GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת וילף: כמו שאתם רואים, בעיני אנחנו קרובים מאוד לשלב שבו המחשבים הניידים כבר לא יהיו רלוונטיים, אז השאלה היא איך בסופו של דבר נותנים את הכוח למורים לקבל את ההחלטה לגבי מה שטוב להם.
עינת וילף: אני חושבת שצריך לבחון אמצעי פשוט, שזה יהיה חלק ממשכורות המורים או כמו שנותנים רכב, אז נותנים איזה סכום כסף שהוא בעצם לרכישת מחשב, לרכישת אייפד, לרכישת הכשרה וככה ממשיכים את הדבר הזה לאורך זמן, כי ברור שבהתחלה הדבר מצליח אבל תוך כמה שנים, אם המורים, ואני חושבת שזה נכון שהמורים רואים בזה כלי עבודה, אני אשמח לשמוע איזה מחשבות יש על איך מבטיחים שלאורך זמן, מורים יכולים לרכוש את הכלי הזה, לפי מה שמתאים להם ולקבל את ההכשרה הנדרשת וכך מבטיחים את זה לאורך זמן.
אורי אריאל: ברשותך, אנחנו עקרונית מתנגדים לכך שהמורים ירכשו בכספם כי הם עובדי מדינה.
עינת וילף: לא בכספם, אבל התכוונתי שזה יינתן.
אורי אריאל: אני אתך, אני קולט.
אורי אריאל: רק מה, אני חושב גם, חברת הכנסת וילף באה מעולם העסקים, אני חושב שכל עובד בבניין הזה, יש לו מחשב, בשולחן, על-יד, לפעמים מקבל גם מחשב מהעבודה.
עינת וילף: אבל אנחנו מקבלים תקציב לרכישה.
אורי אריאל: לא לא, אולי חברי כנסת.
אורי אריאל: אבל בעולם העסקים, עובד שבא לעבודה, מזכירה שנכנסת למשרד, גם בהסתדרות המורים, היא מקבלת מחשב על השולחן שלה.
עינת וילף: אבל זה רעיון ישן כבר.
אורי אריאל: שנייה, תכף נדבר גם על זה.
עינת וילף: אני אגיד לך, תראה, אפילו בכנסת היום, המחשבים שאנחנו מקבלים, הם יושבים כצעצוע על השולחן.
אורי אריאל: אני מבין.
אורי אריאל: הנקודה היא כזאת שהמורים, גם כך משכורותיהם מאוד מאוד נמוכות.
אורי אריאל: העמדה הסוציאלית שלהם נמצאת בתחתית המדרגה ולדעתנו, בכל אופן, המורים זה הכלי הכי חשוב, האסטרטגי של מדינת ישראל, בשביל העתיד.
אורי אריאל: אם לא יהיה חינוך טוב, המדינה הזאת לא תשרוד וכולם מסכימים על זה.
אלכס מילר: אני רק רוצה להבהיר.
אלכס מילר: אולי, יכול להיות שלא הבנתי את חברת הכנסת וילף, אולי הבנתי רק חלקית.
אלכס מילר: מה שחברת הכנסת וילף מציעה, זה לא שעכשיו המורים צריכים להוציא מכספם.
אלכס מילר: מדובר על כך שיכול להיות שבמשכורתם, כשהם מקבלים משכורת.
אורי אריאל: יקבלו תוספת, לרכוש.
אלכס מילר: יש תקציב צבוע, או שנגיד עובדי מדינה בחברות ממשלתיות, מקבלים ביגוד, אז אותו דבר בעניין זה.
שלמה ישי: אני רוצה להזכיר שפעם נתנו ספרות מקצועית למורים.
שלמה ישי: לתת תוספת של ספרות מקצועית.
אלכס מילר: תראו, רבותיי, בסופו של דבר, צריך גם להבין שגם אם נותנים כסף, זה גם עניין של מחיר.
אלכס מילר: אני עוד הצעתי בעבר, לפני כמה שנים, ואמרתי – התחילו כל מיני פרויקטים.
אלכס מילר: זה היה לא למורים, זה היה יותר לילדים.
אלכס מילר: אז דרך אגב, מה קורה עם הפרויקט הזה, ההצהרות של מחשב לכל ילד, איפה זה?
עופר רימון: ה-מחשב לכל ילד עובדים באופן מאוד סיסטמאתי, כל שנה יש להם תקציב.
אלכס מילר: עוד רגע, שנייה.
אלכס מילר: מה שקורה שבעצם, רשויות מקומיות, הם עושים כל מיני קומבינציות עם החברות, עושים כל מיני הסדרים שם וכשאני רואה את המחיר, הוא קצת נראה לי יותר גבוה ממה שבוא נגיד אני לבד יכולתי להשיג, אם הייתי קצת מתאמץ.
אלכס מילר: תשמע, בוא נגיד ככה, היום לא בעיה לקנות לפטופ ב- 3,500 שקל.
אלכס מילר: זה המחיר.
אלכס מילר: אם אתה בא ואתה רוכש בכמות גדולה כזאת, אני חושב לא צריך לעלות 3,500 שקל.
אלכס מילר: מחשב יכול לעלות 2,000 שקל.
אלכס מילר: זה מה שיש אצל האייפד הזה.
אלכס מילר: בוא נגיד 80% לפחות לילדים יכול לתת היום מענה, תלוי לאיזה כיתות.
אלכס מילר: הכל שאלה, מה הצרכים ומה התועלת ומה המחיר.
אלכס מילר: מה שאני גם אמרתי, משרד החינוך, בחלק מהדברים, יכול לעשות מכרז.
אלכס מילר: יכול לעשות מכרז, להביא מחיר, ולהביא לקוחות לאותו מחיר שהוא נושא.
אלכס מילר: אתה תבוא ותעשה מכרז ארצי, נגיד, לא יודע, ל- 3,000 טבלטים, ל- 3,000 לפטופים, ל- 3,000 סמארטפונים לא יודע מה, ואז יהיה לך מחיר ואז הרבה יותר קל יהיה לעבוד עם משרד החינוך, שאתה עושה בכמות, מאשר כל מיני קבוצות.
אלכס מילר: אם יש תקציב, אז כמובן שהרבה יותר קל לעשות את זה, כאשר נגיד אתה בא, מעביר סכום מסוים לאותו מורה, הוא יודע שבסכום הזה הוא יכול לרכוש, בוא נגיד, זה חלק מהמערכת שהוא יהיה חייב לרכוש את זה, אבל הוא רוכש את זה בצורה שנוחה לו, עם המחיר שאתם מביאים בצורה כזו או אחרת, כביכול לרכישה.
עופר רימון: הוא יכול לקבל ואוצ'ר כזה.
אלכס מילר: או ואוצ'ר, נכון.
אורי אריאל: סליחה, ניסו את הדברים האלה.
אורי אריאל: ארגון המורים ניסה לעשות משהו כזה, לאיזה חג לתת מתנה למורים.
אורי אריאל: אבל תראה, מהניסיון שלנו, בכל אופן אנחנו ממליצים לוועדה לשקול את זה.
אורי אריאל: התהליך צריך להיות מובנה, זאת אומרת קודם כל צריך להיות כיוון אסטרטגי שלכל מורה צריך להיות מחשב נייד לצורכי עבודה, בכיתה.
אורי אריאל: אל"ף.
אורי אריאל: ולעבודה בבית, להכין את המערכי שיעור.
אורי אריאל: זה הוכיח את עצמו, אנחנו פיילוט של חמש שנים.
אלכס מילר: אין בעיה, בתקן זה קיים, אבל מאיפה אתה מביא?
אורי אריאל: בסדר, אז עכשיו תראה, משרד החינוך קיבל תקציב.
אורי אריאל: משרד החינוך מנסה לעשות את הכל לבד וזה בסדר, מבורך.
אורי אריאל: אנחנו מאמינים שאפשר למנף את זה.
אורי אריאל: אנחנו הצלחנו במינוף, כמו שאתה אמרת, גם רכשנו מחשבים יותר בזול, גם חיברנו שותפים.
אלכס מילר: אבל אתם מחוברים.
אורי אריאל: אנחנו מחוברים, בסדר.
אורי אריאל: אז יכול להיות, אבל צריך לחשוב.
אלכס מילר: תגיד מה חסר.
אלכס מילר: אנחנו פה בשביל לפתור בעיות.
אורי אריאל: אני חושב שחסר תוכנית אסטרטגית לכך ש- 120,000 מורים יקבלו מחשבים, אחד.
אורי אריאל: שתיים, שיחליפו להם את זה כל שלוש שנים.
אורי אריאל: צריך לראות את התוכנית הזאת, לראות מה התקציב ומאיפה משיגים אותו.
אלכס מילר: תקשיב, אתה מדבר כאיש עסקים, נכון?
אלכס מילר: אתה יושב בכנסת ובממשלה.
אלכס מילר: בכנסת ובממשלה, אין אסטרטגיה.
אלכס מילר: אנחנו רק לפני שבועיים, בשתיים בלילה, כבר עם פתק אחד היינו בדרך לקלפי.
אלכס מילר: פתאום, פתאום קיבלנו עכשיו שנה וחצי, ועכשיו, יושבים כאן, ומתחילים לחשוב מה עושים שנה וחצי קדימה.
אורי אריאל: לא, אבל צריך לחשוב, אם אנחנו באמת רוצים שלמורים יהיו מחשבים ככלי עבודה, באמת.
אלכס מילר: אני מבין אותך.
אורי אריאל: נבחרי ציבור.
אלכס מילר: תשמע, אנחנו בטוחים כאן, חברת הכנסת וילף, יש לה הצעת חוק של כל הספרים שיוצאים בדפוס דיגיטאלי.
אורי אריאל: אבל איך המורה יקרא אותם בכיתה?
אורי אריאל: ההצעה נהדרת.
מרים פרידמן: לא רק המורה יקרא, מה עושים עם אותם ילדים שלא מחוברים לאינטרנט ובאזורי הפריפריה, הרבה ילדים לא מחוברים לאינטרנט.
מרים פרידמן: זו גם בעיה עם הספרים.
אלכס מילר: כן, זה אופציה.
אורי אריאל: לא רק בעיה, אנחנו רואים, יש המון תוכן באינטרנט, אבל המורה בכיתה לא יכולה להתחבר אליו, אז מה הועלנו?
אורי אריאל: גם המחשבים לילדים, סליחה, אני בכנסת אז אני קצת מתפרץ.
אורי אריאל: אבל הנקודה של האייפדים, כמו הלוחות חכמים בזמנו, כשנתנו אותם בלי ללמד את המורות, בלי הדרכה, בלי מחשב בכיתה, זה היה פילים לבנים ואתה יכול לבדוק בכל מקום שהביאו לוח חכם בלי ללמד את המורה, זה לא כיתה חכמה, זה כיתה טיפשה.
אורי אריאל: אז עכשיו אנחנו אומרים – גם הלפטופים, האייפדים היום.
אלכס מילר: הטבלטים.
אורי אריאל: שחברת הכנסת וילף, יש לה כרגע, הם לא מספיק כלי עבודה בשביל המורים.
אורי אריאל: אז נכון שזה פופוליסטי, נותנים עכשיו לכל ילד אייפד, אז זה פופוליסטי, אבל זה לא פותר לך בעיה.
אלכס מילר: אבל אתה בעוד שנה וחצי, בעוד שנה, יצא טאבלט כזה שהוא נותן את הכל.
אורי אריאל: אז ניתן אותו, אנחנו לא חסידים של שום כלי.
אורי אריאל: זה אמצעי, זה אמצעי.
אלכס מילר: נכון, אנחנו לא מדברים על ההיבט הטכנולוגי, אנחנו מדברים על היבט של לתת עבודה.
אלכס מילר: פה, השאלה, מה חסר היום, נגיד התוכנית האסטרטגית.
אורי אריאל: 50 מיליון דולר.
אורי אריאל: פותר את הבעיה, אני אומר, 50 מיליון דולר, אתה פותר את הבעיה.
עינת וילף: כל שנה?
אורי אריאל: לא כל שנה, פעם בשלוש שנים.
אורי אריאל: זה רק לרכישת המחשבים, כשהממשלה יכולה להביא את ההדרכות.
אלכס מילר: לא, אבל מה חסר עכשיו?
אורי אריאל: עכשיו 50 מיליון דולר, אנחנו מביאים ל- 100,000 מורים מחשבים.
אורי אריאל: זה לא הרבה כסף.
עינת וילף: אני אשמח לשמוע את ההתייחסות של ד"ר רימון.
עינת וילף: אני מניחה שיש שני שלבים, שלב ראשון זה קודם כל להביא מורים שהיום לא נוח להם עם מחשוב או לא מכירים את זה, להביא אותם למצב שיש להם כלי נייד כלשהו ושהם יודעים לעבוד עליו.
עינת וילף: זה שלב ראשון.
עינת וילף: אבל אני מניחה שבמובן מסוים הוא חד-פעמי ואחרי זה יש את השלב השני, שבו לתת למורים את האמצעים, ואוצ'ר או כל דבר אחר, כדי שהם יוכלו לחדש את הכלי הזה, אחת לתקופה.
עופר רימון: אני הייתי אומר שהשלב הראשון, מבחינת איך שאנחנו רואים את זה, זה להביא כל בית-ספר למקום שהוא מכניס את הטכנולוגיה לתוך בית-הספר, זה קודם כל שינוי פרדיגמה.
עופר רימון: בגלל שהתרגלתי ללמד בצורה מסוימת, ואז אפילו, עינת, התהליך שאנחנו עוברים עם המורים, שיפתחו בתחילת השיעור את המחשב ואת הנוכחות, קחי למשל, את הנוכחות יעשו בצורה מתוקשבת ולא עם היומן הכחול, זה תהליך מאוד מורכב להביא את המורים לשם.
עופר רימון: אבל ברגע שאתה נמצא שם, כבר אתה לא תלך אחורה ואז אתה ממשיך הלאה להתקדם.
עופר רימון: אני רק אגיד שההתבוננות, בעיני, על המחשבים הניידים, היא התבוננות קצת צרה.
עופר רימון: בגלל שאנחנו יודעים היום שאם אתה לא מסתכל על דברים כמו רכז תקשוב בבית-הספר, אדם בבית-ספר שהוא צריך לרכז את כל כניסת הטכנולוגיה וכל הזמן לעדכן אותו, כדי שהוא יהיה Up dating במה שיש, באיזה תוכנות ובאיזה לומדות, אז זה חסר.
עופר רימון: אם אתה לא, אין לך טכנאי שיתחזק את הדברים האלו בבית-הספר.
אורי אריאל: יש חילוקי דעות על זה, גם יש שרת בבית-הספר.
עופר רימון: אני לא אמרתי שיש חילוקי דעות.
עופר רימון: אני רק אמרתי שלהסתכל רק על הרכיב של המחשב הנייד, אצלנו המחשב הנייד הוא רכיב אולי של 10% או פחות ממה שאנחנו נותני לבית-הספר.
עופר רימון: אז צריך להסתכל.
עינת וילף: שים לב, אגב, אתה מתפרץ יותר מכולנו, כך שאני לא יודעת מה המיתולוגיה שיש לך לגבי הכנסת, אבל.
עינת וילף: אני רק אומרת, שאם הוא ישים לב, אנחנו לא מתנהגים ככה.
עופר רימון: אני אומר שרק המרכיב של המחשב הנייד למורה הוא מרכיב שאולי 10% מהעלות הגלובאלית של התוכנית ואם אנחנו היינו רוצים להיות פופוליסטים, היינו יכולים לקחת את כל התקציב שיש לנו ולקנות בו מחשבים ניידים והיינו מכסים כבר את כל המורים במדינת ישראל, היינו מחלקים מחשב נייד לכל מורה.
עופר רימון: אבל אנחנו לא חשבנו שזה נכון.
עופר רימון: חשבנו שצריך לעשות איזה שהוא סל שיש בו תמהיל.
עופר רימון: כי אתה נותן מחשב נייד למורה ואם אין לו מקרן בכיתה, אז היכולת השימוש היא הרבה יותר קטנה.
עופר רימון: אם הכיתה, כמובן, לא מחוברת לאינטרנט, שוב.
עופר רימון: אם אין לנו בבית-הספר את כל מערך ההפעלה שיכול לגרום לזה לחלחל פנימה וכו'.
עופר רימון: אם אין לנו את כל מערך ההטמעה המאוד כבד שאנחנו נותנים, כולל הדרכה דיסציפלינארית, זאת אומרת בתחומי התוכן, אז בעצם אנחנו מסתכלים רק על העניין, אנחנו מסכימים לגמרי עם מה שאתם אומרים, אבל אנחנו רק מנסים להסתכל על זה בצורה קצת יותר רחבה.
עינת וילף: וגם לראייתך, כמה זמן עד שאנחנו מגיעים למצב שכל המורים, עם חלק מהמערך הזה, ומרגע שהם שם, איך אתם רואים את השמירה או את החידוש על הקיים, כולל אם כן בכל-זאת לחזור, איך המורים מקבלים כל הזמן כלים עדכניים וכדומה-?
עופר רימון: אז תראי, אני יכול רק לספר לך מה שקורה היום בתוכנית התקשוב, אז אני נותן לך ככה מידע על 1,000 בתי-ספר, במעקב מאוד צמוד.
עופר רימון: אני רואה שתהליך הטמעה שאנחנו קוראים לזה להעביר את בית-הספר, את הגשר, אנחנו רוצים להגיע למקום שאם ייפול האינטרנט בבית-הספר, נקבל טלפונים ונגיע, אנחנו, יש לנו בעיה, לא יכולים ללמד, זאת אומרת, אנחנו רוצים להרגיש שזה שם.
עופר רימון: אנחנו עדיין לא נמצאים שם.
עופר רימון: אני מסתכל על מדינה, אני לא מסתכל על בית-ספר אחד.
עופר רימון: יש לנו הרבה בתי-ספר שמשלבים תקשוב בצורה מדהימה, אבל אני אומר, בית-הספר הממוצע זה תהליך הטמעה שאורך בערך שלוש שנים.
עופר רימון: כשאנחנו מזהים בית-ספר שהוא רץ קדימה, אז אנחנו באמת רוצים להעביר אותו למדרגה הבאה ובעינינו המדרגה הבאה זה כבר להתחיל לעבוד עם ספרי לימוד דיגיטאליים, בכיוונים שדיברנו עליהם הרבה פעמים.
עופר רימון: יש לי איזה מין תחושה כזאת שברגע שאתה העברת את בית-הספר, את הגדר, מה שאנחנו קוראים, שזה הפך להיות חלק מההתנהלות של בית-הספר, ברגע שאתה נותן את תקציבי ההפעלה, העסק הזה כל הזמן כבר יריץ את עצמו.
עינת וילף: אבל האם יש חשיבה לגבי תקציבים שמאפשרים חידוש.
עינת וילף: שלא נבקר עוד חמש שנים בבתי-ספר ונראה שם טכנולוגיה מלפני חמש שנים.
עינת וילף: כלומר, האם חלק מהתוכנית נבנית כבר עם תקציבי חידוש, החל מהניידים למורים וכלה בלוחות החכמים ובכל, כלומר, האם בנוסף לשלב מעבר הגשר, יש גם תקציב, כבר לחיים בצד השני של הגשר ולהתחדשות המתמדת.
עופר רימון: אז התשובה היא כזאת, עינת, שיש לנו תקציב של 80,000 שקל לבית-ספר, שהוא כרגע תקציב הפעלה קבוע.
עופר רימון: בתוך התקציב הזה, בגלל שאנחנו עדיין בתקופות האחריות על המחשבים, לא חשבנו שאנחנו צריכים עכשיו, כרגע, את יודעת, אתה גם לא יכול להעביר תקציב משנה לשנה.
עופר רימון: אז כרגע התקציב הזה משמש לשמר את הנושא של הכוחות שמפעילים את התוכנית, שזה ארבעה דברים – הנושא של רכז התקשוב בבית-הספר, הטכנאי, תוכן דיגיטאלי ועלות השימוש באינטרנט.
עופר רימון: אלה התקציבים הקבועים.
עופר רימון: אני חושב שבאיזה שהוא שלב אנחנו נצטרך לעשות הפרשה מהתקציב הזה, לתקציבי תחזוקה והתחדשות, זה מאוד נכון.
עופר רימון: רק הבעיה שככל שאנחנו לוקחים עוד תקציבים מתוך הבסיס שיש לנו, אז היכולת שלנו להכניס בתי-ספר חדשים לתהליך, הולכת וקטנה.
עופר רימון: כבר היום יש עלינו ביקורת שבגלל שאנחנו נותנים תקציבים הפעלה לאלף הראשונים, אנחנו יכולים להכניס פחות בתי-ספר לנאגלה הבאה.
עופר רימון: אלה דילמות שאנחנו חיים איתן, מה יותר חשוב – להעביר עוד בתי-ספר את הגשר, או לשמר תהליכים בתוך בתי-הספר שאנחנו התחלנו.
עופר רימון: אז צריך למצוא את המינון הנכון, כי בסך-הכל השמיכה היא קצרה.
אלכס מילר: רצית להוסיף, בבקשה.
אברהם שוורץ: אני חושב שבהתייחס לשאלה הנהדרת של חברת הכנסת, אני חושב שצריך להבדיל פה בין שלושה תהליכים, שהם למעשה שלושה שותפים.
אברהם שוורץ: העמותות, כמו הפרויקט הזה, חייבים להמשיך לרוץ לפני המחנה.
אברהם שוורץ: יש להם ערך מוסף בשיתוף, באיגום משאבים, והכנסת המגזר השלישי ולא פחות מזה – ביוקרה שזה משדר למורה.
אברהם שוורץ: מורה שבאים אליו נציגים מהמגזר השלישי ואומרים לו – תודה, הנה מחשב, איזה אפקט שיווקי מהמעלה הראשונה לשיפור תדמית המורה ואת זה אסור להזניח.
אברהם שוורץ: יכול להיות שהם יצטרכו לרוץ עם אייפדים, לא יודע מה, אבל זה חייב להיות.
אברהם שוורץ: הדבר השני שעושה משרד החינוך ועושה אותו נכון וחכם, צריך לעשות מה שנקרא זיכרון ארגוני, מסורת ארגונית של מחשוב.
אברהם שוורץ: פתאום שלא יהיה יותר הלוח והגיר והטושים המחיקים, זה לא יהיה, יהיה רק משהו אחר לגמרי, ואז כל מי שייכנס למערכת, הוא ייכנס ממילא על אותה פלטפורמה.
אברהם שוורץ: או שהוא יבוא עם הפלטפורמה הפרטית שלו, או שהוא יקבל את זה דרך העמותות וצריך להיות את מה שאת אמרת, לחשוב, וזה האחריות של המדינה, חד חד משמעי, לחשוב איך המדינה משמרת ומחדשת את אותו זיכרון ארגוני, דרך המכללות להכשרת המורים, כבר שם זה צריך לקרות, המורה שבא משם צריך כבר לבוא עם דיסקט אחר, כמו שאמרו פעם, אז היום זה לא דיסקט, צריך לבוא עם איזה בלוטוט אחר, בסדר?
אברהם שוורץ: אבל שהוא יהיה סטריאופוני.
אברהם שוורץ: שהוא ידע להתעסק גם עם המדיה וגם עם הבן-אדם.
אלכס מילר: אני מאמין שבמערכת הכשרת המורים, יש להם.
אלונה פורקוש ברוך: אני מבקשת להגיד כמה מילים.
אלונה פורקוש ברוך: אני ממכללת לווינסקי לחינוך, ראש תחום תקשוב.
אלונה פורקוש ברוך: אני גם מרכזת פורום של ראשי תחום תקשוב מכל המכללות.
אלונה פורקוש ברוך: תחום הכשרת המורים קצת נשכח, אם כי אני מברכת את משרד החינוך על כך שהשנה אכן נכנסו תשע מתוך המכללות לחינוך, לתוכנית התקשוב, קיבלו איזה שהוא תקציב ואכן המכללות לחינוך, הן ראש החץ.
אלונה פורקוש ברוך: אני רואה בהן את המעבדה של מערכת החינוך.
אלונה פורקוש ברוך: שם יכול להיות פתח לחדשנות פדגוגית שאכן תשמר את עצמה ותסייע לשמר את המערכת.
אלונה פורקוש ברוך: אנחנו מדברים היום על יחס של אחד לאחד.
אלונה פורקוש ברוך: אני ראיתי את דו"ח מבקר המדינה, אנחנו כבר מדברים על מצב שבאמת איש החינוך, יש לו מחשב שהוא אישי שלו, שהוא מתחבר באמצעות המחשב שלו למקרן.
אלונה פורקוש ברוך: יש לו את הסביבה שלו, יש לו את התוכנות שהוא הוריד, יש לו את כל, למעשה כל הדסקטופ שלו זה הדסק שלו ולכן אנחנו חייבים לא לשכוח שגם המרצים במכללות לחינוך, וגם הסטודנטים, צריך למצוא דרך שהם כבר בשנת החינוך השנייה שלהם, בשנת ההכשרה השנייה, יוכלו לקבל מחשב, מבחינתי כבר בשנה הראשונה, אבל להתארגן ולספק להם גם מחשבים, כדי שגם כשהם יגיעו לשדה, הם יוכלו להתחבר לתרבות בשדה.
אלונה פורקוש ברוך: היום אנחנו, דרך אגב, מגיעים למצב שהסטודנטים שלנו בהחלט מגיעים לשדה, אבל לא תמיד הם רואים, בגלל העיכוב בתוכנית התקשוב, הם לא תמיד רואים את החדשנות.
אלונה פורקוש ברוך: אנחנו מכללה במרכז, כמובן, לא בפריפריה, אבל אנחנו רוצים להתחבר לעניין הזה וזה צריך להיות אינטרס לאומי, שהמכללות לחינוך יתחברו לכל הפרויקט הזה.
אלונה פורקוש ברוך: אם דרך משרד החינוך, אם דרך קרנות כמו קרן אתנה, אם דרך המגזר השלישי.
אלונה פורקוש ברוך: תודה.
אלכס מילר: רבותיי, אין ספק שפעולתכם מבורכת וחשובה מאוד.
אלכס מילר: אני מסכים אתך על כך שיש צורך כאן במהלך אסטרטגי, שהוא בעצם בנוי לתקופה של כמה שנים קדימה, שכולל בו כמובן את עצם הענקת הכלי, מחשב למורים, שזה בעצם הבסיס.
אלכס מילר: הדברים שמסביב שהם – הדרכות, הכשרה, פעילות, תיאום של צרכים, לכלי שבסופו של דבר מקבל המורה, יכול להיות שבחלק מהמקרים צריך מחשבים שהם יותר מתקדמים אולי לעבודה שקשורה יותר לתחומי הנדסה, בחלק מהמקרים יכול להיות שצריך משהו יותר פשוט, אם אנחנו מדברים על תחומים שקשורים אולי לתחום העיוני יותר ובכך, כמובן, שאין ספק שחייבת להיות כאן איזה שהיא תוכנית רב שנתית שבסופו של דבר יודעים גם את ההוצאה וברגע שמסיימים עם התכונית שהיא קשורה למורים, אז אפשר להתקדם הלאה.
אלכס מילר: במקביל גם, אם המורים מקבלים מחשבים, אז כמובן, אותם ילדים שהם עומדים מולם, צריכים גם קצת להבין מה קורה בעולם הזה, כי אם מורה יעבוד עם מחשב והילדים ישבו ולא ידעו בכלל מה רוצים מהם, אז כמובן זה לא יעבוד.
אלכס מילר: אז כמובן, משרד החינוך בטוח שהוא חושב על הסוגיה הזאת בצורה מקיפה, אבל אין ספק שצריכים לשלב ידיים.
אלכס מילר: הייתי גם מציע שתשתמשו גם בכל אותם גופים שנמצאים כאן היום, שהציגו לנו את הפרויקט ואתם גם ככה נמצאים אתם בקשר, אבל בסופו של דבר, אנחנו למדנו שברגע שמפעילים פיילוטים והפיילוטים עובדים, אז זה לא שמתחילים פיילוט אחר ואת מה שהיה משאירים אותו כפיילוט.
אלכס מילר: אנחנו לוקחים את הפיילוט, אם הוא הצליח, עושים אותו ארצי.
אלכס מילר: זה בעצם הרעיון של פיילוט.
אלכס מילר: כי אנחנו רגילים שבמשרד החינוך עושים פיילוט, הוא מצליח, ואז אומרים – טוב, זה הצליח, בואו נעשה פיילוט אחר.
אלכס מילר: אז זה משהו שהוא לא הגיוני, צריך לשנות את זה וברגע שיש משהו שהוא מצליח, צריך להרחיב את זה ולעבוד.
אלכס מילר: לא צריך כל פעם לבדוק מחדש.
אלכס מילר: כרגע, אתם במצב לא רע, גם מבחינת התקציב, גם מבחינת שיתוף הפעולה שיש לכם עם הרשות המחוקקת.
אלכס מילר: אם יש צורך בסיוע של הכנסת בעניין קידום הסוגיה הזאת – בבקשה, תבואו, יש לכם עכשיו חוק של שינוי בסוגיה של תשלומי הורים, ידעתם לעשות את זה שם, אתם גם יכולים לעשות את זה בנושא של המחשבים ואני מאמין שגם החוק של חברת הכנסת וילף, בסופו של דבר יביא לשינוי דרמטי בכל המערכת הזאת.
אלכס מילר: דרך אגב, מה קורה עם זה?
עינת וילף: נעלה את זה בקרוב.
עינת וילף: אני עדיין חושבת שמשרד החינוך טועה בסעיף אחד, אז אני מנסה לשכנע אותם.
עינת וילף: פשוט, יש סעיף שהוא ישלח אותם ישירות למבקר המדינה, זה נותן זכות למנכ"ל ולשר, לפטור מוציאים לאור מהחוק.
עינת וילף: אז זה פשוט פתח אדיר ללוביסטים, ללחצים, ואני חושבת שמשרד החינוך לא צריך את הסעיף הזה.
אלכס מילר: אבל כך או אחרת, אבל על העיקרון, יש הסכמה בין משרד החינוך?
עינת וילף: חוץ מזה, אנחנו נסכים, כן.
אלכס מילר: על כך שאותם הספרים שיוצאים בדפוס, יוצאו גם בדיגיטאלי, זה יחסוך הרבה.
אלכס מילר: אני, דרך אגב, אני גם גר באריאל, הילד שלי עדיין עוד לא הגיע לתיכון, בן 11 עוד מעט, אבל כל בוקר כשאני רואה אותו שהוא הולך לבית-הספר, שהוא הולך בצורה כזאת.
אברהם שוורץ: קודם כל, נעים מאוד, אני לא ידעתי, אבל הכבוד הוא לי.
אברהם שוורץ: אני בא לאריאל, אגב, מיקנעם, לפני זה באתי מחיפה.
אלכס מילר: אני באתי לאריאל מראשון לציון.
עינת וילף: יש לי אגב ידידה שהיא נרשמה עכשיו לאוניברסיטה בחו"ל.
עינת וילף: ביום הראשון, היא באה להרשמה, נתנו לה קורא דיגיטאלי, עם כל חומרי הקריאה לסמסטר, כתוב מאחור השם של האוניברסיטה, מודבק על הקורא הדיגיטאלי, וזהו.
עינת וילף: אבל זה אוניברסיטה שמשלמים כמה עשרות אלפי דולרים.
אלכס מילר: אין ספק שבסופו של דבר, זה גם יותר בריא, זה מקל וזה יותר ירוק ויש את כל הפלוסים שרק אפשר לחשוב עליהם.
אלכס מילר: צריכה להיות החלטה וצריך להיות תקציב.
אלכס מילר: אין מה לעשות, אנחנו כולנו יודעים באיזה מציאות אנחנו חיים כאן וסדרי העדיפויות שלנו לפעמים הם לא כמו סדרי העדיפויות של מדינות אחרות והלוואי והיינו יכולים להשקיע את מה שאנחנו משקיעים במקום אחר בחינוך.
אלכס מילר: אני בטוח שבסופו של דבר, עם פרויקטים כמו שלכם, אנחנו נוכל להגיע למצב שיהיה גם לכל מורה וגם לכל ילד, מכשיר דיגיטאלי שבעצם גם יחסוך וגם יקבל וגם ייתן את הראייה הרחבה יותר לכל העולם הגלובאלי שקשור לכל הסוגיה הדיגיטאלית.
אלכס מילר: לכם בהצלחה, אנחנו כאן לרשותכם וכמובן משרד החינוך, אנחנו נשתמע, יש לנו עוד, לא חסר ישיבות ביחד.
אלכס מילר: התאריך הוא 14 במאי 2012, כ"ב באייר תשע"ב, הנושא הוא תקנות הנהיגה הספורטיבית (הוראות בדבר יבוא כלי תחרותי וחלקי חילוף), התשע"ב-2012.
אלכס מילר: רבותי, אחרי שאישרנו את הצעת החוק של משרד הספורט, שהסמכויות בדבר תיקון תקנות בעניין זה יעברו למשרד הספורט, החוק אושר והתקנות הגיעו לוועדת החינוך.
אלכס מילר: אנחנו נעבור על כל התקנות, נקרא, ואם יש תיקונים כאלה ואחרים, כמובן בכפוף להסכמות עם הגופים הרלוונטיים, בעזרת השם, אנחנו נאשר אותן היום.
אלכס מילר: משרד הספורט, אתם מקריאים.
אלכס מילר: אחרי כל סעיף שסיימת להקריא אתה עוצר, אני שואל האם יש הערות, וממשיכים הלאה.
יוסי ניסן: בוקר טוב לכולם.
יוסי ניסן: אני רוצה להודות קודם כול לכל המעורבים, למירב במיוחד.
אלכס מילר: תודות בסוף.
יוסי ניסן: "תקנות הנהיגה הספורטיבית (הוראות בדבר יבוא כלי תחרותי וחלקי חילוף), התשע"ב-2012 בתוקף סמכותי לפי סעיפים 29 ו-33(ד)(1) לחוק הנהיגה הספורטיבית, התשס"ו-2005 (להלן – החוק), לאחר התייעצות עם שר התעשייה, המסחר והתעסוקה ושר התחבורה, ובאישור ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת אני מתקין תקנות אלה: 1.
יוסי ניסן: הגדרות בתקנות אלה – "אישור המעיד על חזקה" – חוזה שכירות, אישור בעלות על הקרקע, או חוזה חכירה;"
מירב ישראלי: משרד המשפטים צריך להביא לנו הגדרה מדויקת.
מירב ישראלי: מדובר או באישור על בעלות או בחוזה שכירות למעשה.
יוסי ניסן: נרשום שאנחנו מקבלים כרגע את הנוסח הזה ואנחנו ממתינים לאישורו הסופי.
מירב ישראלי: המהות ברורה.
יעקב פרידברג: אנחנו נתקן את זה הפרסום.
יוסי ניסן: אם צריך לתקן.
יעקב פרידברג: זה יתוקן בכל מקרה על-ידי מחלקת חקיקת משנה לקראת הפרסום.
יוסי ניסן: בסדר.
יוסי ניסן: " "יבוא אישי" – יבוא כלי מנועי שהוא כלי תחרותי או המיועד להיות כלי תחרותי, או חלקי חילוף לכלי תחרותי על ידי יחיד שלא באמצעות עוסק ובלבד שהטובין אינם מיועדים לצורכי אספקה, ייצור או מתן שירותים, והם מיובאים לשימושו האישי של אותו יחיד או על ידי הורה לקטין או אפוטרופוס של אותו יחיד; "יבוא מסחרי"- יבוא כלי מנועי שהוא כלי תחרותי או המיועד להיות כלי תחרותי, או חלקי חילוף לכלי תחרותי שאינו יבוא אישי; "כלי מנועי המיועד להיות כלי תחרותי" – כלי מנועי המיובא כדי לערוך בו שינוי מבנה ולהכשירו ככלי תחרותי ; "כלי תחרותי חדש" – כלי תחרותי שכל אבזריו וחלקיו חדשים; "מועד ייצור כלי תחרותי" – לרבות מועד ייצור חלקיו ואבזריו המסומנים; "מרשם הכלים התחרותיים"- כהגדרתו בתקנות רשיון כלי תחרותי; "מרשם כלים בבניה עצמית"-מרשם המנוהל על ידי הרשות המוסמכת המציין את מספר השילדה שניתן לכלי בבניה עצמית לצורך קבלת אישור ליבוא חלקי חילוף עבור אותו כלי; "עוסק"- מי שמוכר נכס או נותן שירות במהלך עסקיו, וכן מי שעושה עסקת אקראי; "עוסק מורשה"- כהגדרתם בחוק מס ערך מוסף, התשל"ו-1975; "עסקת אקראי"- מכירת טובין או מתן שירות שלא באופן קבוע , כשהמכירה או השירות הם בעלי אופי מסחרי; "צו יבוא חופשי" – צו יבוא חופשי, התשע"ב-2012;
יוסי ניסן: מיום 16.2.
יוסי ניסן: 1979תיקון מס' 3 מיום 16.2.
יוסי ניסן: 1979 עמ' 52 () החלפת הגדרת "עוסק" הנוסח הקודם: "צו תעריף המכס" - צו תעריף המכס והפטורים ומס קניה על טובין, התשע"ב-2012; "תקנות רישיון כלי תחרותי"- תקנות הנהיגה הספורטיבית (רישיון כלי תחרותי), התש"ע- 2010; "תקנות רישיון נהיגה ספורטיבית"- תקנות הנהיגה הספורטיבית (רישיון נהיגה ספורטיבית), התשע"א-2010.
יוסי ניסן: "
אלכס מילר: רבותי, יש הערות?
תהילה ורון: תהילה, משרד התמ"ת.
תהילה ורון: בהמשך, יש לנו הערה שנוגעת לצו יבוא חופשי, אנחנו נבקש להוריד את התוספת הזאת.
אלכס מילר: נגיע לזה בהמשך.
תהילה ורון: אני אומרת שזה משליך גם על ההגדרות.
מירב ישראלי: אם נחליט להשמיט שם, נשמיט גם כאן.
תהילה ורון: בדיוק, צריך גם להשמיט את זה בהגדרות.
אלכס מילר: עוד הערות להגדרות?
מירב ישראלי: בעניין האביזרים המסומנים רק אומר שצריך לעשות פה התאמה בין ההגדרה של "כלי תחרותי חדש", שכתוב שם כל אביזריו וחלקיו, לבין "מועד ייצור כלי תחרותי", שזה רק החלקים והאביזרים המסומנים.
מירב ישראלי: אסביר במה מדובר.
מירב ישראלי: לפי מה שהסבירו לי – אני כמובן לא אשת מקצוע – על חלק מהחלקים והאביזרים של הרכב מסומן תאריך הייצור שלהם, אפשר לדעת מתי זה יוצר.
מירב ישראלי: יש בהמשך הוראה, שאו שיש את תאריך הייצור של הרכב כולו, או אם אנחנו לא יודעים, בודקים את זה לפי התאריך שמסומן על החלקים והאביזרים.
מירב ישראלי: לכן זה צריך להיות רק החלקים והאביזרים שהרשות לנהיגה ספורטיבית יודעת לגבי כל כלי וכלי איזה חלקים ואביזרים מסומנים בתאריך.
מירב ישראלי: זה יהיה בנוהל שלהם שיעבור גם למכס.
מירב ישראלי: רק אגיד שצריך אולי לעשות פה סידור בניסוח.
אלכס מילר: בסדר, זה משרד הספורט.
אלכס מילר: בבקשה, סעיף 2.
יוסי ניסן: "2.
יוסי ניסן: הגשת בקשה לרשות המוסמכת, חובת גילוי והמצאת מסמכים נוספים (א) המבקש לייבא בייבוא אישי כלי תחרותי, כלי מנועי המיועד להיות כלי תחרותי, או חלקי חילוף לכלי תחרותי, יגיש בקשה בין בעצמו ובין באמצעות אחר, אם מדובר בחסוי או בקטין, בצירוף התחייבות, הערוכות לפי הנוסח שבתוספת הראשונה ויצרף את המסמכים הנדרשים לפי תקנות אלה.
יוסי ניסן: (ב) המבקש לייבא בייבוא מסחרי כלי תחרותי, כלי מנועי המיועד להיות כלי תחרותי או חלקי חילוף לכלי תחרותי יגיש בקשה בצירוף התחייבות, הערוכות לפי הנוסח שבתוספת השנייה ויצרף את המסמכים הנדרשים לפי תקנות אלה.
יוסי ניסן: (ג) המבקש, או מי שניתן לו אישור לפי תקנות אלה, ימציא לרשות המוסמכת, בכל עת, לפי דרישתה, כל פרט, מסמך או מידע נוסף שתבקש הרשות המוסמכת.
יוסי ניסן: "3.
יוסי ניסן: תשובת הרשות המוסמכת הרשות המוסמכת תיתן את תשובתה לפי תקנות אלה תוך 14 ימי עבודה מיום קבלת הבקשה והגשת כל המסמכים הנדרשים.
יוסי ניסן: "4.
יוסי ניסן: פרסום התקנות תקנות אלה לרבות נוסח התוספת הראשונה והשנייה כטפסים מקוונים, יפורסמו באתרי האינטרנט המפורטים להלן: אתר משרד התרבות והספורט שכתובתו http://www.mcs.gov.il; אתר משרד התחבורה והבטיחות בדרכים שכתובתו "
אלכס מילר: למה לא משרד התמ"ת גם?
אלכס מילר: האם לא צריך את משרד התמ"ת?
תהילה ורון: אל"ף, אנחנו לא מפרסמים את כל התקנות של כל היבואים הקיימים באתר שלנו, כך שזה יהיה סוג של חריג.
יהודית גידלי: כל היבוא הקיים.