GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מגלי והבה: עלינו לשאוף להגיע לשלמות ולבחון איך נוכל לסגור את הפערים הללו, כי לדבר על מגמות – אני יודע שמערכת החינוך נמצאת בידיים טובות ואני יודע אילו מאמצים אתה עושה.
מגלי והבה: התשובות שאני עדיין מחפש הן איך מטפלים בבעיות הקיימות שלא קשורות לתוכניות שתיארת ושכבר הובלת.
מוהנא פארס: תוכל להציג אותן?
מוהנא פארס: אילו בעיות גדולות?
מגלי והבה: דיברנו על 9.5% שאין להם השכלה בכלל.
מגלי והבה: זה בעיה של המדינה.
יצחק דניאלי: אני רוצה לציין שיש גם בתי-ספר של משרד התעשייה והמסחר, לא רק של משרד החינוך.
יצחק דניאלי: יכולים ללמוד גם שם.
יצחק דניאלי: אותם 9%-10% יכולים להתקבל שם.
מגלי והבה: לא אמרתי שלא, יכול להיות.
מגלי והבה: אולי צריך לעשות את זה בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות, בשיתוף פעולה עם משרד החינוך או משרדים אחרים ולבחון איך קודם כול מתגברים על הבעיה.
אלכס מילר: חינוך החובה עד כיתה י"ב מופעל בכל הישובים?
מוהנא פארס: כן, התוכנית מופעלת.
מוהנא פארס: היא נכנסה באופן הדרגתי ומופעלת ברוב הישובים.
אלכס מילר: ואיך זה השפיע?
אלכס מילר: אתה יכול לראות את המגמה של צמצום הנשירה בכיתות המתקדמות, בכיתות י"א-י"ב?
מוהנא פארס: כן, בוודאי.
מוהנא פארס: יש לנו נתון בנושא הזה.
מוהנא פארס: למשל בשנת 2005 סיימו י"ב 76%, בשנת ... – 82%, כיום במחזור האחרון של תש"ע סיימו י"ב במגזר הדרוזי 88%.
מוהנא פארס: כלומר, זה דומה כבר לשיעור במגזר היהודי.
מוהנא פארס: אנחנו עומדים יחסית כמו במגזר היהודי.
מגלי והבה: בשבילי האחוזים הללו הם לא קנה מידה.
מגלי והבה: חשוב לי שלא יישארו אנשים אנאלפביתים במגזר הדרוזי.
מגלי והבה: אתה עומד במשימות שלך, אבל אני לא צריך להשוות.
אלכס מילר: חבר הכנסת מגלי והבה, עליך להבין, זה שאנשים לפני 10-15 שנים לא סיימו את בית-הספר ועכשיו יש התייחסות לגילאים הרבה יותר מבוגרים שהם ללא השכלה, זה בעצם מה שהמדינה עושה.
אלכס מילר: כרגע הוא אומר לך ש-88% מסיימים את בית-הספר – כלומר נותרה בעיה עם 12%.
מגלי והבה: יש לנו בעיה איתם.
אלכס מילר: זאת הסטטיסטיקה בכל הארץ.
יהודית גידלי: זה שלא סיימו כיתה י"ב לא אומר שהם אנאלפביתים.
יהודית גידלי: בין זה ובין זה יש איזה טווח.
אלכס מילר: 12% שלא נמצאים היום במערכת החינוך – צריך כמובן לבדוק מה הסיבות לכך וצריך לטפל בזה, אבל זה נתון שהוא גם הנתון הכללי הארצי.
אלכס מילר: אם אנחנו משווים את הנתון הכללי הארצי במגזר היהודי למגזר הדרוזי בהיבט של הבגרויות, היכן עומדים הפערים כרגע?
מוהנא פארס: על-פי הנתון האחרון אנחנו עומדים על כ-47% ואילו במגזר היהודי לבד עומדים על כ-62%.
מוהנא פארס: הממוצע הארצי הוא 55%.
מוהנא פארס: כלומר, לאט-לאט אנחנו מתחילים לעלות לכיוון הממוצע הארצי.
מוהנא פארס: עלינו לעבוד קשה מאוד כדי להגיע לשיעור במגזר היהודי.
מוהנא פארס: אלה כמובן משימות גדולות מאוד, אבל אנחנו מתקרבים מאוד.
מוהנא פארס: אני מאמין שבתוך כמה שנים נגיע לממוצע הארצי.
אלכס מילר: במגזר הדרוזי מבחינת המורים, המחסור בכיתות והסוגיות הללו היכן אנחנו עומדים?
מוהנא פארס: אתה שואל על מחסור פיזי בכיתות, נכון?
אלכס מילר: לפי דעתי כל הישובים נמצאים תחת חוק חינוך חובה מגיל 3, כלומר הרפורמה האחרונה לא קשורה אליכם.
מוהנא פארס: לא קשורה בכלל.
מוהנא פארס: כל התוספת בעקבות דוח טרכטנברג לא הוסיפה אצלנו מכיוון שרוב הישובים היו תחת החוק.
מוהנא פארס: היו כאלה שלא אבל הכנסנו אותם בשל החלטת הממשלה.
מוהנא פארס: כלומר, בכל הישובים יש חינוך מגיל 3.
מוהנא פארס: לגבי בינוי אין לי נתונים מדויקים, אבל יש לנו בעיה קשה בגנים.
מוהנא פארס: למרות שהחוק קובע חינוך חובה מגיל 3, יש הרבה גנים שכורים.
מוהנא פארס: בבתי-הספר כמעט ואין בכלל חדרים שכורים, אולי פרט לישוב אחד, עוספיה, שם בית-ספר עמד לקרוס ואנחנו הולכים לבנות אותו או-טו-טו.
מוהנא פארס: בירכא יש גם בית-ספר אחד שעומד לקרוס ואנחנו גם מתכננים לבנות.
מוהנא פארס: כך שברמת הבינוי המצב סביר.
מגלי והבה: השאלה האם אתה יודע היום, או אולי נציג השלטון המקומי ישכיל אותנו, כמה כיתות חסרות במגזר הדרוזי.
נביה נאסראלדין: בגני הילדים יש שתי בעיות.
נביה נאסראלדין: בעיה אחת, אמנם יש לפעמים תקציבים שנמצאים במשרד החינוך אבל הבעיה היא עתודת הקרקע של המדינה בתוך הישובים הדרוזים, וזאת בעיה רצינית מאוד.
נביה נאסראלדין: ברוב הישובים הדרוזים והצ'רקסים אין עתודת קרקע על מנת לבנות מבני ציבור, במיוחד את גני הילדים ואת בתי-הספר.
נביה נאסראלדין: באשר למחסור בכיתות לימוד – כפי שאמר מר מוהנא פארס, בבתי-הספר היסודיים אין כמעט כל קושי, פרט לצורך בהעתקת שני בתי-ספר בעוספיה ובירכא, ויש גם בעיה בטיחותית בשני בתי-ספר שצריך להעתיק אותם.
מגלי והבה: אחד בבית-ג'אן, כמדומני.
מגלי והבה: איפה זה עומד?
נביה נאסראלדין: לפי מיטב ידיעתי, בעקבות ישיבות עם ראשי הרשויות המקומיות, רק לפני כמה ימים נפגשנו ודיברנו על עניין הבינוי במערכת החינוך.
נביה נאסראלדין: רוב ראשי הרשויות המקומיות קיבלו הרשאות על מנת להתחיל לבנות.
נביה נאסראלדין: כל מי שיש לו עתודת קרקע שעליה הוא יכול לבנות ולהתקדם בוודאי מתקדם, אך יש מי שלא יכולים להתקדם.
נביה נאסראלדין: זה מה שהיה בירכא עקב עסקאות החליפין בין מינהל מקרקעי ישראל ובין האנשים הפרטיים.
נביה נאסראלדין: מבחינת בינוי, אפשר לומר שזה מתקדם.
נביה נאסראלדין: אתן כדוגמה את קיס-א-סמיה, שם השנה אנחנו סוגרים את הפער.
נביה נאסראלדין: למרות שאתה זוכר, בזמנו כאשר היית בוועדת החינוך היה חוסר של 126 כיתות.
נביה נאסראלדין: היום אפשר להגיד שיש 53 כיתות גן שכורות בתוך המגזר הדרוזי, אבל אם תיפתר בעיית הקרקע ואם תהיה עתודת קרקע ניתן לסגור את כל הפערים הללו ולאכלס את התלמידים.
נביה נאסראלדין: באשר לגילאי 3-4 – אמנם לא נהנינו ממסקנות ועדת טרכטנברג, למעט כמה ישובים שהיו בסימן שאלה, כמו דלית-אל-כרמל, ג'וליס וקיס-א-סמיה שם נכנסנו בתקופה האחרונה.
נביה נאסראלדין: אני רוצה לציין, אדוני, דבר אחד.
נביה נאסראלדין: הייתי גם ראש מועצה, הייתי גם יושב-ראש הפורום, גם יושב-ראש ועדת החינוך בפורום הדרוזי, הייתי גם מורה ואני מכיר את מערכת החינוך.
נביה נאסראלדין: במערכת החינוך במגזר הדרוזי יש קפיצת מדרגה איכותית, אני לא מדבר על כמותית.
נביה נאסראלדין: אם אנחנו מדברים כאן על שיעורי הבגרות, שעומדים על 47.7% – רציתי לשמוע ממנהל אגף החינוך מה ההתפלגות של השיעור הזה מבחינה איכותית, של לומדי 5 יחידות במתמטיקה, באנגלית, במדעים.
נביה נאסראלדין: פרויקט "עתידים" וכמה פרויקטים אחרים שהוכנסו למגזר הדרוזי הובילו לקפיצה בהיקף הלימודים האקדמיים.
נביה נאסראלדין: היום אני גאה במיוחד כשאני רואה את הרופאים ואת המהנדסים ואת הקצינים מן האיכות הכי גבוהה שמשרתים בצבא ויצאו מן הפרויקט הזה.
נביה נאסראלדין: אין ספק שצריך להשקיע כדי למנוע נשירה ולכן אני חושב שכאן צריך לתת את הדעת, או לשים את הדגש איך אפשר לפתור את בעיית התלמידים שלא מגיעים לכיתות י"ב.
נביה נאסראלדין: אני חושב שזה לא בעיה של אנאלפביתים.
נביה נאסראלדין: יש מי שלא מגיעים לבתי-הספר, שנושרים בשלבי המעבר, בין כיתה ו' לכיתה ז' ובין כיתה ט' לכיתה י', וכאן הבעיה.
נביה נאסראלדין: האדון העלה את סוגיית בתי-הספר של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
נביה נאסראלדין: לצערי הרב, במגזר הדרוזי אין בתי-ספר כאלה ולכן בחורים שרוצים ללמוד צריכים לנסוע - - -
יצחק דניאלי: בירכא אין?
נביה נאסראלדין: בירכא זה חדש, נפתח השנה.
יצחק דניאלי: למה חדש?
אלכס מילר: רבותי, לפי מה שאני מבין המדיניות החדשה של משרד החינוך היא פחות להיכנס לפתיחת בתי-ספר של משרד התמ"ת ויותר לתת חינוך מקצועי בבתי-ספר שקשורים לבעלויות או במשרד החינוך עצמו.
אלכס מילר: חשוב לא של מי הבעלות אלא מה לומדים.
אלכס מילר: נשאלת השאלה האם יש לימודים של חינוך מקצועי, חינוך לתעשייה במגזר הדרוזי.
יצחק דניאלי: יש.
יצחק דניאלי: בחלק יש.
יצחק דניאלי: אני יכול להזמין את כבוד היושב-ראש לירכא ולהראות לו את זה עובדתית.
אלכס מילר: בסדר, אנחנו לא בבעיה כרגע.
יצחק דניאלי: אני אומר שזה קיים.
יצחק דניאלי: אני מייצג את רשת "עתיד", שמספקת הכשרות טכנולוגיות, שכוללת עשרות בתי-ספר לנוער, מכללות וכן הלאה.
יצחק דניאלי: אני רוצה לומר משהו בעניין הזה.
יצחק דניאלי: אני באופן אישי מחסידי העדה הדרוזית ואני אומר שחשוב לתמוך בחינוך ובהכשרה מדעית וטכנולוגית במגזר הדרוזי, ובפרט בפרויקטים בעלי אוריינטציה לאומית שיסייעו בקשור לגיוס לצה"ל, כמו שירות לאומי, ויביאו בסופו של דבר גם לגידול משמעותי בפריון העבודה ולהגדלת שיעור ההשתתפות בשוק העבודה.
יצחק דניאלי: בעניין הזה, כל מה שאמרתי כרגע, ניתן לקדם רעיונות טובים רבים.
אלכס מילר: בסדר גמור, אין בעיה, זה המדיניות.
אלכס מילר: לפי הידוע לי, זה גם מדיניות ארצית בעניין הרחבת הלימודים הטכנולוגיים.
נביה נאסראלדין: אדוני, אני רוצה להגיד דבר מה.
נביה נאסראלדין: בית-ספר טכנולוגי שהוקם בפקיעין לפני 10 שנים – חבר הכנסת מגלי והבה מכיר – עדיין עומד ללא אכלוס, ללא שום דבר עקב כך ששני משרדי ממשלה לא רוצים להעביר את התקציבים.
נביה נאסראלדין: הלימודים הטכנולוגיים בבתי-הספר במגזר הדרוזי לא קיימים כמעט.
נביה נאסראלדין: אם האדון מדבר על בית-ספר "עתיד" בירכא – אני מכיר אותו, הוא נפתח רק לפני שנה.
אלכס מילר: בעוד שבועיים נקיים דיון שבו נעלה על סדר היום את עניין בית-הספר בפקיעין.
אלכס מילר: אנא העבירו לוועדה את פירוט הבעיה.
יהודית גידלי: הבעיה נעוצה באכלוס בית-הספר בפקיעין?
אלכס מילר: בהפעלה.
מגלי והבה: הבניין קיים אבל עומד כמו "פיל לבן".
יהודית גידלי: מי אמור להפעיל אותו?
נביה נאסראלדין: המועצה.
נביה נאסראלדין: זה צריך להיות בית-ספר אזורי.
אלכס מילר: בעוד שבועיים נערוך על כך ישיבה.
אלכס מילר: רבותי, לפי הנתונים שהוצגו, קודם כול, נראה שאכן יש מגמת שיפור בנתונים במגזר הדרוזי, ועל כך אנחנו מברכים.
אלכס מילר: בנוסף לכך, גם השיפור בנתונים על הזכאות לתעודת בגרות חשוב מאוד, ואכן גם שם יש השקעה.
אלכס מילר: בחינוך הטכנולוגי: יש בכלל התגייסות כלל-ארצית בהשקעה בחינוך לתעשייה והכשרה מקצועית – אנחנו יודעים עד כמה התחום הזה הוזנח בשנים האחרונות – בגלל הפעילות האחרונה של כמה גורמים, גם של ועדת החינוך, התרבות והספורט, גם של משרד החינוך וגם של התאחדות התעשיינים ובכלל של התעשייה.
אלכס מילר: יש חשיבות לכך שגם במגזר הדרוזי תהיה הרחבה.
אלכס מילר: בעקבות זה אנחנו נערוך ישיבה בעוד שבועיים על הפעלת בית-הספר בפקיעין.
אלכס מילר: עניין נוסף, הטיפול בבעיית הנשירה חייב להיות בשילוב עם פרויקט חינוך חובה עד י"ב.
אלכס מילר: צריך לא רק ללכת בצורה יבשה ולהכריח תלמידים לחזור לבתי-הספר כחוק, אלא צריך גם להבין מה הבעיות.
אלכס מילר: בחלק מן הבעיות טיפלנו.
אלכס מילר: ראינו שיש אוכלוסייה של צעירים שבגלל הלחץ שמוטל עליהם הולכים לעבוד ולא חוזרים לבתי-הספר, כאשר המעסיקים הכריחו אותם לעבוד גם בבקרים.
אלכס מילר: הגשנו הצעת חוק שעברה, אחת מהצעות החוק הראשונות שהצלחתי להעביר בכנסת הזאת, שאוסרת על מעסיק להעסיק נוער בשעות הלימודים בישובים שבהם מופעל חוק חינוך חובה, כלומר זה עניין פלילי.
אלכס מילר: אני חושב שגם בהיבט הזה השלטון המקומי חייב לבדוק ביחד עם משרד התמ"ת שאכן זה מתבצע, שלא נראה בני נוער בשעות הלימודים עובדים במקומות כאלה ואחרים במקום להיות בבית-ספר כי יש חוק, והוא חלק מחוק העונשין, חוק פלילי.
אלכס מילר: גם נושאים שקשורים למצב הסוציו-אקונומי ולמצב אחר של המשפחות, בשל סיבות כאלה או אחרות הילדים לא נמצאים בבתי-הספר.
אלכס מילר: צריך לבדוק את זה וכמובן להתאים את הטיפול לרוח ולמצב החברה בכל מגזר ומגזר.
אלכס מילר: בעיות שיכולות להתעורר בבאר-שבע הן כמובן לא אותן בעיות שיכולות להתעורר בתל-אביב או בהרצליה או בפקיעין.
אלכס מילר: צריך לראות איך להתמודד עם כל סוגיה וסוגיה.
אלכס מילר: אני סבור שלא כל-כך קשה להתמודד עם 12% במגזר שהוא לא כל-כך גדול.
אלכס מילר: ניתן למצוא את הסיבות ולהגיע אולי ל-5%-6%, שזה עוד איכשהו סביר.
מגלי והבה: הייתי מציע שבסיכום תתייחס לאותם 12%, למצוא מסגרות למי שלא מצליחים להגיע ללימודים, אם באמצעות משרד החינוך ואם באמצעות כל משרד ממשלתי אחר שמטפל בפערים האלה.
מגלי והבה: אולי תהיה תוספת תקציב שנעביר אפילו דרך ועדת הכספים.
אלכס מילר: אתה מדבר על השלמת השכלה.
מוהנא פארס: אני רוצה להגיד שאותם 12% לא נמצאים ברחוב.
מוהנא פארס: חלק מהם נמצא במסגרות של משרד התמ"ת, שלדעתי אנחנו לא סופרים אותם, חלק נמצא במסגרות של הצבא, בחיל החימוש, וחלק נמצא, לצערי הרב, במסגרות של החינוך המיוחד, שאף הם לא נספרים כאן, כך שהמספרים מאוד-מאוד קטנים.
מוהנא פארס: אצלנו יש בעיה שאולי לא נמצאת במגזרים אחרים, שנוגעת לבנות דתיות.
מוהנא פארס: זה אמנם מיעוט, אבל יש אצלנו בנות דתיות מאוד שבשל סיבות אידיאולוגיות לא מוכנות לבוא לבית-הספר.
מוהנא פארס: אנחנו עוזרים להן במסגרת תוכנית של קידום נוער והן גם ניגשות לבגרות, אבל אנחנו לא סופרים אותן.
אלכס מילר: רבותי, תודה רבה.
אלכס מילר: גם בשבוע הבא נקיים ישיבה על נושא המגזר הדרוזי.
אלכס מילר: ביקש חבר הכנסת עמאר לקיים כאן ישיבה, אז בשבוע הבא ניפגש ונדון בנושא אחר, ובעוד שבועיים ניפגש ונדון על עניין פקיעין.
יצחק דניאלי: אני מבקש לציין נקודה אחת, אם אפשר, לסיום.
יצחק דניאלי: חבר הכנסת המכובד מגלי והבה טען שבפקיעין זה "פיל לבן" שלא מטופל.
יצחק דניאלי: אני מודיע לכם באופן חד-משמעי שרשת "עתיד" מוכנה כבר מחר לקחת על עצמה את בית-הספר בפקיעין ולהתחיל לנהל אותו.
אלכס מילר: בסדר, זה פעולה שלך מול הרשות המקומית.
יצחק דניאלי: אני רק אומר את זה, שתדעו.
אלכס מילר: הנושא שאנחנו דנים כאן זהו – זהות יהודית באקדמיה, במסגרת יום הזהות היהודית בכנסת.
אלכס מילר: פרוטוקול 620.
אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב גם פנה אלי עם בקשה לקיים כאן דיון בסוגיה הזאת.
אלכס מילר: כידוע לכם, ועדת החינוך עוסקת רבות בכל מה שקשור לאותם ערכים יהודיים, כמובן, שאנחנו מנסים לחזק אותם גם במערכת החינוך הרגילה.
אלכס מילר: היום אנחנו מדברים על המערכת האקדמית, שאין ספק שמעת לעת אנחנו עדים כאן על תופעות שונות של ניסיון, כך לפחות מבחינתי, לנצל את האקדמיה ולקחת את זה לכיוונים, בואו נגיד, אחרים ובמדינה שלנו, כאשר הגדרת המדינה שהיא מדינה יהודית ודמוקרטית, אין ספק שזה אחד מהנושאים החשובים שבלי שום קשר למערכת החינוך, חייבת גם להימשך לאותן המערכות שעוסקות בחינוך, גם בהמשך דרכם של צעירי ישראל.
אלכס מילר: אם אנחנו מדברים על אקדמיה, אז כמובן שאנחנו מתכוונים למוסדות שבאמת יש שם השקעה רבה גם במחלקות וגם מבחינת החומר הלימודי ודרישת הבחינות וכו' ויש מוסדות שפחות.
אלכס מילר: אני לא חושב, נגיד, אם אנחנו מסתכלים בכלל על המכללות ששם הנושא הזה בכלל נמצא, זה נמצא יותר באוניברסיטאות.
אלכס מילר: אבל אין ספק שיש צורך ביישור קו בכל המערכות האלו וחייבת לבוא גם איזה שהיא תוכנית שבאה ומגדירה גם לכל מוסד ומוסד, איך בעצם פועלים במסגרות האלו, באופן כללי.
אלכס מילר: זבולון אורלב עדיין לא הגיע.
אלכס מילר: יש לנו, פשוט הוא ביקש שהרב יובל שרלו, שצריך אני מבין לעזוב, אז אנחנו ניתן לך ואחר-כך חבר הכנסת אייכלר וכל האורחים המכובדים בהמשך, אנא הירשמו.
יובל שרלו: נקודת המוצא של דבריי היא שהדיון שלנו עוסק בקיומה של ליבה במוסדות האקדמיים.
יובל שרלו: זה אומר שני דברים.
יובל שרלו: אחד, שמצד אחד זה מוסד אקדמי שיש בו חופש אקדמי, שאלת החופש, החירות של האקדמיה היא נקודת מוצא שצריכה להיות.
יובל שרלו: מצד שני, גם בעולם של חופש ושל חירות ושל רב תרבותיות, במדינת ישראל הולכת ומתגבשת עמדה שצריכה להיות ליבה מסוימת שבעיקר עוסקת בשאלת הזהות.
יובל שרלו: בשל העובדה הזאת, אני חושב שמדינת ישראל צריכה לעודד ואפילו לחייב את המוסדות האקדמיים, אם היא מקדמת ליבה בתחומים אחרים, שיהיה לה ליבה של זהות ובראש ובראשונה, בשל העובדה שהיא מוגדרת בחלק מחוקי היסוד כמדינה יהודית דמוקרטית, אז הליבה שלה צריכה להיות ליבה של יהדות דמוקרטית, אנחנו כרגע, בדיון הזה, נדגיש שאלה של לימודי יהדות ברוח האקדמית.
יובל שרלו: מוסד מעין זה מתקיים באוניברסיטת בר-אילן.
יובל שרלו: אוניברסיטת בר-אילן היא מזמן כבר לא אוניברסיטה דתית במובן המקובל של המילה, לא ברשות הרבים הציבורית שלה, לא במינויים, אבל יש בה סדרה שלמה של לימודי יסוד שמחויבים בהם כל הסטודנטים ולימודי היסוד האלה בהחלט יוצרים ליבת זהות משותפת ומאוד מאוד משמעותית והמדינה שהלכה בהרבה מאוד מערכות חינוך בתחומים האלה, כלומר בוועדת שנהר שהציעה את ההצעה הזאת ובקידומים נוספים, בעצם הקיום הזה של יום הזהות היהודית, צריכה הכנסת לקבל החלטה שחלק בלתי נפרד מהתואר האקדמי הוא לימודי יסוד בתחום הליבה, זה מקובל מאוד בעולם וזה מאוד מאוד הגיוני.
יובל שרלו: מה תכלול הליבה הזאת?
יובל שרלו: הליבה הזאת צריכה לכלול מערכות שונות של תחומים.
יובל שרלו: אני כמובן אדבר על ההיבט היהודי.
יובל שרלו: אני חושב שבהחלט ניתן לא להכתיב, אבל להציע במה מסוימת לכל מוסד לפי רוחו ולפי דרכו, להציב את עולם היהדות ואת הזיקה היהודית לחיים שאנחנו חיים בתוכם היום, כחלק בלתי נפרד מהחינוך האקדמי, ואז יש פה שני דברים: האחד הוא שהאקדמיה בכלל תחייב גם את אלה שלא עוסקים במדעי הרוח, לעסוק בהיבטים הרוחניים והערכיים של הדברים, ושתיים, שמשעה שהעולם האקדמי, שהוא המוביל בתחום מערכת החינוך ובתחום מערכת הצבת איזה שהוא מודל של קיום משכיל בעולם יראה וינכיח את העובדה של זהות העם היהודי והזהות היהודית היא חלק ממש בלתי נפרד מהתואר האקדמי, הדבר הזה הוא בהחלט גם גורם שמשפיע על כל רבדי החברה בישראל ועל כל ההיבטים ואשר על כן, ראוי מאוד שהכנסת תאמץ את העמדה הזאת ושוועדת החינוך תעביר את זה או לפסים של דו-שיח, זה תמיד יותר טוב לעשות את זה בדו-שיח עם המוסדות להשכלה גבוהה, ואם לא, לבדוק את האפשרות של חקיקה.
אלכס מילר: כן, משה ויגדור, מנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה.
משה ויגדור: קודם כל, תודה רבה.
משה ויגדור: אני חושב שהנושא הזה הוא חשוב ביותר והאקדמיה מתייחסת אליו בחשיבות ואני שמח על מה שאמר הרב שרלו.
משה ויגדור: אני אתן קצת נתונים איפה אנחנו נמצאים.
משה ויגדור: אז קודם כל, כבר בשנת 2008 קיבלה הוות"ת החלטה שעל-פיה לימודי היסוד בכלל, לרבות לימודי היהדות, הם במוסדות להשכלה גבוהה, הם לימודים נחוצים שיש לעודד את המוסדות לפתחם ולהרחיבם ואז גם היא קיבלה את ההחלטה לממן את אותם לימודי יסוד באוניברסיטת בר-אילן.
משה ויגדור: סיבות שונות ובעיקר היעדר תקציבים, יצרו מצב שאי-אפשר היה לממש ולימודים אפילו התכווצו.
משה ויגדור: צריך לזכור קצת את מה שהיה בעבר, שבגלל קיצוצים תקציביים כבדים שהושתו על מערכת ההשכלה הגבוהה, עד 2010, התייבשו במידה רבה לימודי מדעי הרוח בכלל והרבה מאוד בתחום מדעי היהדות.
משה ויגדור: תחומי ידע שלמים, למשל, כמו תלמוד, בחלק מהאוניברסיטאות, נמצאו ממש בסכנת הכחדה.
משה ויגדור: וזה המצב שבו אנחנו מתחילים.
משה ויגדור: מה שאנחנו חווים היום, זה היעדר לימודי יהדות מספיקים וזה נובע במידה רבה מאותם קיצוצים תקציביים, הסגל מבוגר, כי לא היה גם גיוס סגל וחלק מהיכולות לתת זה שיהיה סגל, שהוא מתחדש.
משה ויגדור: בסוף 2010, ראשית 2011, זה ממש אחרי ההסכם הרב תקציבי החדש עם האוצר, ועל רקע אותו הסכם, קיבלו מל"ג ו-ות"ת, החלטה לתקצב לימודי העשרה בתחומים של רוח וחברה, לרבות מדעי היהדות.
משה ויגדור: ות"ת העמידה בתוכנית החומש הזו תקציבים לגיוס סגל מיוחד למדעי הרוח בתחומים האלה ומל"ג אימצה את המלצות ות"ת רק לאחרונה ואימצה גם את דו"ח פרופ' פנינה קליין, שבזמנו דיבר על החשיבות של לימודי היסוד האלה.
משה ויגדור: היום קיימות כבר כמה תוכניות שהתחילו לעבוד.
משה ויגדור: ואני אתן רק כמה דוגמאות.
משה ויגדור: אגב, גם באוניברסיטאות, גם במכללות.
משה ויגדור: אבני פינה, באוניברסיטה העברית, שמציעה 108 קורסים שונים בתחומים רחבים, יש בתוכם הרבה קורסים בתחום מדעי היהדות.
משה ויגדור: דרך רוח, זה התוכנית בחיפה, כלים שלובים בתל-אביב, כמובן אוניברסיטת בר-אילן שיש לה ממש מערכת לימודי יסוד יחסית טובה, ומלמד שזה בספיר.
משה ויגדור: זאת אומרת, גם במכללות יש התחלה של הבנה לעניין הזה.
משה ויגדור: יש עוד תוכניות נוספות בצנרת, יש תוכנית של אריאל ויש תוכניות נוספות שבודקים אותן עכשיו.
משה ויגדור: העיקרון שנקבע הוא שכל סטודנט תואר ראשון יידרש ללימודי קורס העשרה מרחיבי דעת בתחומי ידע, לרבות יהדות, בין שש עד 12 נ"זים, זאת אומרת זה 10% מהתואר.
משה ויגדור: אנחנו אומרים ש- 10% מהתואר יהיה בלימודי יסוד.
משה ויגדור: עכשיו, באופן ברור לימודי היסוד יש בהם הרבה מאוד בנושא של ידיעת הארץ, היסטוריה של העם ויהדות ומדובר בתהליך הדרגתי שכולל גיוס מרצים, כי זה לוקח זמן לגייס מרצים, התאמות שיש לעשות בפקולטות למדעי הרוח ודרך פעילותן, רענון תכני הלימוד, כי נתתי למשל את הדוגמה של תלמוד, אז אחת הסיבות שתלמוד גם לא משך תלמידים, כי הוא היה מאוד טקסטואלי.
משה ויגדור: היום הרצון הוא שלימודי התלמוד יהיו מחוברים לראייה כוללת יותר וללימודים אינטגרטיביים ובצורה הזאת ימשכו אנשים ללימודים האלה בצורה טובה יותר, חשוב מאוד למשוך תלמידים נוספים והמאמץ הזה כולל את הרחבת והגדלת מספר התלמידים שלומדים מדעי הרוח ויהדות.
משה ויגדור: מלבד זה, נחתם לאחרונה גם הסכם עם קרן ידע נדיב לעידוד מדעי הרוח בתוכם לימודי היהדות, תוך הפעלת גם גישות חדשות שיביאו לעניין ולמשיכה.
משה ויגדור: והסכום הזה, ההסכם הזה למשל הציל את כל לימודי המזרח התיכון שהוא לימודים בסיסיים על מה שקשור אחר-כך בלימודי היהדות, לימודי התנ"ך, לימודי התלמוד.
משה ויגדור: זה עוד תחום שכמעט נכחד וההסכם הזה בעצם הציל אותו.
משה ויגדור: עכשיו, האתגר העיקרי שעומד בפנינו היום, זה היכולת למשוך תלמידים מצטיינים למדעי הרוח וליהדות, שהתמחו במגוון מקצועות בתחומי האירוח ולימודי היהדות והיעד של ות"ת ומל"ג – הרחבת המסגרות של לימודי מדעי הרוח, בכללן לימודי יהדות ולימודי ארץ ישראל, כך שכפי שאמרתי, כל תלמיד שיסיים תואר ראשון, ילמד אחד מקורסי היסוד האלה.
משה ויגדור: עם זאת, ובזה אני מסיים תכף, ועל רקע התייבשות שחלה במדעי הרוח בעשור האחרון ועל רקע של דעיכה של חלק מתחומי הידע כתוצאה מאותם צמצומים תקציביים, לוקח זמן וצריך להבין, לבנות מחדש את מה שחסר.
משה ויגדור: ולוקח זמן לגייס מרצים ולוקח זמן לפתח תוכניות חדשות עם גישות חדשות, שימשכו תלמידים.
משה ויגדור: כי כל הרעיון הוא למשוך תלמידים כי רק כשיהיה לנו מדעי רוח מאוד עשירים ומבוססים, נוכל להציע לכלל התלמידים, גם מי שלומד הנדסה ומי שלומד פיסיקה, חשוב מאוד, אין בכלל ספק, שייקח קורס בלימודי יסוד, כפי שאמרתי – עד 10% מהתואר, שזה מאוד משמעותי.
משה ויגדור: ות"ת הקימה ועדה לאחרונה בראשות פרופ' מלכה רפפורט חובב, שהיא מקדמת את הנושא, עוקבת אחריו, כדי להבטיח שנצליח להגיע ליעד הזה ומל"ג עוסקת בזה, מתוך הבנת חשיבות העניין, כשוות"ת מספקת את התכנון והתקצוב.
משה ויגדור: ועוד פעם, אחרי עשור שבו התכווצו אותם לימודים, אנחנו נמצאים היום במצב שיש הבנה לצורך לפתח, יש הבנה בראשות מל"ג ובהבנתו של יושב-ראש מל"ג, שר החינוך גדעון סער, שצריך לפתח את זה, צריך לפתח אבל על בסיס יסודות אקדמיים איתנים.
משה ויגדור: אי-אפשר סתם להגיד לאנשים – תבואו ללמוד, כי זה כפי שהיה בעבר, יבואו, יעשו V וילכו הלאה.
משה ויגדור: צריך יסודות אקדמיים, צריך קורסים רחבים, צריך מגוון רחב ואת הדברים האלה עושים, זה נמצא על הפרק.
משה ויגדור: אני לגמרי מקבל את מה שנאמר, שצריך לעשות דיאלוג.
אלכס מילר: אין איזה שהוא קורס ליבה לכל המוסדות להשכלה גבוהה?
משה ויגדור: מה זה קורס?
משה ויגדור: אתה נותן קורסי ליבה רחבים, שמאפשרים לתלמיד ללכת למה שמושך אותו, מה שייתן לו את מה שחסר לו.
משה ויגדור: הרי אנשים באים מרקעים שונים וצריך לתת מגוון רחב שבסופו של דבר יוצר את אותה זהות יהודית שהיא פסיפס שלם.
משה ויגדור: כל אחד בא עם מטען אחר, הוא רוצה משהו מסוים וצריך לתת מגוון של קורסים ברמה גבוהה.
משה ויגדור: כי אם זה, עוד פעם, זה לא יהיה ברמה גבוהה, אם זה לא יהיה מרצים מובילים, זה גם לא יצליח.
משה ויגדור: מה שהצליח בבר-אילן, זה שהצליחו לייסד מערכת מבוססת לאורך שנים, ולא קיצצו אותה, היא קיבלה תקציב ייעודי, מיוחד, וזה מודל שאפשר ללכת לאורו ולהמשיך אתו.
אלכס מילר: אבל אין איזה חשיבה של לבוא ונגיד לעשות לפחות שיהיה במסגרת הלימודים האקדמיים המלא של תואר לפחות קורס אחד שיהיה של כולם?
משה ויגדור: אבל זה מה שאמרתי שעושים.
משה ויגדור: זה בדיוק מה שהחליט המל"ג, שהיעד הוא להגיע למצב שכל תלמיד יהיה לו קורסי העשרה בלימודי יסוד, לימודים מגוונים, אבל צריך לפתח אותם.
משה ויגדור: אי-אפשר לקחת קורס אחד ולהציע לכולם.
משה ויגדור: קודם כל, גם אין מורים לקורס אחד.
משה ויגדור: אתה מוכרח לעשות מגוון.
משה ויגדור: אתה צריך שיהיו מורים רבים בקורסים שונים.
משה ויגדור: בתחומים, אמרתי, רק באוניברסיטה העברית, באבני פינה, יש 108 קורסים שונים, עם מרצים שונים, עם התמחויות שונות.
משה ויגדור: ואנשים בוחרים, תלמידים בוחרים, מה שמעניין אותם.
משה ויגדור: צריך לראות, כפי שהחליטה המל"ג והוות"ת, שהתלמידים יוכלו לקחת ויהיו להם בין שישה ל- 12 נ"זים למהלך התואר, בתחום של לימודי היסוד.
משה ויגדור: אבל עצם הבחירה מה ללמוד, כל אחד ייבחר מתוך מה שמציעים לו, מתוך סל.
אלכס מילר: אם אתה יוצר בחירה – זה מצוין, זה מבורך.
אלכס מילר: אבל יש לי בעיה שיש מוסדות שאין שם בכלל וגם אין בכלל כוונה לעתיד, להכניס משהו.
אלכס מילר: נגיד, כל הנושא של המכללות.
משה ויגדור: אני נתתי דוגמה.
משה ויגדור: נתתי דוגמה את ספיר.
אלכס מילר: אם אתה לוקח מכללות, אני לא חושב שנגיד במכללת, באותן מכללות שלומדים הנדסה, סתם לדוגמה, יש בכלל איזה שהיא חשיבה להכניס את הסוגיה של הקורסים האלו.
משה ויגדור: יש חשיבה לשלב מורים שמלמדים באוניברסיטאות סמוכות.
משה ויגדור: זאת אומרת, לימודי הנדסה, המכללה להנדסה בירושלים יכולה להיעזר בקורסים של האוניברסיטה העברית, ונעזרת.
משה ויגדור: כמו ספיר.
זבולון אורלב: יש את מכון לב.
משה ויגדור: וגם את מכון לב, נכון.
משה ויגדור: יש מגוון.
משה ויגדור: לספיר יש מגוון.
משה ויגדור: המעניין הוא שספיר עשתה את זה, וספיר, אין לה את התחומים האלה, אבל ספיר לקחה על עצמה וגם באריאל אין את הלימודים האלה ובכל-זאת הם נכנסו.
משה ויגדור: הם מבינים.
משה ויגדור: יגיעו לשם מורים שייתנו את הקורסים או שתלמידים ייסעו למקום אחר, לקחת את אותם קורסים.
אלכס מילר: ומתי אנחנו נראה בסופו של דבר איזה שהיא פריסה?
משה ויגדור: יש כבר, זה כבר קיים.
משה ויגדור: יש כבר.
אלכס מילר: מתי אפשר להגיד שעד נגיד שנת כך וכך, בכל המוסדות האקדמיים, תהיה לפחות במשך התואר לכל הסטודנטים, חשיפה לפחות לאחד הקורסים, כמה שהוא בוחר, לנושא של הזהות היהודית?
משה ויגדור: כפי שאמרתי, כבר יש היום כעשר תוכניות, חלקן בצנרת, חלקן אושרו, ציינתי את אלה שאושרו, עם הרבה מאוד קורסים, הרבה מהתלמידים כבר נחשפים, ודאי שבאוניברסיטאות הגדולות שיש שם מרבית, מספרים גדולים של סטודנטים, זה – יש, זה נמצא, זה דבר שנמצא בתהליך.
משה ויגדור: אני מקווה וזה אמור להיות לפי היעדים עד סוף החומש מבחינת החומש התקציבי.
משה ויגדור: זה בתוך תכנון שמלווה גם בתקציב.
משה ויגדור: הדבר הזה הרי לא יכול להיות, בתקופה של הצמצומים התקציביים, לא היו מורים, קורסים הצטמצמו, לא משכו תלמידים.
משה ויגדור: אנחנו היום במצב לא טוב.
אלכס מילר: אני רואה כאן בעצם, קודם כל, מצב שאנחנו מוצאים דרך לחזק את כל הנושא של מדעי הרוח שאנחנו יודעים שיש שם בעיה מאוד גדולה.
משה ויגדור: זה לב העניין.
אלכס מילר: ודבר שני, כמו שנאמר, זה חיזוק של היהדות וכל הנושא של לימודי היהדות ולימודי היסוד במערכת ההשכלה הגבוהה.
אלכס מילר: אז אם אנחנו יודעים עכשיו שתוך חמש שנים, כל המוסדות יהיו חייבים לתת לפחות קורס אחד, כמובן לבחירה.
אלכס מילר: דרך אגב, אני לא חושב שדווקא במצב כמו שאתה אומר, שחסר מורים ויהיה Over בחירה לאותם הסטודנטים, לדעתי זה באמת יהיה איזה שהוא משהו כחובה שבסופו של דבר כולם יישרו קו למשהו מסוים, בגלל זה אני חושב שצריך לבנות את זה בצורה כזאת שגם יהיה נוח, בוא נגיד, ללמד את זה, מבחינת הקבוצה של אותם המרצים שיהיו בתוך המערכת הזאת ומצד שני, גם תוכנית הלימודים, שהיא תהיה מספיק, הסילבוס של אותו קורס, שיהיה מספיק בנוי טוב, על-מנת שהמסר גם יעבור בצורה הטובה ביותר.
אלכס מילר: שזה לא יהיה איזה שהוא משהו, אתה יודע, שרק לצאת ידי חובה, הנה בבקשה, עשינו, עשו שם איזה 45 דקות במשך השבוע, 14 שבועות של הסמסטר, רק לצאת ידי חובה, קורס שאין לו מבחן.
משה ויגדור: זה בדיוק מה שלא רוצים, נכון.
אלכס מילר: שהוא לא משפיע יותר מדי על הציון של התואר ובזה סיימנו.
אלכס מילר: זו אינה המטרה.