GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: זה רק נסיעות?
מלי גרוסמן: נסיעות, כן.
מלי גרוסמן: זה על נסיעות.
אלכס מילר: ובאיזה שעות?
אלכס מילר: זה שעות הבוקר?
אלכס מילר: שעות צהריים?
אלכס מילר: שעות ערב?
מלי גרוסמן: אז אני גם הייתי, גם בשעות הערב, הייתי צריכה לעשות נסיעות גם לפעמים בבוקר אני נוסעת למטופלים.
אלכס מילר: זה נקבע בשיתוף אתך או שזה נקבע במוסד איפה שאת עושה וקובעים לך את המשמרות ואת חייבת להיות שם?
מלי גרוסמן: הם קובעים לך מקום הכשרה, אתה מגיע למקום ההכשרה, המדריכה אומרת לך שעות פעילות.
מלי גרוסמן: לפעמים יש להם גם פעם בשבוע, במקום ההכשרה, יש להם ישיבות צוות, שאתה מחויב להשתתף בהן גם, וזה גם אז מצריך ממך להגיע.
אלכס מילר: זה שעות מינימאליות שאת צריכה לתת?
מלי גרוסמן: אתה צריך לתת שבע שעות.
אלכס מילר: שבועיות?
מלי גרוסמן: לא, כל יום.
מלי גרוסמן: כולל זה.
מלי גרוסמן: בשנה ב' זה יומיים בשבוע.
אלכס מילר: במשך שנה?
מלי גרוסמן: בשנה שלישית – שלוש פעמים בשבוע.
מלי גרוסמן: כן.
אלכס מילר: זאת אומרת, אם אנחנו לוקחים, ויש לך גם לימודים, או שאין לימודים?
מלי גרוסמן: יש לימודים.
מלי גרוסמן: בוודאי.
מלי גרוסמן: ההכשרה, ויש את הלימודים.
מלי גרוסמן: זה חמישה ימים בשבוע שאתה נטו בתוך העבודה סוציאלית, אם זה בלימודים, אם זה בהכשרה, שאין לך זמן לעבוד וכשאתה בתוך ההכשרה עצמה, אתה לא מקבל שכר, אתה רק מוציא כסף, אם זה על הנסיעות ואם זה על הוצאות נוספות שכאילו יכולות להתלוות לזה ובסופו של דבר מה שנגרם מזה, שאנחנו נשארים גם בלי כסף והתואר יותר קשה, ואני אוסיף לדבריה של חברת הכנסת ליה שמטוב, שציינה את העובדה הזאת, שבמשך שנתיים כשאתה עושה הכשרה מעשית במקומות מסוימים שלוש שנים, כמו שאני עשיתי, אז אתה בעצם גם מוציא הרבה כסף, לא יכול לעבוד, וגם כאילו אף אחד לא שואל אותך איפה לעשות את מקום ההכשרה.
מלי גרוסמן: אתה יכול לנסוע.
אלכס מילר: והתאחדות הסטודנטים, הכשרה מקצועית חוץ מהלימודים הסוציאליים, איפה יש עוד?
אלכס מילר: לדוגמה.
יערה קורן: למשל בפיסיותרפיה, בריפוי בעיסוק.
יערה קורן: כמו שציינת – עובדי הוראה, רפואה, סיעוד, חינוך.
יעל אדיב: רפואה, לרוב, תוכנית הלימודים עצמה היא כבר מותאמת.
אלכס מילר: הם מקבלים משכורת, אבל, לא?
יערה קורן: לא על שנת הסטאז', רק על ההתמחות.
טל גולדמן: אבל יש להם הסעות, אגב.
ערן חולתא: מטעם בתי-החולים, הם משתלבים בתוך ההסעות של הסגל.
אלכס מילר: OK, הבנו.
רבקה סויה: שלום לכולם.
רבקה סויה: אני ראש בית-הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל-אביב, אני מייצגת כאן את בית-הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל-אביב, אבל גם את כל בתי-הספר לעבודה סוציאלית האחרים באוניברסיטאות ובמכללות.
רבקה סויה: אז ברשותכם, אני רוצה בקצרה, קצת לתאר את תוכנית הלימודים.
רבקה סויה: תוכנית הלימודים של התואר הראשון היא בנויה משלוש שנות לימוד, כאשר יש לנו מודולות להכשרת הסטודנטים להיות עובדים מקצועיים, להיות אנשי מקצוע מתערבים.
רבקה סויה: במודולה הזאת, יש קורסים שניתנים במסגרת האוניברסיטה, שבהם מלמדים אותם ידע ומיומנויות, בעיקר תיאוריות.
רבקה סויה: יש התנסויות וסימולציה בתוך האוניברסיטה.
רבקה סויה: אבל כדי להכשיר עובד מקצוע בתום שלוש שנים לקבל כשירות ולהיות עובד שיכול להתערב, אנחנו מכשירים בשדה מקצועי שבו הם מתנסים.
רבקה סויה: זה לא סטאז', זה הוראת שדה, זה חלק מההכשרה שלהם בלימודים.
רבקה סויה: זה נכון, חברת הכנסת שמטוב, שיש צורך בלאתר שדות מתאימים ומדריכים וכל בית-ספר לעבודה סוציאלית וכל אוניברסיטה ובכל מכללה, יש יחידה שלמה שעוסקת בדבר הזה – היא מאתרת מקומות הכשרה, היא מאתרת מדריכים, היא מראיינת מדריכים, היא מכשירה את המדריכים ובשונה ממה שנאמר פה, יש עבודה מאוד רצינית ומאוד אינטנסיבית, כדי להתאים את מקום ההכשרה לסטודנט.
רבקה סויה: לא רק מבחינת מרחק, אלא נלקחים בחשבון היבטים נוספים, כדי שזה יתאים לסטודנט.
רבקה סויה: חשוב גם להגיד שכל סטודנט שמסיים שלוש שנות לימוד, יש לו הכשרה לעסוק במקצוע.
רבקה סויה: הוא יכול להתערב, מה שאין, למשל, לפסיכולוג, הוא צריך לסיים תואר שני, פלוס סטאז', לעניין הזה, ולכן ערן, אתם באמת עובדים קשה, ומצד שני אחרי שלוש שנים אתם אנשים שיכולים לעבוד כאנשי מקצוע ולהתערב ואפילו לפתוח קליניות, למרות שאנחנו לא מעודדים את הדבר הזה.
רבקה סויה: אז חשוב להגיד את הדבר.
רבקה סויה: בשונה ממה שנאמר, אני לא יודעת באיזה אוניברסיטה לומדים ארבעה ימים, יש שני ימי לימוד של תיאוריה בתוך האוניברסיטה ושני ימי לימוד של הכשרה מעשית בשנים ב' ו-ג'.
רבקה סויה: יש חלק מהמקומות כמו אוניברסיטת תל-אביב ובחלק מהמכללות, שההתנסות מתחילה כבר בסמסטר שני של שנה א'.
רבקה סויה: זה בגלל שנדרשות בין 800 ל- 1,000 שעות הכשרה, כדי שסטודנט, בסוף לימודיו, יקבל כשירות להיות עובד סוציאלי מקצועי, ושהוא יוכל להתערב.
רבקה סויה: אז אנחנו בונים את המנגנונים האלה, הם משיתים עומס מאוד כבד, אבל אנחנו עושים את זה בשמחה רבה ובהבנה כי אנחנו רוצים שאנשי המקצוע, אנחנו רוצים שהעובדים הסוציאליים, כמשרתי ציבור, יהיו הטובים ביותר שאפשר להכשיר אותם וחשוב להגיד את הדבר הזה.
רבקה סויה: אנחנו מתייחסים ללימודי הכשרה, שוב, זה לא סטאז', כחלק ממערך ההוראה שלנו.
רבקה סויה: יש יומיים בשבוע שלומדים בכיתה, באוניברסיטה, בקמפוסים, ויש יומיים בשבוע שלומדים במקומות הכשרה שונים בעניין, חלק ממערך הלימודים.
רבקה סויה: כמו שסטודנט לא מתבקש, גם לא בהוצאות הנלוות, לשלם עבור הוצאות הנסיעה שלו לאוניברסיטה, הוא גם לא מתבקש ללמד למתחם אחר, שבו הוא לומד כחלק מהלימודים שלו משלוש השנים האלה.
רבקה סויה: כל האוניברסיטאות וכל המכללות, כל בתי-הספר לעבודה סוציאלית, עושים מאמץ מאוד מאוד מאוד גדול, מכוון ואינטנסיבי, למצוא לסטודנטים מקומות הכשרה שעלות הנסיעה אליהם לא תהיה גבוהה יותר מעלות הנסיעה לאוניברסיטאות.
רבקה סויה: כל האוניברסיטאות וכל המכללות, או בכולם יש מנגנונים מפצים במקרים שבהם יש פער בין עלות הנסיעה לאוניברסיטה, לבין עלות הנסיעה למקומות ההכשרה.
רבקה סויה: ירושלים, לדוגמה, מכסים הכל.
רבקה סויה: כאשר יש פער.
רבקה סויה: תל-אביב, על בסיס כלכלי ולכן, ערן, הטענה שלך שהסיפור של נגישות רק למעמד סוציו אקונומי גבוה, היא לא מחזיקה מים, בגלל שהקריטריון שבו אנחנו, מנגנוני הפיצוי הם בדיוק כדי למנוע את האפשרות שכאלו שלא יכולים להרשות לעצמם את הנסיעות, שעדיין יוכלו לנסוע למקומות ההכשרה שלהם.
רבקה סויה: אוניברסיטת תל-אביב, בהפרש, אנחנו מפצים דרך דקנט הסטודנטים, באר-שבע, מעל 100 שקל מפצים, המנגנונים האלה קיימים בכל בתי-הספר לעבודה סוציאלית, חשוב להגיד את הדבר הזה.
רבקה סויה: ההשקעה היא באמת גדולה ומצד שני, אנחנו לא רואים שום דרך מקצועית אחראית להכשיר עובד שבתום שלוש שנים ילך למחלקה לשירותים חברתיים ויטפל באוכלוסיות המוחלשות ביותר.
רבקה סויה: אנחנו חייבים שיהיה להם את ההתנסות הזאת וצבירת הניסיון הזה, במסגרת של הדרכה מובנית.
רבקה סויה: אנחנו משלמים למדריכים, אנחנו מאתרים את המדריכים.
רבקה סויה: מנגנונים אחרים יכול מאוד להיות.
ליה שמטוב: מה זה אנחנו משלמים, זה לא חלק מהסכום שסטודנט משלם עבור הלימודים?
רבקה סויה: לא, ממש לא.
רבקה סויה: ממש לא.
רבקה סויה: הסטודנט, מה שהסטודנט משלם ומה שוות"ת מעביר לנו, לא מכסה את עלות ההכשרה ואם את רוצה, אנחנו נשמח להעביר סכומים מדויקים.
רבקה סויה: יש פער מאוד מאוד גדול.
רבקה סויה: בוודאי בין מה שהסטודנט משלם לבין העלות של ההכשרה שלו.
רבקה סויה: אבל גם מה שהמל"ג, מה שוות"ת מעביר לבין עלות ההכשרה, יש הפרש של כ- 30%.
רבקה סויה: אנחנו יכולים להעביר מספרים מדויקים, אנחנו פשוט לא הבאנו אותם אתנו, אבל הנתונים האלה קיימים.
רבקה סויה: כך שאנחנו מתייחסים לדבר הזה כחלק ממערך ההוראה.
רבקה סויה: אפשר לחשוב על מודלים של הכשרה שונים, זה מצריך דיון אקדמי מקצועי רציני ביותר.
רבקה סויה: אפשר לקיים אותו, יש לזה השלכות, דרך אגב, על שוק העבודה, על איכות העובדים שבסופו של דבר יצאו לשוק העבודה.
רבקה סויה: יש התנסויות שונות.
רבקה סויה: אנחנו מכירים אותם.
רבקה סויה: בתי-הספר לעבודה סוציאלית בארץ בנו את המודלים של ההכשרה שלהם אחרי עיון מאוד ביקורתי במודלים חלופיים ואנחנו עומדים מאחוריהם.
רבקה סויה: אנחנו עומדים מאחוריהם.
רבקה סויה: העובדים הסוציאליים שאנחנו מוציאים לשטח, אנחנו גאים בהם.
רבקה סויה: אבל חלק מהגאווה שלנו, זה בגלל מערך ההכשרה המאוד אינטנסיבי שאנחנו נותנים.
רבקה סויה: זה מכביד על האוניברסיטאות.
רבקה סויה: יושב לשמאלי סמנכ"ל הכספים של אוניברסיטת תל-אביב, הוא יכול להגיד מה העלויות של הדבר הזה.
רבקה סויה: זאת אומרת, אנחנו במקרה הזה לא חוסכים בשום דבר, אנחנו מאתרים את המדריכים, אנחנו מכשירים את המדריכים, אנחנו משלמים למדריכים.
רבקה סויה: זה חלק ממערך ההוראה שעליו אנחנו לא גובים כסף מהסטודנטים.
רבקה סויה: בגלל שאנחנו חושבים שכדי להכשיר אותם להיות עובדים סוציאליים ראויים, זה מה שצריך וכך צריך לנהוג בעניין.
אורית נוטמן-שורץ: אני ראש בית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית ספיר ויו"ר המועצה לעבודה סוציאלית בישראל.
אורית נוטמן-שורץ: בשני הכובעים האלה אני מצטרפת ומברכת על דבריה של פרופ' ריקי סויה ורוצה להבליט מספר דברים.
אורית נוטמן-שורץ: אחד, כמו שריקי אמרה, אין המדובר בסטאז', מדובר בהוראת שדה במהלך הלימודים ואתר הלימודים משתנה בהתאם לצרכים, גם הלימודיים וגם להתפתחות בשטח.
אורית נוטמן-שורץ: כמי שבאה מאזור הנגב המערבי, שערו בנפשכם שנחליט שאנחנו איננו שולחים להכשרה בשדה סטודנטים למועצה האזורית אשכול.
אורית נוטמן-שורץ: מה יהיה מחר בבוקר?
אורית נוטמן-שורץ: איזה מין עובד סוציאלי יהיה שם, שעליו יהיה להתמודד עם טילי הקסאם והפגיעות בכל האוכלוסייה.
אורית נוטמן-שורץ: לכן מדובר במקצוע שמכשיר למציאות, הוא לא מכשיר או נותן רק ידע כללי.
אורית נוטמן-שורץ: מחר בבוקר, בתום לימודי התואר, הסטודנטים האלה ומרביתם בנתונים שלנו, בייחוד בפריפריות, יש דרישה עצומה לעובדים סוציאליים מקצועיים ולכן חשוב מאוד להתאים אותם למציאות שמתנהלת בשטח, ומכאן גם בהחלט יש הוצאות נלוות בהקשר של המרחקים.
אורית נוטמן-שורץ: יש לתת את הדעת על זה, כמו שפרופ' סויה אמרה, כל מוסדות ההכשרה נותנים את הדעת על זה, על ההוצאות הנלוות האלה.
אורית נוטמן-שורץ: אבל זה לא הוצאות נלוות לשכר לימוד, זה ההוצאות כמו שמגיעים למכללה האקדמית ספיר ואם סטודנט בוחר לגור בתל-אביב, הוצאות הנסיעה שלו למכללה גדולות יותר, כאשר הוא בוחר לגור בשדרות.
אלכס מילר: תקשיבו, אנחנו לא מדברים על כך שהסטודנט, זה שמממן לעצמו את הנסיעות למוסד איפה שהוא לומד, ודרך אגב, כל מי שנכנס למערכת הלימודים במקום כזה או אחר, עושה את השיקול הזה.
אורית נוטמן-שורץ: נכון.
אלכס מילר: ברגע שאת מוסיפה עוד, עוד נקודה, שהסטודנט צריך להגיע ולחזור ממנה, זה הוצאה נוספת.
אלכס מילר: בלי שום קשר למקום הלימודים שלו, כי הוא צריך להגיע גם לשם וגם לשם.
אורית נוטמן-שורץ: זה במקום.
אורית נוטמן-שורץ: חשוב לציין שימי הכשרה בשדה, לא נעשים באותם הימים שיש ימי לימוד.
אורית נוטמן-שורץ: אם הוא לומד כמו שפרופ' סויה אמרה יומיים בשבוע בתוך הקמפוס, הוא לומד יום או יומיים בשבוע מחוץ לקמפוס, זה לא באותו יום הוא נוסע לשני אתרים.
אורית נוטמן-שורץ: חשוב לציין את זה.
אלכס מילר: אם אני באתי ובחרתי את הלימודים שלי, שאני נגיד גר באשקלון ואני לומד במכללת אשקלון, אז את לא יכולה להשוות את ההוצאה שלי אם אני אעשה את הסטאז' בירושלים.
אורית נוטמן-שורץ: יותר מזה אני אומר, אבוא ואומר לך – בתי-הספר לעבודה סוציאלית כולם מעדיפים ורוצים שמקומות ההכשרה בשדה יהיו קרובים למוסד הלימודים של הסטודנט שבו הם מלמדים ולו מן הטעם שאם יש בעיות בהכשרה המקצועית בשדה, חברי הסגל מגיעים גם לאתרי הלימוד בשדה.
אורית נוטמן-שורץ: הם לא יושבים רק בקמפוס הרגיל.
אורית נוטמן-שורץ: בשונה אולי ממקצועות אחרים.
אורית נוטמן-שורץ: העובדים הסוציאליים שמלמדים באוניברסיטאות ובמכללות, מגיעים לאתרי הלימוד.
אורית נוטמן-שורץ: רק על-מנת לסבר את האוזן, בספיר אנחנו מדברים על 90 שירותים חברתיים שבהם יש עובדים סוציאליים, סטודנטים לעבודה סוציאלית.
אורית נוטמן-שורץ: אנחנו מדברים על 150 מדריכים שאנחנו משלמים בעבורם משכורת, חשוב לי לומר, ביטוח, בעבור כל סטודנט ובעבור כל מדריך, ומלמדים אותם כדי לעשות את ההדרכה בשדה, בצורה הטובה ביותר, כי כמו שנאמר, יש לנו אחריות.
אורית נוטמן-שורץ: יותר מזה אני רוצה לומר, על-פי הנורמה המקובלת בישראל, כל סטודנט מחויב לבין 850 ל- 1,000 שעות הכשרה מקצועית בשדה, כדי לקבל רישיון.
אורית נוטמן-שורץ: בחלוף הלימודים שלו, הוא מגיש את כל המסמכים למשרד הרווחה ומקבל רישיון לעסוק במקצוע.
אורית נוטמן-שורץ: הדבר הזה מחייב אותנו למשנה זהירות.
אורית נוטמן-שורץ: אין אנו יכולים להקל ראש בהכשרה על המקצוע.
אורית נוטמן-שורץ: ולכן אנחנו איננו מסתפקים.
ליה שמטוב: כן, אבל זה אפשר לעשות גם בסוף, את ה- 800 שעות, להכשיר את המדריכים.
ליה שמטוב: מדריכים יהיו צמודים לסטודנטים, לעשות את זה, ואחר-כך זה יהיה להם יותר ניסיון.
ליה שמטוב: יהיה להם ראש פתוח והם יוכלו לטפל במטופלים ולא לרוץ ממטופל למבחנים, יהיה לכם יותר קל ופחות כסף שאתם צריכים להשקיע עבור הכשרת מדריכים, יהיה איזה שהוא גם חיסכון לאוניברסיטאות ולמכללות, יהיה טוב גם לכם ואני לא מזלזלת, להפך, מה שאתם עושים זה עבודת קודש, ואתם מנסים ועושים ובאמת רוצים שכל העובדים הסוציאליים יהיו הכי טובים.
ליה שמטוב: אבל בואו נשאל את מי שיושב פה, אני לא מכירה אף אחד, מי עושה את ההכשרה קרוב לבית שלו.
אורית נוטמן-שורץ: אנחנו בדקנו.
רבקה סויה: זו שאלה מאוד חשובה.
רבקה סויה: אני יכולה להגיד שבבית-הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת תל-אביב, 300 תלמידים בתואר הראשון, רק עשרה תלמידים פנו לעזרה, רק עשרה תלמידים מתוך 300, רק כדי שאנחנו נדבר על הפרופורציה, בסדר?
אורית נוטמן-שורץ: אני רוצה להבליט את הנקודה.
אורית נוטמן-שורץ: אחד, שכמו שנאמר כאן, שיטות הוראת המקצוע נבדקו, אפשר לבדוק אותן שוב.
אורית נוטמן-שורץ: אנחנו מאמינים שזו השיטה היעילה ביותר כדי שבתום שלוש שנים, הבוגרים יוכלו לקבל רישיון ולהיות אנשים ראויים לעבוד כעובדים סוציאליים במדינת ישראל, על-פי החוק, על-פי מה שמרחב המקצוע הזה דורש.
אורית נוטמן-שורץ: אנחנו מעלים ספק שהאלטרנטיבה שאת מעלה פה, היא תהיה אפקטיבית יותר.
אורית נוטמן-שורץ: כי אז הסטודנט או הבוגר של התואר הראשון יצטרך לחפש בכוחות עצמו.
אורית נוטמן-שורץ: לא ברור שמערך השטח פנוי לזה.
אורית נוטמן-שורץ: כנ"ל לגבי התגמולים שהמדריכים מקבלים, כנ"ל לגבי כל מערך ההחזקה של זה.
אורית נוטמן-שורץ: אנחנו חושבים שהשיקולים האקדמיים האלה, טוב להם שיקבלו החלטה במסגרת המוסדות המקצועיים של המקצוע, בין אם על-ידי מועצת בתי-הספר של המכללות והאוניברסיטאות, ובין על-ידי הוועדה למוסדות ותארים, שכפופה למועצה לעבודה סוציאלית.
אורית נוטמן-שורץ: צריך לזכור שהמוסדות האלה, הרבה מאוד זמן, בשיטות ההוראה.
אורית נוטמן-שורץ: לא בכדי המל"ג אישר את כל תוכניות הלימודים שקיימות בישראל, היום יש עשרה בתי-ספר לעבודה סוציאלית בישראל ובתוכם 3000 סטודנטים ברמת ה- BA.
אורית נוטמן-שורץ: 3000 סטודנטים.
טל גולדמן: הגענו כבר, ערן, אני לא אחזור על הדברים שלו, אבל יש הסכמה על זה שצריך לבחון בוועדה כזו או אחרת או בשולחן עגול את הסוגיה של לימודי ההכשרה המעשית, לימודי השדה במהלך התואר ומחוצה לו.
טל גולדמן: חשוב לנו מאוד לשים דגש על העובדה שבכוונה הגענו לשטח בתור סטודנטים ומילאו את הסקר 1,009 סטודנטיות וסטודנטים, בכדי לתת תמונת מצב עדכנית.
טל גולדמן: סטודנטים היום נשאלים או לא נשאלים, בסדר עדיפויות כזה ואחר, על מקום לשיבוץ שלהם ובסופו של דבר, שביעות הרצון היא נמוכה.
טל גולדמן: סטודנטים משובצים במקומות רחוקים מאוד מהבית, סטודנטיות בתל-חי שלומדות במכללת תל-חי ומבצעות הכשרה מעשית בטבריה, כנראה שעלויות הנסיעה שהם פנים נסיעתיות בקריית-שמונה תל-חי שהם ארבעה שקלים ו- 20 אגורות, לא שוות ערך לעלות נסיעה של 37 שקלים לכיוון, ממכללת תל-חי לטבריה.
טל גולדמן: כלומר, יש פה סוגיה שכבר אני חושבת שהוויכוח עליה הוא דווקא קטן, אבל העובדה שיש פה איזה שהוא היעדר, יש פה איזה שהיא נפילה בין הכיסאות של סטודנטים לעבודה סוציאלית וסטודנטים רבים אחרים שעושים הכשרות ויש פה חוסר התייחסות להוצאות שהן נלוות.
טל גולדמן: וזו הסוגיה.
טל גולדמן: כלומר, לנו חשוב להגיד מתוך 12 מוסדות קיימים לעבודה סוציאלית, יש למעלה מארבעה - - -
אורית נוטמן-שורץ: יש עשרה בארץ.
טל גולדמן: מבחר ומכללה חרדית הם סטודנטים.
אורית נוטמן-שורץ: אנחנו לא יודעים על זה.
טל גולדמן: OK, אז אנחנו נשמח לספר על זה שקיימת מכללת מבחר וקיימת המכללה החרדית.
טל גולדמן: זה תארים של בר-אילן ושל חיפה.
טל גולדמן: הם מוסדות שקיימים.
קריאה: מבחר זה לא מוסד להשכלה גבוהה, עצמאי.
קריאה: הוא לא מוסד, הוא פלטפורמה.
טל גולדמן: OK, זה לא הדיון כאן.
טל גולדמן: אבל הסוגיה היא שכרגע יש מוסדות, יש מוסדות שלא יודעים לתת את אותם פיצויים שאגב, לפי דעתנו, הם לא הסוגיה בכלל.
טל גולדמן: הפיצוי שמבקשים ממני להציג תלושי שכר של ההורים שלי ולהראות האם אני מסכנה מספיק כדי לקבל החזר מהאוניברסיטה, זו לא הסוגיה.
טל גולדמן: יש פה סוגיה יסודית, בסיסית, שצריך ליישר בה קו בכל המוסדות.
טל גולדמן: סטודנטית באשקלון יכולה להגיד לך שאין לה שום החזרי נסיעות גם אם היא תחת איזה שהיא קטגוריה של תלושי שכר, יש פה סטודנטית מהמכללה החרדית שאין שם התייחסות להוצאות נסיעה ויש עוד מוסדות רבים.
טל גולדמן: הבדיקה הזו יסודית והיא מוכחת וחשוב להתייחס לזה שיש סטודנטים שהם נמצאים בשטח ללא שום מענה.
ערן חולתא: אני אוסיף ואומר רק על הנקודה הזאת.
ערן חולתא: קודם כל, מבחינת ימי ההכשרה, אז המציאות היא לא בדיוק אותו דבר כמו שאת מתארת.
ערן חולתא: בבר-אילן יש שלושה ימי הכשרה ושני ימי לימודים, לאורך, בשנה שלישית שלהם, אותו דבר גם באשקלון.
ערן חולתא: בתל-חי אנחנו מדברים על הכשרה מעשית של יומיים וחצי.
ערן חולתא: כלומר, זה שלושה ימים של נסיעה ועוד יומיים של לימודים מעבר לזה, כלומר המציאות של ההכשרות המעשיות היא רחוקה מלהיות אחידה.
ערן חולתא: אגב, סטודנטיות מתל-אביב, גם את המנגנון המלגה שתיארת, סטודנטיות רבות באוניברסיטת תל-אביב בכלל לא מכירות את המנגנון הזה.
רבקה סויה: המנגנון הזה מפורסם באתר האוניברסיטה, זה עניין של הבנת הנקרא, ערן.
ערן חולתא: ויותר מזה, מעבר להבנת הנקרא, גם סטודנטיות בדיוק כמו בפנייה של פונים ללשכות רווחה, סטודנטיות תיארו לנו וזה מנגנונים שהם מאוד מזכירים האחד את השני, סטודנטיות תיראו לנו את כך שהם לא צריכים, הקשר שבין מספר החדרים בבית הוריהם לבין יכולתם כאנשים בוגרים, כן?
ערן חולתא: אנחנו מדברים על אנשים בוגרים שהם מעוניינים ורוצים לכלכל את עצמם, שרוצים לעמוד בזכות עצמם, הם לא מבינים את הקשר הנדרש בין שני הדברים האלה.
ערן חולתא: ועוד פעם, המציאות היא גם שונה בין תל-אביב לבין הפריפריה.
ערן חולתא: כשאנחנו מדברים על סטודנטיות בצפת, לצורך העניין, שמטיילות בכל רחבי הגליל, זה לא קרבה לבית בתל-אביב, כשיש הרבה מאוד מקומות, שירותי רווחה שונים, שניתן להתקיים בהם, לקיים בהם הכשרות מעשיות ואנחנו מסכימים עם הדברים שנאמרו כאן, זה לחלוטין חלק מההוראה המקצועית ההכשרות המעשיות, שינוי של המצב הזה, כמו שגם ציינו, מצריך בדיקה שהיא יסודית והיא מורכבת, שיש בה, שכמו שגם ציינו קודם, היא מצריכה כלל גורמים.
ערן חולתא: בין זה לבין זה, יש איזה שהוא פער.
ערן חולתא: גם סטודנט לכימיה, לצורך העניין, שלומד היום בארץ, יש לו כל מיני הוצאות נלוות.
ערן חולתא: הוא עדיין לא נדרש להביא את ערכת האלקטרוליזה שלו מהבית, כדי לקיים ניסוי בתוך מעבדה.
ערן חולתא: המוסד האקדמי מבין מה ההוצאות הנדרשות כדי לסיים את לימודי הכימיה שלך ונדרשות שם שעות מעבדה ולבורנטיות, כשאני לא מכיר את הסכומים, אבל הן בוודאי קיימות והמוסד האקדמי עדיין מקיים את זה.
ערן חולתא: אם אלה חלק מלימודי הליבה שלנו והם חשובים ואנחנו יודעים לתאר את הערך הרב שהם נותנים לנו כדי להיות אנשי מקצוע טובים יותר, יש פה מערך שלם מסביב לזה שצריך לראות איך תומכים בו.
ערן חולתא: לא הגיוני שסטודנטית בצפון שנדרשת לנסוע שעה וחצי – שעתיים, לכל כיוון בתחבורה ציבורית, בחלק מהמקרים היא גם אגב לא קיימת.
ערן חולתא: כלומר, אני מסכים אתך לחלוטין.
ערן חולתא: אנחנו צריכים להיות במקומות שבהם אנחנו נדרשים.
ערן חולתא: אנחנו צריכים להיות במקומות שבהם, אם ספיר תוותר על מועצה אשכול, אנחנו חוטאים למקום שבו המקצוע נמצא בו, אני מסכים אתך לחלוטין.
ערן חולתא: ויחד עם זאת, המציאות היא יותר מורכבת מזה.
ערן חולתא: כלומר, כי הסטודנטיות, בסופו של דבר, מתארות שהן לא מגיעות למקומות מסוימים.
אלכס מילר: טוב, תודה, ערן.
אלכס מילר: שים נקודה.
יערה קורן: אם אפשר, אני ככה רוצה אולי לחדד את הדברים.
יערה קורן: אני מאוד מכבדת ומעריכה את העבודה שלכם, אני חושבת שאתם באמת עושים ועושות עבודת קודש.
יערה קורן: אני לא יוצאת פה מול המחלקות לעבודה סוציאלית.
יערה קורן: אני חושבת שהבעיה היא גורפת וכללית יותר ומדברת על כל ההכשרות המעשיות.
יערה קורן: אני לא מדברת פה על ביטול ההכשרות המעשיות, אנחנו לא מדברים פה גם, אני באופן אישי לא מדברת על שנת סטאז' רביעית, חלילה וחס.
יערה קורן: יש צורך בעבודת שדה, עבודה סוציאלית היא עבודת קודש ויש צורך להמשיך בעבודת השדה, מישהו צריך לממן את עלויות הנסיעות.
אלכס מילר: רבותיי, אתם חוזרים על אותם הדברים.
ציפי לבני: אני מאיגוד העובדים הסוציאליים.
ציפי לבני: אני רוצה באמת, כל הכבוד שהנושא הזה מועלה.
ציפי לבני: אנחנו שומעים כבר כמה שנים מצד הסטודנטים התמרמרות מאוד גדולה שבהחלט זה גם משליך ומשפיע על הלימודים שלהם, על ההכשרות שלהם.
ציפי לבני: הרבה שיחות יש לנו עם סטודנטים, הם באמת יצרו את הקשר עם האיגוד בשנים האחרונות והם די ככה בתוכנו ואנחנו שומעים הרבה, הרבה מאוד התמרמרות.
ציפי לבני: הנושא הזה של כל הארץ שתהיה מכוסה באמת בסטודנטים שיגיעו לפריפריה ולכל מקום, כמובן שזה נדרש, אין בזה שום צל של ספק ומצד שני, מנגד, לשים את העלויות על הסטודנטים, זו גם בעיה.
ציפי לבני: אם הרשויות ייקחו את זה על עצמן, הם לא רוצים להיות, להיחשב כמעסיקים, יש בעיה אם הם משלמים החזר הוצאות.
ציפי לבני: הסטודנטים נדרשים להגיע גם לביקורי בית, שזה לא צוין.
ציפי לבני: וזה די הרבה.
ציפי לבני: זאת אומרת, מה על העלויות האלה?
ציפי לבני: אני חושבת שעל הסטודנטים אסור לנו להכביד כהוא זה, בכספים נוספים שהם צריכים להוציא, מה גם שהם באמת מדווחים ואנחנו רואים.
ציפי לבני: באוניברסיטאות מסוימות באמת חושבים על הסטודנט ואומרים – נעשה לו בקרבת הבית, שהוא יעשה שם את ההכשרה.
ציפי לבני: אבל מי אמר שזה הטוב ביותר?
ציפי לבני: זה דבר אחד.
ציפי לבני: הדבר השני הוא שהסטודנט שלא מעוניין לעשות שם את ההכשרה בעצם הם גם באים ואומרים לנו – זה די נכפה עלינו, מחוסר ברירה.
ציפי לבני: אז אני אומרת, באמת, תעשו איפה שאפשר ואיפה שצריך.
ציפי לבני: אבל אם אנחנו רוצים פרישה ארצית ואם אנחנו רוצים להגיע לכל המקומות ומצד שני לא להטיל את המעמסה הזאת על הסטודנטים, אנחנו חייבים לקחת אחריות ולמצוא פיתרון לזה ואני ממש מעריכה את זה שמביאים את זה לשולחן פה.
מלכה פרגר: אני ממשרד הבריאות.
מלכה פרגר: לגבי הוצאות הנסיעה, אין ספק, אנחנו בוודאי תומכים בזה שצריך לשלם לסטודנטים את הוצאות הנסיעה ולא להכביד עליהם.
מלכה פרגר: אנחנו כן מכירים בתרומה שלהם בעבודה המעשית ובמצב הכלכלי שיש הרבה הוצאות בתקופת הלימודים.
מלכה פרגר: לגבי העברת הסטאז' לשנה הרביעית, זה לא, אני לא בדעת מומחים, אבל אני כן תומכת במה שנאמר כאן.
אלכס מילר: לא, בטוח שהכנסת לא תהיה זו שתעשה את זה.
מלכה פרגר: לגבי ההחלטה לשלם לסטודנטים, אני מאוד מקווה שלא ישיתו את זה על הארגונים שנותנים את ההדרכה.
מלכה פרגר: מבחינתנו זה בתי-חולים, קופות חולים וכו', כי אם זה יקרה, פשוט לא יהיו מקומות הדרכה.
מלכה פרגר: הארגונים לא יסכימו.
מלכה פרגר: גם היום אנחנו נתקלים כבר בבעיות, יש מקומות שמבקשים מהם תשלום בגין ביקורי בית או פעילויות מיוחדות.
מלכה פרגר: יש לנו הרבה מאוד בעיות עם זה.
מלכה פרגר: אז אנחנו מאוד מבקשים שגם אם יוחלט שמישהו משלם, שלא יפילו את זה על הארגונים, כי נישאר בלי שדות הדרכה, בעבודה סוציאלית.
אלישבע רווח: רק התייחסות למה שנאמר פה.
אלישבע רווח: אני סטודנטית לעבודה סוציאלית במכללה החרדית בירושלים.
אלישבע רווח: התייחסות למה שנאמר פה – עבודת קודש, זהו, שבדיוק לא.
אלישבע רווח: אנחנו מאמינים בעבודה שלנו שהיא חשובה, שהיא הכרחית, ולכן בדיוק אנחנו רוצים לקבל עליה מה שמגיע לה.
אלישבע רווח: זאת אומרת, אנחנו לא רוצים להתנדב ולהוציא מכספנו לנסיעות להכשרות המעשיות, בגלל שזו עבודת קודש.
אלישבע רווח: לא, זו עבודה חשובה, לכן אנחנו גם רוצים להגיע לכל מקום ואנחנו עושים מאמצים לנסוע שעתיים וחצי כל כיוון, אני מכירה סטודנטיות, בגלל שהן מאמינות שזה מה שילמד אותן והעבודה הזאת היא חשובה, היא לא התנדבות.
אלישבע רווח: ולכן בדיוק אנחנו רוצים לדרוש את ההרגל הזה שלא נתרגל להיות מתנדבים, לא נתרגל להיות ככה, עושים את זה מתוך רגש טוב.
אלישבע רווח: בגלל שזו חובה.
אלכס מילר: ראשית, אני חושב שדווקא העניין הזה, זה לא רק בעיה בלימודים לתואר בעבודה סוציאלית.
אלכס מילר: אני חושב שיש עוד, כמו שנאמר כאן, עוד תארים שהנושא הזה הוא חלק מהלימודים האקדמיים.
אלכס מילר: בעקבות כך, אני אבקש מהמל"ג להקים ועדה לאבחון של הסוגיה הזאת בכך שאותן הוצאות שהן הוצאות נוספות, כביכול, שהן לא קשורות ללימודים האקדמיים עצמם בהיבט של החיים הכלכליים של הסטודנטים היום במדינת ישראל, אני מאוד מופתע שאתם עד עכשיו לא נגעתם בסוגיה הזאת.
אלכס מילר: זה מאוד בעייתי.
אלכס מילר: אבל אני מבקש מכם שכמובן יש לכם שני נציגים של ההתאחדות שם, במועצה להשכלה גבוהה, אז לפחות אחד מהם שיהיה חלק מהוועדה הזאת.
אלכס מילר: תעשו נוסחה, זה פשוט מאוד.
אלכס מילר: יש לכם את ההוצאות שיש לסטודנטים, יש, אפשר להקים קרן מלגות לעניין של הוצאות נסיעות, שמפריש בין מקום המגורים למקום הלימודים של הסטודנט, למול המקום איפה שהוא צריך להגיע ובסופו של דבר, לפי המנגנון הזה, אתם יכולים לתת את ההפרש שכביכול שזה הוצאה שתהיה הוצאה מקובלת.
אלכס מילר: אני חושב שלכל סטודנט וסטודנט, כשהוא נוסע מהלימודים שלו, ממקום המגורים שלו ללימודים ואם יש את התוספת שצריך לשלם, כמובן שצריך להבין שאם לסטודנטים אין כסף, אז בסופו של דבר מי שמפסיד זה המערכת.
אלכס מילר: אם הסטודנט יוצא מהלימודים בגלל המצב הכלכלי שלו, אז זה הפסד שלכם.
אלכס מילר: ואת זה אי-אפשר, אם בן-אדם מוציא 400 שקל, נגיד מתוך 400 שקל, 200 שקל זה מה שהוא היה אמור גם ככה להוציא, אז 200 שקל כל חודש לבן-אדם שלא עובד, זה נטל.
אלכס מילר: ועל הנטל הזה צריך לתת את הדעת.
אלכס מילר: וזה בכל המקצועות.
אלכס מילר: אני בכלל, שוב, וגם הנושא של סטאז', אני לא יודע, אני לא נכנסתי לזה.
אלכס מילר: יכול להיות שכדאי לבדוק את זה.
אלכס מילר: מישהו עושה סטאז', מה בדיוק העבודה שעושים שם.
אלכס מילר: יש עניין של לימודים ויש עניין בסופו של דבר, של עבודה שלא קשורה, שעליה צריך לקבל גם שכר.
אלכס מילר: יש הבדל, לא לא, רבותיי, אני לא בא אליכם בטענות.
רבקה סויה: לא לא, מה שאני אומרת – שאתה צודק, אבל זה לא עבודה שיכולים לקבל - - -
אלכס מילר: לא לא, בסדר, אני מבין.
אלכס מילר: אני אמרתי שאני בסך-הכל רוצה לבדוק.
אלכס מילר: יש הבדל, יש הבדל בין משהו שהוא חלק ממסגרת הלימודים, למשהו שבסופו של דבר צריך לתת תמורה.
אלכס מילר: כי הניצול של הסיטואציה שבן אדם גם ככה חייב לעשות, בחלק מהמקומות לא עושים את זה, בחלק מהמקומות כן עושים את זה.
אלכס מילר: זה גם צריך לבדוק את זה.
אלכס מילר: זה מה שצריך לעשות.
אלכס מילר: כי בסופו של דבר, זה אותה שנה שבן-אדם ללא ברירה, זה לא משנה אם זה עבודה סוציאלית או ריפוי בעיסוק וכו' וכו', שמבצע עבודה בפועל, שעליה אמור לקבל, הם לא עבדים של אף אחד, צריך להבין את זה, צריך לזכור את זה, אסור לנצל את זה.
אלכס מילר: אם זה במסגרת של לימודים והם לומדים, אז אסור להם לגעת בכל הדברים שזה עבודה שעושים אותה.
אלכס מילר: ניקיון ודברים כאלה, זה דברים שהם לא חלק מהלימודים.
אלכס מילר: אם הם באים ללמוד, הם לומדים והם מתעסקים במשהו שהם לומדים.
אלכס מילר: הם לא עושים שום עבודה נוספת ואם הם עושים את זה ומבקשים לעשות את זה, זה כבר לא חלק מהלימודים, זה חלק שצריך לתת על זה תמורה.
אלכס מילר: אז צריך לבדוק את זה, את כל הסוגיות האלה, בכל המקצועות שיש בהם, שיש בהם בעצם לקיחת סטודנטים להתנסות שהיא מחוץ ללימודים ולתת על כך את הדעת.