GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים אמסלם: מספר מילים קצרות ממש.
חיים אמסלם: קודם כל, אני מברך את ההתכנסות הנכבדת והיקרה והחשובה, את היוזמה של ידידי זבולון.
חיים אמסלם: אין ספק שהחמ"ד לאורך שנות דור עוסק פשוט בהצלת נפשות.
חיים אמסלם: חז"ל כבר אמרו, כל המלמד בן חברו תורה מעלה עליו הכתוב כאילו ילדו, אבל אני יותר מתחבר לפסוק – אם תוציא יקר מזולל, כפי תהיה.
חיים אמסלם: ממש כך.
חיים אמסלם: והעבודה של החמ"ד ואני מכיר אותה, היא עשייה אדירה, היא עשייה נפלאה ורק ברוח מה שאמר עתניאל, החינוך הממלכתי דתי מבחינתי, מהחזון שאם הייתי מצייר חזון, אני רוצה לראות תחת ה- Title הזה של דתי, את כל הגוונים של הדתי, ממש את כל הגוונים של הדתי, ברוח של אהבת ארץ ישראל, ברוח של ציונות, ברוח של נשיאה משותפת בנטל, ברוח של כל הדברים שאנחנו כל הזמן מדברים עליהם, תחזקנה ידיכם, תמשיכו בדרך הזאת ואנחנו כאן רק בשביל לעזור לכם.
עתניאל שנלר: תודה רבה.
חיים אמסלם: אני מתנצל, אני חייב לברוח.
זבולון אורלב: התנצלותך התקבלה.
זבולון אורלב: אתה כמו המורה שאמר הואיל ואיחרתי, אני גם אצא יותר מוקדם.
זבולון אורלב: אנחנו מוצאים ברב חיים אמסלם באמת שותף מאוד מאוד נאמן לעזור לנו בראש אחד ובעיני הוא יכול להיות ראש מועצת חמ"ד.
זבולון אורלב: במובן האידיאולוגי, במובן של התפישה, יש לו תפישה ציונית דתית, ממלכתית דתית, ממש מובהקת, אולי מובהקת יותר מאשר כמה ח"כים גם אצלנו.
זבולון אורלב: אני רוצה לומר משהו.
זבולון אורלב: היעדים באמת הם יעדים מאוד מרשימים שאני חושב מייצגים חזון ראוי לחמ"ד.
זבולון אורלב: תמיד אפשר להתווכח, פינה כזאת, פינה אחרת, עיקרון כזה, עיקרון אחר, אבל אני חושב שהם מקיפים עולם, תפישה כוללת ראויה ונכונה, אם כי אנחנו יודעים שבחינוך הבעיה שלנו היא היישום, לא הרעיון, אלא היישום.
זבולון אורלב: זה נכון שלא יכול להיות יישום בלי שיש רעיון, אבל הרעיון כשלעצמו, וכבר אמרנו, ראינו בני עלייה והם מועטים, כלומר, אתה לא יכול להסתפק רק בעלייה, כשיש לך איזה רעיונות, עולם רוחני מאוד מאוד חשוב ועמוק אלא אתה גם צריך את הקומה הראשונה, העשייה, וכולנו יודעים שעשייה היא מאוד קשה, בצדק, ישיבה זאת היא ישיבה עם ציון יותר חגיגי, אנחנו כרגע, איך אמר אברהם?
זבולון אורלב: אנחנו מדברים על החוזקות, על הנקודות החזקות, זה חשוב, חשוב לטפח את הנקודות החזקות, כי הם נותנים השראה לכל יתר העשייה שלנו ובהקשר הזה של עשייה אני גם רוצה לומר מילה גם לגבי שר החינוך שאני מוכרח לומר, אני כבר עובד עם שרי חינוך, לא יכול כבר לספור כמה, אבל לא מעטים, כלומר תחשבו, מהיותי מנכ"ל משרד החינוך עד היום, זה 20 שנה, אני לא יודע כמה, נניח עשרה שרי חינוך.
זבולון אורלב: אין לי ספק שהשר גדעון סער הוא שר שמהידידים הטובים והחשובים והנאמנים של החינוך הדתי, לא מסיבות פוליטיות, אולי גם, אבל לא, אלא מסיבות באמת אידיאולוגיות ערכיות, בהכרתו את עומק החשיבות של החינוך הציוני דתי והבנתו את התרומה של החינוך הציוני דתי לבניינה של מדינת ישראל והעם היהודי כאן בישראל, גם בהיבטים של מדינת ישראל כמדינה יהודית וגם בהיבטים של קיומה של מדינת ישראל בכל המובנים של המדינה וכמובן גם להודות למנכ"לית והמנכ"ל היוצא, גם למנכ"לית הנכנסת, שבהחלט מסייעים לנו בתחומים האלה.
זבולון אורלב: חשוב לומר את הדברים האלה שהשותפות הזאת תימשך.
זבולון אורלב: אני חושב שאני פעם סיפרתי לכם שהואיל ואנחנו לא כל-כך סומכים על הליכוד, אז תמיד בהסכמים עם הליכוד אנחנו מכניסים להסכמים הקואליציוניים, שמירה, סעיף מיוחד בהסכם, שמירת מעמדו של החמ"ד.
זבולון אורלב: מי שהיה ראש צוות המשא ומתן מטעם הליכוד אתנו בכנסת הנוכחית, בקואליציה הנוכחית, היה גדעון סער.
זבולון אורלב: וכשביקשנו את הסעיף הזה, אז הוא לא הרים גבה.
זבולון אורלב: היום כשאני מזכיר לו את הסעיף הזה, אז הוא אומר – אני מקווה שאם אני ממשיך להיות שר החינוך, לא תדרשו עוד פעם להכניס את הסעיף הזה.
זבולון אורלב: פירושו של דבר שההכרה היא באמת הכרה מאוד מאוד עמוקה וחשוב גם כן להודות לו על הדבר הזה.
זבולון אורלב: עכשיו אני ניצב בפני בעיה.
זבולון אורלב: השעה עשרה לשתיים וחשבנו לקיים את הדיון, אבל אנחנו אולי נחרוג, לא נסיים בשתיים אלא שתיים ורבע ובכל-זאת נקיים את הדיון.
זבולון אורלב: אני רוצה לומר בפתיחתו מילה אחת.
זבולון אורלב: תראו, אני חושב שבתהליך הסוציולוגי, מה שקרה בציונות הדתית היא פשוט נפתחה לכל הכיוונים.
זבולון אורלב: כלומר, אם בעבר הטווח של הדעות ואורח החיים היה כזה, היום הוא כזה.
זבולון אורלב: לכל הכיוונים גם כזה, גם מכאן, ככה וגם מכאן, באורך, בכל הכיוונים, בכל הכיוונים, אולי הציור הנכון הוא בכלל מעגל, ממעגל קטן למעגל גדול.
זבולון אורלב: הקצוות מאוד מאוד התרחבו, התרחקו אחד מהשני ולצערי, גם הסובלנות לחיות אלה עם אלה, היא קטנה.
זבולון אורלב: בחינוך הממלכתי דתי, שזאת דרך אידיאולוגית של תפישת עולם עמוקה, משנה סדורה בהבנת מעמדה של מדינת ישראל, בהבנת מהי תורת ארץ ישראל, כמובן שאני חושב שיש חשיבות רבה מאוד שהכיפה הסרוגה תנסה להכיל את כולם, מתוך כמובן הבנה שיש גוונים, יש הדגשים כאלו ואחרים, אבל גם מתוך הבנה שיש לנו אחריות אחת כוללת, לכל מי שנכנס תחת הכיפה הסרוגה.
זבולון אורלב: האחריות הזאת היא לא רק אחריות של הנהגת החינוך הדתי, אלא היא צריכה להיות גם אחריות של הציבור של החינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: כי אין הכוונה שנמתח את הכיפה עד שהיא תיקרע, אלא צריך להבין שגם הורים וגם הציבור צריך להבין שגם לכיפה יש גבולות.
זבולון אורלב: גם לכיפה יש גבולות.
זבולון אורלב: ואני מאלה שחושבים שראוי וטוב שנדבר על הגבולות האלה, על-מנת שבאמת מגוון האוכלוסייה שאנחנו מטפלים, יהיה מגוון רחב ככל האפשר והלוואי שבכלל כל החינוך הממלכתי היה מסכים לקבל את הפיקוח והדרך של החמ"ד, אבל זה כנראה לא יקרה בקדנציה הנוכחית, אולי בקדנציה הבאה, נראה.
זבולון אורלב: ולכן אני חושב שחשוב מאוד לדבר.
זבולון אורלב: אני זוכר במושגים שלנו, הישנים, האם בית-הספר הוא פתוח, האם בית-הספר הוא פרוץ, עד היכן הלגיטימיות לתבוע, לתביעות של בית-הספר מאוכלוסיות שונות להתאים את עצמם לבית-הספר.
זבולון אורלב: בית-הספר צריך להתאים את עצמו לאוכלוסייה, האוכלוסייה צריכה להתאים את עצמה לבית-הספר.
זבולון אורלב: עולות כאן שאלות מאוד מאוד רציניות ומאוד מאוד כבדות, שאני מודה שאני הרבה זמן לא השתתפתי בדיון מן הסוג הזה, למרות שעובדות החיים, כפי שאני רואה אותן לנגד עיני, מציבות בפנינו אתגרים כמעט כל יום להכריע בשאלות האלה, כמעט כל יום, בכל מצב, לפחות מהסוגיות שאני יודע שעומדות על הפרק ואני לא מאלה שאומרים שכל דבר צריך להכריע, לא.
זבולון אורלב: אפשר גם לנהל גם חיים תוך כדי דיאלוג ותוך כדי חיים, שעדיין אין הכרעות ועדיין צריך לעשות בירור.
זבולון אורלב: אבל גם זאת לא דרך חיים שכל הזמן נמצאים בבירורים.
זבולון אורלב: התהליך צריך להיות שיש גם החלטות וגם תהליך ולא רק זה ולא רק זה, כי דרך קיצונית כזאת, כך או כך, גם היא לא מובילה לשום דבר.
זבולון אורלב: ולכן, לאחרונה, היה לי דיבור גם עם אברהם וגם עם הרב אבי על רקע אישור התקנות של החינוך המשלב, שראיתי היום כבר הדים באחד העיתונים, שכבר מישהו מנסה לקחת לעצמו את האחריות לעניין הזה ממה שחששתי קצת בדבר הזה ואני כשלעצמי חושב שאולי הכתובת הטובה ביותר לחינוך המשלב, כלומר ללימודים משותפים של תלמידים שחשקה נפשם להעמיק יותר את הידע בלימודי יהדות, כדאי מאוד שיהיה באחריות החמ"ד, אבל אני לא רוצה כרגע לדבר, לפתוח דיון חוקתי ליגליסטי של תקנות, זה לא העניין.
זבולון אורלב: אלא העניין הוא יותר עניין השקפתי, עניין אידיאולוגי, והעניין איך אנחנו באמת מנהיגים את החינוך הדתי מבלי לקרוע את הכיפה הסרוגה שהיא תימתח עד כדי כך, שהחוטים ייפרמו ונישאר בסוף בלי כלום.
זבולון אורלב: בסוף נישאר עם כיפה של שמיים.
אבי לוי: קודם כל, אני מצטרף לכל הברכות והתודות לזבולון על ההובלה שלו והתרומה שלו לחינוך הדתי במשך כל השנים, מאז שאני זוכר את עצמי ועד היום.
אבי לוי: אני אומר את זה גם כראש מוסד שזקוק מעת לעת גם לעצות וגם לתמיכה.
אבי לוי: אני גם מצטרף לדברים החמים שנאמרו על שר החינוך, גדעון סער, שוב אומר את זה כראש מוסד אקדמי.
אבי לוי: מתחבר לדבריו של חבר הכנסת עתניאל שנלר.
אבי לוי: אני מזהה בכל המצגת שאברהם הציג לנו היום, מזהה שלושה אתגרים חשובים לחמ"ד, שהמכנה המשותף זה שנועדנו לכך, הציונות הדתית, החינוך הדתי, נועד להיות מוביל בתוך החברה הישראלית, בלי, זה תרתי דסתרי, כלומר, מבחינה פוליטית זאת בעיה, כי אחר-כך אנחנו לא מוצאים מספיק ייצוג של הציבור שלנו בתוך המערכת הפוליטית, אבל מצד שני, מבחינה לאומית, אני חושב שלכך נועדנו.
אבי לוי: האתגר הראשון, כמו שנאמר כאן, זה באמת לפתוח את החמ"ד לאוכלוסיות מגוונות.
אבי לוי: אז החל מהאוכלוסיות המגוונות בתוכנו, על כל הסקאלה ההולכת ומתרחבת כמו שזבולון אמר, וכלה בכל עם ישראל שרואה בחינוך הדתי כאמצעי להרחיב את הדעת ואת הידע של עם ישראל בתחומי היהדות, השאלה איך עושים את זה.
אבי לוי: ואני מבקש באתגר הזה נדגיש לעצמנו שצריך כל הזמן לשמור את זה בגובה העיניים, כדי שנוכל להיות מקובלים על הציבור.
אבי לוי: האתגר השני נוגע לפער שראינו אותו השנה בקיץ האחרון במחאה החברתית.
אבי לוי: אנחנו ממשיכים לראות אותו, בין היסודות היהודיים של הדאגה לחלש ולזר ולעני, לבין ההיעדרות שלנו מתוך המחאה הציבורית הנרחבת, לפחות המתוקשרת, וזה מעלה שאלות אצל הציבוריות הישראלית, זה פער.
אבי לוי: לא יכול להיות, כל התורה מלאה בזה, כל הדרך החינוכית שלנו מלאה בזה, ואיפה אנחנו נמצאים.
אבי לוי: אז נכון שיש סיבות, שיש פן למחאה החברתית, יש פן פוליטי וכו', אבל אנחנו צריכים לשאול את עצמנו איפה היינו שם, כי גם עיני הציבור מסתכלות על החינוך הדתי ושואלות את השאלות.
אבי לוי: אפילו היום בבוקר היה דיון ברדיו על כך.
אבי לוי: והדבר השלישי, אתה, אברהם, אמרתי לך את זה בהזדמנויות שונות, ראש מינהל החמ"ד, אתה מוביל רוח חדשה וחשובה בתוך החמ"ד, באמת, משהו שונה, מדליק, מדבק, שמאהיב ומעצים את הנושא האמוני והיהודי בתוך המערכת.
אבי לוי: אני מדגיש, בואו לא נשכח, שאסור לנו לאבד את המקום שלנו בציונות, בחברה הישראלית, גם בהובלה של תחומים אחרים, בתוך תחומים אחרים של המדע ועוד תחומים אחרים שאנחנו לצערנו הרב רואים פחות ופחות בוגרים שלנו בתוך המערכות האלו.
אבי לוי: וצריך גם למצוא את האיזון.
אבי לוי: אלו שלושת האתגרים כפי שאני רואה שנובעים מכל הדבר הזה.
אבי לוי: אני מברך על הישיבה הזאת וחושב ומקווה שנמשיך כך.
זבולון אורלב: חברים, מה נאלמתם דום?
זבולון אורלב: אלכס, דבר על המזלג.
אלכס גליקסברג: בדיוק עכשיו אני כותב, מתייחס למייל של הבוקר, ביחס למזלג.
אלכס גליקסברג: בית-ספר המזלג זה בית-ספר חדש שהוקם בצור הדסה, במטה יהודה, שהשנה הזו הצטרפו אליו גם ממסגרת בית-ספר פרטי, שביקש ללמוד בחינוך הממלכתי דתי, כשהבית-ספר הפרטי הזה, למדו בו תלמידים שהם אינם דתיים ותלמידים דתיים ומאחר ובאזור הזה יש מקום רק לבית-ספר ציבורי אחד, בשנת הלימודים תשע"ב, שולבו שתי הקהילות האלה באותו בית-ספר, במסלולים נפרדים ונעשה לאורך כל השנה ניסיון, עדיין נעשה ניסיון, חלקו מוצלח יותר, חלקו מוצלח פחות, של גישור בין הקהילות, על-מנת שתלמידים שהגיעו מבית-ספר ממלכתי רגיל שתפישת העולם שלו פתוחה, יחד עם הבית-ספר הפרטי, יתחבר ביחד.
אלכס גליקסברג: לתהליך הזה של הגישור חוברה גם רשת אמי"ת, שהיא בכל מטה יהודה מלווה אותנו בבתי-הספר היסודיים, יחד עם מגשרת ארגונית, חינוכית, יעל להמן, שכולנו מכירים אותה, חמ"ד לתלמיד, בוגרת החמ"ד, היא היתה יועצת בכירה במחוזות ירושלים ומנח"י, וכרגע התהליך הזה של השילוב בין שני בתי-הספר וזו החלטה משותפת של הנהלת החמ"ד, מנהל מחוז ירושלים והמועצה האזורית מטה מטה יהודה, שיהיה בית-ספר אחד משלב את שני המסלולים.
אלכס גליקסברג: הבעיה שהשילוב הוא יוצר קשיים גדולים במובן הזה שבית-הספר הממלכתי דתי שהיה במקום והוא היה קטן, לא רוצה כרגע להתייחס לפתיחתו, בית-הספר נפתח עם 40 תלמידים, אני קיבלתי את זה כעובדה מוגמרת.
אלכס גליקסברג: אני מוכרח להגיד שאם זה היה קשור להחלטה שאני הייתי צריך לתת עליה את הדעת, לא הייתי פותח כיתה אחת.
אלכס גליקסברג: בית-הספר הזה נתמך לאורך כל השנים, מאז שהוא הוקם, בעשרות שעות, אין לו מקום כבית-ספר ציבורי גדול, הוא נתמך בעשרות שעות, הוא גם מבקש הפרדה מגדרית.
אלכס גליקסברג: בקיצור, בית-ספר שלא יכול לעמוד על הרגליים שלו, כאשר בסביבה של אותם יישובים, מצור הדסה ואחרים, יש בעצם 200 תלמידים שמבקשים ללמוד בחמ"ד והרעיון הוא שמכיוון שמדובר בקהילות שהן אינן קהילות שמבקשות בתי-ספר בכיוונים של תלמודי תורה, שאפשר כן לשלב ביניהם.
אלכס גליקסברג: אני עדיין לא התייאשתי, כיוון שיש דברים מוצלחים במחוז ירושלים שאמנם הוקמו על דעת כן מלכתחילה, לכן גם קשה לעשות את החיבור, כמו בבית חורון, כמו בכפר אדומים, כמו בתקוע, שבתי ספר משלבים, שייכים לפיקוח של החינוך הממלכתי דתי.
אלכס גליקסברג: יש גם בית-ספר אחד במודיעין שלצערי לא נמצא תחת הפיקוח שלנו, בית-ספר יחד.
אלכס גליקסברג: אבל אני רוצה להאמין שבעבודה משותפת ופה אני צריך גם את הסיוע של כולם, גם של אנשי הציבור להוביל את המהלך הזה.
אלכס גליקסברג: הוא מהלך שכרגע אנחנו נכנסים לדיונים של גישור לא רק במבנים אלא גם בתכנים.
אלכס גליקסברג: נדרש דיון עמוק מאוד בשאלה מיהן הדמויות בתוך בית-הספר, מהי תוכנית הלימודים וכיוצא בזה.
אלכס גליקסברג: אני מאמין שאפשר לגשר בין שתי הקהילות.
אלכס גליקסברג: יש קושי, אבל אני חושב שאם אנחנו נהיה, נתעקש על העמדה הזו במובן הזה שנלווה אותה גם בגישור מקצועי ותוכני, גם עם אנשי חינוך וגם עם אנשי, גם עם אנשי חינוך וגם עם דמויות תורניות, נצליח לגשר בין שתי הקהילות ויהיה בית-ספר משלב אחד.
אלכס גליקסברג: קודם נזכרתי וחבר הכנסת זבולון, אני חושב שדנתי בשאלה של הזרם המשלב.
אלכס גליקסברג: אני חושב שאנחנו צריכים כבר עכשיו לשנס מותניים בעניין הזה כיוון שאני מרגיש שבסוגיות האלה, השטיח נשמט לנו ממש מתחת לרגליים.
אלכס גליקסברג: אני כבר חודשיים דן גם עם הנהלת החמ"ד, שזה נושא מאוד מאוד חשוב, מתקשר אני אומר עוד פעם, לשאלת העמידו תלמידים הרבה ולכל אדם ישנה ואני חושב שצריך לעשות דיון ציבורי נוקב, מה מקומנו בחינוך המשלב.
זבולון אורלב: אני אתן את רשות הדיבור לד"ר אמנון אלדר, אבל אני כבר אומר לפרופ' ריץ' ולפרופ' גרוס, שאני גם אשמח לשמוע את דעתכם, איך אבי כתב?
זבולון אורלב: על המגוון ועל השילוב.
זבולון אורלב: כן, אמנון.
אמנון אלדר: ראשית אני באמת רוצה להצטרף לשבחה של אכסניה ולומר לך, זבולון, תודה לא רק על הישיבה הזאת, אלא על האוזן הקשבת שאתה מטה תמיד, לטובת החינוך הממלכתי דתי, הרשתות אתך בקשר הדוק ובאמת על כך אנחנו מודים.
אמנון אלדר: אני חושב שכולנו מרגישים את העשייה הבלתי רגילה מאז שאברהם נכנס לתפקיד יחד עם כל המחמ"דים וההנהלה, ואני חושב שהחלטה אסטרטגית היא באמת נכונה שהיתה, לשים דגש מאוד מאוד גדול, קודם כל בתי-ספר כבית חינוך, כמשפחה, שזה הדבר הערכי המשמעותי הכי גדול.
אמנון אלדר: יחד עם זאת, אני רוצה להצטרף לידידי פרופ' לוי, במובן הזה שדיברנו על זה גם בחמ"ד ואני יודע שאברהם בהחלט שם את זה על השולחן, הנושא של האיכויות, איכויות הלמידה.
אמנון אלדר: אני חושב שאנחנו כבר כולנו אחרי הנושא של זכאות שמבינים כולנו שאפשר גם בפריפריה וגם בתיכונים, להגיע לזכאות של 70%, 80% בגרות.
אמנון אלדר: אני חושב שהיעד הבא צריך להיות איכויות, איכויות עומק במדע, באנגלית, במתמטיקה, כמובן בלימוד התורה שדיברנו פה על לימוד רב תחומי, עם עומקים.
אמנון אלדר: אני חושב שזה בהחלט דבר שהחמ"ד יכול וצריך לשים את זה כדגל נוסף על כל הנושא הערכי, החברתי, החינוכי, שאמרתי – בזה מתחילים, בלי זה אין שום דבר.
אמנון אלדר: תודה.
זבולון אורלב: פרופ' ריץ', אתה מוכן?
ישראל כץ: אני מוכן, אני רוצה להעיר רק נקודה אחת על הדברים שנאמרו כבר, אני מצטרף לתשבחות על עצם קיום היום בכנסת.
ישראל כץ: אני רוצה להצביע על אוכלוסייה אחת שהוזכרה כאן ולא זכתה לטיפול הראוי במהלך עשרים השנים האחרונות, אני מדבר על תלמידים יוצאי אתיופיה שנקלטו בארץ ושכולנו התברכנו בעלייה שלהם וגם התגאינו בכך שקלטנו אותם וחלק ניכר, אם לא הרוב הגדול, נקלטו במסגרת החינוך הממלכתי דתי.
ישראל כץ: עובדה היא שהתלמידים האלה בגדול, לא הצליחו להגיע לרמה של התלמיד הממוצע בישראל וזאת אשמה לא שלהם, אלא שלנו, של המערכת כולה, שלא הצליחה, שלא השכילה להביא אותם לרמה הדרושה.
ישראל כץ: אני מבין, כמובן, שלא נצפה לכך שזה יקרה בדור אחד, אבל לפי הנתונים שקיימים עכשיו, אנחנו גם לא נצפה שזה יקרה בדור הבא, אם לא ייעשו צעדים מאוד מאוד רציניים בנקודה הזאת.
ישראל כץ: אני אומר דבר פשוט, אנחנו יושבים בכנסת, מקום של תקצוב, אין דבר יותר חשוב לעם ישראל, לטעמי או למדינת ישראל או לנושא החינוך במדינת ישראל, מאשר לדאוג ולהבטיח את הצלחתם החינוכית של תלמידים יוצאי אתיופיה בחינוך הממלכתי ובחינוך הממלכתי דתי.
ישראל כץ: עת לעשות להשם הפרו תקציביך בעיניך הזה, אני אומר את זה בכל הרצינות, כל ילד יוצא אתיופיה שלא מגיע לבגרות, עם ישראל, מדינת ישראל ו-ועדת החינוך צריכה לראות את זה ככישלון מוחץ של המדינה.
מאיר סבג: לשולחן הזה מגיע צל"ש על קליטת עולים מאתיופיה.
ישראל כץ: יכול להיות.
מאיר סבג: אני חושב שצריך לומר את זה בקול רם.
ישראל כץ: כן, אבל אני אומר משהו אחר בקול רם, שהוא חשוב לדעתי גם, ואולי עוד יותר, שאותם התלמידים שאינם מגיעים לרמות הדרושות בכל המובנים, צריכים לקבל הרבה יותר ממדינת ישראל, כדי להבטיח שאכן זה יקרה ואני מקבל את מה שאומר, אומר שמה שנעשה הוא השקעה גדולה והצלחה גדולה, אבל לא השגנו את המטרות הראויות לנו, וזה להביא לידי כך שכל תלמיד יוצא אתיופיה, כמו כל תלמיד יוצא מקומות אחרים, יהיו חלק ממש כמו כל שאר התלמידים בישראל.
ישראל כץ: אני חושב שמן הנכון הוא שוועדת החינוך וחברי הכנסת שלנו, במירכאות כפולות שלנו, ידאגו לכך שהנושא הזה יהיה בראש סדר הנושאים שצריכים לתקצב במהלך השנים הקרובות.
זבולון אורלב: פרופ' גרוס.
זבולון אורלב: לא נקפח את הגיל הרך.
זבולון אורלב: יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד.
זבולון אורלב: אני ד"ר זהבית גרוס בינתיים.
זבולון אורלב: בכל אופן, מה שאני רוצה לומר, שאנחנו, אני חושבת שזה יום חג גדול לכולנו ואני חושבת שאנחנו צריכים להסתכל בעיניים מאוד אופטימיות ומאוד גאות על ההישגים הנפלאים של החינוך הממלכתי דתי ובראש ובראשונה אני רוצה לציין את הנוער המדהים שיש לנו.
זבולון אורלב: אנחנו כל הזמן דיברנו על המערכת והמערכות ותוכניות וכו' ולא שמעתי כלום ואף מילה על הנוער המדהים שהוא חלק אינטגראלי מהחינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: יש לנו נוער נפלא שאין כדוגמתו ואין לו אח ורע בשום מקום בעולם.
זבולון אורלב: אני יכולה להגיד שיש לי מחקרים בפריז ובהונג-קונג ובאוסטרליה ובכל מיני מקומות, וכזה נוער איכותי, נוער איכפתי, עם עולם של חסד, כחלק מתוך האישיות וההבניה התרבותית שלו, לא מצאתי בשום מקום בעולם ואני חושבת שזה לא נוצר בחלל ריק וזה לא הגיע רק מהבית, זה הגיע משנים רבות של עבודה מאומצת במסגרת החינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: אז מגיע לנו בשבוע כזה וביום כזה, לטפוח לנו, לעצמנו, בגדול, על השכם ולומר שבהחלט הגענו להישגים מרשימים ויפים ואני חושבת שהחינוך הממלכתי דתי זאת המסגרת המרכזית שהצליחה לקלוט בצורה יוצאת מגדר הרגיל את העולים מאתיופיה ואם עתניאל שנלר הזכיר קודם את בית-הספר באלקנה, את האולפנה באלקנה, שהיא דוגמה יוצאת מגדר הרגיל לאולפנה שקלטה גם בנות מאתיופיה, כחלק אינטגראלי של המערכת החברתית והמרקם החברתי של האולפנה וכן בנות נוספות שאנחנו מגדירים אותן כבנות מסורתיות וסוד ההצלחה של האולפנה הזאת הוא המורים הנפלאים של המערכת הזאת שגם הם לא הוזכרו פה בשולחן הזה.
זבולון אורלב: אני חושבת שיש לנו אוסף של מורים מדהימים ומיוחדים במערכת החינוך הממלכתית דתית וכן מנהיגות של מנהלים יוצאת דופן שראוי היום להזכיר אותה.
זבולון אורלב: אתם יודעים שאני גם, יש לי לפעמים ביקורת ואני כותבת עליה, אבל ביום חג, אני חושבת שאנחנו חייבים להציף דווקא את הדברים הטובים ודווקא את הדברים היפים.
זבולון אורלב: עדיין, השאלה המרכזית שאנחנו חייבים להתמודד אתה היא השאלה לגבי עולמו ומקומו של התלמיד המסורתי במערכת החינוך הממלכתית דתית והשאלה הגדולה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו ביום החג, בגדול.
זבולון אורלב: זאת השאלה המרכזית, השאלה המרכזית, קודם כל, זה בין הדתיים, בינם לבין עצמם.
זבולון אורלב: בדיוק, בין הדתיים בינם לבין עצמם, איך אנחנו מרבים אהבת חינם בחינוך הממלכתי דתי ובציונות ובמסגרת של הציונות הדתית, זה בהחלט נושא שאנחנו עמלים בו וחושבים עליו הרבה מאוד.
זבולון אורלב: אני חושבת שהרבה מאוד מהישיבות שלנו במועצת חמ"ד, בעצם בבסיס שלהם, בשורש שלהם, עסקו בשאלה הגדולה והמהותית הזאת.
זבולון אורלב: מאידך, אנחנו באמת חייבים לשאול את עצמנו, בהמשך לדברים החשובים מאוד שאתה אמרת, כיצד אנחנו מעצימים את המימד הדתי בחינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: כלומר, מחד, אני הייתי רוצה באמת לפתוח את ההגדרה של המסורתי וללכת אתה עד קצה הגבול האפשרי, אבל מאידך, אני הייתי רוצה שאנחנו נמשיך לדון במחירים שאנחנו משלמים בגין העובדה שאנחנו רוצים לחבר גם בין ממלכתיות וגם בין דתיות, אך אנחנו מעצימים את המימד הממלכתי באותם מחוזות שיש צורך להעצים אותם ומאידך, איך אנחנו מעצימים את המימד הדתי שבהרבה מאוד מקומות הולך ומקבל צורות שהן עשויות להגיע לאיזה שהם מרחבים שאולי לא היינו רוצים להגיע אליהם.
זבולון אורלב: אבל אני חושבת שהדבר המיוחד שיש לנו, זה שזכינו לחיות בעולם של המקף ואנחנו אותו מקף מיתולוגי שבורג דיבר עליו, שאתה, חבר הכנסת זבולון אורלב, מייצג אותו ממש, גם בדברים שלך וגם בהתנהלות שלך, שאברהם ליפשיץ עם הרוח החדשה והמיוחדת והצעירה וה-בני עקיבית הזאת, האמיתית, מביא למערכת שלנו.
זבולון אורלב: הוא כבר הפסיק לאחר, אבל.
זבולון אורלב: תיקן את השעון.
זבולון אורלב: והשאלות הגדולות ואנחנו דווקא צריכים, אני דווקא חושבת שאנחנו דווקא צריכים להמשיך לחיות במקף ולהמשיך להחיות את התחום העמום, להעצים את התחום העמום ולא להביא את הדברים לידי שיפוט והכרעה.
זבולון אורלב: אני חושבת שיש המון אנשים מדהימים, שיצליחו להיכנס לתוך המימדים והמרחבים הללו, ולהמשיך וימשיכו ביחד עם כולנו את הרוח הנהדרת הזאת שכולנו בעצם שותפים לה ורוצים בעצם ליצור אותה, להמשיך אותה, וחושבים שהיא זו שצריכה להנהיג את החברה הישראלית.
זבולון אורלב: אני נזכרתי שהזכרת את המקף של בורג, שגם אני כל הזמן ראיתי בזה אמירה גם חכמה של בורג, שיש לו באמת אמירות חכמות, אבל גם אמירה מהותית.
זבולון אורלב: עד שקראתי את הספר על הרב שמואל חיים לנדאו, יש פה מישהו משבט שחל?
זבולון אורלב: אסתר, את משבט שחל?
זבולון אורלב: שם הוא אומר דבר מעניין, הקדים את בורג, הוא אמר שלא יכול להיות שאדם הוא ציוני אמיתי, שמבין את המשמעות של שיבת עם ישראל לארצו, והוא לא דתי וחסרה בו אמונה, לא יכול להיות.
זבולון אורלב: מאיפה זה בא, הדבר הזה?
זבולון אורלב: מאיפה בא הרעיון, המחשבה, העומק של העניין, ששיבת עם ישראל מארצו, זה מוכרח לבוא ממקום של אמונה.
זבולון אורלב: מצד שני, הוא אומר – לא יכול להיות, שאדם מאמין בקדוש ברוך הוא, שומר תורה ומצוות, והוא לא מתחבר מייד לשיבת עם ישראל לארצו.
זבולון אורלב: אז בשבילו אין מקף, הוא אומר – בשבילי, זה זכור ושמור בדיבור אחד נאמרו.
זבולון אורלב: זה דיבור אחד, אפילו בלי מקף, אצלו אפילו אין מקף.
זבולון אורלב: דבר מאוד מאוד עמוק.
זבולון אורלב: ביקשה הגברת אסתר חטב.
אסתר חטב: אני מצטרפת להתפעלות מהעשייה של הנוער ושל המחנכים וכן הלאה, זה יום של חג, אבל אני בהחלט מצטרפת למה שאמר פרופ' ריץ', שאנחנו רוצים מאוד להצליח בקליטת העולים.
אסתר חטב: אני מסכימה עם המחמ"ד, עם מאיר סבג שבאמת עשינו את הקליטה, של מחוז דרום, אבל אנחנו רוצים מאוד להצליח גם בקליטה ואני חושבת שאנחנו צריכים לזכור שראינו כאן את החלוקה של האחוזים, של קליטת העולים, אבל הקליטה של העולים בשלוש השנים הראשונות, כשהם נמצאים במרכזי הקליטה, הם נמצאים אצלנו והם מגיעים באמת מארץ אחרת תרתי משמע ואנחנו צריכים ליצור מעטפת עמוקה מאוד, של ההורים, האימהות, האבות, הבית, להבין מה זה שיעורי בית, להבין מה זה מערכת חינוך, איך אנחנו באמת מגיעים להישגים והופכים אותם באמת לתלמידים מצליחנים ביותר וזה דורש כנראה עשייה נוספת ואחרת למה שנעשה.
אסתר חטב: נעשה טוב וצריך לעשות הרבה יותר מועשר ונכון.
אבי גיסר: וזה בעיקר תלוי תקציבית.
אסתר חטב: אני חושבת שבהחלט זה תלוי, אין ספק.
אסתר חטב: אין ספק.
אסתר חטב: מסירות היא חשובה, התמדה היא חשובה, הקבלה, הכל נכון, האינטגרציה בעיקר מאוד חשובה, אבל תקציבים הכרחיים.
זבולון אורלב: ד"ר יוחאי רודיק, בבקשה.
יוחאי רודיק: רציתי רק להוסיף לדברים שחבר הכנסת אורלב אמר קודם לגבי נושא החינוך המשלב, אנחנו במחשבת ישראל נמצאים עכשיו בשלהי כתיבתה של יחידת לימוד משותפת בנושא ההגות הציונית לגווניה, שתהיה משותפת לממלכתי ולממלכתי דתי.
יוחאי רודיק: אמנם אנחנו יזמנו את ההקמה אבל אנחנו לא מרגישים בעלים על זה.
יוחאי רודיק: אני רק אומר אנקדוטה.
יוחאי רודיק: כשהצגתי את זה בשעתו לחינוך הממלכתי, את האפשרות לעשות את זה, אז אמרתי להם שבחינוך הממלכתי, ידעו מי זה הרב קוק ובחינוך הדתי ידעו מי זה גורדון.
יוחאי רודיק: אז אמר לי מי שדיברתי אתו, יש לך חידוש, אצלנו גם מי זה גורדון לא יודעים.
יוחאי רודיק: אז והיה זה שכרנו באמת ברוח משא המחנות של הרב קוק שנזכה לשלב את הדברים.
זבולון אורלב: תודה רבה, יישר כוח.
זבולון אורלב: הרב איתן אייזמן, אתה לפני אחרון.
זבולון אורלב: כן, אסתר.
אסתר אורנבוך: הערה אחת שמתייחסת לדבריך, זבולון, בכל אופן בואו נזכור את השאלה, את הסוגיה שכבר כתב עליה מתי דגן.
אסתר אורנבוך: החינוך הממלכתי דתי הוא אמנם פתוח והוא לא פרוץ ואני חושבת שכל פעם צריכים לחזור לסוגיה הזו ולשאול איפה הגבולות ויש גבולות וצריך להציג אותם.
אסתר אורנבוך: תודה.
זבולון אורלב: הרב איתן אייזמן, בבקשה.
זבולון אורלב: ראש רשת נועם צפייה.
איתן אייזנמן: ברכותיי האישיים לזבולון, הוא יודע למה אני מאחל לו.
איתן אייזנמן: הישיבה הזאת היא ישיבה חשובה, גדולה וטובה.
איתן אייזנמן: צריך להדגיש שני דברים – אחד, הרמה התורנית בחמ"ד עלתה בשנים האחרונות בצורה מדהימה, גם המלאות בעומק של הלימוד התורני, לכל הגוונים, כמעט בכל המקומות, אין לו אח ורע.
איתן אייזנמן: גם הישיבות, גם לימוד האמונה, בתנופה גדולה של הרב יוחאי רודיק, שהיום כבר נבחנים גם בארבע וחמש יחידות, זה חידוש מדהים שאלפי תלמידים באים לשם וכאן אני מוכן לציין ולשבח את המפמ"רים שהם נושאים בעול הגדול מאוד בכל הארץ על כתפיהם הדברים מונחים.
איתן אייזנמן: אנחנו גם רואים את המעלות היותר גדולות, הלאה בישיבות ההסדר, במכינות הקדם צבאיות, בישיבות הגבוהות, כשברוך השם, יש כוח תורני גדול שעולה, רבנים, דיינים, מורים ברמה גבוהה, שמשנים את התדמית של כל החינוך הדתי והתורני בארץ ואני חושב שזה מגיע גם לחמ"ד ברכה מאוד מרובה, על המאמץ הגדול שהוא עושה.
זבולון אורלב: יישר כוח לרב איתן.
זבולון אורלב: אנחנו עכשיו בשלבי הסיכומים.
זבולון אורלב: הרב אבי גיסר.
אבי גיסר: הדיון הציב גם שאלות, מטרות, אתגרים, מאוד חשוב לנו.
אבי גיסר: אמרתי שנקיים בקרוב יום ארוך במועצה לשאלות אלה בדיוק, כמו למשל נושא ההפרדה המגדרית, שלא נפתח בכלל עכשיו.
אבי גיסר: הוא קשור, אבל בכל מה שהעליתם, זאת אומרת, שיפור ואיכות תורנית, קשורה גם בנושא הפרדה מגדרית.
אבי גיסר: סוציולוגית זה נכון, גם אם זה לא נכון דווקא אינטלקטואלית.
אבי גיסר: אני רוצה להגיד משהו בנושא של החינוך המשלב.
אבי גיסר: זה השולחן שכאן העניין הזה גם עלה ונחתך.
אבי גיסר: ידידנו זבולון היה מן היוזמים של חוק החינוך המשלב, והדף גם את הסכנה הגדולה להגדיר אותו כזרם, אלא זה נשאר כתת קבוצה במסגרת בתי-ספר קיימים, כאשר עיקר העניין הוא בחינוך הממלכתי.
אבי גיסר: זאת אומרת, זה, הרעיון היסודי היה לאפשר לבתי-ספר חילוניים, להגדיר את עצמם מתגברי יהדות במידת מה, להקציב להם גם משאבים מסוימים לא גדולים, על-מנת להפוך להיות משלבים, ולתרום בכך לידי תגבור, יהדות, בחברה הישראלית החילונית, אצל הורים שרוצים לתגבר.
אבי גיסר: לא עלה לדיון ולא חשבנו שהמשלב הוא דווקא עניינו של החינוך הממלכתי דתי, כי בחינוך הממלכתי דתי, אל"ף, קיימת מועצת חמ"ד, עם הכוח שלה והסמכות שלה בחוק, דבר שני, אנחנו בעניין הזה פתחנו מסלול שורשים.
אבי גיסר: מסלול שורשים מאפשר בתנאים מסוימים לקלוט בית-ספר לתוך הפיקוח הממלכתי דתי.
אבי גיסר: כשאנחנו אומרים שהחינוך המשלב מציב לנו אתגר, פירושו של דבר שאנחנו סבורים מה?
אבי גיסר: שאנחנו רוצים בתי-ספר משלבים?
אבי גיסר: אנחנו צריכים להחליט – אנחנו רוצים בתי-ספר משלבים?