GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי ניסן: סירוב הרשות למתן אישור (א) הרשות המוסמכת רשאית לסרב לבקשה לאישור גם אם התקיימו התנאים בתקנות אלה באחד מהמקרים הבאים: (1)
יוסי ניסן: המבקש לא הסב כלי מנועי לכלי תחרותי בתקופה האמורה בתקנה 9(א)(3); (2) המבקש לא קיבל רישיון לגבי כלי תחרותי בתקופה האמורה בתקנה 9(א)(3); (3) המבקש הפר את חובת הדיווח כאמור בתקנה 11; (4) המבקש לא פעל לפי הוראות הרשות המוסמכת כאמור בתקנה 11; (5) המבקש ניסה לייבא כלי תחרותי או כלי מנועי המיועד להיות כלי תחרותי ללא אישור הרשות המוסמכת או בניגוד להוראות כל דין; (6) ניתן למבקש אישור לייבא כלי תחרותי או כלי מנועי המיועד להיות כלי תחרותי על בסיס מידע כוזב.
יוסי ניסן: (ב) לעניין המקרים המנויים בתקנת משנה (א) תבחן הרשות המוסמכת את התקופה של 6 חודשים שקדמו למועד הגשת הבקשה ובלבד שמדובר במקרים שאירעו לאחר יום תחילתן של התקנות.
חוה ראובני: גם כאן וגם בתקנה הקודמת – אולי לא אחזור על זה כל פעם – כל מקום שבו נאמר "כלי מנועי" זה צריך להיות "רכב מנועי".
יעקב פרידברג: גברתי, התקנות הללו לא עברו נסחות.
יעקב פרידברג: כשהן יעברו נסחות, הדברים האלה לא יהיו.
מירב ישראלי: אני רושמת.
יוסי ניסן: "(ג) סירוב כאמור בתקנת משנה (א) יינתן רק לאחר שהרשות המוסמכת נתנה למבקש הזדמנות להשמיע טענותיו בפניה.
יוסי ניסן: " אנחנו עוברים להוראת שעה.
מירב ישראלי: (א) מיותר, לאור החלטת הוועדה.
אלכס מילר: הוראת השעה.
מירב ישראלי: כן, הגדלנו את זה.
קריאה: לאופנועים צריך.
מירב ישראלי: (ב) – סוג מכונית – זה יורד.
מירב ישראלי: (ב) יורד.
מירב ישראלי: אני שואלת אתכם, יוסי.
טל ברנר: להשאיר לאופנוע ולטרקטורונים.
יובל מלמד: אופנועים צריכים להישאר, מכוניות לרדת.
מירב ישראלי: אני לא מנסחת כרגע.
מירב ישראלי: המכוניות יורדות, דו-גלגלי נשאר.
מנחם הסה: אתם נמצאים כרגע בסעיף 15?
מנחם הסה: יכול להיות שאין צורך להיכנס, מבחינת הניסוח וצורת הבנייה של הסעיפים, צריך לחלק את זה – לרבות תיקון של התוספת הראשונה כי מספר החודשים שמתירים בהוראת השעה צריך להיות תיקון גם להוראת השעה כאן, בסעיף 15.
אלכס מילר: אתה אומר כך - במקום מה שאמרנו 36, אנחנו קובעים בהוראת שעה 48.
מנחם הסה: שוב, הוועדה מחליטה כפי שהיא מחליטה, אני רק אקריא את המבנה.
אלכס מילר: אני אלך איתם על הנושא של הוראת השעה.
מירב ישראלי: אז אתה כן הולך איתם, כי קודם חשבתי שאתה עושה הוראה קבועה.
אלכס מילר: לא, אני אלך איתם בהוראת שעה.
אלכס מילר: הם עשו הוראת שעה 36, נעשה 48.
מירב ישראלי: אם כך, אני הבנתי לא נכון.
מנחם הסה: רק שאני אבין.
מנחם הסה: בצו עצמו המצב נשאר 24, בהוראת השעה זה הופך להיות 48?
מירב ישראלי: רק לשנתיים וחצי זה יהיה 48, בעוד שנתיים וחצי זה חוזר ל-24.
יוסי ניסן: מסכימים.
מירב ישראלי: באופן קבוע.
יוסי ניסן: מסכימים, כן.
אמציה גזית: באופן קבוע כמה זה יהיה?
מנחם הסה: להסכים לזה כרגע אני לא יכול.
אלכס מילר: נתנו לך שנתיים וחצי.
אלכס מילר: בעוד שנתיים וחצי נבחן את הענף.
יוסי ניסן: מצוין.
מנחם הסה: אני אומר שוב - כמובן, אני כרגע לא יכול לתת לכם תשובה שרשות המסים מסכימה לזה כי העמדה שלנו נאמרה.
יוסי ניסן: אבל זה עדיף לכם מאשר להוריד את זה בכלל.
מנחם הסה: אני רוצה להבין מה ההצעה שנמצאת על השולחן.
מנחם הסה: את ה-24 חודשים להשאיר, הוראת השעה תהיה 48.
אלכס מילר: במקום 36 יהיה 48.
מנחם הסה: ובכלים חדשים, עמדת משרד התחבורה מתקבלת, שזה יהיה כמו כלי רכב?
אלכס מילר: על ההסבות.
אלכס מילר: בכלים חדשים – 24, הרחבתם.
מירב ישראלי: כלים שהם רגילים, לא תחרותיים.
חוה ראובני: רכב מנועי שמיועד להסבה.
מנחם הסה: כלים להסבה יישארו 12 חודשים, בכל מקרה.
מירב ישראלי: אנחנו מתקנים את הוראת השעה ל-48 לגבי מכוניות.
אלכס מילר: זה מה שהתכוונתי.
מירב ישראלי: חשבתי שאתה מתכוון באופן קבוע.
אלכס מילר: לא, דיברתי על הוראת השעה.
מנחם הסה: בסעיף 15, לעניין מבנה הוראת השעה, ככל שהדברים האלה נשמרים, מירב, אנחנו נעמוד בקשר?
מירב ישראלי: אין שום בעיה.
מירב ישראלי: לגבי כל הניסוח.
מירב ישראלי: ברגע שזה לא מהותי, אין לי בעיה.
מירב ישראלי: לגבי התוספות, האם יש למישהו הערות?
מירב ישראלי: בעיקרון אגיד שהתוספות אלה טפסים שאמורים לגבות את ההוראות ולא להוסיף עליהן.
מירב ישראלי: האם למישהו יש הערה לתוספות?
טל ברנר: בהצהרת המבקש, עמוד 9, בסעיף (א): "אני מצהיר שהכלי התחרותי המיובא נועד לשימוש" – צריך להיות "לשימוש אישי" ולא "לשימוש שאינו מסחרי" – ברוח מה שאמרנו קודם.
מירב ישראלי: אבל פה - - -
טל ברנר: בדיוק אותו דבר כי זה טופס של יבוא אישי.
מירב ישראלי: יכול להיות - נועד ליבוא אישי, ולהפנות להגדרה.
טל ברנר: נועד לשימוש אישי.
מירב ישראלי: לא, אני חושבת שכדאי להגיד "ליבוא אישי" ואז זה כולל הפניה להגדרה.
טל ברנר: אוקיי, זה שולח להגדרה.
טל ברנר: ובסעיף 4, עמוד 10, d, שורה 2: "ומיועד לשימוש" – שוב, להוריד "שאינו מסחרי" ולכתוב "לשימוש אישי".
טל ברנר: כאן זה צריך להיות שימוש אישי מפני שמדובר על חלפים ולא על יבוא אישי.
מירב ישראלי: נעתיק פה.
אלכס מילר: רבותי, עם כל התיקונים שנעשו כאן - - -
מירב ישראלי: בעיקרון, האם אפשר להכניס את התקנות לתוקף באופן מיידי או שיש צורך בהיערכות כלשהי?
מירב ישראלי: צו יבוא, משהו אחר.
מנחם הסה: אני כן צריך לציין – במקביל, הפרסומים של צו יבוא חופשי והפרסום, הם צריכים להיות ביחד.
מירב ישראלי: השאלה ברגע שזה יפורסם, כמה זמן נחוץ לכם.
תהילה ורון: אנחנו בעיקרון כבר סיכמנו עם משרד המשפטים ששלושת הצווים יפורסמו ביחד – גם צו יבוא חופשי שלנו, גם תיקון לצו תעריף המכס שמוסיף את פרט 831, וגם התקנות.
תהילה ורון: אנחנו נצטרך היערכות של כמה ימים לעשות שיפוצים אחרונים בהתאם לתקנות.
מירב ישראלי: ברגע שאנחנו מעבירים את האישור הפורמלי שלנו, לכאורה משרד המשפטים צריך להתחיל לפרסם, הוא לא יכול לעכב את זה זמן ארוך בפרסום.
תהילה ורון: לא, לא.
תהילה ורון: אפילו יום-יומיים, גג.
תהילה ורון: לא משהו רציני.
מירב ישראלי: בסדר, אז לא צריך - - -
מנחם הסה: כפי שאמרתי, הצו אצלנו מוכן מ-2008.
מנחם הסה: אני צריך לראות את ההתאמות שאני צריך לעשות.
תהילה ורון: אצלנו, דרך אגב, גם מוכן ונשלח אבל צריך לעשות בו תיקונים בהתאם לתקנות.
שגיא שוורץ: שאלה אחת.
שגיא שוורץ: אנחנו מחכים לתקנה הזאת כבר שבע שנים.
שגיא שוורץ: האם אפשר לקבל איזשהם לוחות זמנים משוערים?
מירב ישראלי: זה בדיוק מה שדיברנו עכשיו.
מירב ישראלי: אנחנו מכניסים את התקנות מבחינתנו לתוקף מיידי, זה אומר שביום הפרסום זה נכנס לתוקף.
שגיא שוורץ: תוך כמה זמן זה מגיע לפרסום?
ממירב ישראלי: הפרסום בדרך כלל לוקח – יעקב.
יעקב פרידברג: חודש.
שגיא שוורץ: חודש מהיום?
מירב ישראלי: עד חודש.
מנחם הסה: יש את חתימת השרה.
שגיא שוורץ: ישבנו פה גם לפני שנה, זה היה עוד חודש.
מירב ישראלי: כן, כי השר לא חתם בסוף, זה אחרת.
מירב ישראלי: זה לא היה אישור סופי.
שגיא שוורץ: אנחנו צופים שתוך חודש יש לנו תקנת יבוא ואפשר להתחיל לייבא.
יעקב פרידברג: אני הייתי מסייג ואומר – יכול להיות שהנקודה שעליה התווכחנו כאן הרבה, תחזור לשרים.
מנחם הסה: היא תעלה גם אצל השרה.
שגיא שוורץ: אני חושב שהסכמתם שזה עובר להוראת שעה.
יובל מלמד: הוראת שעה, לא צריך לעשות מזה עניין כזה גדול.
אלכס מילר: יהיה בסדר, רבותי.
מירב ישראלי: זה עד סוף 2014.
אלכס מילר: רבותי, אני מאשר את כל התקנות - עם כל התיקונים, עם כל הנספחים.
אלכס מילר: תקנות הנהיגה הספורטיבית (הוראות בדבר יבוא כלי תחרותי וחלקי חילוף), התשע"ב-2012, אושרו.
אלכס מילר: רבותיי, בוקר טוב לכולם.
אלכס מילר: אנחנו בתאריך 23.5.2012.
אלכס מילר: ב' בסיון תשע"ב.
אלכס מילר: הנושא: 30 שנה לפטירת הרב צבי יהודה קוק ז"ל.
אלכס מילר: אני מברך כאן את יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת ראובן ריבלין.
אלכס מילר: כמובן שר החינוך גדעון סער וחבר הכנסת אורי אריאל שביקש לקיים כאן בועדת החינוך דיון חשוב זה.
אלכס מילר: מכובדי כולם, לפתיחת הישיבה אני רוצה גם להתייחס, ברשותכם, הרב צבי יהודה היה אדם בעל שיעור קומה שאהב את מדינת ישראל.
אלכס מילר: ארץ ישראל עם ישראל היתה בנפשו.
אלכס מילר: על לשונו של הרב צבי יהודה היתה שגורה תמיד האמירה מפרקי אבות: "אוהב שלום ורודף שלום.
אלכס מילר: אוהב את הבריות ומקרבן לתורה".
אלכס מילר: אמרה זו שימשה לו כמצפן בכל פועלו.
אלכס מילר: היה איכפת לו מכל אדם באשר הוא.
אלכס מילר: אהבתו לכל אחד היתה פשוטה ואמיתית, מתוך כך רצו רבים בקרבתו.
אלכס מילר: במשך הזמן נאספו סיפורים רבים על פועלו על הרב צבי יהודה וברצוני לציין סיפור אחד שהוא משמעותי ועוזר לשפוך אור על אישיותו המיוחדת.
אלכס מילר: אחד מראשי השירות החשאי של ההגנה בירושלים נאלץ להסתובב בלילות בעיר וכהסוואה שימש כמחלק עיתונים.
אלכס מילר: בין השאר הפיץ גם את עיתון "הצופה" למינויים.
אלכס מילר: מידי יום היה מגיע ב – 4 לפנות בוקר לביתו של הרב צבי יהודה.
אלכס מילר: הרב היה פותח לו את הדלת ומקבל את העיתון.
אלכס מילר: הדבר חזר על עצמו בכל יום ובאחד הימים שאל אותו האדם, אותו אדם, את הרב:
אלכס מילר: מדוע אתה קם באמצע הלילה לקבל את העיתון?
אלכס מילר: הרי אני יכול לזרוק אותו דרך החלון.
אלכס מילר: ענה לו הרב צבי יהודה: אתה טורח ב – 4 לפנות בוקר להביא את העיתון ואני אקום לקראתך.
אלכס מילר: דווקא בימים אלה אנו יכולים להבין כמה אנשים גדולים כאלה יכולים להשפיע ולנשות מתוך המרחב בו אנו חיים.
אלכס מילר: אני בטוח כי בישיבה זו נשמע יותר על פועלו והנהגתו של הרב צבי יהודה ומכך נלמד ונשכיל כולנו.
אלכס מילר: רבותיי, אנחנו נפתח, אדוני יושב ראש הכנסת, איתך.
ראובן ריבלין: אדוני יושב ראש ועדת החינוך, לפני שאציין כמובן את הנכבדים ובראשם שר החינוך, תיכף אני אסביר, מבחינת מלכות וממלכתיות, כפי שלימד אותנו הרב צבי יהודה קוק, אני רוצה לומר שלא פעמים רבות הכנסת מתכבדת בנושא.
ראובן ריבלין: אני יכול לומר בצורה הברורה ביותר שלכנסת יש את הכבוד לקיים ישיבה מיוחדת לציון 30 שנה להסתלקותו של הרב הגדול צבי יהודה קוק, שאני מיד לאחר הפתיחה, גם אומר דברים משום שזכיתי להיוולד בדור שהוא היה אחד ממנהיגיו.
ראובן ריבלין: אדוני שר החינוך, אדוני יושב ראש הועדה, חברי חבר הכנסת אורי אריאל יוזם הדיון, ברוך תהיה.
ראובן ריבלין: כמובן חברי הכנסת הנכבדים.
ראובן ריבלין: עכשיו, אדוני שר החינוך יש לנו בעיה לפעמים.
ראובן ריבלין: כאשר נשיא המדינה נמצא ויש לנו כל כך הרבה מכובדים מסביב לשולחן, אנחנו אומרים: כבוד נשיא המדינה, מכובדי כולם.
ראובן ריבלין: אנחנו יש לנו חתן פרס ישראל, נאמר, הרב דרוקמן, שפרס ישראל התכבד בכך שאתה חתנו, ומכובדי כולם.
ראובן ריבלין: על דעת כולנו ועל דעת המקום ועל דעת הציבור.
ראובן ריבלין: אני נולדתי בתקופה שבה היה הרב קוק אשר דיבר על ראשית צמיחת גאולתנו, אשר דיבר על ממלכתיות.
ראובן ריבלין: היום יש אינפלציה.
ראובן ריבלין: אומרים: איש ארץ ישראל, איש ירושלים.
ראובן ריבלין: אפילו יש כאלה בכנסת שזוכים לשמוע מפעם לפעם: איש ירושלים.
ראובן ריבלין: כדי להבין מה זה איש ארץ ישראל ואיש ירושלים היה צריך להכיר את הרב קוק.
ראובן ריבלין: הרב צבי יהודה, הרב קוק זה בשבילנו היה מושג, משל, ודבר שכולנו קידשנו וביקשנו לחקות אותה.
ראובן ריבלין: הוא האיש שקידש את הממלכתיות הישראלית.
ראובן ריבלין: כפי שאמרתי, מדינת ישראל בשבילו היתה "ראשית צמיחת גאולתנו" ללא כחל וסרק, ללא שום היסוס, בצורה הברורה ביותר.
ראובן ריבלין: הוא ראה במדי צה"ל מדי קודש וראה בהתגייסות לצה"ל והגנה על זכויותינו וביכולת שלנו לקיים את זכויותינו ולחזור לארצנו להתיישב בה ולהיאחז בה כדבר שהוא באמת מובן מאליו.
ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שראיתי אותו פעמים רבות גם לפני הקמת המדינה.
ראובן ריבלין: גם בימים שבהם זכיתי להגיע, תוך ערגה ותקווה, יחד עם אבי מורי, שהיה פרופ' יוסף יואל ריבלין, שהיה גם תלמיד חכם.
ראובן ריבלין: זאת אומרת, היה פרופסור אבל היה תלמיד חכם והיינו פעמים, יחד עם הרב, כאשר היינו צריכים להגיע במוצאי יום הכיפורים לכותל המערבי באותה שכונת מוגרבים שבקושי נתנו לנו להיכנס ולשמוע את תקיעת השופר והוא, למרות איומים כאלה או אחרים, היה הולך לשמוע תקיעת שופר במקום שלגבי אותם אלה אשר התיימרו להיות המושלים בארץ הזו הדבר היה אסור.
ראובן ריבלין: אנחנו עשינו זאת כדברים מובנים מאליהם.
ראובן ריבלין: אנחנו כל אחד מאיתנו מה היינו מי היינו, אבל הוא, כאשר עשה זאת, עשה זאת מתוך הבעת העמדה הברורה שהחזרה של מלכות ישראל לארץ ישראל היא עניין של ימים.
ראובן ריבלין: אנחנו גם זכינו, יחד איתו, להיות באותם ימים שבהם קמה המדינה.
ראובן ריבלין: אני זוכר אותו ערב מלחמת ששת הימים כאשר, כדברי נבואה הוא אומר: "איפה חברון"?
ראובן ריבלין: לא בשירים, אלא באמירה ברורה ביותר.
ראובן ריבלין: שכחנו את ארצנו?
ראובן ריבלין: שכחנו את ארץ ישראל?
ראובן ריבלין: "איפה חברון שלנו"?
ראובן ריבלין: הוא היה אומר.
ראובן ריבלין: ו"איפה שכם שלנו"?
ראובן ריבלין: דברים שהיום הם בבחינת מטלה אצל חלק מהאנשים אשר חזרו לארצם ומולדתם.
ראובן ריבלין: הדברים היו ברורים מאליהם, הדברים היו מובנים מאליהם.
ראובן ריבלין: הוא גם היה יהודי בכל רמ"ח אבריו ועם כל זאת ליברל שאין למעלה ממנו.
ראובן ריבלין: אני זוכר בימים שבהם היתה שאלה גדולה של כפייה דתית.
ראובן ריבלין: הוא היה אומר: אני נגד כפייה דתית.
ראובן ריבלין: לא שהלך להיות כהן גדול של אלה אשר לא רוצים את הדת, אלא הוא אמר: אני, אתם שואלים אותי, אני נגד כפייה דתית.
ראובן ריבלין: אני נגד לקבוע בדבר כזה או אחר מה צריך בן אדם לעשות.
ראובן ריבלין: יש חופש מצפון.
ראובן ריבלין: יש חופש דעה והדברים האלה הם מובנים מאליהם.
ראובן ריבלין: אם היתה ליגה נגד כפייה דתית, הוא היה אפילו מתייצב לימינה, כפי שלא היה רוצה שיכפו ויאמרו דברים שהם בבחינת כפייה אנטי דתית.
ראובן ריבלין: ליברל ללא כחל וסרק, ללא סייג ושיור.
ראובן ריבלין: למרות כל זאת, למרות שדעותיו היו חדות כצור, לבו רך ואוהב ואב, אב ממש, לא רק מורה, לכל תלמידיו.
ראובן ריבלין: אני לא אשכח, כי היום הדבר שגור על פי כל ילד וילדה בבתי דרדקים ובתי גני ילדים שמבינים את המשמעות של "יש אנשים עם לב של אבן, יש אבנים עם לב אדם".
ראובן ריבלין: אז פעמים אתה אומר דבר שהוא כל כך מובן מאליו, רק את המילים האלה כאשר איש לא חשב עליהם, אמר הרב קוק זכר צדיק לברכה במלוא מובן המילה.
ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך, אדוני היושב ראש, שאני גאה להיות גם בישיבה זו.
ראובן ריבלין: ברוכים היוזמים, חבר הכנסת אורי אריאל, חבר הכנסת כץ, שהרי בלי עשייתך הוא לא היה יכול להיות בכנסת ולכן היינו נמצאים במצב שבו אנחנו היינו אולי לא זוכים לקיים את הישיבה הזאת.
ראובן ריבלין: לכן אני לא רק מברך את אורי אריאל, אני מברך גם את ראש סיעתו וראש תנועתו.
ראובן ריבלין: אדוני השר, תודה לך על כך שאתה משתתף בישיבה חשובה זו.
ראובן ריבלין: ברוכים תהיו כולכם.
אלכס מילר: בבקשה, כבוד השר.
גדעון סער: אני מברך אותך, אדוני יושב ראש הועדה.
גדעון סער: אני חושב שועדת החינוך עושה דבר חשוב כאשר היא מוצאת זמן לייחד לאישים כמו הרב קוק במובן הערכי ואני רואה את זה כאחד מתפקידי הועדה ואתה מקדם את המעמד של הועדה שאתה עושה כאן, לדעתי ואני גם מברך את יוזם הדיון, את ידידי חבר הכנסת אורי אריאל, יוזמה חשובה.
גדעון סער: אני חושב שלגוף ההחלטה לקיים ישיבה לכבודו של הרב צבי יהודה הכהן קוק ז"ל, זו החלטה נכונה.
גדעון סער: כל המימדים שהתקיימו באישיותו ובתפיסתו הם חשובים היום והם אקטואליים היום לנוכח כל מה שעומד על הפרק.
גדעון סער: ההשתתפות במאבק להקמת המדינה, בוודאי בתקופה שבהחלט בעולם הרבני היו רבים שהתווכחו עם הציונות.
גדעון סער: כל מי שעוקב אחרי ההיסטוריה של התנועה הציונית, הויכוחים הגדולים שהיו להרצל עם רבני וינה ורבני ברלין, על אלה שחוזרים ומתפללים לשיבת ציון, אבל מתכוונים להכל חוץ מאשר לשיבת ציון, אני מקווה שאני נאמן למקור במאמריו של חוזה הקמת המדינה.
גדעון סער: לעניין הזה ייצג הרב קוק וודאי את אותה תפיסה נגדית אשר בהחלט חיברה בין התורה ובין המעשה הציוני מראשית הדברים.
גדעון סער: התפיסה הממלכתית, ראיית מדינת ישראל כראשית צמיחת גאולתנו.
גדעון סער: התפיסה שבאה בעקבותיה, אנחנו רואים היום זרם מאד חשוב במדינה, זרם של הציונות הדתית אשר משולב בכל מוקדי העשייה המרכזיים, הביטחוני, החינוכי, המדעי, ההתיישבותי, הכלכלי, אין ספק שמי שהתווה את הדרך עבור אותו זרם היה הרב קוק ובמובן הזה מהפירות האלה נהנית היום החברה הישראלית כולה.
גדעון סער: נושא שעמד עליו יושב ראש הכנסת בדין: כל נושא ארץ ישראל, כל נושא ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון אחרי מלחמת ששת הימים ואני רואה פה גם את הרב פליקס ואחרים שהיו בוודאי מהנחשונים שפרצו את הדרך בשומרון ובמקומות אחרים.
גדעון סער: אנחנו איננו יודעים איך היתה נראית ההיסטוריה הישראלית ואם היינו מצליחים לבצע את אותו מהלך ענק של מפעל ההתיישבות, אלמלא המנהיגות, החזון של אנשים כמו הרב קוק שבעקבות התפיסה הזאת הלכו רבים, רבים, והלכו החלוצים ליישב את חבלי המולדת.
גדעון סער: אני רוצה לעדכן את הועדה שבשנת הלימודים תשע"ג, אני לא ראיתי פה את מנהל החמ"ד, אני מקווה שמנהל החמ"ד פה.
קריאה: אני מייצג אותו.
גדעון סער: אתה מייצג אותו, אבל בשנת הלימודים הבאה תהיה דמותו של הרב צבי יהודה קוק הדמות המרכזית בחינוך הממלכתי דתי ותתקיימנה פעילויות שונות סביב דמותו.
גדעון סער: אני מניח שתציג אחר כך את מלוא היריעה של הדברים.
גדעון סער: אני רוצה לומר פה דבר שאני, בעקבות הישיבה אולי גם ייצא טוב, אני חושב שצריך לראות גם שבחינוך הממלכתי ידעו מי היה הרב קוק, כאחד המנהיגים של עם ישראל, לא רק בחינוך הממלכתי דתי.
גדעון סער: אני מתכוון לראות ולוודא איפה הדברים עומדים בהיבט הזה כי אני חושב שזה חשוב.
גדעון סער: אם אני נמצא בועדת החינוך אדבר על זה, כי אני חושב שחשוב שתלמידי ישראל, תלמידי ותלמידות ישראל יכירו פועלם ומשנתם של גדולי הציונות.
גדעון סער: אני רוצה לעדכן, כי זה לא נמסר קודם לכן, אדוני היושב ראש, שהחלטתי שהנושא המְרכז לשנת הלימודים הבאה במערכת החינוך כולה בתשע"ג ייסוב סביב דמותם, משנתם ומעשיהם של שני ראשי הממשלה הגדולים, מהגדולים שהיו לנו: דוד בן גוריון, אשר בשנת 2013 אנחנו נציין 40 שנה לפטירתו ומנחם בגין שאנחנו מציינים 20 שנה לפטירתו.
גדעון סער: שנת הלימודים הבאה תעסוק במגוון רחב מאד בדמותם, בהגותם של שני ראשי הממשלה המובילים האלה.
גדעון סער: אפשר בהחלט לומר שמבחינת, אומנם הרב קוק לא נשא בתפקיד לא של ראש ממשלה וגם לא בממשלת ישראל, אבל נדמה לי שזה יהיה מדויק לומר, ללא תלות בהשקפת עולם, שהשפעתו על ההיסטוריה הישראלית והציונית היתה השפעה דומיננטית שמעטים יכולים לבוא ולהיות בקטגוריה הזאת.
גדעון סער: עד כאן אדוני היושב ראש.
גדעון סער: אני לא רוצה לקחת זמן רב מידי, לשוב ולשבח אותך על ההחלטה לייחד את הישיבה הזאת לרב קוק.
אלכס מילר: קיבלנו כאן רשימה - - -
זבולון אורלב: אני יכול רק להתנצל?
זבולון אורלב: יש הנהלת קואליציה ב – 10:30 על חוק ההסדרה.
זבולון אורלב: הואיל ואני היוזם, אני מתנצל מראש שאני צריך עוד דקות ספורות לעזוב.
זבולון אורלב: אני בטוח שאם הייתי שואל את הרב, הוא היה אומר לי: לך ...
זבולון אורלב: החוק הזה.
אלכס מילר: חבר הכנסת אורי אריאל בבקשה.
אורי אריאל: תודה ליושב ראש הועדה על הסכמתו לקיים את הדיון הזה וקביעה מהירה.
אורי אריאל: תודה להנהלת הועדה.
אורי אריאל: ברשות יושב ראש הכנסת, שר החינוך וברשות הרב דרוקמן, חתן פרס ישראל ומכובדי כולם.
אורי אריאל: אני לא אזכיר את כולם כי ייגמר לי הזמן.
אורי אריאל: ברשותכם מורי ורבותיי.
אורי אריאל: אני אגיד מה אני לא עושה, אני לא מתכוון לדבר לפני מורי ורבותיי על הרב קוק.
אורי אריאל: קטונתי.
אורי אריאל: אני פגשתי, אבל לא למדתי אצלו ולא למדתי בישיבה, אבל תלמיד שלכם, אני אשתדל כמה שאני יכול וחזקה עלי הוראת
אורי אריאל: כם במה שעומד על הפרק.
אורי אריאל: אני רוצה להודות קודם לשר החינוך על ההודעה הזאת שבשנה הקרובה זה יהיה הנושא המרכזי, או הדמות המרכזית שתהיה בחמ"ד.
אורי אריאל: אני מציע אבל לשר לשקול גם את הציבור הכללי לתת לו ליהנות מהדמות הכל כך מיוחדת, הכל כך ממלכתית ועל ידי כך באמת לקרב את כולם.
אורי אריאל: זה, אני חושב, אחד מהדברים החשובים.
אורי אריאל: אני מודה ליוזמים שהם מרימים את הדגל, ורבני "דרך אמונה" וכל גופי הציונות הדתית.
אורי אריאל: עוד פעם, לא נזכיר את כולם, כי רבים הם, על היוזמה הזאת וברוך השם שזה מתקיים ואני מקווה שזה ייהפך למסורת פה באופן קבוע.
אורי אריאל: ישבנו אתמול בבוקר ידידי חבר הכנסת יעקב כץ ואנוכי, אצל ראש הממשלה ויעקב כץ הסביר לו, יותר מפעם אחת, שראש הממשלה אצלנו זה דבר שבקדושה, כך למדנו מרבנו.
אורי אריאל: עכשיו, מי שמכיר אותנו יודע שזה לא סתם אמירה.
אורי אריאל: אפשר להתווכח ועדיין הממלכה, ראש הממשלה, הנשיא, השרים, יושב ראש הכנסת כולם מייצגים, כמו שאמר יושב ראש הכנסת: המדים יש בהם קודש.
אורי אריאל: זה לא איזה דבר טכני, לולא מוראה של מלכות או משהו, אלא יש פה תורה שלמה של הבנת הממלכה.
אורי אריאל: אנחנו ככה מתנהגים לממלכה, משתדלים בכל אופן.
אורי אריאל: יחד עם זה אנחנו זוכרים את הכרוז הידוע של: "לא תגורו".
אורי אריאל: אני בטוח שגם חברי, חבר הכנסת זבולון אורלב, שהולך עכשיו לישיבה, גם הוא זוכר את זה היטב וגם רוצה לקיים את זה, אין שום שאלה.
אורי אריאל: כמו כל הנוכחים פה, נדמה לי שללא יוצא מהכלל ממש.
אורי אריאל: אני מקווה שאכן זה יעזור.
אורי אריאל: אני רוצה לסיים בזה שאנחנו, תלמידיו, אמר את זה שר החינוך, אם מנסים לבחון מה היה קוראה אילו, חס וחלילה, אילולא היה לנו את המורים הללו, את הרבנים הללו, מורי הדרך האלה, אני חושב שהיינו במקום אחר לגמרי.
אורי אריאל: אנחנו נמצאים במבחן שהוא יום יומי בעצם: האם אנחנו ממשיכים בדרכו?
אורי אריאל: האם אנחנו באמת מתאמצים מספיק?
אורי אריאל: או שחס וחלילה לא מספיק.
אורי אריאל: העניין הוא להמשיך בדרך האחדות.
אורי אריאל: בעניין הזה כנראה שאנחנו עוד לא מספיק טובים.
אורי אריאל: יש לנו עוד מה להשתפר.
אורי אריאל: גם בדרך התורה, שבזה ברוך השם, עולם התורה עולה ופורח.
אורי אריאל: אבל גם בזה וודאי שיש עוד מה לעשות.
אורי אריאל: בהתיישבות ולא פחות מכל אלה, בחסד.
אורי אריאל: כל זה היתה תורה אחת שלמה של הרב.
אורי אריאל: בדרך כלל מייחסים לו את ההתיישבות.
אורי אריאל: זה הרבה יותר רחב מזה, זה הרבה יותר גדול מזה.
אורי אריאל: זה הכל הולך ביחד והלוואי ונזכה, לא רק אנחנו תלמידיו בהווה, אלא כל עם ישראל ללכת בדרך הזאת ולהרבות שלום ואחווה ואחדות.
אלכס מילר: הרב חיים דרוקמן, בבקשה אדוני.
חיים רמון: אדוני היושב ראש, יושב ראש הכנסת, שר החינוך, באמת אני יושב כאן נרגש מאד.
חיים רמון: אני חושב שאין כמו הכנסת שמבטאת את הממלכתיות הישראלית להעלות את דמותו של רבנו שממנו למדנו את ערכה של הממלכתיות הישראלית.
חיים רמון: אני יכול להגיד: מי שלא ראה את רבנו שמח ביום העצמאות, לא ראה שמחה מימיו.
חיים רמון: אין בזה שום שמץ של הגזמה.
חיים רמון: מי ששמע אותו מדבר ביום העצמאות, הוא כל כך התרגש עד שההתרגשות הביאה אותו לידי בכי תוך כדי דבריו ביום העצמאות משמחה.
חיים רמון: קשה לתת על זה בכלל תיאור.
חיים רמון: אני רוצה להגיד, יש מנסים לעשות הבחנה בין הרב קוק האב לבין רבנו.
חיים רמון: עושים הבחנה וזה פשוט עיוות, לא אמת.
חיים רמון: הוא היה ההמשך החי של הרב קוק ז"ל.
חיים רמון: עוד כשהוא היה בן 17 כתב עליו אביו שהוא היחיד שמבין אותו.
חיים רמון: שהוא היחיד שיודע להקשיב לסוד שיח נשמתו.
חיים רמון: הוא זה שערך את מרבית כתביו.
חיים רמון: אני בכלל רוצה להגיד גם לגבי אישיותו, זה לא יאומן, היה עניו, צנוע, מי שהכיר את ביתו, את אורח חייו, כולו סגור והנה האדם העניו הזה הטביע את חותמו על דור שלם.
חיים רמון: הוא לא נדחף לשום דבר.
חיים רמון: נמשכו אליו.
חיים רמון: נמשכו אליו קודם כל כי ראו איש אמת.
חיים רמון: הוא אומר את מה שהוא חושב, הוא חושב את מה שהוא אומר.
חיים רמון: אין אצלו שום עניין של יש דברים שלא אומרים.
חיים רמון: אצלו כלום, לא כבוד ולא כסף ולא מעמד.
חיים רמון: כלום.
חיים רמון: איש אמת.
חיים רמון: לכן כל כך נמשכו אליו.
חיים רמון: מי לא בא אליו?
חיים רמון: כשהייתי רואה אנשים יוצאים ממנו והיו אנשים שבאו אליו מכל הסוגים, מכל הגוונים, ממנהיגי המדינה עד האנשים ... ביותר.
חיים רמון: כולם יצאו עם מאור פנים.
חיים רמון: היחס שלו לכולם.
חיים רמון: פשוט רק לדעת מבחינת הדמות.
חיים רמון: הוזכר כאן המדים.
חיים רמון: אני ראיתי אותו הולך למצעד של יום העצמאות.
חיים רמון: בעצמו הלך ועמד שעות להביט על מצעד של יום העצמאות, כי הוא ראה בצה"ל את ההתגלמות הממשית של הריבונות שלנו על ארצנו.
חיים רמון: אם דובר פה, הוזכר כאן קדושה – מאמריו לקדושתו של יום העצמאות.
חיים רמון: כמה הדברים האלה חשובים מאד.
חיים רמון: אני אגיד עוד דבר אחד, ההתפעלות שלי, הייתי רואה כשנכנסו מתלמידיו שמשמשים כרבנים, הוא קם לכבודם.
חיים רמון: כל פעם שהייתי רואה את זה, באמת, אני לא ידעתי איפה לשים את עצמי.
חיים רמון: עוד דבר אחד שאני גם רוצה להגיד.
חיים רמון: מצד אחד – כל מלוא העוצמה הלאומית.
חיים רמון: כל מה שקשור לאחיזתנו בארצנו, לבעלות הלאומית שלנו על ארצנו.
חיים רמון: יחד עם זה – היחס לכל אדם.
חיים רמון: יושב ראש הכנסת הזכיר את זה מקודם.
חיים רמון: לכל אדם, כולל המיעוט שחי בתוכנו.
חיים רמון: אני רוצה בכוונה להדגיש את זה.
חיים רמון: ברשותכם, שתי עובדות.
חיים רמון: אגב, הוא היה תמיד אומר ככה: אין לנו שום דבר נגד אחמד ומוסטפה.
חיים רמון: אנחנו מדברים רק על הצד הלאומי.
חיים רמון: ארץ ישראל במובן הלאומי.
חיים רמון: שתי עובדות אני רוצה להגיד: על יד הישיבה בזמנו שהיתה ברחוב הרב קוק, היה בית ספר על שם סוקולוב.
חיים רמון: באחד הימים הוא רואה ילדים יוצאים מבית הספר והם מתנכלים לערבים.
חיים רמון: הוא ניסה ללכת אחריהם כדי להעיר להם על כך ולא תפס אותם.
חיים רמון: בו ביום הוא כתב מכתב למנהל בית הספר.
חיים רמון: הוא כותב ככה: "נצטערתי ונתביישתי מאד למראה עיני זה.
חיים רמון: איני יודע מיהם הילדים האלה, מי הוריהם ומוריהם.
חיים רמון: יודע אני רק זה שהם היו יוצאי בית הספר.
חיים רמון: לא כולם עסקו באותה פגיעת התגרות מגונה וכמדומני שגם מי מהם מחה נגד זה, אף על פי כן מציאות העובדה הזאת שהכאיבתני והעליבתני כאמור, מחייבת אותי להעירכם על הצורך בשימת לב חינוכית יתרה ומיוחדת לביטול אפשרויות שכאלה גם מצד עצמה של תורת היהדות ומוסרה וגם מצד הערך המעשי היישובי והמדיני של משמרת דרכי שלום ויחסי שכנים".
חיים רמון: עוד דוגמה אחת: בשנת תש"ך נתפרסמה באחד העיתונים כתבה המספרת על התעללות בערבי בדרך לאילת על ידי גניבת נעליו.
חיים רמון: על פרסום זה הוא הגיב במכתב למערכת: "מחוייבני להביע את צערי על פרסום הרשימה המכאיבה, סכסוך על נעלים בדרך לאילת.
חיים רמון: אם לצערנו קרה מקרה מחפיר כזה של סידור עלבון וצער כזה מתוך התפוצצות פרועה ומושחתת זו על ידי אנשים מתוכנו אל בן אדם משכננו הגרים ויושבים בתוכנו, הרי יש להוקיע זאת ולהתבייש בזה ולחפש דרכים כיצד לפייס באמת את הנעלב המזדמן לתומו בינינו ולתקן את המכשלה הזאת שלא יישנו חלילה עוד מקרים נוראים כאלה אצלנו ולסלק את חילול ה' העוון הזה מעלינו ולא לפרסם את זה בתור חוכמה מעניינת".
חיים רמון: אז לדעת להכיר איזה באמת אישיות מעל ומעבר שבאמת, אנחנו כולנו זכינו להתחנך על ידו ובאמת הוא הטביע את חותמו על דור שלם, ומן הראוי, כפי ששר החינוך אמר, שדמותו תילמד הן בבתי הספר הדתיים והן בבתי ספר שאינם קרויים "דתיים"|.
אלכס מילר: הרב דוד חי כהן.
דוד חי כהן: ברשות הרבנים, כבוד השר, חברי הכנסת, היושב ראש, הזכירו קודם את הרב צבי יהודה זצ"ל כאיש ארץ ישראל.
דוד חי כהן: אני רוצה לומר שכל היחס שלו לארץ, לחברה נמשך מתוך זה שהוא היה איש אלוקים.
דוד חי כהן: הוא היה איש אמת והאמת שלו נמשכה מתוך אמונה של נצלח באלוקי ישראל.
דוד חי כהן: לכן המלחמה שלו על ארץ ישראל היתה מלחמה על התורה, על התורה שהיא מגדירה את גבולות ארץ ישראל, לא האו"ם ולא שום הסכם אחר אלא התורה שלנו.
דוד חי כהן: התורה הזאת שהיא תורת אמת שהיא מחנכת גם לשמור על הערכים שלה בלי התפשרות, היא גם מחנכת לכבודם של ישראל, לכבודם של תלמידי חכמים, לכבודה של הכנסת, לכבוד השרים.
דוד חי כהן: את שני הדברים האלה, שני הצדדים שנראים לפעמים הפוכים, הוא היה יכול לשאת בקרבו באמונה שלמה.
דוד חי כהן: בעיני ראיתי אחרי הסכם קמפ דיוויד את ראש הממשלה לשעבר, מנחם בגין זכרונו לברכה, נכנס אליו והרב צבי יהודה בחדר סגור, לכבודו, גוער בו איך הוא עבר על מה שהתורה קבעה את גבולות ארץ ישראל.
דוד חי כהן: מנחם בגין התנצל שכך הוא הבין מהרב גורן, אולי הבנות אחרות, שזה לא ארץ ישראל.
דוד חי כהן: על יהודה ושומרון וודאי שלא נוותר.