GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ערן קמין: אנחנו כבר עכשיו נערכים לקראת הקיץ ומבצעים את פעילות האכיפה שלנו יחד עם רשויות נוספות: הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, השלטון המקומי, מערכת החינוך ומערכת הרווחה, מתוך כוונה להגביר את החיכוך עם בני הנוער, עם האנשים הנמצאים במוקדי הבילוי ומהווים מטרד לאזרחים, מהווים סיכון לעצמם, מהווים סיכון לשלום הציבור.
ערן קמין: אנחנו עשינו ונעשה את זה ביתר שאת.
ערן קמין: יחד עם זאת, צריך לזכור – ואני אומר את זה כל הזמן - שמדובר במענה רב מערכתי.
ערן קמין: אם מישהו חושב שהמשטרה היא המענה היחידי לאלימות בני הנוער, הוא גם טועה וגם מטעה.
ערן קמין: זה צריך להיות משהו שהוא חוצה משרדים וחוצה מערכות.
ערן קמין: אנחנו משתפים פעולה ככל יכולתנו.
אלכס מילר: מבחינת אותם האירועים שהיינו עדים להם לאחרונה - בכמה מהם היתה מעורבת שתיית אלכוהול?
אלכס מילר: כל פעם אני שומע שצריך להוציא את האלכוהול מכל העניין הזה.
אלכס מילר: בכמה מהאירועים – לפי הנתונים הסטטיסטיים שיש לכם - הסוגיה של האלכוהול משפיעה?
ערן קמין: אין שדה שמזין אלכוהול בתוך התיק המשטרתי.
ערן קמין: יחד עם זאת, אנחנו יודעים שבאירוע בבאר שבע היה מעורב אלכוהול.
אלכס מילר: ברחובות?
ערן קמין: לא בהכרח ידוע לנו על אלכוהול.
ערן קמין: אני חייב לציין, שהפעילות המשטרתית בנושא אלכוהול - כתוצאה מהחקיקה שהבית הזה עשה בתחום הזה החל מאפריל 2010 – היא פעילות שמראה נחישות ופעילות ממוקדת של המשטרה.
אלכס מילר: אם היום שותים אלכוהול בשטח ציבורי: פארקים, גנים וחניות, המשטרה יכולה, על פי החוק, להגיע למקום, לקחת את הבקבוק ולשפוך את האלכוהול.
ערן קמין: קטין ששותה אלכוהול לא עובר עבירה.
ערן קמין: מי שמוכר לו את האלכוהול הוא זה שעובר עבירה.
ערן קמין: יחד עם זאת, ברגע שאנחנו מזהים שסביב האלכוהול יש פעילות המסכנת את שלום הציבור או את ביטחונו, אנחנו רשאים לעקב את הקטין לתחנה, לזמן את הוריו, ובמידה ויש רעש ניתן לתת דוחות חטאים וכו'.
ערן קמין: היום יש לנו סמכות, שלא היתה נתונה בעבר, שבכל מקום שיש שתייה וזה נעשה בפומבי, ניתן לבוא ולהשמיד את המשקה, תוך פגיעה מינימאלית בכבודו של האדם.
אלכס מילר: אנחנו מדברים כרגע על הקטינים.
אלכס מילר: במידה ותהיה הצעת חוק האוסרת בצורה מוחלטת שתיית אלכוהול של קטינים בשטח ציבורי – כמובן שאף אחד לא ייכנס לבתים, ולפי החוק אסור למכור אלכוהול במקומות בילוי – בפארקים וגנים, ששם לא ההורים ולא המוכרים יכולים לעקוב אחרי הדברים.
אלכס מילר: אלכוהול בדרך כלל יוצא מהבית, או שמישהו אחר רוכש עבור הקטינים את השתייה - האם הצעת חוק כזו יכולה לפתור חלק מהסוגיות שאתם מתמודדים איתן?
ערן קמין: אני מבין, שאדוני מציע שקטין שמחזיק אלכוהול יהיה בגדר של עובר חוק, בהנחה שזה נעשה במקום פומבי.
ערן קמין: זו החלטה של הבית הזה.
אלכס מילר: השאלה היא, האם הסוגיה הזו עלתה במסגרת כל הדיונים שעשיתם ביחד עם הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול.
ערן קמין: בחוק שנחקק באפריל 2012, המיקוד היה באלה שמוכרים את האלכוהול לקטינים.
ערן קמין: המיקוד לא היה הקטין עצמו, מתוך רצון שלא לתייג אותו כעבריין.
ערן קמין: העובדה שעצם זה שקטין מחזיק אלכוהול במקום כזה או אחר הופכת אותו מיד לעובר חוק, היא בעייתית ויש לה גם משמעויות תקציביות, כלכליות ואחרות, שהבית הזה צריך לתת עליהן את הדעת.
אלכס מילר: איזה משמעויות?
ערן קמין: אנחנו כארגון נעשה כמובן כל מה שהחוק יחייב אותנו, אבל אני לא יודע אם הפתרון הנכון הוא להחליט שכל קטין ששותה אלכוהול הוא עובר חוק.
ערן קמין: אני לא חושב שזה הפתרון הנכון.
ערן קמין: אני חושב, שהפתרון הנכון הוא להילחם, להסביר, למנוע, להסביר את הרעות החולות הטמונות באלכוהול, לפעול כנגד כאלה שמפיצים: סוחרים ומוכרים אלכוהול לקטינים.
ערן קמין: בשנת 2011 היו 1,000 תיקים שנפתחו לבעלי פיצוציות ומועדונים, שמכרו אלכוהול לקטינים.
ערן קמין: אני מדבר על למעלה מ-300 כתבי אישום.
ערן קמין: יכול להיות, אדוני, שהבית הזה צריך להחליט על החמרה במיסוי על אלכוהול, ואולי להפוך אותו למצרך כל כך יקר כך שהנגישות אליו תהיה קשה.
ערן קמין: זה משהו שאפשר לבחון אותו.
ערן קמין: אני לא הייתי הולך על הקצה, של לתייג את כל בני הנוער השותים אלכוהול כעוברי חוק.
ערן קמין: הייתי שם את הנושא הזה ב"צריך עיון".
אלכס מילר: אנחנו מדברים גם על הנגזרת של זה.
אלכס מילר: במידה ויש איסור לגמרי על שתיית אלכוהול של קטינים, מערכת החינוך יכולה גם כן להתמודד.
אלכס מילר: היו מקרים שקרו בטיולי בתי הספר.
אלכס מילר: היום על פי החוק אסור – אלא אם יש מידע מוצק על אותם חבר'ה המביאים את הבקבוקים לטיול.
אלכס מילר: ברגע שזה יהיה אסור, זה יפתור בעיות אחרות שאנחנו רואים בתוך המערכת.
אלכס מילר: אני הייתי מציע למשרד לביטחון פנים ולשאר הגופים לבחון את הסוגיה הזו.
ערן קמין: אין בעיה.
אלכס מילר: אתה צודק שאנחנו רואים ירידה במספר האירועים, אבל דרגת החומרה של אותם האירועים מבטלת את אותה עבודה שנעשתה לאחרונה להפחתת המספר.
אלכס מילר: כאשר אנחנו רואים שנרצחים אנשים, אין כבר על מה לדבר.
אלכס מילר: בנוגע למקומות בהם מתכנסים בני הנוער – בכל עיר ועיר המשטרה והשלטון המקומי יודעים איפה הם המקומות הבעייתיים יותר ואיפה הם המקומות הבעייתיים פחות.
אלכס מילר: יכול להיות שצריך לעשות מיפוי של כל אותם מקומות בעייתיים.
אלכס מילר: יש תקציב למשטרה במסגרת פרויקט "עיר ללא אלימות".
אלכס מילר: אולי הגיע הזמן שאת המצלמות האלו תציבו במקומות שאתם מכירים כמקומות בעייתיים.
אלכס מילר: אני שומע שיש בכל מיני מקומות משמר של הורים שמסתובבים.
אלכס מילר: הם יודעים לאן להגיע.
אלכס מילר: אני יודע שיש את פרויקט "עיר ללא אלימות", ואני שואל: אם ההורים יודעים לאן להגיע - הם הרי לא עוברים בכל פארק ופארק.
אלכס מילר: הם יודעים שהם צריכים להגיע לשלוש-ארבע מקומות בהם יש בעיה – אז למה לא לשים שם מצלמות?
אלכס מילר: למה שמים אותן במקומות אחרים, כך שלפעמים זה נראה כאילו מגנים על כל מיני בתי עסק, שיש חשש שתהיה שם פריצה?
ערן קמין: אדוני, אני אגלה לך ולוועדה סוד גלוי: הנושא של מיפוי מקומות בילוי נעשה בעצה אחת עם המשטרה.
ערן קמין: למשטרה יש את הידע איפה מתרכזים בני הנוער, איפה יש הקמות רעש, איפה יש אלימות.
ערן קמין: אנחנו ממפים את האזורים האלה על פי הנתונים הסטטיסטיים הנצברים במשטרת ישראל.
ערן קמין: אנחנו עובדים בשיתוף עם הקהילה, בין אם זה השלטון המקומי, בין אם זה פרויקט "עיר ללא אלימות", בין אם זו הרשות למלחמה בסמים.
ערן קמין: יש חיכוך מתמיד, יומיומי, בסופי שבוע ולא רק בסופי שבוע, במקומות האלה.
ערן קמין: יחד עם זאת, לא בכל רגע נתון המשטרה יכולה להיות במקום, ולא בכל רגע נתון סיירות הורים יכולות להיות במקום.
אלכס מילר: פה לא מדובר על להגיע בפועל.
אלכס מילר: פה מדובר בעניין הרתעתי.
ערן קמין: בחלק מהמקומות יש מצלמות.
אלכס מילר: אני אומר לך, שברגע שהקבוצה הזו יודעת שיש מצלמות באותם פארקים זה מפחית את מספר האירועים שיכולים לקרות באותם המקומות.
ערן קמין: הנושא של המצלמות הוא תלוי תקציב.
ערן קמין: היום הפרויקט של "עיר ללא אלימות" שמכסה את הנושא של "מוקד רואה" פרוס ב-90 יישובים.
ערן קמין: זה לא נותן מענה כלל ארצי.
ערן קמין: יחד עם זאת, הנושא הזה של "מוקד רואה" דורש הרבה תקציב, ולא כל רשות מסוגלת להרים את זה.
ערן קמין: עוד דבר שאדוני צריך לזכור, הוא שכאשר יש מצלמות בני הנוער, מטבע הדברים, נעים למקום שאין בו מצלמות, אין בו תאורה ואין בו גנים.
ערן קמין: בעיר גדולה, כפי שאדוני מתכוון, יש הרבה מוקדי בילוי וקשה לכסות את כולם בשביל להגיע לתוצאה המיטבית.
ערן קמין: אני לא נאחז בסטטיסטיקה, אבל הסטטיסטיקה מלמדת על ירידה.
ערן קמין: תמיד יהיה אירוע כזה או אחר, שיגרום לנו להתכנס, לדון בו ולדבר עליו, וזה בסדר גמור.
ערן קמין: צריך להסתכל גם על התהליך השלם והכולל, המלמד על האפקטיביות של העבודה שלנו ושל גופים אחרים שעובדים איתנו.
עינת וילף: דווקא בהקשר של התהליך הכולל, האם תוכל להגיד מה כן עובד?
ערן קמין: בתחילת הדברים הסברתי, שיש ירידה כוללת בנתוני הפשיעה של בני הנוער.
ערן קמין: הירידה היא בעבירות האלימות, עבירות נלוות לאלימות ועבירות אחרות.
ערן קמין: מאז החקיקה החדשה, במהלך שנת 2010-2011 וגם בשנה הזו, אנחנו עובדים מול אלה שמפיצים ומוכרים אלכוהול לקטינים.
ערן קמין: אנחנו עובדים כדי לתת מענה שלם כנגדם.
ערן קמין: מה זה אומר?
ערן קמין: זה אומר שאנחנו גם פועלים כדי להוכיח את העבירה הפלילית שהם מבצעים, ואנחנו גם מבצעים סגירות מנהליות של עסקים המוכרים אלכוהול לקטינים.
עינת וילף: כלומר, אתה רואה בזה את מוקד הבעיה, כאשר אתה מצביע על הירידה לאורך הזמן.
עינת וילף: אתה רואה את המוקד במכירת האלכוהול.
ערן קמין: הפעילות הזו יוצרת הרתעה אצל אלה שמוכרים אלכוהול לקטינים.
ערן קמין: אנחנו כבר מזהים חשש אמיתי מאימת החוק במקומות בהם נהגו למכור אלכוהול לקטינים.
ערן קמין: יחד עם זאת, זה לא המענה היחידי.
ערן קמין: המענה חייב לכלול גם הסברה, גם מניעה, וגם איזשהו פתרון שיטיל מיסוי ונטל כספי אמיתי על כל אלה שמבקשים למכור אלכוהול ולהפיץ אותו בקרב קטנים.
עינת וילף: אבל עדיין אתה רואה את האלכוהול כמוקד.
ערן קמין: אלכוהול הוא מחולל פשיעה, אבל אסור לנו להתעלם מהעובדה שרוצח – רוצח כדוגמא - תמיד מנסה לתלות את האשם באלכוהול או בסם.
ערן קמין: הרוצח הוא אותו אחד שרצח.
ערן קמין: האלכוהול לא רצח.
ערן קמין: אסור לנו ליפול למלכודת של השימוש הנלוז במשקה כטענת הגנה לרצח.
ערן קמין: הרוצח הוא רוצח.
ערן קמין: אותו אחד שרצח את גדי ויכמן בבאר שבע, הוא רצח אותו ולא האלכוהול.
ערן קמין: במענה לשאלתך, אנחנו כן רואים את האלכוהול כמחולל פשיעה.
אלכס מילר: כך גם כאשר אתה מקבל החלטות בעניין קנסות המוטלים על נהגים שנוהגים בגילופין.
אלכס מילר: במידה ואדם עשה תאונה שבעקבותיה נהרגים אנשים, ברור שהאדם הוא זה שעשה את התאונה.
אלכס מילר: בגלל שהוא היה במצב של גילופין, הוא איבד שליטה.
אלכס מילר: יכול להיות שאם הוא לא היה במצב של שכרות הוא לא היה מגיב בצורה כל כך קיצונית.
ערן קמין: מה שאני מנסה לומר, זה שלפעמים אנו נוטים לוותר לכאלה שנהגו מתוך גילופין.
אלכס מילר: אנחנו לא מחפשים את העניין של שתיית אלכוהול כתירוץ.
ערן קמין: זה לא עניין של תירוץ.
ערן קמין: לעניות דעתי, אנחנו צריכים להחמיר עם אלה שעושים את מה שהם עושים תחת השפעת אלכוהול, ולא לוותר.
עינת וילף: אגב, כבר היום החוק מאפשר להעניש באופן חמור על החזקת סכין.
עינת וילף: האם בכלל עושים בזה שימוש?
ערן קמין: מבחינת הנתונים המספריים, יש ירידה בנושא של עבירות סכין - ירידה שבאה אחרי עלייה מאוד גדולה - בזכות אכיפה משטרתית כנגד נושאי סכין.
ערן קמין: הירידה היא במספר אחוזים.
ערן קמין: העבירה של נשיאת סכין היא עבירה שנאכפת על ידי המשטרה.
אלכס מילר: מה הענישה כלפי קטין שמחזיק סכין?
ערן קמין: הענישה היא תלוית בית משפט.
ערן קמין: אין לי נתונים.
אלכס מילר: האם זו עבירה פלילית שיכולה להגיע למאסר?
ערן קמין: בוודאי.
ערן קמין: זו עבירה פלילית עד מאסר.
אלכס מילר: איך אתה עוקב אחרי זה?
אלכס מילר: זה נראה לי קצת מוזר.
אלכס מילר: נניח שיש קבוצה של נוער שמתכנסת לאירועים של תנועות הנוער, ושם משתמשים בסכינים כדי לחתוך.
ערן קמין: צריך להוכיח שנשיאת הסכין נעשית שלא למטרה כשרה.
אלכס מילר: כלומר, אם אתה מגיע לאותו פארק ומזהה קטין עם סכין שותה אלכוהול, אתה לוקח אותו באותו הרגע.
ערן קמין: לוקח אותו, עוצר אותו, חוקר אותו ומאשים אותו.
אלכס מילר: נציג הרשות, מהן המסקנות שלכם?
אלכס מילר: איזה שינויים צריך לעשות בשביל שאנחנו נוכל להגן?
אלכס מילר: אנחנו לא יכולים למנוע את כל האלימות במדינת ישראל.
אלכס מילר: זה בסופו של דבר יקרה, אנחנו פועלים למען הדבר הזה.
אלכס מילר: אנחנו יכולים לפחות להגן על הקטינים.
אלכס מילר: מה, לדעתכם, ניתן לעשות היום שעדיין לא נעשה על ידי בית המחוקקים: בעניין של ענישה, בעניין של אכיפה, בעניין של הסברה?
אלכס מילר: אני יודע שאתם פועלים בצורה יוצאת מן הכלל בכל המקומות, ואנחנו מכירים את הנציגים שלכם בכל עיר ועיר, שעושים עבודה נפלאה.
אלכס מילר: סוף-סוף יש לכם תקציב נורמאלי.
אלכס מילר: מבחינת הניסיון שלכם, מה כדאי לעשות בשביל להביא לשינוי?
יוסי הראל: אני גם המדען הראשי של הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול, ואני גם יושב כראש תוכנית המחקר הבינלאומי על בריאות הנוער, שמלווה את ארגון הבריאות העולמי בנושא התנהגויות סיכון של הנוער הישראלי מתחילת שנות התשעים ועד היום.
יוסי הראל: אלה הנתונים העדכניים ביותר.
יוסי הראל: כמו שאדוני יודע, הרשות עובדת בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם המשטרה, עם משרד החינוך ועם המשרדים הרלוונטיים האחרים.
יוסי הראל: יחד איתם אנחנו מובילים את התוכנית הלאומית בנושא של אלכוהול.
יוסי הראל: אנחנו בפירוש רואים את האלכוהול כהתנהגות סיכון מאוד ליבתית, מבחינה זאת שהיא מחוללת את אותם מצבים מעוררי אלימות או נמצאים ברקע להסתברות הרבה יותר גבוהה לסוג כזה של התרחשות, כמו שראינו.
יוסי הראל: התוכנית הזו היא תוכנית מאוד מערכתית.
יוסי הראל: זו תוכנית התוקפת את הבעיות מכל כיוון אפשרי בעת ובעונה אחת, בצורה המשולבת עם מסרים אחידים, כאשר כל השותפים שותפים לה.
יוסי הראל: ישנו סנכרון מלא בין הפעילות של פרויקט "עיר ללא אלימות", משטרת ישראל, המתאמים שלנו בישובים והתוכניות בשטח.
יוסי הראל: התוכנית הזו הולכת ומשתפרת, ואנחנו תוך כדי ריצה לומדים.
יוסי הראל: כמו שאדוני יודע, בשנתיים הראשונות של התוכנית, שהסתיימו בסוף 2011, רשמנו בפעם הראשונה בהיסטוריה של ה-15 שנים האחרונות בהן היתה תקופה של החמרה רצינית בשתייה מופרזת של אלכוהול בקרב נוער וצעירים, ירידה בשיעורי השתייה הבעייתית של האלכוהול, בעיקר מגיל 11 ועד סוף התיכון.
יוסי הראל: בגילאים המבוגרים יותר אנחנו עדיין ממתינים לראות ירידה יותר משמעותית.
יוסי הראל: ההתחלה נתנה סימנים שאנחנו בדרך הנכונה.
עינת וילף: איך אתם מודדים עלייה או ירידה?
יוסי הראל: יש מספר מערכות מחקר מדעיות גדולות.
יוסי הראל: זו שאני מתייחס אליה כרגע זה הסקר האפידמיולוגי הגדול של בני הנוער, של ארגון הבריאות העולמי, שנעשה ב-50 מדינות, כולל בישראל.
יוסי הראל: אנחנו מקבלים בכל שנתיים תמונת מצב על בסיס מדגם מייצג ארצי של הנוער, ואת תמונת המצב הזו אנחנו מנטרים.
יוסי הראל: בנוסף, יש עוד כמה מאמצים.
יוסי הראל: יש את הסקר האפידמיולוגי של הרשות למלחמה בסמים.
יוסי הראל: שם יש את הנתונים האחרונים של מדד האלימות של משרד החינוך, שעשה מדגם בקרב 23,000 תלמידים.
עינת וילף: על בסיס שאלונים.
יוסי הראל: כן.
יוסי הראל: אני מדבר על דיווח עצמי של הילדים- דיווח עצמי אנונימי עם המדדים הכי תקפים ומהימנים שמוכרים בספרות המדעית ועקביים לאורך השנים מבחינת היציבות שלהם.
יוסי הראל: כלומר, אין לנו היום שום יסוד, אפילו הקטן, להניח שיש לנו עיוותים בנתונים הללו.
יוסי הראל: אלה נתונים שבכל העולם משתמשים בהם להתוויית מדיניות.
יוסי הראל: כמו שערן אמר, מאז 2004 אנחנו מתחילים לראות התחלה של ירידה גם במדדים של אלימות.
יוסי הראל: גם זה בפעם הראשונה בעשור וחצי האחרונים.
יוסי הראל: הירידה הזו היא בעיקר בקרב הילדים בגילאים היותר נמוכים.
יוסי הראל: בגילאים הגבוהים יותר הירידה היא קצת יותר מתונה.
יוסי הראל: אנחנו עדיין רוצים לראות את העסק הזה מעמיק.
יוסי הראל: אין ספק – ואת זה אני אומר כמדען המלווה את התחום הזה כבר שלושים שנה, גם בארץ וגם במקומות אחרים בעולם – שאנחנו רואים בשנים האחרונות התחלה של שיפור, בעיקר בבסיס של הפירמידה של אותן התנהגויות יומיומיות, בנאליות, של אלימות, אלימות מילולית, נשיאת נשק – שזה לא בנאלי כמובן – והשתייה הבעייתית של אלכוהול.
יוסי הראל: הירידה הזו אומרת לי כמדען, שהיא מנבאת בשנים הקרובות ירידה בהסתברויות של המקרים היותר קיצוניים ויותר חמורים של אותן אוכלוסיות קצה, שניזונו מזה שלפני שנתיים- חמש שנים הן היו בבסיס של הפירמידה והגיעו לנקודות הקצה הללו.
יוסי הראל: זה דיון קצת אקדמי, אבל כדאי שנלמד מהחלק הזה של ההצלחה.
יוסי הראל: יש דברים שנעשים בסדר, ואנחנו צריכים להעמיק אותם ולהמשיך אותם.
יוסי הראל: משרד החינוך נכנס בצורה מאוד מאסיבית, גם לגילאים הנמוכים של כיתות ה-ו'.
יוסי הראל: שם אנחנו רואים את ההצלחה מאוד מהר.
יוסי הראל: לגילאים המבוגרים יותר, בעיקר אחרי תקופת התיכון, הצבא ואחרי הצבא, הרבה יותר מורכב להגיע, כי הם לא בתוך מסגרות כמו אל של משרד החינוך.
יוסי הראל: אנחנו ברשות מאמינים, שהקהילה חייבת לקחת פה אחריות הרבה יותר גדולה.
יוסי הראל: אנחנו כארגונים ומוסדות לאומיים נותנים את ההכוונה, המשאבים והדחיקה - וזה חייב להיות - אבל הקהילה חייבת לקחת אחריות.
יוסי הראל: הרבה שנים אנו אומרים את הסיסמה שלמדנו מג'וליאני בניו יורק: Zero tolerance– "אפס סובלנות" לאלימות.
יוסי הראל: אני טוען, שאפס סובלנות לא צריך להיות רק כלפי מקרי אלימות.
יוסי הראל: "אפס סובלנות" צריך להיות גם כלפי מצבים שנמצאים שם ומעוררי אלימות.
יוסי הראל: לדוגמא, לא ייתכן מצב שקהילה מאפשרת בתוכה שבאופן קבוע תהיינה קבוצות של אוכלוסיית קצה, שבשעות הקטנות של הלילה הן מסתובבות עם סכינים בכיסים וכמויות אדירות של אלכוהול בפארקים ציבוריים.
יוסי הראל: Zero tolerance צריך להיות מופעל במצבים הללו, ולמצוא את החלופות, גם חלופות של הזירות שבהן החבר'ה האלה יכולים להסתובב בבטחה, גם חלופות של פעילויות מותאמות לאוכלוסיות הללו, חלופות שיתנו להן את הצרכים שהן צריכות בצורה בטוחה, ושיפנו אותן למקומות בונים ולא למקומות הרסניים.
יוסי הראל: גם פיקוח צריך להיות: הנושא של מבוגרים משמעותיים בקהילה, הנושא של המסרים האחידים לרוחב כל הקהילה.
יוסי הראל: אלה העקרונות שגם עומדים מאחורי התוכניות של עיר ללא אלימות והתוכניות של המתאמים שלנו בתוכנית אלכוהול.
יוסי הראל: את העקרונות הללו אנחנו חייבים להעמיק.
יוסי הראל: אירועים כל כך טראגיים, כמו שקרו לנו בשבועות האחרונים, הם אירועים שיכולים לעזור לנו אם ננסה לקחת את החלק החיובי – אם יש בכלל דבר כזה באירועים כל כך קשים.
יוסי הראל: הפן החיובי הוא שזה עוד פעם מזכיר לנו שיש נקודות אפלות שאנחנו צריכים לשבת ולחשוב איך לחדור אליהן יותר לעומק.
יוסי הראל: כאשר אני מסתכל על מגוון הפעילויות והכיוון של הפעילויות בצורת העבודה של השנתיים האחרונות, של הקואליציה הזו של שיתוף הפעולה, החשיבה המשותפת והתרגום של זה לשפת המעשה, ההערכה המדעית שנעשית בשטח כדי ללמוד האם אנחנו מצליחים או לא, אנחנו באמת בדרך הנכונה.
עינת וילף: העלית את הנושא הזה של האווירה שלפני.
עינת וילף: לאחרונה, מגיעים למשרד שלי יותר ויותר דיווחים על אוטובוסים אליהם עולים בני נוער עם מוסיקה – משתמשים באייפונים וכדומה להשמעת מוסיקה רועשת.
עינת וילף: כאשר פונים אל הנהג, הנהג מסרב להתערב, לא רוצה בכלל לגעת בזה.
עינת וילף: יושבים אנשים לאורך כל הנסיעה באוטובוס, כאשר קבוצה קטנה של שניים שלושה מרשה לעצמה להתנהג בצורה המפרה את הסדר הציבורי.
עינת וילף: אין שום התייחסות, שום סנקציה, שום הוראה.
עינת וילף: אף אחד בעצם לא רוצה לגעת בזה ולא רוצה להתערב.
עינת וילף: נראה שיש פער בין אווירה של הפקרות ברמת הסדר הציבורי לבין אירועים של אלימות חמורה.
עינת וילף: השאלה היא מה נעשה בתווך הזה, שהוא במובן מסוים יותר משפיע על תחושת הביטחון של אנשים.
עינת וילף: כלומר, גם תחושת ההפקרות, חוסר ההגנה והאלימות שבאוויר, ובמיוחד שאנשים בעלי סמכות, כגון הנהג, לא מוכנים בכלל לנקוט עמדה בנושא.
יוסי הראל: אנחנו כחברה, ובוודאי אתם כמנהיגי עם, חייבים להבין שהבעיה הזו לא מתחילה בנוער ולא נגמרת בנוער.
יוסי הראל: אוכלוסיית הנוער היא לא אוכלוסייה שהגיעה אלינו ממאדים או ממקום אחר.
יוסי הראל: האוכלוסייה הזו היא בבואה של האוכלוסייה הבוגרת בישראל.
יוסי הראל: מה שאנחנו רואים אצל בני הנוער זו בעצם השתקפות של צורת ההתנהלות התרבותית שלנו.
יוסי הראל: דברים מהסוג של האירועים שאת מדברת עליהם קורים גם בסיטואציות אחרות, והם קורים לאו דווקא באוכלוסיית הנוער.
יוסי הראל: הם מתחילים באוכלוסייה הבוגרת.
יוסי הראל: השינוי צריך לבוא משיח ציבורי בנושא של תרבות בכלל: תרבות אלימה, תרבות התנהלות במקומות ציבור ודברים מהסוג הזה.
יוסי הראל: אני לא חושב, שאותו נהג אוטובוס, שהסמכות שלו היא להסיע את הנוסעים בבטחה ממקום למקום, צריך לתת את הפתרון לבד.
יוסי הראל: בנושא הזה אין אף גוף – לא המשטרה ,לא משרד החינוך, לא הרשות ולא עירייה מסוימת – שיכול לפתור את הבעיה לבד.
יוסי הראל: זה חייב להיות תהליך מערכתי, תהליך של שיתוף פעולה של כל הגורמים.
יוסי הראל: כמו שאמרתי, הקהילות חייבות להיות שותפות.
יוסי הראל: מדובר על לחולל מהפיכה תרבותית, לחולל שינוי תרבותי שיוקיע סוג כזה של התנהלות.
יוסי הראל: במידה וההתנהגות הזו לא היתה התנהגות אינית-לא היתה התנהגות מקובלת בקהילה של החבריה שהם חיים בה, זה לא היה מתחולל.
יוסי הראל: זה שום מחזיר אותי אל אותה נקודה, שאנחנו חייבים, בכוחות משותפים, בתוך הקהילות, לפתח את אותן אלטרנטיבות של פעילויות בשביל אותם ילדים, כדי שההתנהלות שלהם תהיה נורמטיבית ולא התנהלות כזו הרסנית.
יוסי הראל: זה משהו הרבה יותר רחב ממשהו נקודתי.
יוסי הראל: אחת הבעיות שחווינו בהרבה מדינות אחרות, באותה תקופה שבה הן לא הצליחו לחולל שינוי, זה שהן הלכו ועשו כיבוי שריפות.
יוסי הראל: יש בעיה באוטובוסים – מטפלים בבעיה של האוטובוסים.
יוסי הראל: כך, למעשה, אתה עושה טיפול סימפטומטי במקום ללכת צעד אחד אחורה ולטפל בתופעה עצמה.
יוסי הראל: אותן מדינות, כמו בארצות הברית וכמו באירופה, בהן כן התחולל שינוי בשנים האחרונות, השינוי התחולל בעקבות עבודה מאוד מעמיקה ומאוד רב מערכתית, שהתחילה בצעדים קטנים אבל הצליחה לחולל שינוי בתופעה ולא רק שינוי בסימפטומים.
איציק תומר: בהמשך לדברים שנאמרו, אני רוצה להדגיש שיש לנו מחקר של הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך.
איציק תומר: תיכף אני אפרט חלק מהנתונים שהיא פרסמה.
איציק תומר: אני רוצה לומר, שאנחנו רואים בקידום אקלים בטוח וצמצום אלימות יעד מרכזי.
איציק תומר: כבר משנת תש"ע המשרד קבע יעד מרכזי של צמצום האלימות ב-10% וצמצום צריכת האלכוהול ב-10%.
איציק תומר: המשרד הקצה לעניין תקציב ייעודי של עשרה מיליון שקלים.
איציק תומר: עינב שיושבת לצדי תרחיב לגבי תוכניות ספציפיות.
איציק תומר: אני רוצה לחזור למחקר הערכה, שביצעה הרשות הארצית בתשס"ט ובתשע"א, והראתה ירידה במספר משתנים שהיא בדקה.
איציק תומר: אני רוצה לציין בין היתר את הנושא של שתיית אלכוהול, גם בכיתות ד-ו, גם בכיתות ז-ט, גם בכיתות י-י"א.
איציק תומר: יש ירידה גדולה מאוד של שתיית אלכוהול בגילאים הצעירים ד-ו.
איציק תומר: זו אמנם ירידה של 45%, אבל עדיין יש קרוב ל-11% שימוש באלכוהול בגילאים האלה, וזה מבחינתנו שימוש די גבוה.
איציק תומר: אנחנו עדיין עושים מאמצים על מנת להוריד את היקף השתייה.
איציק תומר: כנ"ל בחטיבות העליונות.
איציק תומר: אנחנו צמצמנו את ההיקף ב-15% במהלך השנתיים האלה, אבל עדיין ציבור גדול של תלמידים בגילאים האלה צורך אלכוהול.
איציק תומר: אנחנו עדיין מקדמים תוכניות בעניין הזה.
איציק תומר: יש הנחיה ברורה לבתי ספר יסודיים – יש כ-600 בתי ספר יסודיים בתוכנית מערכתית: כל חטיבות הביניים וחלק מהחטיבות העליונות.
איציק תומר: התוכנית היא כזו שכל בית ספר צריך לפתח תוכנית בית ספרית לצמצום האלימות, לצמצום שתיית אלכוהול.
איציק תומר: מבחינתנו, זה יעד מרכזי.
איציק תומר: צר לי, שמקרים נקודתיים כאלה ואחרים מעיבים על המאמץ הכולל והכללי שאנחנו עושים על מנת לצמצם בשנים האחרונות את תופעות האלימות ואת תופעות השתייה, כולל שימוש בסמים.
איציק תומר: עינב תרחיב.
עינב לוק: בהמשך לדברים שאמר מר איציק תומר, אני רוצה לומר שמכיוון שזה יעד מרכזי של המשרד, הוקצב לזה תקציב ייעודי.
עינב לוק: הוכשרו אנשים שמדריכים בבתי הספר.
עינב לוק: לקחנו את הנושא, וטיפלנו בו לעומק בהרבה מאוד היבטים.
עינב לוק: ישנה תוכנית מערכתית שפועלת בהרבה מאוד בתי ספר.
אלכס מילר: אני בזמנו העליתי את הסוגיה של הסברה לבני נוער על האחריות הפלילית החל מגיל 12.
עינב לוק: אני אתייחס לזה.
עינב לוק: יש לנו תוכנית מערכתית שפועלת בבתי הספר, וחשוב להגיד שהתוכנית היא ארוכת טווח.
עינב לוק: אנחנו לא חושבים שהרצאה אחת מסוימת או פעילות חד פעמית תעשה את ההבדל.
עינב לוק: אנחנו מאמינים בזה שבתי הספר צריכים באופן שיטתי לעבוד על התוכניות, לבנות תוכנית התערבות, להעביר שאלונים לתלמידים, ולבחון כל פעם על מה צריך לעבוד ומה קורה בקרב הילדים.
עינב לוק: התוכניות הן תוכניות מערכתיות ארוכות טווח.
עינב לוק: יש תוכנית של כישורי חיים, תוכנית מפתח הלב, תוכנית לימודי הליבה בכיתות העל יסודי.
עינב לוק: אני רוצה להגיד, שהשנה, בכל התוכניות האלה, שמנו דגש רציני על הנושא של התפקיד של הילדים בקבוצה, ועל הנושא של העומדים מן הצד.
עינב לוק: באירועים האחרונים ראינו את ההתנהלות של בני הנוער: הם לא מדווחים, הילדים רואים אירועים וחוששים לספר, לא מתערבים ולא עושים דבר כדי למנוע את האירוע.
עינב לוק: אנו דנים עם הילדים על כל הסוגיות ועל כל המורכבויות שעומדות מאחורי הנושא של עמידה מן הצד.
עינב לוק: אחד הנושאים המאוד משמעותיים שאנחנו עוסקים בהם השנה בתוכניות שלנו, זה עבודה עם הורים.
עינב לוק: אנחנו רוצים לרתום יחד – הורים ומורים – להתמודד עם המציאות המורכבת הזו: מה תפקיד ההורים, מה התפקיד שלנו, איך אנחנו משתפים פעולה ואיזה מסרים אנחנו מעבירים יחד לילדים.
עינב לוק: אנחנו מכינים ערבים משותפים לתלמידים והורים ביחד עם המורים, כדי להטמיע את המסרים והעקרונות עליהם אנחנו עובדים בתוך בית הספר.
עינב לוק: דבר נוסף שאנו עוסקים בו בשנתיים האחרונות בצורה מאוד אינטנסיבית, זה פיתוח תוכניות לטיפול בתלמידים עם בעיות התנהגות קשות – ילדים המאופיינים בבעיות אלימות קשות.
עינב לוק: אנחנו יודעים שעל אף התוכניות המערכתיות המשמעותיות שאנחנו עושים בכיתות, המסרים והתכנים שאנו מעבירים, עדיין קיים אחוז מהילדים, שהם ילדים שאנו מזהים אותם כילדים בסיכון וילדים המאופיינים בבעיות התנהגות.
עינב לוק: לכן, חלק נכבד מההשקעה התקציבית היום הולך לטיפול בילדים האלה.
עינב לוק: יש לנו שתי תוכניות עיקריות: האחת מתבצעת בתוך בתי הספר, כאשר יועצים, פסיכולוגים ומדריכים מפעילים קבוצות לילדים עם בעיות התנהגות.
עינב לוק: זו תוכנית שפותחה באוניברסיטת תל-אביב ולוותה מחקרית.
עינב לוק: אנחנו רואים שינוי משמעותי אצל הילדים האלה.
עינב לוק: התוכנית לילדי קצה נמצאת בשירותים הפסיכולוגיים ברשויות המקומיות.
עינב לוק: היא נמצאת כרגע בפיילוט, והיא תתרחב בשנה הבאה.
עינב לוק: הטיפול בילדי הקצה כולל עבודה עם הילדים עם בעיות התנהגות, הדרכה פרטנית להורים שלהם – כי אני חושבת שההורים זקוקים פה לליווי מאוד צמוד – והדרכה לצוות החינוכי איך להתמודד עם הילדים עם בעיות ההתנהגות.
עינב לוק: כל התוכניות שלנו משולבות בעבודה עם גורמים נוספים בקהילה.
עינב לוק: חברנו גם לפרקליטות המדינה וגם לסנגוריה הציבורית, שמגיעים לבתי הספר.
עינב לוק: כחלק מהתוכנית המערכתית הם נותנים הרצאות בכיתות הגבוהות יותר על משמעות החוק, על משמעות העבירה, מה קורה כאשר היית עד לאירוע, מה המשמעות החוקתית של זה.
עינב לוק: זה בעצם משלים את העבודה החינוכית שאנחנו עושים בכיתות, לצד הסברה והבנה של משמעות החוק.
עינב לוק: כמובן שאנחנו עושים עבודה משותפת ביחד עם פרויקט "עיר ללא אלימות" והרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, ומשתפים את בני הנוער כמובילים ביחד איתנו את השינוי.
עינב לוק: היום בני הנוער חוברים ביחד עם תנועות הנוער לעבודה אחר הצהריים – עבודה של הסברה מתוך בני הנוער.
עינב לוק: מאוד חשוב שהתוכניות לא ייצאו רק ממערכת החינוך והמבוגרים.
עינב לוק: אנחנו מגייסים ביחד איתנו את ההורים ואת בני הנוער להיות שותפים.
דב חנין: תודה על הדיון.
דב חנין: אני מצטער על הנוכחות.
דב חנין: יש פה שלושה חברי ועדה ושחקן חיזוק אחד.
אלכס מילר: אתמול בנושא של נגבה היו כל מי שיכולת לחשוב עליו.
דב חנין: וגם מי שלא יכולתי לחשוב עליו.
דב חנין: זה קצת מאפיין את מה שקורה אצלנו בכנסת – וחבל.
דב חנין: הנושא הזה הוא נושא שמעסיק את הציבור – ובצדק.
דב חנין: אני חושב, שמעורבותה של ועדת החינוך היא חשובה.
דב חנין: אני לא מקבל את הניסוח של המשנה למנכ"לית משרד החינוך, שאנחנו עוסקים במקרים נקודתיים שמעיבים על המאמץ הגדול שמשרד החינוך עושה.
דב חנין: אני מסכים איתך, שמשרד החינוך עושה מאמץ גדול, אבל אני לא מסכים איתך שאנו עוסקים במקרים נקודתיים.
דב חנין: אנחנו עוסקים במקרים נקודתיים המשקפים תופעה הולכת ומתרחבת, מדאיגה ומסוכנת.
דב חנין: התופעה הזו מחייבת התמודדות רוחבית ומערכתית.
דב חנין: חלק מההתמודדות צריכה להיעשות על ידי המשטרה וחלק על ידי משרד החינוך.
דב חנין: חלק נמצא גם במעגלים יותר רחבים.
דב חנין: אני מסכים עם חה"כ וילף, שאחת הבעיות היא אותה אווירה של הפקרות במרחב הציבורי.