GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירי רגב: ברגע שאחמד טיבי וחנין, דב חנין, בעד האוניברסיטה, אני מבינה שאני כבר בבעיה.
דב חנין: או-אה, או-אה.
מירי רגב: אתם הדוברים שלהם, אז אני מבינה באמת, אתם רע מאוד שאלה הדוברים שלכם, דרך אגב.
מירי רגב: כדאי שתאזנו את הדוברים.
מירי רגב: אני אומרת רק דבר אחד נוסף, אני אומרת דבר אחד נוסף.
מירי רגב: אתם מדברים על הסתה, כשמדברים, אני רוצה לסיים את דבריי.
מירי רגב: כשמדברים על הסתה, כב' היושב-ראש, אני כצנזורית צבאית ראשית, יש לי כמה ספרים לילדים.
דב חנין: אבל אין צנזורה על האזרחות עדיין.
מירי רגב: רגע, שמלמדים בעזה.
מירי רגב: אני מוכנה להביא את הספרים, כדי שנראה מה הילדים הקטנים החמודים התמימים, מקבלים בלילה לפני השינה.
מירי רגב: איזה שיר.
דב חנין: תכניסי את הילדים לבית הסוהר, מירי.
אחמד טיבי: תפציצו את עזה.
אחמד טיבי: תפציצו את עזה עוד פעם.
מירי רגב: אנחנו מקריאים שירים אנושיים והם מדברים מגיל אפס שנאה, שנאה, שנאה לעם היהודי.
מירי רגב: בושה וחרפה שאתם מנסים ליצור כאן את השלום, את הגישור, את האהבה וההבנה.
מירי רגב: מעולם, מעולם לא הקראתי סיפור, מעולם אין סיפור, תראה לי סיפור שמראה את הערבים כמו שאתם מראים את היהודים.
מירי רגב: ואני פעם אחת ולתמיד אביא את הספרים האלה לוועדת החינוך ועל זה נעשה דיון ואז נראה אתכם מול העובדות מה אתם אומרים.
מירי רגב: אז צביעות זה יפה, אבל הגיע הזמן לחשוף את האמת.
אחמד טיבי: בינתיים את שומרת את זה בכספת?
מירי רגב: מי שצריך לשלם את המחיר זו אוניברסיטת תל-אביב, שתשלם את המחיר.
דב חנין: אני רוצה להזהיר אתכם מראש.
אלכס מילר: אני לא נגעתי ברשימה, קח תסתכל, זה מה שרשום לי.
אלכס מילר: רבותיי, אתם רושמים, אתם פונים.
אלכס מילר: רושמים אתכם מתי שאתם פונים.
אחמד טיבי: אגב, כולכם הגעתם אחרינו.
אחמד טיבי: לא רק דנון.
אלכס מילר: עצם הגעתך לכאן זה לא אומר שאתה רוצה לדבר.
אלכס מילר: ברגע שאתה מבקש, רושמים אותך.
אחמד טיבי: מבחינה היסטורית, כולכם הגעתם אחרינו.
דני דנון: תמשיך לשקר אולי תאמין לזה בסוף.
אחמד טיבי: מתי הגעת?
אחמד טיבי: מה אתה מדבר?
דני דנון: משקר, משקר.
דני דנון: אתה יודע מתי אני הגעתי?
אחמד טיבי: אני לא הגעתי לפה אף פעם.
אחמד טיבי: נולדתי פה.
עינת וילף: אחמד, מחקרים גנטיים מראים שגם אתם וגם אנחנו היינו פה באותו זמן.
עינת וילף: זהו, בואו נכיר בזה ודי.
משה (מוץ) מטלון: אבל בינתיים אתם לא הכרתם.
אחמד טיבי: אבל תתייחס אלינו כאל אורחים נסבלים ועוד מהגרים.
דני דנון: נסבלים אתה אמרת.
דני דנון: אורחים אני מסכים אתך.
דני דנון: נסבלים, אף אחד לא מסכים אתך פה.
אלכס מילר: לפי הצעת מנהלת הוועדה, אנחנו נשים פה הדפסת כרטיסים, כל מי שמגיע באיזה שעה וכך אנחנו נראה מי היה ראשון.
אלכס מילר: אני מוכן לקבל רעיונות, רבותיי.
אחמד טיבי: בחשבונאות, אגב, יש כלל.
משה (מוץ) מטלון: לא תמיד.
משה (מוץ) מטלון: יש כל מיני שיטות.
קריאה: Last in – first out.
קריאה: לא, יש גם First in – first out.
אחמד טיבי: אני דוגל בגישה שלי.
אלכס מילר: הזמן יראה מי בחוץ ומי בפנים.
דב חנין: אני רוצה להזהיר אתכם מראש שכל מה שאני מתכוון להגיד זו רק דעתי ולא דעתו של מישהו אחר שמשתתף בדיון.
דב חנין: אדוני היושב ראש, גם אין לי שום רצון להשתתף פה בתחרות צעקות.
דב חנין: אז אני מבקש שדבריי יישמעו בצורה מכובדת ורצינית.
דב חנין: מי שלא מסכים, ייקח את רשות הדיבור ויגיב על דבריי כפי שהוא רוצה.
דב חנין: אני, אדוני היושב ראש, חייב לומר לך שאני מאוד מודאג מהדיון הזה.
דב חנין: אני מודאג מהדיון הזה, כי האווירה פה היא כבר חרגה בהרבה מדיון באירוע של סטודנטים.
דב חנין: אירוע של סטודנטים, יש פה התקפות על אוניברסיטת תל-אביב, אולי בכלל נסגור את האוניברסיטה הזאת, ואולי לא רק את אוניברסיטת תל-אביב, אולי בכלל הבעיה שלנו היא בכלל עם האוניברסיטאות בישראל.
דב חנין: ואני מודאג מהקריאות לטהר מרצים, שמאלנים או לא שמאלנים או ביקורתיים או לא ביקורתיים.
דב חנין: ומה שהדיון הזה מלמד יותר מכל דבר אחר, אדוני היושב-ראש, הוא שהמרחב הדמוקרטי בחברה הישראלית נמצא תחת מתקפה מאוד כבדה ומה שהתחיל בדיבור או בוויכוח על אירוע של סטודנטים, מתגלגל לעצם קיומן של האוניברסיטאות ולעצם קיומם של תקציבים ציבוריים לאוניברסיטאות ועצם זכותם של מרצים להשתמש בחופש האקדמי שלהם.
דב חנין: הדבר הזה הוא מאוד מדאיג.
דב חנין: אני אומר לכם את זה, מעבר לוויכוחים שקיימים פה בוועדה.
דב חנין: אם אנחנו לא נגן על הדמוקרטיה, לא תישאר דמוקרטיה להגן עלינו ואני אומר את זה גם לנציגי ארגון הסטודנטים או התאחדות הסטודנטים או אגודת הסטודנטים בתל-אביב שיש להם ויכוח עם האירוע הזה ואגב, על כל אירוע מותר להתווכח, אין שום אירוע שהוא מעל לוויכוח.
דב חנין: כמו שיש זכות לעשות אירועים, יש גם זכות לחלוק על האירועים האלה, זה בסדר גמור.
דב חנין: אבל אנחנו צריכים להבין על מה באמת הוויכוח פה, על מה באמת העימות פה והעימות פה הוא הרבה יותר גדול.
דב חנין: כי תראו, ניסיונות להגביל את חופש הביטוי הפוליטי תמיד מתחילים בנושאים שיש עליהם מחלוקת.
דב חנין: אמר את זה בזמנו השופט ברק, מבחנו של חופש הביטוי לעולם לא במצבים שבהם נשמעים דברים שכולם מסכימים עליהם.
דב חנין: מבחנו של חופש הביטוי הוא בדיוק ברגעים האלה, שבהם נאמרים דברים מקוממים, מרגיזים, הרוב לגמרי לא מסכים, הרוב כועס וזה הזמן להגן על חופש הביטוי.
דב חנין: זה הרגע להגן על חופש הביטוי ואם את זה אנחנו לא מבינים, אז כנראה שלא הבנו שום דבר.
דב חנין: חופש הביטוי הפוליטי הוא הלב של חופש הביטוי וחופש הביטוי הוא הלב של הדמוקרטיה ולכן, בלי חופש ביטוי פוליטי ואנחנו עוסקים פה בסוגיה פוליטית ובביטוי פוליטי, בלי חופש ביטוי פוליטי, אין לנו דמוקרטיה בחברה הישראלית.
דב חנין: אדוני היושב ראש, גם אני כמו כמה מחבריי, מברך אותך על החוק שאתה היית היוזם הראשון שלו ואני הצטרפתי אליו ואנחנו העברנו את החוק הזה ביחד פה בוועדה.
יריב לוין: אתה מדבר על חוק הנכבה.
דב חנין: לא, חוק זכויות הסטודנט, שאומר בצורה מפורשת שלסטודנט יש זכות להתארגן ולהפגין בכל תחום ונושא, בכל תחום ונושא, זה סעיף 6 בחוק.
דב חנין: החוק גם יותר מזה, מטיל איסור מפורש על האוניברסיטה, למנוע, אסור לאוניברסיטה למנוע מהסטודנט לממש את הזכות הזאת.
דב חנין: זה סעיף 7 בחוק.
אחמד טיבי: קראת את החוק?
דב חנין: הוא קרא את החוק, הוא אחד היוזמים שלו.
דב חנין: ולכן, אנחנו צריכים את החוק הזה לממש, אדוני היושב ראש, גם במצבים שבהם הביטוי של הסטודנטים לא נוח לך או במצבים שהביטוי של הסטודנטים לא נוח לי.
דב חנין: זה לא השאלה בכלל.
אלכס מילר: יש פה איזה עניין של הסתה, זה שני דברים שונים.
דב חנין: לא, זה ביטוי בכל נושא ותחום.
דב חנין: לגופם של הדברים, אדוני היושב ראש, האירוע שמתוכנן, יש פה ויכוח ערכי בין אנשי השמאל ואנשי הימין ואנשי הימין בכלל, בחברה הישראלית, רואים את הסכסוך הישראלי פלסטיני כמשחק סכום אפס.
דב חנין: מה שהפלסטינים ישיגו לעצמם, זה חייב להיות על חשבון ובמקום הזכויות של ישראל ובמקום הזכויות של הישראלים.
דב חנין: זו העמדה של הימין.
מירי רגב: וגם של הערבים.
דב חנין: הנה, יש פה לידי חברי כנסת ערבים שחושבים אחרת ואומרים שאפשר אחרת.
אחמד טיבי: אפשר אחרת.
דב חנין: והגישה של השמאל, הגישה של השמאל אומרת.
יריב לוין: אתה מוותר על זכות השיבה?
דב חנין: חבר הכנסת לוין.
יריב לוין: שאלתי אם אתה מוותר על זכות השיבה.
דב חנין: עכשיו זכות הדיבור שלי, אחר-כך תדבר.
יריב לוין: אולי יש כאן
יריב לוין: סקופ ענק שמוותרים על זכות השיבה.
דב חנין: אבל יריב, אתה תיתן לי לסיים?
דב חנין: אנחנו אומרים שאפשר אחרת ואין פה משחק סכום אפס ויכולים ישראלים ופלסטינים לחיות ביחד ויכולה פלסטין להתקיים בצידה של ישראל והכרה בכאב של הפלסטינים הוא לא אומר שלילת הזכות של הישראלים, כמו דרך אגב, שהכרה בשואה של היהודים, זה לא שלילה של זכות של הפלסטינים.
יריב לוין: זה באמת דומה.
דב חנין: אבל מי שהשווה פה את השואה ואני באמת רוצה להתחבר לדבריו של חבר הכנסת לוין, מי שהשווה פה את השואה לדברים אחרים, זה דווקא אתה, אדוני היושב-ראש, ואני חושב שהדברים האלה.
אלכס מילר: אני אמרתי שהיום, היום עומדים דקה דומייה לעניין של נכבה, מחר יעמדו דקה דומייה לזכרם של החיילים הנאצים.
דב חנין: אבל זה בדיוק, זה בדיוק שימוש ציני ופסול בזכר השואה ואני קורא לך, אדוני היושב ראש, לחזור בך.
משה (מוץ) מטלון: זה שימוש ציני בחופש הביטוי, דב.
משה (מוץ) מטלון: או ביטוי ציני לחופש הביטוי, גם זה, אתה יכול לקחת את זה למקום הזה.
דב חנין: בהחלט, שימוש ציני בחופש הביטוי, אני מוכן לקבל.
דב חנין: זה חופש הביטוי של חבר הכנסת מילר והוא משתמש בו בצורה צינית.
דב חנין: אני מציע לך, אדוני היושב ראש, כיושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, לחזור בך מהביטויים האלה.
דב חנין: אין, לא היה ואני מקווה שגם לא יהיה, בישראל, מישהו שיציין או ירצה לציין לחיוב או לזיכרון את הנאצים, ממש לא קיים, לא קיים, לא התקיים בעבר ולא יתקיים בעתיד.
דב חנין: לעומת זאת, כאבם של הפלסטינים, אתם יודעים מה?
דב חנין: תסתכלו על מה שכותב דן מרגלית, עיתונאי ימני מובהק, בעיתון ישראל היום, שזה עיתון הבית של ראש הממשלה.
דב חנין: ימני.
דב חנין: תראו את מה שכותבת במבי שלג, תקראו את מה שכותב ירון לונדון.
דב חנין: לגבינו הוא לא מספיק ימני.
דב חנין: אומרים לך, יריב, יריב, יריב, אומרים לך- - -
יריב לוין: לפחות בזה הקדמת אותי, שלא כמו בעניין ההיסטורי, שהמצב הפוך.
משה (מוץ) מטלון: גם אז אני הקדמתי אותך.
דב חנין: יריב, אומר לך, אומרים לך האנשים האלה, שהם עיתונאים שממש המרחק בינם לבין עמדותיי הפוליטיות רב מאוד, אומרים שלא ייגרע שום דבר ממדינת ישראל, לא מכבודם של הישראלים, אם הם ילמדו להכיר בכאבם של הפלסטינים ולפלסטינים יש כאב.
דב חנין: זה לא משנה כמה אתם תעצמו את העיניים, לא משנה כמה תעצמו את העיניים, לא משנה כמה תאטמו את האוזניים, לפלסטינים יש כאב.
דב חנין: ואם אנחנו רוצים, ואני רוצה שהפלסטינים ייראו את המדינה הזאת גם כמדינה שלהם, גם כמקום שלהם, גם כבית שלהם, זה אינטרס שלי, שלהם, ושלך, חבר הכנסת לוין, לצורך העניין, אז כן, צריך לתת גם במדינה הזאת מקום לכאב הזה.
דב חנין: ולכן, אני רוצה לסכם ולומר, אדוני היושב ראש, אני חושב שהאירוע, כפי שהוא תוכנן באוניברסיטה, לא, בשום פנים ואופן, תוכנן, אף אחד לא רצה ולא יזם שום אירוע של אבל על הקמתה של מדינת ישראל, ממש לא נכון.
דב חנין: ממש לא נכון, חבר הכנסת לוין, לא, ממש לא נכון.
דב חנין: ממש לא נכון.
דב חנין: הכאב הוא על מה שקרה לעם הפלסטיני ב- 1948 ולעם הפלסטיני קרה דבר קשה ביותר ב- 1948, קרה דבר קשה ביותר ב- 1948.
יריב לוין: קמה מדינת ישראל.
דב חנין: לא, לא שקמה מדינת ישראל, אלא ש- 500 כפרים נעלמו מפה.
דב חנין: נעלמו, גורשו, נזרקו.
דב חנין: כן, כן, כן.
אלכס מילר: טוהרו.
דב חנין: טוהרו.
דב חנין: הערה אחרונה.
דב חנין: הערה אחרונה, אדוני היושב ראש.
דב חנין: אני חושב שעמדתה של האוניברסיטה לגבי אישור האירוע היא נכונה, אני מבקר את האוניברסיטה על הדרישה למימון המאבטחים.
דב חנין: אני חושב שהדרישה למימון המאבטחים היא לא נכונה, היא מנוגדת לפסיקה של בית-המשפט.
דב חנין: אגב, זו פסיקה, בעניין של אוניברסיטה, פסק-דין דויטשר נ' אוניברסיטת בן-גוריון, אם אני זוכר נכון, שקובע שהזכות לקיים את ההפגנה כוללת את כל זכויות המעטפת של ההפגנה, כולל הסדר הציבורי וכדומה.
יריב לוין: אני מסכים אתך.
יריב לוין: אל תהיו צבועים.
יריב לוין: אם זאת עמדתכם, אז תהיו כנים אתה.
יריב לוין: אל תעשו כאילו.
דב חנין: אנחנו לא צבועים.
יריב לוין: אם החלטתם שאוניברסיטת תל-אביב צריכה לאפשר את השערורייה הזאת ולממן אותה ולתת לה במה, אז תאפשרו אותה.
דב חנין: אם חברי הכנסת חושבים אחרת, הם יכולים לחוקק חוק אחר.
יריב לוין: אל תגידו להם כן, אבל תשלמו.
מוטי כהן: אנחנו לא אמרנו להם תשלמו, אנחנו פעלנו לפי חוק יסודות התקציב ואם חברי הכנסת חושבים שצריך לשנות את החוק, אז שישנו את החוק.
דב חנין: אנחנו גם חושבים שצריך לשנות את החוק, אגב.
דב חנין: ונפעל בעניין.
אלכס מילר: יהיה תוספת.
דני דנון: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
דני דנון: קודם כל, אני רוצה לומר מילה לחברי הכנסת הערבים שיושבים פה בחדר.
דני דנון: אני מנסה לנתח את 1948, איך המנהיגים הערבים קראו לציבור הפלסטיני ואמרו לו – תלכו, אנחנו חוזרים עוד שבועיים, וכובשים את כל ישראל.
דני דנון: אני מסתכל עליכם פה ואני אומר – אני מבין מאיפה זה בא.
דני דנון: ההתנשאות הזאת, הזלזול הזה, שאתם מסתכלים ואתם אומרים יש פה חבורת מטומטמים שאפשר לעבוד עליה ולצחוק עליה, זה בדיוק ההתנהגות של מנהיגי 48, שבאו ואמרו לציבור הפלסטיני – תצאו באופן זמני, תחזרו, ניקח את הכל.
דני דנון: ואנחנו אומרים לכם היום – סליחה, אז לא היינו מטומטמים, ב- 1948, וגם היום אנחנו לא מטומטמים ומה שקורה פה זה לא קשור בכלל לחופש ביטוי, זה הסתה.
דני דנון: בוא נקרא לילד בשמו.
דני דנון: של הר ברכה, החליטו לסגור.
דני דנון: שבהר ברכה החליטו לסגור את התקצוב הממשלתי לישיבה הגבוהה שם, אמרו שמדובר בהסתה לא על חופש ביטוי.
דני דנון: אז כל פעם שרוצים לדבר על חופש ביטוי, חופש ביטוי.
דני דנון: כשזה מקום אחר, זה הסתה.
דני דנון: כשמגיע היום בערב מחבל שישב בכלא והורשע ומגיע נציג של האחים המוסלמים ואתם אולי במגדל השן – אישרנו, לא אישרנו, תהיה ועדה, אחרי ועדה.
דני דנון: שהם יגיעו היום בערב, אני לא יודע אם אתה תהיה במשרד שלך, לא יודע אם מישהו יבדוק את העניין הזה, זה הסתה.
דני דנון: זה בפירוש הסתה.
דני דנון: ואנחנו באים ואומרים היום – אנחנו לא מוכנים שמוסד מכובד עם זכויות במדינת ישראל, ייתן יד לפעילות של הסתה.
משה (מוץ) מטלון: שיושב בשייח' מונס, לא סתם.
דני דנון: ואני שואל את עצמי מה היה קורה, תמיד אני אומר את זה, לאותם חברי כנסת ערביים, בואו נהפוך את היוצרות, והיום היה פה אירוע של כהנא חי, לחגוג את הרצח שביצע ברוך גולדשטיין במערת המכפלה.
אחמד טיבי: תתבייש לך.
אחמד טיבי: תתבייש לך בהשוואה.
דני דנון: אם היה מגיע לארגון סטודנטים, מה היו היוצרות אז.
דני דנון: אז איפה הדוברים של קרן אברהם וקרן יצחק וכל אחד מאיתנו, איפה היה באותו רגע נתון, מה הוא היה אומר.
אמנון בארי-סוליציאנו: אין מקום להשוואה.
דני דנון: יש מקום להשוואה, סליחה.
דני דנון: שהמחבל שהורשע, שלח אנשים להתפוצץ זה לא יותר גרוע או פחות טוב ממה שעשה ברוך גולדשטיין.
דני דנון: רצח הוא רצח ואני לא מצדיק פה, אני רק אומר הצביעות הזאת, שלוקחים את המילה חופש ביטוי.
דב חנין: איפה אתה המצאת הסיפור הזה של איזה שהוא מישהו, מאיפה הבאת את זה?
דני דנון: לא יודע, אתה אולי ממארגני האירוע.
דב חנין: אני לא ממארגני האירוע, אבל אני מנסה לבדוק את הטענה שלך ואין לה שום בסיס.
דני דנון: יש שלושה אירועים היום, חבר הכנסת חנין.
אלכס מילר: מחר.
דב חנין: אז תחליט, אתה מדבר על אירועים אחרים, תעשה דיון אחר.
דב חנין: יש לך פה את יושב ראש ועדת החינוך.
אלכס מילר: אנחנו עושים דיון כאן על אותם אירועים שיש באוניברסיטת תל-אביב, על ציון יום הנכבה.
אלכס מילר: זה היום ומחר.
דני דנון: ואני פה, אדוני היושב ראש, אפשר לבוא לשר האוצר ולקרוא לו להפעיל את הסמכות שלו בחוק.
דני דנון: אפשר להתווכח מה, כמה עלה האירוע הזה, מישהו יכול לבדוק את זה בכלל?
דני דנון: מישהו יצהיר כמה כסף הוא הוציא על זה, באינטרנט?
דני דנון: בדברים אחרים?
אלכס מילר: העניין זה לא כסף, חבר הכנסת דנון.
אלכס מילר: העניין הזה הוא עניין עקרוני.
דני דנון: הציפייה שלי מאוניברסיטת תל אביב היא לא כמו אותם חברי כנסת שמטיפים לנו מוסר, הם לא עשו צבא, הם לא עשו שירות לאומי, לא עשו שירות אזרחי, הם פוגעים במדינה, מדברים על חופש ביטוי.
דני דנון: מעניין אם בפרלמנט ערבי במדינה ערבית היו נותנים לחבר כנסת יהודי לדבר כמו שאתם מדברים פה.
עפו אגבאריה: שם זה דיקטטורות ופה דמוקרטיה.
עפו אגבאריה: אתם דוגלים בדיקטטורות שמה, של סעודיה וקטאר, חברים שלכם.
עפו אגבאריה: אתם דוגלים בהם.
אחמד טיבי: במרוקו אתה, אתה כיהודי כאן, לא תגיד יהודים.
אחמד טיבי: יהודי מרוקאי במרוקו, מצבו טוב יותר ממרוקאי בישראל.
דני דנון: נסעתם להתחבק בלוב עם מועמר קדאפי, וחיבקתם אותו.
דני דנון: אני אומר, יש זכויות לכל אזרח להיות בכנסת.
דני דנון: אבל אין זכויות לכל אזרח לבוא ולהסית ומה שאתם רואים פה, חבריי המלומדים, אל תעתיקו את זה לאוניברסיטה.
דני דנון: הבעיה של הגיס החמישי הזה, של הרעה החולה הזאת, אתם מעתיקים אותה לאוניברסיטה ולכן אני בא ואומר, אדוני היושב ראש, שצריך לקרוא לשר האוצר להפעיל את הסמכות בחוק, ומעבר לכך, נאמרו פה דברים קשים, לגבי הכן וולונטארי, לא וולונטארי, כן מתייחסים להחלטות שהתקבלו לגבי הופעות של מחבלים בקמפוסים.
דב חנין: מה עוד פעם נכנסו המחבלים הזה?
דני דנון: אם יש צורך.
דב חנין: אתה סתם זורק דברים שאני לא יודע מאיפה אתה מביא אותם.
דני דנון: אתה לא היית פה, חבר הכנסת חנין, אבל נאמר פה שההמלצה היא לא מחייבת.
דב חנין: איזה המלצה?
דני דנון: אם יש צורך בחקיקה ונחדש אותה, שמחבלים שהורשעו בפעילות טרור, לא ייכנסו.
אחמד טיבי: אתה מתכוון לסער מהאח הגדול?
אלכס מילר: יש החלטה כזאת.
דני דנון: נאמר פה שהיא לא מחייבת, אדוני היושב ראש.
אלכס מילר: בסדר, אנחנו נבדוק, אם זה לא מיושם אז אנחנו נעלה את החוק להצבעה.
דני דנון: בפירוש כן.
אלכס מילר: קיים כבר החוק, יכול לעלות כל שבוע להצבעה.
דני דנון: לא, אני מציע לך, אדוני היושב ראש.
מוטי כהן: אנחנו נבדוק את זה, אם מגיע בן-אדם כזה, אנחנו לא ניתן לו להיכנס.
אלכס מילר: חבר הכנסת זחאלקה, ואחריו חבר הכנסת לוין.
ג'מאל זחאלקה: אני מאוד מודה לך על הדיון הזה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהדיון הזה מאוד עוזר לנו, כי שימו לב מה קורה.
ג'מאל זחאלקה: עניין הנכבה שכאילו נשכח הוא עכשיו במוקד הדיון ואתה עושה לנו שירות מצוין ומעולה, ואנחנו רוצים שהנכבה לא תישכח.
ג'מאל זחאלקה: הכי גרוע – שלא ידברו על זה.
ג'מאל זחאלקה: אני לא מסכים למה שאתה אומר, אבל לפחות אתה מדבר ובואו נתווכח.
ג'מאל זחאלקה: ויש כאן עניין פוליטי מהותי, האם הבעיה התחילה ב- 1967 או ב- 1948.
ג'מאל זחאלקה: בוא נעשה את הדיון על 48.
ג'מאל זחאלקה: אני אגיד מה שיש לי, אתה תגיד מה שיש לך, אבל הדיון צריך להתנהל במקום הנכון.
ג'מאל זחאלקה: מה שניסו במשך עשורים להחביא, להשתיק, להדחיק, עכשיו צץ ועולה וטוב שהוא עולה.
ג'מאל זחאלקה: אפילו בספרות העברית זה עלה, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: שתי שורות של אבות ישורון, מול היערות של א.ב.
ג'מאל זחאלקה: יהושע, כמה שיר אחד או שניים של חיים גורי, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: וגם קצת של ס.
ג'מאל זחאלקה: יזהר, חירבת חיזעה, אבל הדיון הזה, אפילו הספרות העברית לא מצליחה להתמודד אתו כי פה יש עניין מאוד מאוד מאוד קשה ואני חושב שמה שאתם אומרים יעודד אנשים ישרי דרך, שרוצים לחשוב, לפתוח את העניין הזה, לחשוב עליו מחדש, ויכול להיות שאנשים יעברו אפילו אם תרצו לשמאל, בעקבות, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: ההתעמתות עם האמת.
ג'מאל זחאלקה: יש לי מספר הערות על העניין.
ג'מאל זחאלקה: אחד, אני חושב, לא אני חושב, באוניברסיטאות מקובל בעולם, שחופש פוליטי וחופש מחשבתי במסגרת האוניברסיטה, צריך להיות יותר רחב מאשר בחוץ.
ג'מאל זחאלקה: לא יותר צר.
ג'מאל זחאלקה: לפי הדיון כאן, פרופ' מגנס, היה נזרק, הנשיא הראשון של האוניברסיטה העברית, לא היה לו מקום.
ג'מאל זחאלקה: היו באים אנשים בורים ועמי ארצות, שלא מבינים שום דבר, אומרים – אין לו מקום, כי הוא לא רוצה מדינה יהודית, הוא רוצה מדינה דו-לאומית.
ג'מאל זחאלקה: ואת מרטין בובר הוא היה זורק מהקומה החמישית בכנסת.
ג'מאל זחאלקה: ואפילו גרשום שלום המוקדם, אתה לא היית מקבל, שלא לדבר על ...
ג'מאל זחאלקה: שהיית מוציא להורג.
ג'מאל זחאלקה: קצת, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: ביראת כבוד.
ג'מאל זחאלקה: אני לא רק בעניין הזה, גם כשדיברו על נושאים, על בעלי חיים ודיברו על האוניברסיטאות, ישבו כמה פרופסורים.
ג'מאל זחאלקה: ישב פרופ' רחמינוב, ובאו כמה חברי כנסת שלא קראו שום דבר בחיים שלהם, ואומרים לו – אנחנו רוצים לפקח עליך.
ג'מאל זחאלקה: על רחמינוב הם רוצים לפקח.
ג'מאל זחאלקה: בעניין נושאים של, כאילו לח"כים הם יותר חכמים מהפרופסורים.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להתייחס ביראת כבוד כלפי האוניברסיטה.
ג'מאל זחאלקה: אני לא אומר שאי-אפשר לבקר, צריך לבקר ואני מבקר את האוניברסיטה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהאוניברסיטה צריכה לתת במה לדיון הזה, אפילו צריכה ליזום דיון פתוח בנושאים כאלה, לא לפחד, יש כאן מעשים של הפחדה כלפי האוניברסיטה.
ג'מאל זחאלקה: האוניברסיטה צריכה לבנות חומת ברזל סביבה ולא לתת לברבריזם להיכנס לתוכה.
ג'מאל זחאלקה: ואם ייתנו לכל מיני אנשים, שהם, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: בוגרי האינקוויזיציה, פוליטיקאים עלובים, קטנים, שחושבים על הכותרת בעיתון, לקבוע מה סדר היום האקדמי, זה, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם, זה סופה של האקדמיה.
ג'מאל זחאלקה: לא תהיה אקדמיה.
ג'מאל זחאלקה: אני מבקר את האוניברסיטה בחריפות על כך שהם זרקו את הסטודנטים לעשות את ההפגנה בחוץ, היו צריכים לתת להם את זה בפנים, היו צריכים לממן את השמירה עליהם.
ג'מאל זחאלקה: אני מכיר את הסיפורים האלה, אלו דברים שלא צריכים להתקיים במסגרת האוניברסיטה.
ג'מאל זחאלקה: גם העניין הזה, של איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: פלוני ייכנס או לא ייכנס, והנציג האוניברסיטה אומרים לכם לחשוב על זה.
ג'מאל זחאלקה: אם מותר לו לדבר בחוץ, מותר לו לדבר בפנים.
ג'מאל זחאלקה: שלא תהיה האוניברסיטה תחת מסע של הפחדה, יעשו פילטרציה, מי ייכנס ומי לא ייכנס.
ג'מאל זחאלקה: יותר אנשים צריכים להיכנס.
ג'מאל זחאלקה: הרי אנחנו יודעים שבתוך האוניברסיטה ישבו אנשים שקראו להמרדה.
ג'מאל זחאלקה: פרופ' לייבוביץ' אמר שאחרים צריכים למרוד.
ג'מאל זחאלקה: לפי מה שאמרו חלק מהסטודנטים, לצערי הרב, אני מרחם עליהם, פרופ' לייבוביץ' היה נזרק מהאוניברסיטה.
ג'מאל זחאלקה: ... שלא לדבר על אחרים.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהעלאת המקום הנכון ביותר, המתאים ביותר בארץ, להעלות את זכר הנכבה הפלסטינית, זה בשייח' מוניס, איפה שהאוניברסיטה העברית וצריך לערוך דיון במשנתו של וולטר בנימין, שאומרת שכל תעודה על תרבות, מסתירה מאחוריה תעודה על ברבריות.
ג'מאל זחאלקה: אוניברסיטת תל-אביב היא תעודה של תרבות, אבל הברבריזם של הריסת שייח' מוניס, מנסים להסתיר.
ג'מאל זחאלקה: ואפילו באוניברסיטה הרסו את שארית המבנים שהיו שם במעשה ברברי, המשיכו את המעשה של 1948.
אלכס מילר: כן, חבר הכנסת יריב לוין.
יריב לוין: אני מוכרח לומר שמצאתי את עצמי מסכים עם הרבה מאוד מהדברים שאמרת, תתפלא.
יריב לוין: ואני אומר גם למה.
יריב לוין: קודם כל, רבותיי, אני חושב שצריך להיזהר מדבר אחד, אני חושב שמערכת ההשכלה הגבוהה היא חיונית והחופש האקדמי הוא דבר שצריך לשמור עליו מכל משמר ואסור לערבב בין שני הדברים האלה ויש לנו לא מעט ביקורת על כך שלפעמים החופש האקדמי והפתיחות לא נשמרים, דווקא מתוך האקדמיה כלפי דעות אחרות שאולי לא שולטות שם, אבל זה דבר שצריך לטפל בו בדרך מאוד זהירה במישור אחר וטוב היה לו האקדמיה היתה עושה את זה מיוזמתה, זה בטח בעיני לא חלק מהדיון הזה.
יריב לוין: האירוע הזה איננו אירוע שיש לו בכלל נגיעה לחופש אקדמי, זו לא השאלה של היכולת לחקור, זאת לא שאלה של היכולת להביע דעה וכן הלאה.
יריב לוין: זו שאלה פשוטה, והיא האם מוסד במדינת ישראל, או בכל מקום אחר, יכול לתת במה ולתת אישור לקיום אירוע שכל תכליתו חתירה כנגד עצם קיומה של המדינה שבה הוא פועל ואני אומר יותר גרוע מזה, כי במקרה של אוניברסיטת תל-אביב, התכלית של האירוע היא לא רק לחתור כנגד קיום המדינה, אלא קודם כל ואולי לפני הכל, כנגד עצם קיום המוסד עצמו.
יריב לוין: ולכן אמרתי שאני מסכים עם מה שאמר חבר הכנסת זחאלקה.
יריב לוין: כי הוא אמר לכם את האמת בפנים.
יריב לוין: אתם צבועים.
יריב לוין: כי אתם יושבים על האדמות האלה ואתם מאפשרים לקיים את הכינוס הזה במקביל ועכשיו הכל טוב.
יריב לוין: אתם, כמה אתם נקיים.
יריב לוין: אתם בסדר, אתם כל-כך ליבראליים.
יריב לוין: פתוחים.
יריב לוין: שומרים על זכויות האדם.
יריב לוין: בסך-הכל, לקחתם להם את כל האדמות ועכשיו אתם נותנים להם לעשות כינוס זיכרון.
יריב לוין: נכון, חבר הכנסת זחאלקה.
יריב לוין: הגדרתי את זה בסדר, נכון?
ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו.
יריב לוין: ואם, ואם זה המצב בראייה שלכם, אני מודיע לכם, הוא צודק.
יריב לוין: אבל אם זה לא המצב ונותרה עוד איזה טיפת ציונות באנשים שמנהלים את אחד המוסדות האקדמיים הכי חשובים במדינת ישראל, אז תהיו ישרים.
יריב לוין: אל תמרקו את המצפון עם איזה כנס כזה.
יריב לוין: אלא תבואו ותאמרו – כן, יש לנו כאן זכויות, כן, האירוע הזה, כשמו כן הוא, בא לציין אסון והאסון הוא לא שנהרגו כמה פלסטינים ולא שעזבו כמה כפרים וזה מהטעם הפשוט שבכלל לא היה עם פלסטיני באותה תקופה וכולם יודעים את זה.
יריב לוין: האסון הוא שקמה מדינת ישראל.
יריב לוין: והאסון הוא שקמה אוניברסיטת תל-אביב.
יריב לוין: והניצחון יהיה, כשתימחק מדינת ישראל ותיהרס אוניברסיטת תל-אביב.
יריב לוין: זו המציאות ותקשיבו למה שאומרים ותקשיבו גם למה שחס וחלילה יאמרו שם, אם זה יתקיים.
יריב לוין: ולכן, אני חושב, אדוני היושב ראש, שצריך, הגיע הזמן לשים גבול.
יריב לוין: הגיע הזמן לשים גבול ברור.
יריב לוין: לא באוניברסיטת אוקספורד ולא בייל ולא בהרווארד ולא בפרינסטון, לא היו מאפשרים לקיים כנס שתכליתו מחיקת האוניברסיטה מהמפה.
יריב לוין: לא היו מאפשרים.
יריב לוין: איש לא היה מאפשר לקיים כנס שתכליתו חתירה תחת עצם זכותה של ארצות-הברית או של אנגליה בהתאמה להתקיים.
יריב לוין: אף אחד לא היה מאפשר את זה.
עפו אגבאריה: אתה ממציא דברים עכשיו.
עפו אגבאריה: אתה ממציא דברים.
יריב לוין: ולכן, ולכן, אני ראיתי איך שניכם ברחתם מהמליאה רק לפני שבוע, כשהעליתי את סוגיית זכויות האדם של אותם פלסטינים, ברשות הפלסטינית כי הם מוכרים קרקע ליהודי.
יריב לוין: ברחתם מהאולם.
עפו אגבאריה: ראש ממשלה הרגתם על דעה, יהודי.
יריב לוין: ולכן, אדוני היושב ראש, במשפט אחד אחרון.
יריב לוין: אני חושב שהדבר הזה הוא בלתי נסבל ואני קורא לאוניברסיטת תל-אביב להיות כנים, ישרים והגונים ותבואו ותגידו אחת ולתמיד – או שאתם מרגישים שאין לנו זכות להתקיים כאן ושאתם יושבים במקום לא לכם, ואז תעשו את מה שמתחייב מזה.
יריב לוין: או שאתם חושבים שיש זכות לקיים כאן מדינה ויש לנו זכות לשבת במקום שבה אוניברסיטת תל-אביב נמצאת ואז אל תאפשרו את האירוע הזה, בטח אל תעשו כל מיני כזה חצי כאילו שאת האירוע נותנים, אבל שאחרים ישלמו את האבטחה.
יריב לוין: אני אומר לכם – המצפון שלכם, לא הצלחתם למרק אותו, גם אם ניסיתם.
עפו אגבאריה: קודם כל, נורא חורה לי שדווקא ועדת החינוך הולכת ומציגה נושא כזה שהוא בכלל אנטי חינוכי ואנטי דמוקרטי, איך תיראה הכנסת בעיני הסטודנטים והתלמידים ושאר האוכלוסייה, כאשר ראש הוועדה והאורחים של הוועדה, מעלים בכלל סוג של ויכוח לא רק אנטי דמוקרטי, שבאמת אי-אפשר לקבל אותו, שדבר כזה רק יכול לבות שנאה ורק יכול לעשות קיטוב יותר וללבות את האלימות בכל מדינת ישראל, שלצערי הרב בזמן האחרון היא "מתברכת" בגל האלימות שמי שגורם תמיד לאלימות זה הדעות הקיצוניות והן הימניות יותר.
עפו אגבאריה: דבר מאוד גם כן מפליא אותי, כאשר ראש הוועדה אומר – בכלל, ההחלטה של האוניברסיטה, מה, מי החליט החלטה נוראה כזו, או החלטה הזויה כזו, שביקורת כזו, אני פשוט לא מבין שלפעמים, אתה חושב שלהגיע לכל מעמד מסוים, אתה צריך השכלה.
עפו אגבאריה: אתה לומד המון שנים בשביל להיות רופא, בשביל להיות משפטן, בשביל להיות אחות, בשביל להיות אפילו עובד סוציאלי, אבל בשביל להיות חבר כנסת, אתה לא צריך ללמוד.
עפו אגבאריה: אתה לא צריך אקדמיה.
עפו אגבאריה: אם אתה תהיה יותר עם כתפיים ועם מרפקים ולהתפקד במפלגה הנכונה בזמן הנכון, אז אתה גם יכול לבוא ולבקר אנשים שתרמו את כל החיים שלהם גם למדע, גם לדמוקרטיה, גם לפילוסופיה.
עפו אגבאריה: אז זה מאוד מצער והייתי מציע לראש הוועדה, שאולי לבוא ולחוקק באיזה שהוא מקום שמי שרוצה להיות חבר כנסת, בשביל שיבקר פרופסורים ומדענים, אז לפחות שיהיה באותה רמה.
יריב לוין: זאת דמוקרטיה בהתגלמותה.
עפו אגבאריה: אז זה נורא.
עפו אגבאריה: באמת זה נורא.
אחמד טיבי: הוא אמר את זה על דרך ההלצה, בגלל ההתנהלות כאן.
עפו אגבאריה: דבר שני, לעניין.
עפו אגבאריה: אם חברי כנסת היו יודעים, לא לא לא, שתהיה השכלה לחבר כנסת.
עפו אגבאריה: דבר שני, האם באמת, מה זאת אומרת, יום הנכבה?
עפו אגבאריה: ידוע לכם, חברים פה התחילו לדבר על זכות השיבה ולא זכות השיבה.