GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עפרי רביב: לפי דעתנו, לא יותר מדי מסובך דבר ראשון לתקצב את הנושא הזה כי כיום בהרבה מוסדות זה לא מתוקצב ולא מטופל, או מתוקצב בסכומים מצחיקים; לשנות נהלים, להכניס שעות השלמה לחיילי מילואים כחלק משעות ההוראה; ברמת המקרו, להקים מרכזי טיפול אחודים שמאחדים גם את הפעילות של האגודה וגם את הפעילות של המוסד בשיטת ה-One Stop Shop, כשמי שמתקצב את זה, זה כמובן המוסד, שיש לו יכולות הרבה יותר גבוהות מאגודות הסטודנטים; בין השאר, להקים מערכת ממוחשבת שיהיו נתונים, סוף-סוף יהיו נתונים, נוכל לדעת על מה אנחנו מדברים כי את רוב הנתונים אנחנו מביאים, המוסדות הרבה פעמים מתכחשים לנתונים ויש סביב זה הרבה חיכוכים.
עפרי רביב: כמובן, חלוקה שוויונית יותר בנטל ימי המילואים – בינינו, בסוף זה חלק גדול מהסיפור.
עפרי רביב: היום, מיעוט קטן מאוד בציבור הישראלי עושה מילואים, ובסוף זה נופל חזק על הציבור הזה שמשרת את המדינה.
עפרי רביב: הוא שירת את המדינה גם בצבא לפני זה, הוא ישרת אותה גם אחרי כן והוא העתיד של מדינת ישראל, וזה ציבור הסטודנטים, ולצערנו זה מביא בסוף למצב שהציבור הזה לחוץ בין הפטיש לסדן, בין הצורך להתפרנס לצורך ללמוד וגם לשרת את המדינה, והוא רוצה לשרת את המדינה.
אלכס מילר: בדקתם באיזה מקצועות זה באמת פוגע בצורה חסרת תקדים?
עפרי רביב: בעיקר במדעים המדויקים.
אלכס מילר: כי חשבתי אולי ללכת עם חוק או הצעה ולתת אפשרות למקצועות, נגיד שהממשלה תקבע, כמובן שזה כפוף לבדיקה; יש מקצועות שכל יום שלא נמצאים שם, או שזה מוציא אותך מתוך הסדר היומיומי, כמובן הפגיעה יכולה להיות קשה עד כדי עזיבת המסלול.
אלכס מילר: בהצעה כזאת אפשר לדחות להם את המילואים בשלוש-ארבע שנים כך שישלימו אותם אחר כך, נניח שלא מסיימים את השירות בגיל 45 אלא מסיימים בגיל 48.
אלכס מילר: האם העניין הזה יכול לעבוד?
קריאה: זה מאוד אינדיבידואלי.
עפרי רביב: אל"ף, לא בטוח שאנחנו הכתובת לבוא ולשאול אותה.
אלכס מילר: אני שואל אתכם בתור מי שמייצגים את הסטודנטים.
אלכס מילר: בסופו של דבר זה יהיה כבחירה, אתה לא דוחה את זה כחובה.
אלכס מילר: שאלה אם הסטודנטים יכולים לחיות עם הדבר הזה.
עפרי רביב: אני אגיד גם כקצין במילואים וגם כסטודנט.
עפרי רביב: ראשית, אנחנו רואים את המילואים כשליחות.
עפרי רביב: חלק ממה שאנחנו אומרים כאן כרגע, אנחנו לא אומרים – תדחו לנו ימי מילואים או את האנשים האלה אל תשלחו למילואים ואת האנשים האלה כן תיקחו למילואים.
עפרי רביב: אנחנו אומרים משהו אחר.
עפרי רביב: אנחנו אומרים – נלך למילואים, נעשה את ימי המילואים, אנחנו רק רוצים לראות כשאנחנו חוזרים, המינימום שאפשר לצפות לו הוא שמדינת ישראל – ואנחנו תופסים את המוסדות כשלוחה של מדינת ישראל, רובם מוסדות ציבוריים, וצריך להגיד אגב במאמר מוסגר, לפי הסקרים שאנחנו עושים, המוסד מספר אחת בטיפול בחיילי מילואים היום הוא מוסד פרטי, המרכז הבין-תחומי, ואני שמח שהם מתגאים בעניין הזה, אני חושב שכל המוסדות צריכים לקחת מהם דוגמה.
אלכס מילר: שוב, אתה מדבר על השוטף, על המעטפת.
אלכס מילר: כשאנחנו יורדים לסוגיות שהן סוגיות מיוחדות, ברגע שאתה מוצא את עצמך במילואים 30 או עשרים וכמה ימים כאשר אתה לומד פיזיקה גרעינית או כשאתה לומד מתמטיקה או אלקטרוניקה אופטית, כמובן כשאתה יוצא אתה לא מוצא את עצמך, ואם אתה לא בין אלה שיש להם ממוצע 90 ואתה בממוצע של 65–70, לדעתי זה גורם לסטודנט להיכשל ואז הכול נגרר לו.
אלכס מילר: בדרך כלל במקצועות האלה מדובר בקורס אחרי קורס, אם לא עשית קורס בסמסטר א', בסמסטר ב' אתה לא יכול לעבור את הקורס הזה כי נכשלת, לכן צריך לחשוב גם על הסוגיה הזאת.
פפי יקירביץ: יש סידור כזה רפואה, משהו ברוח הדברים שהתייחסת.
אלכס מילר: אם לא היה תקדים לזה לא הייתי מציע.
שחר עבוד: אני לא חושב שהפתרון צריך להיות כמו שאמרת, ברמה של להגדיר מקצועות לפי מדעים מדויקים או משהו כזה, אלא לפי צורך.
שחר עבוד: אם יש היום מקצוע שיש בו חוסר, שיש בו בעיה, יכול להיות ששווה - - -
אלכס מילר: זה שדוחים לך את המילואים בשלוש שנים זה לא קשור לכמות הסטודנטים שהולכים למסלול כזה או אחר.
שחר עבוד: לא, אבל כשסטודנט מתעכב עוד שנה או שנתיים בתהליך ההכשרה שלו כי הוא יצא כל שנה ל-30 ימי מילואים, הוא בבעיה, והמערכת סופגת את זה.
אלכס מילר: הסטודנט בעצמו – לפני שהוא מתחיל את התואר הראשון שלו – הוא לא יודע איך המילואים שלו ישפיעו על הלימודים היכן שהוא לומד.
אלכס מילר: אין לו מידע מדויק בעניין הזה.
אלכס מילר: אנחנו כמדינה יכולים לבוא ולהגיד- בדקנו, ראינו שיש בעיה במשך כל השנים; במקום לאבד את הסטודנטים בסוגיה הזאת, ניקח נניח קבוצה של כמה אלפים שלומדים במקצועות כמו רפואה, כמו הנדסה, נושאים שבהם מאוד חשוב להיות נוכח בפועל בשיעורים, נקבע דחייה עד שלוש שנים, ואז נשלים את זה בגיל 49.
אלכס מילר: דרך אגב, המדינה כבר יודעת היום להפריד.
אלכס מילר: יש היום קרן לחיילים משוחררים, יש מקצועות שהמדינה רוצה לתת להם עדיפות – אם אינני טועה, יש הצעת חוק שעכשיו עברה בעניין עדיפויות לסטודנטים שלומדים הנדסה, זה נכנס כחלק מהקרן.
אלכס מילר: אני חושב שבסופו של דבר ניתן למצוא איזון גם בסוגיה הזאת, אבל כמובן זה לא מוריד אחריות משום מוסד בכל נושא הטיפול בסוגיות של הזכויות וההטבות של מילואימניקים.
איתי לנדסברג-נבו: איתי לנדסברג, פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים.
איתי לנדסברג-נבו: ישבתי פה לפני למעלה מ-15 שנה, ואם יש זיכרון ארגוני, אני מניח שתמצאו בארכיון הכנסת ניירות עמדה שלנו בנושא הזה של הסטודנטים במילואים.
אלכס מילר: אני יכול להגיד לך שלפני 15 שנה רק השתחררתי.
אלכס מילר: אני בטוח לא זוכר.
יהודית גידלי: אני עוד זוכרת.
יהודית גידלי: הדיון הזה חוזר על עצמו.
איתי לנדסברג-נבו: הבעיה היא שאנחנו עומדים באותו מקום שעמדנו לפני 15 שנה.
אלכס מילר: יש חוק, יש דברים שהשתנו.
איתי לנדסברג-נבו: אני אומר לכם שאנחנו עומדים באותו מקום כי כשאני קורא את הדברים שנאמרים כאן, וכולם נכונים וצודקים, אלה פתרונות שנאמרו כבר אז, כאשר תמיד התירוץ של המוסדות להשכלה גבוהה זה החופש האקדמי, והחופש האקדמי כאילו מתיר להם להפלות את הסטודנטים במילואים.
איתי לנדסברג-נבו: ההצעה שאתה מדבר עליה היא לא אפשרית משום ש-40% מהחיילים ביחידות הלוחמות הם סטודנטים.
איתי לנדסברג-נבו: אי-אפשר לשחרר 40% מיחידה לוחמת למשך שלוש שנים, פשוט מבצעית זה לא אפשרי.
אלכס מילר: קודם כול, אנחנו לא מדברים על כל ה-40%.
אלכס מילר: שנית, אנחנו מדברים רק על המקצועות שהמדינה מחליטה שהם חלק ממשהו שיועיל.
אלכס מילר: מלבד זאת, אתה גם מחזיר את זה.
אלכס מילר: זה לא שביום אחד באת וביטלת, זה לא שביטלת להם את השלוש שנים האלה, הם מחזירים את זה אחר כך, אז יש לך את האנשים שאתה מקבל מהם את זה.
אלכס מילר: בסופו של דבר, הגלגל הזה עובד.
אלכס מילר: זה עבד במדינות אחרות היכן שבכלל נתנו פטור לחיילים שהלכו ללמוד השכלה גבוהה.
אלכס מילר: אנחנו יודעים שזה עובד, כל השאלה איך עושים את זה בצורה נכונה, שקודם כול לא ייפגע מערך המילואים וביטחון מדינת ישראל, ומצד שני, יש את כל אותם סטודנטים שנמצאים במקומות בהם העניין של אי-נוכחות יכול לפגוע בצורה חסרת תקדים בהמשך לימודי התואר של אותו סטודנט, ברגע שעושים את האיזון אין פה שום בעיה.
איתי לנדסברג-נבו: אני אומר לך שאנחנו נבלה עכשיו עשר שנים בוויכוח האם סטודנט לרפואה יותר חשוב ממורה לספרות.
אלכס מילר: לא צריך להתווכח.
אלכס מילר: הממשלה יודעת לקבל החלטות בהצבעות.
איתי לנדסברג-נבו: שני דברים קצרים.
איתי לנדסברג-נבו: האחד, אנחנו שוב מחכים להחלטות של המל"ג, וזה דבר שהיינו בו גם לפני 15 שנה.
אלכס מילר: בעניין מה?
איתי לנדסברג-נבו: בעניין החלטות שהם יכתבו את ההנחיות למוסדות להשכלה גבוהה לגבי הסטודנטים על מנת שזה יתפוס את כל המוסדות להשכלה גבוהה.
איתי לנדסברג-נבו: אני אומר מה שאמרנו לפני 15 שנה - זה לא ייפתר בלי חקיקה.
איתי לנדסברג-נבו: זה לא ייפתר בלי חקיקה פרטנית.
אלכס מילר: יש חוק פרטי, אני חוקקתי אותו.
איתי לנדסברג-נבו: אם המדינה נותנת כספים ותקציבים למוסדות להשכלה גבוהה, היא צריכה לחייב אותם גם להיות אחראים לכך שכל הסטודנטים – כולל אלה שמשרתים במילואים – יסיימו את התואר בזמן.
איתי לנדסברג-נבו: לא דובר כאן על הנזקים שיש לסטודנט שלא גומר את התואר.
איתי לנדסברג-נבו: הוא צריך עוד שנת לימודים, הוא מאחר בכניסה לעבודה, הוא לא נמצא בתחרות על מקומות עבודה, וכולי.
איתי לנדסברג-נבו: הנזקים האלה לא נאמרו כאן בכלל.
איתי לנדסברג-נבו: המוסדות להשכלה גבוהה צריכים להיות אחראים לזה, וברגע שהתקציב שלהם יהיה מותנה בטיפול בסטודנטים, הכול ייפתר בבת אחת.
אריה ארזי: שלום, שמי אריה ארזי, אני סמנכ"ל לענייני סטודנטים באוניברסיטת בר-אילן ואני מבקש להתייחס לדברים שנאמרו כאן, לא כל כך בקטע של שחרור ממילואים כי זה באמת לא התחום שלנו אלא איך אני רואה את הדברים מבחינת המוסדות עצמם.
אריה ארזי: קודם כול, אני רוצה לומר לגבי אוניברסיטת בר-אילן – בשנה האחרונה, בעקבות הסקר שעשתה אגודת הסטודנטים, שינינו לחלוטין את כל התקנון שלנו בנושא מילואים.
אריה ארזי: יש לי כאן 30 עותקים מודפסים, אני מציע לכל מי שיושב פה כנציג סטודנטים – תיקחו עותק אחד או תסתכלו באינטרנט כי רוב הסיכויים שתראו כאן הרבה מאוד דברים שלא קיימים במוסד שלכם.
אריה ארזי: אנחנו השתדלנו ללכת הרבה מאוד לקראת הסטודנטים.
אריה ארזי: כדוגמה בלבד אציין שמי שעשה שירות מילואים של חמישה עד שבעה ימי מילואים בסך הכול, זכאי לבחינה מיוחדת.
אריה ארזי: גם אם מועד הבחינה שלו היה אחרי תום המילואים, 20 יום אחרי תום המילואים, אנחנו מבינים שאדם חזר ממילואים, לא יכול להתארגן לבחינה ואנחנו כאילו מאריכים את שירות המילואים עוד הרבה אחרי.
אריה ארזי: אם מישהו עשה שמונה ימים ומעלה הוא זכאי לבחינה מיוחדת גם אם הבחינה שלו היתה עד 30 יום אחרי שהוא חזר מהמילואים.
אריה ארזי: אנחנו נותנים שיעורי עזר ואנחנו משאילים לסטודנטים מודמים סלולריים ללא תשלום על מנת שיוכלו גם ללמוד דרך האינטרנט, לקבל סיכומים וכל הדברים האלה, אבל איפה הבעיה?
אריה ארזי: כאן אני אומר משהו ברמה הרחבה, לא מתייחס ספציפית לאוניברסיטת בר-אילן, אני בא עם הצעה מאוד פרקטית.
אריה ארזי: אני חושב שהבעיה העיקרית זה לא הרצון הטוב של האוניברסיטאות כי למיטב הבנתי רצון יש.
אריה ארזי: גם הבעיות של מה שנקרא חופש אקדמי, אפשר להתמודד אתן ואפשר למצוא פתרונות.
אריה ארזי: הבעיה העיקרית היא בעיה של הקצאת משאבים, דהיינו אם היה לנו יותר כסף שמיועד לעניין הזה, היינו גם מצלמים שיעורים, מה שאנחנו כרגע לא עושים.
אריה ארזי: שיעורי עזר אנחנו כן נותנים, אנחנו נותנים אותם לפי מפתח די מסודר.
אריה ארזי: אגב, אני רוצה לומר לדובר לפניי מהאגודה – לא בהכרח שיעורי עזר שיינתנו על-ידי הפרופסורים הם השיעורים הטובים ביותר.
אריה ארזי: אתם מכירים יפה מאוד את המציאות, שמי שבעצם מסביר לסטודנטים מה היה צריך להבין זה המתרגלים בקורסים, ואם נגיע למתרגלים כמסטרנטים או דוקטורנטים אנחנו נהיה במצב לא רע, האנשים האלה בדרך כלל יותר זמינים.
אריה ארזי: לא שאני מתנגד אבל אני לא חושב שזה נכון להשקיע את כל האנרגיות דווקא בקטע הזה שהוא די קשה לביצוע.
אריה ארזי: מה צריך לעשות?
אריה ארזי: מה לפי דעתי הכנסת יכולה לעשות כדי שהדברים יהיו יותר טובים?
אריה ארזי: הכנסת צריכה להפעיל את השפעתה על המל"ג על מנת שהוא יקצה תקציב ייעודי מסומן – מה שנקרא, צבוע – שמיועד לשיפור ולעזרה לסטודנטים שיוצאים למילואים.
אריה ארזי: כל עוד הכסף שהמל"ג נותן הוא כסף שהוא לא צבוע למטרה הזאת, הערכה שלי – ואני אומר את הדברים על דעתי הפרטית, אני נמצא במינהל האקדמי כבר למעלה מ-30 שנה, אני לא מייצג פה בהקשר הזה עמדה רשמית של אוניברסיטת בר-אילן – הערכה שלי שכל עוד הכסף לא צבוע תמיד המוסד ימצא צרכים שייראו לו באותו רגע יותר דחופים, הכסף ילך למקומות אחרים ונהיה בבעיה של חוסר כסף, שהיא הבעיה העיקרית.
אריה ארזי: אם ייועד תקציב קבוע - שזה לא מחייב אגב את המל"ג להגדיל את התקציב שלו, הוא פשוט צריך לעשות את החוקה אחרת ולהגיד, אני מקצה כך וכך כסף – 80% מהבעיות יכולות להיפתר, ואני חושב שזה הכיוון שצריך ללכת אליו.
אריה ארזי: בתור מי ששירת כלוחם עד גיל 45, יש לי המון הערכה והמון אמפתיה לאנשי מילואים ואנחנו עושים כל מה שבכוחנו כדי לעזור להם.
אריה ארזי: אני חושב שהדיון הוא חשוב, וטוב שהוא מתקיים.
פפי יקירביץ: אני מייצגת כאן את ור"ה ואת האוניברסיטה העברית.
פפי יקירביץ: אני רוצה להקדים ולציין שהאוניברסיטאות, ור"ה, מצדיעה לסטודנטים במילואים, דואגת לרווחתם ורואה בזה חשיבות לאומית, ובשום פנים ואופן איננה מתעלמת ואין לה שום כוונה לפגוע בסטודנטים במילואים.
פפי יקירביץ: להיפך, יש לנו את כל הכוונות לסייע להם במהלך התקופה שהם לומדים אצלנו על מנת לאפשר להם לסיים את התארים בזמן.
פפי יקירביץ: אני חושבת שהדברים שנאמרו פה על-ידי אדון לנדסברג הם פשוט דברים בלתי נכונים לחלוטין, אני לא יודעת איפה אדון לנדסברג היה, ב-15 השנים האחרונות חלו שינויים משמעותיים ביותר בכל מה שקשור לטיפול בסטודנטים במילואים.
פפי יקירביץ: יש בכל האוניברסיטאות תקנונים, כללים – זה גם היה לפני החוק.
פפי יקירביץ: החוק בא לחדד את הדברים, החוק בא אולי ליצור איזושהי אחידות בין הדברים, החוק אולי בא להרחיב, אבל בוודאי שההטבות לסטודנטים במילואים היו קיימות במוסדות להשכלה גבוהה שנים רבות.
פפי יקירביץ: אני רוצה להוסיף לגבי האוניברסיטה העברית למשל.
פפי יקירביץ: אני אבקש מלילי שהיא רכזת המילואים שלנו, לתת פירוט מה קורה אצלנו באוניברסיטה העברית, וזה די מהווה דגם של מה שקורה בשאר האוניברסיטאות – אז אם אפשר, שתי דקות לאפשר פירוט של מה שקורה אצלנו.
לילי בן-עמי: לילי בן-עמי, האוניברסיטה העברית.
לילי בן-עמי: שירות המילואים בא לידי ביטוי בשני מישורים - יש את המימד האקדמי ויש את המימד המנהלתי.
לילי בן-עמי: ראשית, בכל המוסדות יש בן אדם שזה תפקידו, כמוני, לטפל בכל הפניות של סטודנטים במילואים.
לילי בן-עמי: יש הרבה מאוד פניות אישיות שקשורות לשני המישורים הללו, שאנחנו מטפלים בהם בצורה שוטפת.
לילי בן-עמי: יש במישור האקדמי הטבות של מועדי ג', כשבאמת בחוק החדש אתם מרחיבים את העניין של הזכאות מבחינת ימים, כלומר גם סטודנט שהפסיד מבחן או מועד הגשה בתקופת המילואים, כמובן שהוא זכאי למועד נוסף או לדחייה של המטלה, אבל גם אם המועד או המטלה היו אחרי שירות המילואים, יש נוסחה שלוקחים את מספר ימי המילואים כפול 0.8, וזה מספר הימים שהוא יהיה זכאי למועד מיוחד – שוב, גם אם המבחן לא היה בתקופת המילואים.
לילי בן-עמי: כמובן, בתקנון ושוב לפי החוק – המתרגלים והמרצים מחויבים לפנות מהזמן שלהם כדי לסייע לסטודנטים בהשלמת החומר.
לילי בן-עמי: יש בחוק כיום 40 צילומים ליום להדפסות, עכשיו אני רואה שהחוק מעלה את זה ל-50.
לילי בן-עמי: אני רוצה להעיר שכבר היום זה המון, הסטודנטים לא מצליחים לנצל כל כך הרבה ואפשר לחשוב אולי על דרך אחרת כי הסטודנטים כן זקוקים לכסף הזה.
לילי בן-עמי: אנחנו בכלל באוניברסיטה העברית חושבים על רעיון להמיר את הצילומים בכסף, כלומר במקום שהם יקבלו שובר נניח ל-1,000 צילומים והדפסות, אותו שווה-ערך הם יקבלו לחשבון שלהם והם יוכלו לבחור – או להשתמש בזה להדפסות וצילומים או לקנות בקפיטריה או מה שהם רוצים.
לילי בן-עמי: ההטבות במישור האקדמי הן רבות ונרחבות, ואני לא חושבת שצריך להיכנס לכולן.
לילי בן-עמי: במישור המנהלתי, דבר ראשון יש לנו שיתוף פעולה טוב עם האגודה, יש לנו הרבה מאוד פרויקטים שאנחנו רוצים לקדם.
לילי בן-עמי: ההתאחדות הציגה פה את הרעיון של ה-One Stop Shop.
לילי בן-עמי: אנחנו מדברים על הקמת אתר בשיתוף אגודת הסטודנטים שירכז את כל הצרכים של הסטודנטים, כולל הגשת ולת"ם – אם זה ערעור על ולת"ם הם באים אלינו, אם זה ביטוח לאומי הם באים לאגודת הסטודנטים.
לילי בן-עמי: כל הדרישות שיש להם, בעצם במקום שהם יצטרכו לעבור בכל מיני תחנות – אם זה בדיקנט, אם זה באגודה, אם זה במזכירות הפקולטה, אם זה במינהל תלמידים – הם יוכלו לעשות הכול מול ממשק אחד, זה יהיה לטובת כולם, כמובן בראש ובראשונה לטובת הסטודנט.
לילי בן-עמי: יש לנו דבר שאנחנו מאד גאים בו, מאוד מצליח, שאני ממליצה לשאר המוסדות האקדמיים לאמץ – שירות המודמים הסלולריים – הוא קיים בעוד מוסדות, אנחנו העתקנו את זה מבר-אילן.
לילי בן-עמי: יש לנו 30 מודמים סלולריים שהסטודנטים במילואים מקבלים חינם לתקופת המילואים וזה מאפשר להם לגלוש באינטרנט מהמחשב האישי בכל מקום – בתחנת אוטובוס, בשירות – וגם לשלוח אס.
לילי בן-עמי: אם.
לילי בן-עמי: אסים בחינם.
לילי בן-עמי: זה עובד דרך הספרייה, כמו ששואלים ספר.
לילי בן-עמי: אנחנו כמובן מברכים על הרצון לשפר את התנאים.
לילי בן-עמי: אני אשמח לשמוע את הנציגות של צה"ל כי בתור מי שעובדת עם הרבה מאוד סטודנטים, הם הרבה מאוד פעמים נתקלים בפנים אטומות מול צה"ל כשלמשל מבקשים צמצום של השירות או דחייה שלו – הם מערערים, וצה"ל הרבה פעמים דוחה את הבקשה והם באים לבכות לי.
לילי בן-עמי: אני הייתי מאוד שמחה לראות את הנכונות של צה"ל גם לסייע לאותם סטודנטים, לראות מה הם מתכוונים – אותם סטודנטים שקשה להם להפסיד את ימי הלימודים, את המבחנים, וכן הלאה.
לילי בן-עמי: תודה.
אלכס מילר: משרד הביטחון, בבקשה.
אוגו אומיד: אוגו אומיד.
אוגו אומיד: משרד הביטחון אני לא, אבל מילואימניק ב-13 השנים האחרונות כן, מתוכן שמונה שנים למדתי באוניברסיטת בן-גוריון, תואר ראשון בהנדסת ביוטכנולוגיה ותואר שני במנהל עסקים.
אוגו אומיד: אני מ"פ במילואים בפיקוד של כ-100 איש – כל הגילאים, מסטודנטים עד אנשים עם משפחות, ילדים, עבודות וכל מיני דברים חשובים.
אוגו אומיד: בשנים האלה שאני מילואימניק, אני יכול להגיד – אתמול בלילה הדפסתי באינטרנט את אמנת הסטודנט המשרת במילואים – שישה עמודים של הסברים ותיאורים מה כן אפשר לעשות למען המילואימניקים.
אוגו אומיד: בפועל, שום דבר לא יצא מזה.
אוגו אומיד: מצאתי לגבי החוק הזה שאתה חוקקת, ב-2008, זה ירד לשני עמודים, אפשר אפילו לצמצם את זה לעמוד אחד.
אוגו אומיד: בפועל, מה שקורה בשטח זה כלום.
אוגו אומיד: אני שומע את כל הדיבורים של האוניברסיטאות וכל הסיפורים, הכול טוב ויפה.
אוגו אומיד: בשורה התחתונה יש פה נושא שאי-אפשר לכפר עליו.
אלכס מילר: אני רוצה להבין, אתה נציגות רשמית של צה"ל?
אוגו אומיד: לא, אני מקמל"ר – קצין מילואים ראשי.
אוגו אומיד: אני מדבר פה מניסיון אישי.
אלכס מילר: אז אתה מדבר בשם צה"ל.
אלכס מילר: אני צריך להבין מי מייצג את מי.
אוגו אומיד: שורה תחתונה, אם יצאתי למילואים בחודש האחרון של הסמסטר, ועובדים לפי הנוסחה של 0.8 או כל מיני נוסחאות – לא אקרא להן מגוחכות אבל הזיקה ביניהן לבין המציאות היא ממש מקרית – יכול להיווצר מצב שחזרתי ממילואים בדיוק בעיתוי מסוים, כל מיני חישובים כאלה, צריך לגשת לכל מועדי א' עם כל הסטודנטים.
אוגו אומיד: לא הייתי בשיעורים, לא היה לי זמן להשלים את כל החומר, בחודש האחרון של הסמסטר כפי שכולנו יודעים נלמד 90% מהחומר שיהיה במבחן בסופו של דבר.
אוגו אומיד: אין אפשרות לאף אחד בעצם – גם לא לכנסת – לכמת את הפגיעה הזאת בציון שלי.
אוגו אומיד: אפילו אם לא נכשלתי בקורס זה לא משנה כי בסופו של דבר כשאסיים את התואר אני אצטרך לעמוד עם ממוצע הציונים שלי מול סטודנט שעבר בדיוק את התואר שלי, לא פחות חכם ממני, ועדיין הממוצע שלו יהיה גבוה יותר והוא יקבל עדיפות עלי בעבודה ובכך יש פגיעה.
אוגו אומיד: אני גם הייתי סטודנט מצטיין בשנתיים-שלוש מתוך התואר שלי, זה היה חשוב לי לקבלת המגלה.
אוגו אומיד: בשנה הרביעית כבר לא קיבלתי את זה.
אוגו אומיד: שוב, אין שום אפשרות להתמודד מול אנשים שנמצאים יומיום בשיעור ומקבלים את כל התנאים לכך.
אוגו אומיד: הדפסות, שיעורי עזר, שיעורי השלמה – שום דבר לא יכפר על העובדה שבן אדם יושב בחדר שלו ולומד, לעומת בן אדם – ניסיון אישי שלי, יושב במוצבים בלילה בין המשמרות ומנסה להשלים את החומר.
אלכס מילר: צה"ל יכול לחיות עם ההצעה?
אוגו אומיד: אני יכול להגיד כך, זה גם במענה לאוניברסיטה העברית.
אוגו אומיד: בסופו של דבר, סטודנט מתקשר אלי ואומר שאינו יכול לבוא למילואים, אין אפשרות שנעשה עוד חודש או משהו כזה.
אלכס מילר: לכן, מה שאני מציע – לפי בחירת הסטודנט - הוא דחייה פר שנה.
אלכס מילר: היום משרתים במילואים עד גיל 45, נניח נעשה את זה עד גיל 48 לאותם סטודנטים שמקבלים את הדחייה ואז תוכל לפתור את הסוגיה הזאת, כמובן לפי החלטת ממשלה למקצועות כאלה ואחרים.
אוגו אומיד: אני מכיר את המציאות שאנחנו חיים בה.
אוגו אומיד: במסגרת שאנחנו חיים בה אני לא רואה מקום שבו מתוך 100 החיילים שלי, 20 חיילים יתגייסו לצבא רק אחרי שהם יסיימו את הלימודים בגיל 25 ויפסיקו לארבע שנים את הצבא שלהם.
אוגו אומיד: זה לא משהו פרקטי מבחינתי.
אלכס מילר: אם בקו שלך יש חיילים שקיבלו את הדחייה, יש לך את החיילים שבסופו של דבר יגיעו - - -
אוגו אומיד: עד גיל 45, לצורך העניין, ימשיכו במילואים.
אוגו אומיד: זה מה שאתה אומר.
אלכס מילר: אתה מוסיף להם.
אלכס מילר: במקום לצאת בשלב מסוים אתה מוסיף להם שם, בסופו של דבר זה יתגלגל.
אלכס מילר: כל 20 החיילים שלך – הם לא לומדים רפואה וביוטכנולוגיה ומקצועות כאלה.
אלכס מילר: מתוך ה-20 שלך אולי יהיו חמישה שייצאו, בסופו של דבר תוכל להשלים את זה בסיבוב כשזה יגיע.
אלכס מילר: יכול להיות שבמשך שנה-שנתיים יהיה לך קצת לחץ מבחינת כוח-אדם אבל בסופו של דבר זה יגיע.
אלכס מילר: ככה, לפחות בן אדם נכנס למקצועות כאלה ואחרים והוא יודע שיש לו שקט נפשי של שלוש שנים – לומד ואז חוזר.
אוגו אומיד: ברמה הפרקטית אני לא רואה את זה קורה בטווח הזמן המיידי, והאמת שגם לא בארוך.
אוגו אומיד: עוד שנתיים תהיה פה מלחמה והכול יתהפך לחלוטין, המצב הביטחוני יחמיר.
אלכס מילר: מלחמה זה משהו אחר.
אוגו אומיד: אני אומר שאתה לא יכול לקבוע פה שום דבר שיפגום בשירות של בן אדם שסיים צבא בגיל 21, שימשיך רצוף עד גיל 40.
אוגו אומיד: אני חושב שהכנסת, אתם כמחוקקים, צריכים להגיד – אנחנו כבר לא משאירים את האחריות בידי האוניברסיטאות, כי זה מה שקורה היום.
אוגו אומיד: אתם צריכים לאלץ אותם, לדרוש מהם – כל הרעיונות היפים ששמענו פה אלה רעיונות.
אוגו אומיד: בשורה התחתונה, אם לא תבואו ותכריחו אותם, אם לא תבואו ותגידו – המילואימניק הוא בחזית, המילואימניק נפגע כסטודנט, המילואימניק גם צריך לקבל אחרי כן העדפה בעבודה כי בזמן שהוא שירת במילואים הוא לא למד ולכן נפגע לו הציון, בסופו של דבר הכנסת צריכה לאלץ את האוניברסיטאות לתת העדפה מתקנת בפגיעה בחופש אקדמי טהור, אפילו ברמה – ואגיד משהו קיצוני – לתת 15 נקודות לכל קורס שנפגע במהלך השירות במילואים, כי אחרת – את הפתרון הזה אני לא רואה כפתרון, אני חושב שהפתרון הוא להפיל את האחריות על האוניברסיטאות ולהכריח אותן לדאוג לנו.
נדב שמיר: עורך-דין נדב שמיר, המועצה להשכלה גבוהה.
נדב שמיר: אני רוצה לעשות פה סדר בעשייה של המועצה להשכלה גבוהה בנושא המילואימניקים.
נדב שמיר: בהתחלה היתה באמת אמנה.
נדב שמיר: האמנה התבססה בסופו של דבר על הרצון הטוב של הצדדים, של המוסדות, של ההתאחדות – בעיקר של המוסדות - היא לא חייבה, ויכול להיות שהדברים שנעשו לא היו מספקים.
נדב שמיר: בהמשך חוקק חוק זכויות הסטודנט, אחר כך תוקן והוסף הפרק הזה של המילואים ב-2008.
נדב שמיר: בעקבות זה הקימה המל"ג ועדה בהשתתפות של המוסדות והתאחדות הסטודנטים, וקבעה כללים בנושא.
נדב שמיר: כשהגענו לפרסם את הכללים האלה, וזה היה לאחרונה, קיבלנו למעשה הערה ממשרד המשפטים שהכללים הם מפורטים מדי, ויותר מדי נכנסים לשיקול הדעת של המוסדות, כי למעשה מה החוק קבע?
נדב שמיר: החוק קבע שהמוסדות צריכים לקבוע הוראות לפי כללים שתקבע המועצה להשכלה גבוהה.
נדב שמיר: בנוסח הראשוני, הטענה של משרד המשפטים היתה שקבענו כבר את ההוראות עצמן, לכן נעשתה עבודה חוזרת ואנחנו שינינו את הכללים וקבענו איזשהו רף מינימום – אני לא חושב שמה שקבענו עכשיו הוא פחות מהכללים המפורטים, שהיום הם לא פחות ואפילו יותר – הם קובעים מינימום, ומינימום טוב.
נדב שמיר: זה עומד כרגע במצב שסיימנו את השימוע לכל המוסדות, או כמעט סיימנו – עד מחר – לכמה מהמוסדות נתנו ארכה להגיש את ההערות שלהם, וב-12 בחודש, בישיבת המל"ג הקרובה אנחנו הולכים לאשר את הכללים האלה, מעכשיו הם יהיו כללים מחייבים, יפורסמו ברשומות.
נדב שמיר: מוסד שלא יעמוד בכללים האלה ימצא את עצמו בוועדת הפיקוח והאכיפה של המל"ג, אני מקווה שזה לא יקרה, ואני חושב שהכללים האלה יתנו מענה להרבה דברים שעלו פה במצגת של התאחדות הסטודנטים.
נדב שמיר: למשל, גוף מקצועי אחד שירכז את הכול, שיהיה מענה לכל הפניות, שיבין את הנושא, והסמכות לא תתחלק בין המחלקות השונות.
נדב שמיר: יש כאן גם התייחסות להכשרות מעשיות – אנחנו לא מתייחסים אליהן כאל שיעורים שאפשר להפסיד בצורה ברורה וקבועה בחוק, דווקא את זה השארנו יותר לשיקול דעת של המוסדות כיוון שמדובר בהכשרה מעשית.
נדב שמיר: יש כאן הארכת לימודים – סטודנט שעושה כמות משמעותית של מילואים יוכל להאריך את הלימודים שלו בשני סמסטרים, ללא תשלום.
נדב שמיר: יש כאן קביעה של מועד נוסף לכל סטודנט שעושה מילואים, ואפילו לא הרבה מילואים.
נדב שמיר: בסך הכול אני חושב שהכללים שעומדים להיות מאושרים בישיבה הקרובה של המל"ג הם כללים טובים, הם בהירים הרבה יותר מאשר היה עד עכשיו, הם נעשו בשיתוף יד ביד עם התאחדות הסטודנטים וגם תוך שמיעת המוסדות, וזו למעשה הבשורה שאני יכול להביא היום לוועדה.
שחר עבוד: שחר עבוד, יושב-ראש אגודת הסטודנטים, בית ברל.
שחר עבוד: אני מייצג שני סוגים של מוסדות שהם פחות מדוברים פה.
שחר עבוד: האחד הוא מכללות לחינוך שבעצם נמצאות גם תחת פיקוח נוסף, ושנית, מכללות יותר קטנות.
שחר עבוד: יכול להיות שור"ה עושה דברים נהדרים, האוניברסיטאות עושות פעילות ענפה גם בזכות האגודות וגם בזכות המוסד עצמו, צריך להבין שזה כמעט לא מגיע, או לפחות מגיע בצורה אחרת, למכללות היותר קטנות.
שחר עבוד: שם זה הרבה יותר תלוי-רצונו הטוב של הדיקן, רצונו הטוב של המרצה, והרבה פחות נמצא בסיטואציה שיש פעילות ברורה שהיא מחייבת.
שחר עבוד: צריך לראות איך אנחנו עושים את המהלך כדי להחיל את זה גם על אותם מוסדות.
אלכס מילר: האם ור"מ כאן?
אלכס מילר: ועד ראשי מכללות.
יהודית גידלי: הם מוזמנים.
שחר עבוד: לגבי המכללות לחינוך באופן ספציפי, צריך גם להבין שאם מחילים עליהן חוקים כמו שחלים אצל ור"ה, עם 0.8, צריך לתקצב את זה.
שחר עבוד: המכללות לחינוך שחוקות תקציבית גם ככה.
שחר עבוד: להגדיר להן נגזרות שהם לא יוכלו לעמוד בהן – שוב, מי שבסוף יממן, זה יחזור מהסטודנט.
אלכס מילר: משרד החינוך, האם יש סיכוי לכך שיחשבו בכל המכללות שנמצאות תחתכם את העניין של המילואים כחלק מ-20% היעדרות?
יהודה שורץ: אני בהחלט חושב שכן.
יהודה שורץ: דיברתי עם שחר על ההערות שלו בישיבה הקודמת – ישבנו פה בשבוע שעבר – הוא הזכיר אז את העבודה המעשית, אני חושב שנדב הזכיר את זה גם עכשיו בתקנות החדשות של המל"ג.
יהודה שורץ: קטגורית, אנחנו רואים בהכשרה המעשית כחלק מהלימודים של התלמיד, כחלק מהקורסים שהוא עושה ואנחנו נהפוך את העולם כדי לסייע להם גם בתחום הזה של העבודה המעשית, כמו שנעשה הדבר – נכון, שחר צודק שהנושא התקציבי במכללות קטנות הוא נושא בעייתי כדי להעמיד מרצים שיחזרו על החומר עם הסטודנטים הללו, אבל יש דרכים נוספות.
יהודה שורץ: כפי שהצגתי כאן בוועדה מכתב ששלחנו לשר החינוך – המכללות לחינוך באופן קטגורי עושות הכול כדי לסייע לסטודנטים.
יהודה שורץ: אני מכיר תודה לנציג של בר-אילן שזימן לידינו את המסמך הזה ואני חושב שנפיץ אותו לכל המכללות ונבקש בהתאמה שיאמצו עקרונות שמתאימים למכללות.
יהודה שורץ: נכון שהוא שמוסד קטן, שברובו הגדול מורכב מתלמידות ולא מתלמידים – והתלמידות לא עושות מילואים בהיקפים כאלה גדולים – בוודאי לא צריך להעמיד בעל תפקיד כמו באוניברסיטת בר-אילן, אבל מדובר על אותם מקומות בהם יש בנים ויש משרתי מילואים.
אלכס מילר: אדוני, לפני שאתה זורק כאן דברים אני מציע לך שתפנה - החוק מחייב בכל מוסד שיהיה נציג קבילות סטודנטים שהוא אחראי על חוק זכויות הסטודנט.
יהודה שורץ: בוודאי, אני בהחלט מסכים.
אלכס מילר: לא צריך להגיד שאתה לא חושב, כי יש חוק.
אלכס מילר: אי-ביצוע של עניין זה זוהי עבירה על החוק.
אלכס מילר: משרד החינוך לא רוצה להיות עבריין, נכון?
יהודה שורץ: אני בהחלט מסכים.
אלכס מילר: יהיה לך בן אדם בכל מכללה מטעם הסטודנטים שאחראי על כל אותן סוגיות שקשורות לחיים הסטודנטיאליים – אם יש אגודה, אזי האגודה יכולה לספק – אבל בסופו של דבר זה בן אדם שמרכז את כל הפניות שקשורות לחוק זכויות הסטודנט.
יהודה שורץ: לסיכומו של עניין, אנחנו מקבלים על עצמנו בוודאי את כל אותם כללים שהמל"ג יפרסם אותם, אבל יותר מזה, אנחנו נבוא בדברים עם נציגי אגודות הסטודנטים של המכללות להכשרת מורים ונשתדל לשמוע מהם.