלי.
עינת וילף: המטרה הרעיונית כמובן היא בכל זאת לתגמל בתי-ספר שמוכיחים שיש להם יחס מכבד לציוד.
איתי חוטר: היא אומרת – היינו רוצים לתגמל אבל אין לזה כסף, הרשות המקומית היא זו שמשקיעה את הכספים, לא המדינה.
עינת וילף: זו הרשות, ואז נעלה את השאלה הזאת מולכם, הרשויות, אם אתם רוצים לצאת בפרויקט כזה שמבטיח ששקל שמושקע בבית-ספר שיודע לשמור על ציוד, גם ילך יותר רחוק מאשר בית-ספר שעדיין לא הוכיח את יכולתו, ולכן יש לו גם תמריץ להוכיח את יכולתו לשמור על ציוד, למשל.
איתי חוטר: זו מדיניות של כל רשות מקומית.
עינת וילף: בסדר, זה נושא לדיון עם הרשויות המקומיות אם הן רוצות לקדם פרויקט כזה.
עינת וילף: אנחנו נעצור פה.
עינת וילף: אני מקווה שבמשהו סייענו לציבור דרך ערוץ-99 יותר להכיר את התקציב.
עינת וילף: אני רוצה להודות לכם שהייתם כאן בכל שלוש השעות, להסביר לנו סעיפים שונים.
גדעון פישר: האם אפשר להתייחס?
עינת וילף: אנחנו ממש צריכים לסיים, אז בדקה.
גדעון פישר: גדעון פישר, יושב-ראש ועד ההורים הארצי, ארגון חדש שהוקם על הרגליים אך לפני שבוע.
גדעון פישר: שני משפטים ברשות כבוד יושבת הראש.
גדעון פישר: ראשית, אני חושב שזאת בשורה חדשה, בשורה נפלאה להורים במדינת ישראל שעוד לא הוקמנו, הארגון החדש, וכבר היושבת-ראש מצאה לנכון להזמין אותנו לקחת חלק בישיבות המאוד מאוד חשובות האלה של תקציב משרד החינוך.
גדעון פישר: בעניין הזה, אל"ף, תודה רבה לך וזו בשורה נפלאה, אני משוכנע שזה רק קצה הקרחון.
עינת וילף: זה מובן מאליו.
גדעון פישר: אנחנו לא לוקחים את זה כמובן מאליו ואנחנו מאוד מודים לך.
גדעון פישר: הדבר השני, אין לנו ספק שגם מתוך הדברים שעלו פה בשעות האלה של הישיבה שאנחנו כבר שומעים, גם משיעורי-בית שהכנו לקראת הישיבה, גם מדוח מבקר המדינה האחרון שדיבר על תשלומי יתר של ההורים, של מיליארד שקלים מדי שנה, וגם מתוך העובדה שאנחנו שומעים שתשלומי ההורים גם בתקציב משרד החינוך, נכון להיום, נמצאים בתוך סל - כמו שקראת לו, כבוד היושבת-ראש, ובצדק – ולא באופן שניתן יהיה לעבוד אתו, לאבחן אותו ואולי אפילו לברך עליו, לכן הבקשה שלנו היא להמשיך ולהשתתף בישיבות הוועדה הזאת.
גדעון פישר: ובישיבות – עד כמה שניתן – של משרד החינוך, שיזמין אותנו לתת כתף, לשמוע.
עינת וילף: אני ממליצה, זה להם.
גדעון פישר: אני מנצל את הפלטפורמה שכבוד היושבת-ראש מאפשרת לנו, לבקש להיות חלק מהישיבות של משרד החינוך.
גדעון פישר: אנחנו באים כדי להשמיע וגם להשפיע, אבל – וזה אבל מאוד מאוד חשוב – לא כדי להתעמת.
גדעון פישר: אנחנו נכבד ונקבל כל החלטה באשר היא, ואנחנו אומרים זאת מראש.
גדעון פישר: יחד עם זאת, במסגרת הכבוד ההדדי וההיגיון מאחורי העניין, אני חושב שזה חשוב גם למשרד החינוך לחבק את ההורים – ארבעה מיליון הורים במדינת ישראל; אמרנו שיש שני מיליון תלמידים אז ארבעה מיליון הורים; עם אחוז הגירושין זה גם חמישה מיליון הורים – לחבק את ההורים אליכם לפני שאתם מברכים על המוגמר כדי שאנחנו נבוא ונספר את הבשורה ונאמר, שיתפתם אותנו.
גדעון פישר: חלק מהדברים אפילו אולי קיבלתם את דעתנו, חלק כמובן לא קיבלתם, זה לגיטימי ואך טבעי, אבל לפחות שאנחנו נרגיש שהיינו חלק בתהליך הזה.
גדעון פישר: אנחנו מבטיחים לכם מראש – אנחנו באים עם הרבה אנרגיה חיובית, להקשיב, לעזור ועד כמה שניתן, להיות במצב שבו שוטחים בפניכם את האני מאמין שלנו.
גדעון פישר: תודה רבה.
עינת וילף: תודה רבה, ואני רוצה באמת לנצל את זה שערוץ הכנסת עשה מעשה אזרחי חשוב והעביר את הדיון הזה על התקציב – לקרוא לציבור להיכנס לאתר האינטרנט של משרד החינוך, של משרד האוצר, לקרוא את הפרטים, יש פירוט הרבה יותר מאשר דיברנו עליו היום של התוכניות השונות של משרד החינוך, להכיר את התקציבים, להכיר על מה מדובר.
עינת וילף: אני חושבת שזה דבר שיתרום מאוד להעמקת הדיון, להרחבת הדיון בנושא כל כך מרכזי.
עינת וילף: תודה רבה לכולכם ותודה רבה על הזמן שהקדשתם.
עינת וילף: הישיבה נעולה.
אלכס מילר: מי מייצג את המכללה?
רענן הר-זהב: המכינה האקדמית "רום פרט" היא מכינה יוצאת דופן בנוף הישראלי.
רענן הר-זהב: למעשה, היא המכינה היחידה בארץ המיועדת כל כולה לתלמידים בעלי לקויות למידה והפרעות קשב חמורות.
רענן הר-זהב: אין מכינה שעושה את מה ש"רום פרט" עושה.
רענן הר-זהב: זו מכינה שעובדת 23 שנה.
רענן הר-זהב: כל הגורמים יסכימו שהיא מוצלחת מאוד.
רענן הר-זהב: בין 40% ל-50% מהבוגרים שלה משתלבים במערכת ההשכלה הגבוהה, וצריך לקחת בחשבון שזו אוכלוסייה מוחלשת ביותר: לא רק שמדובר בבעלי לקויות למידה והפרעות קשב חמורות, אלא שהם גם באים מהשכבות הסוציו-אקונומיות הנמוכות ביותר.
רענן הר-זהב: 95% מהאוכלוסייה מוגדרים כראויים לקידום, ונשלחים אליה גם ממשרד הביטחון – אגף השיקום וצה"ל.
רענן הר-זהב: למעשה, זו מכינה יוצאת דופן בנוף של מדינת ישראל, והיא מוצלחת ביותר.
רענן הר-זהב: מה הבעיה שנוצרת כיום?
רענן הר-זהב: בחודש דצמבר 2010 פורסם דוח של ועדה ציבורית, שנקראת "ועדת אריאב", בראשה עמד ירום אריאב מהאוצר.
רענן הר-זהב: זו היתה ועדה ציבורית שבחנה את נושא המכינות הקדם אקדמיות.
רענן הר-זהב: היא הגיעה לכמה המלצות.
רענן הר-זהב: אחת ההמלצות היתה לעודד את המכינות הקדם אקדמיות בישראל.
רענן הר-זהב: היא תמכה במכינות בגרותיות, כמו המכינה הזו.
רענן הר-זהב: למעשה, הבוגרים של המכינה הזו הולכים ועושים את בחינות הבגרות הרגילות.
רענן הר-זהב: היא המליצה במיוחד לטפל באוכלוסיות מוחלשות, בדיוק כפי שהמכינה הזו עושה.
רענן הר-זהב: הוועדה גם המליצה שיקום צוות בין-משרדי לטיפול בנושא.
רענן הר-זהב: הממשלה אמצה את החלטות ועדת אריאב, ויש החלטת ממשלה 30/62 שמאמצת את ההחלטות.
רענן הר-זהב: פתאום, ות"ת החליטה, ביוזמתה, לקחת את העניין לטיפול בלעדי שלה.
רענן הר-זהב: זה נכון שהדוח של ועדת אריאב אמר, שבהמשך הדרך ות"ת תרכז את את הפעילות ביחד עם המשרדים האחרים.
רענן הר-זהב: פה, במקום הצוות הבין-משרדי: משרד האוצר, משרד החינוך, משרד הביטחון וות"ת, החליטה ות"ת שהיא קובעת את הכללים.
רענן הר-זהב: היא קבעה כלל שעומד בניגוד להמלצות של ועדת אריאב, שאומצו על ידי הממשלה.
רענן הר-זהב: היא קבעה שלא יהיו יותר מכינות מחוץ למוסדות להשכלה גבוהה.
רענן הר-זהב: כלומר, מכינות קדם אקדמיות יהיו רק בתוך מוסד להשכלה גבוהה.
רענן הר-זהב: המשמעות מבחינת "רום פרט" ועוד מספר מכינות, שזה למעשה מסיים את פעילותן.
רענן הר-זהב: ועדת ירום אריאב לא המליצה את זה.
רענן הר-זהב: להפך, היא הדגישה שיש לפתח גם את המכינות האלה.
רענן הר-זהב: אנחנו ניסינו להידבר עם הות"ת והמל"ג.
רענן הר-זהב: אני שלחתי פנייה כבר בסוף חודש אפריל, אבל לא קיבלתי כל תגובה.
רענן הר-זהב: נודע לי, שמחר המועצה להשכלה גבוהה הולכת להצביע על נושא המכינות הקדם אקדמיות.
רענן הר-זהב: כלומר, לאמץ את המתווה שות"ת הציעה בפניה.
רענן הר-זהב: זאת הבעיה שבפניה אנחנו נמצאים היום.
רענן הר-זהב: יש פה מפעל בלתי רגיל, שיש בו מאות תלמידים מהאוכלוסיות הכי מוחלשות, יש בו צוות שעובד, והולכים עכשיו לחסל את המפעל היפה הזה בגלל איזשהו כלל שהוועדה הציבורית המליצה הפוך ממנו.
רענן הר-זהב: מטריד אותנו מאוד שות"ת קובעת את המתווה, כאשר ההרכב של ות"ת הוא רק מוסדות להשכלה גבוהה.
רענן הר-זהב: כלומר, יש פה אינטרס מובנה לקחת את כל העוגה הזו ולהעביר רק למוסדות להשכלה גבוהה.
רענן הר-זהב: מבחינה עניינית - אין בכך טעם ענייני, וזה לא עולה בקנה אחד עם ההמלצות שאומצו על ידי הממשלה.
רענן הר-זהב: לכן, פנינו לוועדת החינוך, ואנחנו מבקשים את התערבותה כדי שהמסגרת הזו תוכל להמשיך להתקיים.
ישראל אייכלר: אני לא אחזור על אותם דברים שאמר רענן, אבל אני רוצה להדגיש שהמכינה הזו הוקמה כבר ב-1989.
ישראל אייכלר: כל השנים האלה המכינה היתה תחת פיקוח של האגודה לקידום החינוך, ובהמשך על ידי חברת מרמנט.
ישראל אייכלר: בחישוב גס, אני יכול לומר שהיו אלפי תלמידים, שאילולא התיקון הלימודי שנתנו להם הם לא היו מגיעים לתעודת בגרות ולימודים אקדמיים.
ישראל אייכלר: יש לנו פה תלמיד, שהייתי מבקש שידבר ויתאר את מה שהוא עבר כדי להיות היום סטודנט במכללה.
ישראל אייכלר: אני רוצה להדגיש, שמדובר באוכלוסייה הבעייתית והקשה ביותר.
ישראל אייכלר: זו אוכלוסייה שלולא ההתערבות לא תגיע לאוניברסיטה או למכללה.
ישראל אייכלר: מדובר גם בליקויי למידה וגם בכאלה הסובלים מבעיות קשב וריכוז, וכן אוכלוסייה המגיעה משכבות סוציו-אקונומיות נמוכות.
ישראל אייכלר: הרבה פעמים מדובר גם בנכי צה"ל ונכי המוסד לביטוח לאומי.
ישראל אייכלר: זו באמת אוכלוסייה שצריכה טיפול ייחודי.
ישראל אייכלר: הם לא יכולים להשתלב במאסה גדולה.
ישראל אייכלר: הם חייבים את הטיפול האישי, וזה מה שאנחנו נותנים כבר הרבה מאוד שנים.
ישראל אייכלר: אני חושש מאוד, שכל המהלך הזה יותיר הרבה אנשים מחוץ למסגרת חינוכיות שהם היו יכולים להיות בה.
אלכס מילר: נציגת מל"ג, האם את מכירה את הסוגיה?
מגי קורן: לפני כן, אני רוצה לתקן משהו שאמר ד"ר וינקלר.
מגי קורן: אני מנהלת האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך.
מגי קורן: כיום, המכינות נמצאות בפיקוח ובאחריות של האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך ולא באחריות חברת מרמנט.
מגי קורן: חברת מרמנט היא זכיינית של משרד החינוך לצורך הבקרה והתפעול.
מגי קורן: כעת, האחריות עדיין באגף לחינוך מבוגרים.