GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורן רשטיק: תראו, חברים, לצערי, לצערי, הדיון בוועדה הזאת- - -
מירי רגב: בזמן שאתה בנסיעות לחו"ל, אתם כל יום עוברים.
אורן רשטיק: הדיון בוועדה הזאת.
אחמד טיבי: בכל זאת צריך.
אורן רשטיק: חבר הכנסת טיבי, עכשיו אני פונה אליך.
אלכס מילר: סליחה, סליחה, אדוני.
אלכס מילר: אל תפנה לחברי כנסת.
אורן רשטיק: אז אני לא אפנה.
אורן רשטיק: אני פונה ליושבים בחדר.
אורן רשטיק: לצערי, הדיון בחדר הזה.
אחמד טיבי: אל תטיף מוסר רק, תיזהר.
אורן רשטיק: הדיון, הדיון בחדר הזה, כפי שמשתקף אלי, בדיוק מקדש וממשיך לייצר את אותה קוטביות ואת אותה התססה, במקום ליצור דו-שיח.
דני דנון: אם היו מגיעים נציגים של כהנא חי לאוניברסיטה שלך, הייתי רואה את כל הסטודנטים מפגינים, ובצדק.
אלכס מילר: חבר הכנסת דנון, אנחנו לא נתקדם ככה.
אורן רשטיק: אתה רוצה לשאול אותי שאלות?
אלכס מילר: אדוני, סיימת?
אורן רשטיק: כי אני יכול לענות.
אורן רשטיק: אני יכול לענות לך בצורה מסודרת.
אלכס מילר: תודה, סיימת.
אורן רשטיק: תודה רבה.
מסעוד גנאים: רק אני מבקש שלא להפריע לי, אני אדבר חינוך כל חברי הכנסת שהחינוך כל-כך חשוב להם ומפריעים ועכשיו באים לוועדת החינוך.
משה (מוץ) מטלון: אתה יכול להודות ליושב ראש על זכות הדיבור.
מסעוד גנאים: נו, תודה.
אלכס מילר: הסכמים סודיים אנחנו לא חושפים.
מסעוד גנאים: זה גם סודי?
אחמד טיבי: אתה מוכן לוותר על כל מה שלקחת ממנו?
מסעוד גנאים: זה גם סודי, זה גם סודי.
משה (מוץ) מטלון: אני עוד לא לקחתי.
מסעוד גנאים: אני לא חושב שהוא מוכן.
מסעוד גנאים: אני מקווה שהוא יהיה מוכן.
מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אני חושב שהתגובה של משרד החינוך, אני חושב, היא מנוגדת לכל הערכים החינוכיים.
מסעוד גנאים: אם המטרה של החינוך בישראל, לפחות השנייה או שלישית, זה החינוך לפלורליזם, לקבלת האחר.
מסעוד גנאים: קבלת האחר, אני לא יודע מה מאיים עליכם נכבה.
מסעוד גנאים: למה מרגישים איום ופחד?
מסעוד גנאים: כנראה יש משהו.
מסעוד גנאים: כנראה יודעים אתם מה שחוללתם.
מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אתה בעצמך, אני חושב, רדיפת הנכבה כאירוע, כמושג, כאילו הוא דבר שמאיים על קיומה של מדינת ישראל, זה בעצמו, אני חושב, אומר דרשני.
מסעוד גנאים: זה אומר שעליך ועל האחרים במדינת ישראל להודות ולהכיר באסון שחוללו לעם הפלסטיני.
אלכס מילר: אבל זה מה שאתם מנסים.
מסעוד גנאים: אני לא אאריך דברים, רק תן לי.
אלכס מילר: שוטפים מוח לצעירים שחיים במדינה, שהיא אסון.
אלכס מילר: זה הסתה.
מסעוד גנאים: תן לי, תן לי.
מסעוד גנאים: אני רק לא יודע איך חבר הכנסת טיבי, איך אמר לו שיקרא ספר.
מסעוד גנאים: הוא קרא ספר, הוא קורא ספרים?
מסעוד גנאים: לא חוות החיות ולא אורוול ולא דיקנס.
מירי רגב: מה אתם רוצים את החיות, אתם רוצים חיות.
מסעוד גנאים: חוות החיות.
מסעוד גנאים: רגב, רגב, זה לא מושג בשוק, זה ספר.
מסעוד גנאים: זה ספר.
מסעוד גנאים: היא לא מכירה, מה מעניין אותה?
מסעוד גנאים: לקרוא ספר?
מירי רגב: אתה צריך לקרוא את הספרים שמחלקים אותם בעזה.
אחמד טיבי: לא נותנים לנו לחלק ספרים בעזה.
מירי רגב: פה זה הסתה.
מסעוד גנאים: תני לי להרגיע אותך.
אלכס מילר: קודם כל, אתה לא מכבד את חבר סיעתך.
מסעוד גנאים: היושב ראש, תן לי להרגיע את דנון.
אלכס מילר: לא צריך להרגיע אף אחד.
מסעוד גנאים: אני מרגיע אותם שלא יקראו לי אני בוגד, אני גיס חמישי ואני מדבר, חלאס, אז תחסכו את כל המושגים האלה.
מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אני חושב שהכחשת הנכבה ורדיפתה, היא הולכת ביחד עם אנטי דמוקרטיה ועם סתימת פיות.
מסעוד גנאים: אלה שני הדברים ביחד.
מסעוד גנאים: אבל אני מאחל לכל אחד, אני חושב שכל אחד שרודף הנכבה, היא תרדוף אותו.
מסעוד גנאים: ובסוף, אני מאחל לך, אתה, בעל החוק, הנכבה תרדוף אותך ותחולל לך, רדיפה פוליטית, שתתבטא בסוף בבחירות.
אלכס מילר: אני מזמין כל מי שרודף אותי, מוזמן בכל מקום ובכל שעה.
אלכס מילר: רונן שובל, בבקשה.
רונן שובל: כמה דברים קטנים.
רונן שובל: ב- 31.5, ב- 2011, היתה פה ישיבה בכנסת, בוועדת החינוך, שבה אוניברסיטת תל-אביב ביקשה, אם יש בעיה עם הסתה של ראאד סלאח ואחרים, אז צריך, המחוקק צריך לפעול בנושא והמחוקק פעל בנושא ותיקן את חוק יסודות התקציב, תיקון מס' 40, שקבע שאם מתקיימת במוסד פעילות שיש בה כדי להצביע על הקמת מדינת ישראל כיום אבל ועל שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית, זה עבירה על החוק ולכן על פניו מדובר בעבירה על החוק.
רונן שובל: מדובר בשלושה אירועים שונים, מדובר בשלושה אירועים שונים.
רונן שובל: אירוע אחד, שאכן נמצא מחוץ לאוניברסיטה, שהוא אירוע של זוכרות ככל הנראה, שזה אגב, למי ששאל, הרוב שם זה כסף זר של ממשלת בלגיה, ומדובר בעוד שני אירועים, אחד אכן של בל"ד והשני של “איקרא”, מהפרסומים שיוצאים באוניברסיטה.
רונן שובל: באירוע של “איקרא” עומד לדבר נידאל סעיד, מחבל שנשפט וריצה תשע שנים על מעורבות בטרור.
רונן שובל: האירוע הזה, אגב, לידיעת האוניברסיטה, זה בבניין בחדר 003 תחת הכותרת – יום השנה 64 לנכבה, בסולידאריות עם האסירים.
אלכס מילר: ועד ראשי האוניברסיטאות כאן?
אלכס מילר: ור"ה כאן?
רונן שובל: זה לפי הפרסומים באוניברסיטה.
מירי רגב: תבדוק את זה.
מירי רגב: הוא יבדוק.
מירי רגב: יבדוק ויוציא את זה לאולם מחוץ לשטח האוניברסיטה.
מוטי כהן: יש אירוע במלון בן דוד, שאגב, הוא גם בתנאי רישיון מסוימים והוא אגב מצולם, על-מנת לתעד אם תהיה שם הסתה או דבר אחר.
אלכס מילר: סליחה, יש החלטה של ועד ראשי האוניברסיטאות, שהיא חד משמעית, שהיא אומרת דבר כזה – שאין כניסה של אנשים שהורשו בסיוע לארגוני טרור, הורשו למוסדות להשכלה גבוהה.
אלכס מילר: יש החלטה של ור"ה.
אלכס מילר: אנחנו קיבלנו את ההחלטה הזאת, גם בעניין.
מוטי כהן: קודם כל, יכול להיות, קודם כל, ור"ה זה גוף וולונטארי, זה לא גוף שמקבל החלטות.
אלכס מילר: בסדר, אז אין בעיה.
מוטי כהן: לא, זה קודם כל.
מוטי כהן: אבל לגופו של עניין.
מירי רגב: הוא, הוא מחליט מה החוקים שהוא מקבל.
מירי רגב: תקציבים הוא מקבל.
דני דנון: פתאום זה גוף וולונטארי?
אלכס מילר: הסיכום שלי עם ועד ראשי האוניברסיטאות היה שהצעת חוק שאני הגשתי בנושא הזה, לא תקודם, כפוף לכך שאותן המלצות שהיו לוועד ראשי האוניברסיטאות, גם בעניין אלו שהורשעו וגם בעניין של המנון המדינה, ... בכל המוסדות להשכלה גבוהה.
אלכס מילר: אוניברסיטאות.
אלכס מילר: אם אתם אומרים שזה וולונטארי ומי שבא לו עושה ומי שלא בא לו, אין בעיה, תקבלו את זה בחוק.
מוטי כהן: לא ידוע לנו על אדם כזה שמגיע.
מוטי כהן: מה שאנחנו אישרנו.
רונן שובל: זה הפרסומים באוניברסיטה.
רונן שובל: לקחנו את זה מפרסומים.
מוטי כהן: אני לא יודע.
מוטי כהן: אני לא ראיתי.
מוטי כהן: אם יש פרסום שיש פעולה שבניגוד לסיכומים.
דני דנון: אם נראה לך את הפרסום הזה, אתה תחזור בך, אדוני המנכ"ל?
מוטי כהן: אנחנו נמנע.
דני דנון: אנחנו נביא לך את זה עכשיו.
מוטי כהן: אז בסדר, אנחנו נפעל בהתאם.
דני דנון: מחבל מורשע, מגיע לדבר.
מוטי כהן: סליחה, תרשה לי רק.
מוטי כהן: מה שאנחנו קיבלנו בקשה זה דיון והרצאה לגבי חשיבות ההצלחה של סטודנטים והשפעתה על העתיד החברתי כלכלי והתפתחותי.
אלכס מילר: ומי האורחים ומרצים שם?
מוטי כהן: ראאד פתחי, בעל דוקטורט מסקוטלנד בהלכה, תואר ראשון.
מוטי כהן: זה מה שכתוב.
אלכס מילר: אז כנראה שעושים לכם פה תרגילים.
מוטי כהן: יכול להיות.
אלכס מילר: אומרים משהו אחד, ומביאים משהו אחר.
מוטי כהן: אז אני מצטער.
מוטי כהן: אם יש תרגיל.
אלכס מילר: אז כנראה יש לכם, כנראה שהאנשים שכביכול אתם רוצים לסייע להם, לתת להם את האפשרות במה ולתת להם אפשרות ביטוי, גם עושים לכם תרגילים מאחורי הקלעים.
מוטי כהן: אין בעיה, כל זמן שיש פנייה שאומרת שהם רוצים לחלק מלגות, כשאנשים הם לא עוברים על החוק ואין שום דבר אחר שיכול, אנחנו לא יכולים לפעול שום דבר.
מוטי כהן: אם יש מידע שמגיע אלינו עכשיו, למשל, שמופיע שם אדם שמנוע מלהיכנס לאוניברסיטה, אנחנו כמובן לא ניתן לו להיכנס לאוניברסיטה.
עינת וילף: אם יתברר לכם שתלמידים שיקרו כדי להשיג את האישור, האם הם יישארו באוניברסיטה?
מוטי כהן: אז יכול להיות, יש ועדת אירועים שאגב בראשה עומדת סגנית הרקטור, שהיא בודקת את הדברים האלה.
מוטי כהן: היא תבדוק את זה, ואם זה אכן כך, אנחנו לא נאשר את זה, זה הכל.
עינת וילף: אבל מעבר ל-לאשר את זה, אני חושבת שראוי שהאוניברסיטה תנקוט צעדים משמעתיים אם יתברר שתלמידים שיקרו.
מוטי כהן: יכול להיות, כן.
עינת וילף: שיקרו כדי לקבל אישור.
מוטי כהן: בוודאי.
מוטי כהן: ואנחנו גם נמנע, כמובן, מאותם אנשים.
אלכס מילר: דרך אגב, חבר הכנסת וילף, זה גם מה שמתקיים היום.
אלכס מילר: מה שאומרים הם שמבחינתם, איך שהוצג האירוע להנהלת האוניברסיטה, זה משהו אחר ממה שאומרים אנשים שארגנו את האירוע.
מוטי כהן: האוניברסיטה יכולה לאשר רק את מה שנותנים לה.
מוטי כהן: אנחנו, אין לנו משרד בילוש.
אלכס מילר: רבותיי, אתם הרי מלמדים לכך שאנחנו צריכים להסתכל על כל התמונה ולא רק על מה שנותנים לכם במסמך.
אלכס מילר: זה האקדמיה של מדינת ישראל.
אלכס מילר: אז אם בצורה כזאת אפשר לבוא ולמרוח אתכם ולהגיד שמצד אחד אנחנו לא עושים כלום וחס וחלילה ואתם תחשבו שאנחנו עושים פה איזה אירוע לציון של האסון של הקמת מדינת ישראל, ואתם תאמינו שזה בדיוק ביום של הנכבה ואז בסופו של דבר ההפוך מסתבר, אז רבותיי, אתם מלמדים למשהו אחד ועושים משהו אחר בפועל.
אלכס מילר: אצלכם במוסד.
אלכס מילר: אבל אני מצטער, יש לנו כאן.
רונן שובל: מנכ"ל האוניברסיטה, לידיעתך, מחר יש עוד אירוע, תחת הכותרת 64 שנים לנכבה, שמתקיים באולם בר שירה בין שש בערב לתשע בערב.
רונן שובל: גם זה פורסם ושוב, מתוך פרסומים של סטודנטים באוניברסיטה שהעבירו לנו.
רונן שובל: אני חושב שהאוניברסיטה מכירה את העניינים וקצת מפלפלת עיניים ולא לוקחת אחריות ומאפשרת בהתנהגות הזאת לסוג של פיגוע של תעמולה נגד מדינת ישראל ויש חוק ברור במדינת ישראל ולכן, שר החינוך, בשיתוף עם שר האוצר, צריך לפעול בהתאם לחוק יסודות התקציב ולשלול את התקציב היחסי מהאוניברסיטה ובאמת לשים גבול.
רונן שובל: כי אני מסכים מאוד עם ידידי, יושב ראש אגודת הסטודנטים בתל-אביב, לא כל האוניברסיטאות נמצאות תחת מציאות של אנטי ציונות חריפה.
רונן שובל: אבל יש מקרים שאנחנו נתקלים בהם פעם אחרי פעם, והגיעה השעה שדווקא, אני מצפה מאנשים שמדינת ישראל יקרה להם, שידעו לשים את הגבול הזה ולא לתת לפיגועים תעמולתיים כאלה להתרחש בין כותלי האוניברסיטה.
רונן שובל: תודה רבה.
אלכס מילר: חבר הכנסת מטלון, בבקשה.
דני דנון: אם נידאל סאעד יגיע היום לאוניברסיטה, האירוע יתקיים או לא יתקיים?
דני דנון: בפרסום, נידאל סאעד הורשע, ישב תשע שנים במאסר.
דני דנון: אם הוא יופיע היום לאירוע הזה, מה אתם תעשו?
מוטי כהן: אם יש אדם שאנחנו לא נותנים לו להיכנס, שאסור לו להיכנס לאוניברסיטה – הוא לא ייכנס.
מוטי כהן: בשביל זה יש ועדה.
אלכס מילר: רבותיי, לא להפריע לחבר הכנסת.
מוטי כהן: אם ברור שיש הפרה שלא היה היתר שנתנו לו, אנחנו לא ניתן את האישור.
אלכס מילר: רבותיי, תעשו לי טובה, כשאתם עושים את הבדיקות של ההפרה, אפשר לעשות את זה לפני.
מירי רגב: לפני, לא אחרי.
אלכס מילר: ולא אחרי.
אלכס מילר: אפשר לעשות את האירוע למה סאלח נכנס לפני שהוא הולך להיכנס ולא אחרי שהוא כבר נמצא?
מוטי כהן: ראאד סלאח זה סיפור אחר שנעשה בשעתו והוא נעשה בהיתר ובהסכמה ובידיעה בדיוק על מה מדובר ובתנאים מאוד מגבילים.
מירי רגב: על השם של המחבל עכשיו, אמר לך חבר הכנסת.
אלכס מילר: חברת הכנסת רגב, הנושא הזה בטיפול.
משה (מוץ) מטלון: אני לא יודע מה אתם מיתממים.
משה (מוץ) מטלון: באמת, אני לא יודע מה הסיבה שאתם מיתממים.
משה (מוץ) מטלון: אתם נתתם את ההיתרים עם מגבלות כאלה ואחרות, אין לכם שום יכולת שליטה.
משה (מוץ) מטלון: אם יקומו שם לדקה דומייה, לא יקומו, מה ייאמר שם ומה לא ייאמר שם וכל צעד שתנקטו, אתם תנקטו בדיעבד ואני לא יודע גם מה עוצמת התגובה שלכם תהיה אבל הנזק נעשה והנזק ייעשה והטענה שלי באמת לא לח"כים הערבים פה.
משה (מוץ) מטלון: באמת לא לח"כים הערביים.
משה (מוץ) מטלון: מה, זה חידוש שהם מציינים את יום הנכבה?
משה (מוץ) מטלון: זה חידוש שהם משתפים פעולה עם טרור?
משה (מוץ) מטלון: זה חידוש שהם מטיפים בכל העולם נגד מדינת ישראל?
משה (מוץ) מטלון: זה חידוש שאחמד טיבי הוא יועצו של היורש של היטלר היה?
משה (מוץ) מטלון: זה חידוש שהוא עמד לפני כמה זמן, ביום הזיכרון לשאהידים ברמאללה, וציין את השאהידים, אלה רוצחי היהודים, ואתם, אתם, אתם היהודים, כן נותנים לגיטימציה בדיוק לדברים האלה שמובילים אתכם ואתם מגלגלים עיניים לשמיים ואתם מבחינתי גם מפרי חוק ואדוני היושב ראש, אתה עמדת מאחורי חוק הנכבה, אני מבקש ממך ודורש ממך כיושב ראש הוועדה, לפנות לשרים הנוגעים בעניין ולשקול ולהפעיל את סמכותם בחוק, כדי לנקוט צעדים נגד אוניברסיטת תל-אביב.
משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לבוא, לחזור ולומר, ואולי אחמד טיבי לא זוכר את מאורעות תרפ"ט ולא זוכר את גוש עציון ולא זוכר כמה אוטובוסים שהתפוצצו, ולא זוכר את הסירוב של הערבים, ערביי ארץ ישראל, לקבל את החלטת האו"ם ולצאת למלחמה.
אחמד טיבי: אתם מציינים את זה, מה, מישהו אומר לכם לא לציין?
משה (מוץ) מטלון: ואני מציין בכבוד, כן.
אחמד טיבי: תציינו.
משה (מוץ) מטלון: שנייה אחת, ברשותך.
משה (מוץ) מטלון: כנראה שהזיכרון של אחמד טיבי גם נקטע.
אחמד טיבי: רגש יש רק לך?
אחמד טיבי: רגש, יש רק לך?
משה (מוץ) מטלון: רגש יש גם לך.
דני דנון: גם שכל, גם שכל.
אלכס מילר: על כל דבר שהוא אומר, אתם צריכים?
דני דנון: אנחנו לא מפגרים, אתה יורק עלינו ואומר יורד גשם.
אחמד טיבי: הכנסת נחשבת למקום האינטליגנטי ביותר.
אלכס מילר: דנון, תודה.
אחמד טיבי: בגלל אנשים.
דני דנון: להגן על עצמנו.
אחמד טיבי: אתה אדם בינוני.
משה (מוץ) מטלון: למה אתה קופץ כשאני מזכיר את המאורעות האמיתיים האלה, שפכתם דם של יהודים.
משה (מוץ) מטלון: אתם מטיפים לשפיכות דמים.
משה (מוץ) מטלון: שאתם מציינים את השאהידים, שאתה זה שמברך את השאהידים.
משה (מוץ) מטלון: על מה קפצת שציינתי פה עובדות?
משה (מוץ) מטלון: אמרתי, אין לי טענות אליך.
אחמד טיבי: אני מברך את השאהידים שהזכרת, גם שנהרגו על-ידי חיילי הכיבוש.
אחמד טיבי: אני מרכין להם ראש.
מירי רגב: תראו לאיזה מצב הגענו.
מירי רגב: איזה פרלמנט היה מאפשר לך לשבת בפרלמנט שבו אתה מברך שאהידים שעושים טרור.
מירי רגב: זה באמת לא, לא נשמע.
מירי רגב: רק אצלנו.
אחמד טיבי: ראמד דדוע עשה טרור?
אחמד טיבי: גנאיים בסכנין עשה טרור?
מירי רגב: עד היום אנחנו הוכחנו את העיוות הנוראי.
מירי רגב: תתביישו לכם.
אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי וחברת הכנסת רגב.
אחמד טיבי: בדרך-כלל מי שהורג צריך להתבייש.
אחמד טיבי: מי שהורג ילדים.
מירי רגב: אין צבא יותר מוסרי מהצבא שלנו.
משה (מוץ) מטלון: אתה היית יועצו של זה ששלח טרוריסטים לרצוח ילדים יהודים.
משה (מוץ) מטלון: אתה היית יועצו, אני אזכיר לך.
מירי רגב: בדיוק.
מירי רגב: מסתתרים.
מירי רגב: מחבלים, מחבל מסתתר מאחוריהם, כדי לירות.
אחמד טיבי: זה אחד הפרקים הנשגבים בחיי.
משה (מוץ) מטלון: פרק אפל אולי.
משה (מוץ) מטלון: אולי בעיניך זה נשגב, כי אתה משתף פעולה עם טרוריסטים.
דני דנון: עכשיו הוא ימני אז זה אותו דבר.
אלכס מילר: נו, מספיק כבר.
משה (מוץ) מטלון: אני פונה אליכם, אני פונה אליכם, אמרתי לכם, לי אין טענות כלפי חברי הכנסת הערבים, לי יש טענות אליכם.
משה (מוץ) מטלון: תשקלו מחדש את העניין הזה.
משה (מוץ) מטלון: ביכולת
משה (מוץ) מטלון: כם למנוע את הדברים האלה, בסמכותכם ובשיקול הדעת שלכם למנוע את הדברים האלה, תראו למה אתם גורמים.
משה (מוץ) מטלון: אם אתם חושבים שעל-ידי זה אתם גורמים לשיתוף פעולה, להבנות, אני אומר לכם שאתם רק מרחיבים את השסע, מעמיקים את השסע ומרבים שנאה במדינת ישראל ואתם האשמים העיקריים בעניין הזה.
אחמד טיבי: לא אמרת איזה אמצעים אתה מבקש שינקטו נגד האוניברסיטה.
אחמד טיבי: הבוקר אמרת.
דני דנון: תקרא את החוק, יש חוק.
מירי רגב: התקציבים.
אלכס מילר: אמנון בארי סוליציאנו, בבקשה.
אמנון בארי-סוליציאנו: תודה.
אמנון בארי-סוליציאנו: אני מנהל שותף בקרן אברהם, אנחנו ארגון שעוסק בבניה של רעיונות ופרקטיקות של איך חיים ביחד, בחברה משוסעת ואחד מהדברים שאנחנו מצדדים בהם, הוא בהחלט לאפשר למיעוט לציין את הכאב שלו, לציין את הנרטיב ההיסטורי שלו, לאפשר לרוב, לרוב, להזדהות עם המיעוט, בכאב שלו.
אמנון בארי-סוליציאנו: זה, לדעתנו, פרקטיקה שהיא מחויבת המציאות בחברה משוסעת בישראל.
אמנון בארי-סוליציאנו: הזכירו את זה כבר כאן, בחברות קונפליקט ופוסט-קונפליקט בעולם, הדבר הזה הוא מקובל, הוא עוזר כדי ליצור חברה סולידארית, קוהיסיבית, מלוכדת, אחת במדינת ישראל, צריך לאפשר את העניין הזה.
אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו לא רואים פה שום סיבה לרוב היהודי בישראל להיות כל-כך מאוים מהסיפור הזה.
אמנון בארי-סוליציאנו: יש כאן אפשרות לחברה הישראלית להוכיח בשלות ורגישות ויכולת הכלה, שום דבר כאן לא מאיים על החברה הישראלית.
עינת וילף: ראשית, אני חייבת להגיד שאני קצת משועשעת מהתנגשות החוקים שלך, עם חוק זכויות הסטודנט שבמובן מסוים הוא אולי, אני מניחה שבוודאי לא התכוונת לכך, אבל מחייב בעצם לאפשר את זה.
דב חנין: לא, חבר הכנסת מילר מחוקק גם דברים טובים לפעמים.
עינת וילף: אז זה מוכיח משהו על הצורך להיזהר בחקיקה ובכוונות ומה יוצא בפועל.
אלכס מילר: סליחה, חברת הכנסת וילף, אני גם מציע שתבדקו על מה בדיוק מדבר חוק זכויות הסטודנט ועל מה מדבר חוק הנכבה.
עינת וילף: בדקתי את שניהם.
אלכס מילר: ברגע שהמדינה קובעת שמבחינתה כל פעילות של גופים מתוקצבים או נתמכים על-ידיה, לא חוקית, בעניין של ציון יום העצמאות כיום אסון.
עינת וילף: אבל זה לא מה שקבוע בחוק שלך.
עינת וילף: קבוע ששר האוצר רשאי, על-פי שיקול דעתו, להוריד פי שלוש מהתקציבים שהוצאו על עצם האירוע.
עינת וילף: זהו.
עינת וילף: זה החוק.
עינת וילף: בואו, לפני שאנחנו, בכלל, בכל הדיונים האלה שהתקיימו.
אחמד טיבי: זה עולה 7,500 שקל, האירוע.
עינת וילף: נכון.
אחמד טיבי: כמה צריך להוריד לאוניברסיטה?
עינת וילף: הרי זו בדיחה מה שקורה.
עינת וילף: צריך גם להיזכר שכל החוקים, גם אנחנו וגם אני בסוף, תמכתי בסוף כי חשבתי שבסך-הכל הוא מאוזן, היה מקובל עלי שגופים רשמיים, מתוקצבים ונתמכים, ייקנסו, לא ייאסר עליהם, אבל ייקנסו על עריכת טקסים וקנס בגובה פי שלושה מהכסף שהגוף הנתמך או המתוקצב מוציא על האירוע, בטקסים שמציינים את יום הקמתה של המדינה כיום אבל.
עינת וילף: אז צריך לזכור על מה אנחנו מדברים כאן קודם כל בהיבט הטכני, זה הרבה יותר מינורי ממה שאפשר היה להתרשם וזה אכן קצת משעשע לראות את התנגשות החוקים.
עינת וילף: אני חושבת שהובהר לנו כאן שהאוניברסיטה לא מקיימת את האירוע הזה.
עינת וילף: היא לא הגוף שמקיים את זה.
עינת וילף: היא לא מוציאה על כך כסף.
עינת וילף: אבל אני כן אבקש מכם לשקול דבר מאוד ברור, לדעתי זה גם יפתור הרבה מהבעיות.
עינת וילף: תבהירו לתלמידים עכשיו, לפני שהאירוע מתחיל, שאם יתברר שבתואנת שקר הם השיגו את האישורים, הם יושעו כאילו העתיקו בבחינות או בעבודות.
עינת וילף: אני חושבת שחשוב שתבהירו את זה כבר עכשיו לתלמידים.
ג'מאל זחאלקה: בשביל להשעות צריך ועדת משמעת, גברתי.
ג'מאל זחאלקה: מה את המאשימה, את השופטת?
ג'מאל זחאלקה: מי את בכלל?
מירי רגב: היא כלום, אף אחד פה לא שווה כלום, רק אתם שווים.
מירי רגב: זה מי את, זה מי אתה, זה אתה לא מכובד.
אחמד טיבי: סוף סוף את דוברת דברי טעם.
מירי רגב: רק אתה שווה.
מירי רגב: אתה רואה?
מירי רגב: רק אתם שווים פה, מה זה?
עינת וילף: מקבלת את התיקון.
עינת וילף: תודיעו שהם יועמדו לדין משמעתי, אם יתברר שהם בתואנת שקר ארגנו את האירועים ההם.
עינת וילף: אני חושבת שפתאום יתברר שהדברים קצת יותר פשוטים.
עינת וילף: אני רק רוצה להגיד בהיבט היותר כללי.
עינת וילף: אני אשמח ליום שבו יהיו הפלסטינים שיציינו את האסון של כשלון המנהיגות שלהם, את התמיכה.
אחמד טיבי: יש כאלה שמציינים.
אחמד טיבי: יש כאלה שמציינים כל יום.
אחמד טיבי: מה, זה עמדה לגיטימית, להיות אופוזיציה להנהגה.
עינת וילף: באותה מידה שיש יהודים וישראלים, דיברת על להכיר בכאב, אני רוצה לראות את הערבים שיכירו באחריות בקוצר הראייה של המנהיגות, בחוסר היכולת לקבל את ההחלטות בכל הצמתים.
אחמד טיבי: ברשותך, אני לא רוצה להפסיק אותך.
עינת וילף: אבל זה מה שאתה עושה.
אחמד טיבי: אבל הנכבה לא היתה יכולה להתרחש בלי המערב, הריאקציה הערבית, המשטרים הערבים, והציונות.
אחמד טיבי: אני מודה.
אחמד טיבי: שלושת הגורמים האלה, מה, אנחנו מתכחשים לעובדות ההיסטוריות?
עינת וילף: אני רוצה לראות את היום שבו ייקחו אחריות על המצב שבו מייצרים פליטים חדשים מקונפליקט חדש, שנותנים לילד בעזה וברמאללה מעמד של פליט, כך שאתה אמרת, אחמד, שהיהודים הם עם שסבל, רק שכחת להגיד שהם גם עם שלקח אחריות.
עינת וילף: והסיבה שלנו יש מדינה זה שאנחנו ברגע המכריע, ידענו להכיר בזכותם של הערבים למדינה.
עינת וילף: ביום שאתם תכירו בזכות הלגיטימית של העם היהודי למדינתו, גם לכם תהיה מדינה.
עינת וילף: בינתיים, תמשיכו לציין את הנכבה, לא במימון ציבורי, ואנחנו נמשיך לחכות שתיקחו אחריות על מה שקרה.
אלכס מילר: יש לנו פה, ביקשה סטודנטית מתל-אביב, ענבל ליבר, בבקשה.
ענבל ליבר: שלום.
ענבל ליבר: אני סטודנטית לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטה.
ענבל ליבר: אני מייצגת אותי ועוד קבוצה רחבה של סטודנטים שהתאגדנו בימים האחרונים, לאור הטקס המדובר, כדי להקים תא חדש שיהווה אלטרנטיבה ציונית הולמת.
ענבל ליבר: אני רק רוצה להגיד משפט ליו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטה, שדיברת על אידיאולוגיות של ימין ושמאל בתוך האוניברסיטה ואני רוצה להזמין אותך להרצאות במדעי המדינה ולראות איך אנחנו מתמודדים עם מרצים שמאלנים ועם שיח שמאלני שעולה.
אורן רשטיק: הייתי סטודנט למדע המדינה.
אלכס מילר: אתם לא פותחים כאן ויכוח.
אורן רשטיק: יש במדע המדינה גם מרצים שהם פוסט ציוניים.
אלכס מילר: סליחה, זה תעשו אצלכם באגודה.
אלכס מילר: לא אצלי פה.
אורן רשטיק: יש גם מרצים שהם מהימין.
אורן רשטיק: החוג מאוזן.
דני דנון: זה מעניין, אלכס, זה מעניין.
אורן רשטיק: במקרה, היא הזמינה אותי.
אלכס מילר: אני "טחנתי" את זה במשך חמש שנים, גם באגודה וגם בארצי, אז תשחררו אותי מזה.
ענבל ליבר: בקיצור, מה שאני מנסה להגיד זה שאנחנו, כקבוצה, לא התעסקנו בפעילות פוליטית באוניברסיטה בשלוש השנים האחרונות.
אחמד טיבי: יש לכם רשימות, סליחה, של המרצים, פוסט ציוני, ציוני.
ענבל ליבר: אני אביא לך, אין בעיה.
אחמד טיבי: יש לכם רשימות כאלה?
ענבל ליבר: אני יכולה להביא.
אחמד טיבי: זה כל מה שרציתי לדעת.
דב חנין: תעבירו למשרד האוצר.
דני דנון: יש רשימות מי שלא נמצא שם.
דב חנין: עם העתק לחבר הכנסת מילר, בבקשה.
ענבל ליבר: אין שום בעיה.
דני דנון: רוב המרצים נמצאים שם, צריך רשימות של מי שלא נמצא שם.
דני דנון: זה הבעיה.
דב חנין: יש איזה שהוא מרצה שאתם מאשרים לו להמשיך ללמד או שכולם עפים?
דני דנון: הגדרה של ציונים מהאוניברסיטאות.
דב חנין: אבל יש בכל-זאת מרצה שתאפשרו לו להמשיך ללמד, או שאף אחד לא יישאר?
אלכס מילר: חבר הכנסת חנין, תודה.
ענבל ליבר: מה שאני מנסה להגיד זה שאנחנו לא התעסקנו- - -
ג'מאל זחאלקה: לייבוביץ' היה מתקבל אצלכם, דרך אגב?
ג'מאל זחאלקה: לייבוביץ' היה מתקבל?
ג'מאל זחאלקה: עובר?
ג'מאל זחאלקה: אני שואל, אם הוא היה עובר את המבחן שלכם.
אלכס מילר: חבר הכנסת זחאלקה, תודה.
ענבל ליבר: אנחנו לא מעמידים מבחנים למרצים.
ענבל ליבר: אני לא יושבת בוועדת הקבלה.
ענבל ליבר: בכל מקרה, אני רק רוצה לציין שאנחנו לא התעסקנו בפעילות פוליטית באוניברסיטה בשלוש השנים האחרונות, כי אנחנו תופשים באוניברסיטת תל-אביב.
אחמד טיבי: אבל יש לך רשימה שמית.
אחמד טיבי: איך, מה עשית?
אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, אתה יכול לעשות.
אחמד טיבי: זה נראה לך ממצא מעניין או לא, שיש להם רשימות של מרצים, מה חושב כל אחד.
אלכס מילר: לא יכול לסכם מה כל מרצה שלי.
אחמד טיבי: רשימות.
אחמד טיבי: רשימות! ציוני, פוסט ציוני, ימני, שמאלני.
אחמד טיבי: ככה מקטלגים?
אחמד טיבי: בקונגו ברזוויל אין דבר כזה.
קריאה: יש רשימות ויש כתובות, הלאה.
אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, אני לא חושב שיש מרצה אחד, היום באקדמיה, שמסתיר את דעותיו.
אחמד טיבי: היא הבטיחה להעביר.
אחמד טיבי: תעבירי לוועדה ואתה תעביר לכולנו.
אחמד טיבי: אומרים את זה, כאילו כמו דבר נורמטיבי.
ענבל ליבר: אם אפשר לענות לחבר הכנסת טיבי.
אלכס מילר: לא, לא צריך לענות לו.
ענבל ליבר: זה שאין רשימה, אבל אני מוכנה להביא.
ענבל ליבר: בכל מקרה, מה שניסיתי להגיד זה שאנחנו תופשים את האוניברסיטה כמוסד חינוכי שהמטרה שלו היא ללמד ולפתח את הסטודנטים ולא להוות במה לשיח אידיאולוגי פוליטי מסית ופרובוקטיבי, אבל מאחר והאוניברסיטה לצערי מחליטה ללבות את הפוליטיזציה שקיימת בתוכה, אז לכל הפחות שתעשה את זה בשמירה על הערכים של מדינת ישראל ולא תאפשר קיום טקסים שמערערים על קיומה ולקרוא לזה יום הנכבה או שמות אחרים, זה סמנטיקה ואנחנו כאותה קבוצת סטודנטים פונים באמת לרגולאטור, שזה המחוקק, משרד החינוך והמל"ג, להתערב כדי שלא נצטרך להיאבק את אותו מאבק בשנה הבאה.
ענבל ליבר: זה הכל.
אלכס מילר: חברת הכנסת רגב, בבקשה.
מירי רגב: קודם כל, תודה לך, כבוד היושב ראש, זימנת את הדיון החשוב הזה.
אחמד טיבי: גם כשהפציצו בלבנון והרגו, אמרת שהכל שקט.
מירי רגב: בוודאי, גם כשהפציצו בלבנון, כי לבנון מלאה אמצעי לחימה כדי להרוג אזרחים במדינת ישראל.
אחמד טיבי: שקט זה דבר יחסי.
מירי רגב: אמרתי לך, אתה לא צריך להיות פה, אתה צריך ללכת למקום אחר.
מירי רגב: אתם עסוקים כל הזמן בלהשמיץ את המדינה שלנו.
מירי רגב: לא יעזור לכם, זאת מדינת העם היהודי, כך זה יישאר, לעולם היא לא תהיה דו-לאומית ובנוסף לזה, גם אתם לא צריכים להיות חלק מהפרלמנט.
מירי רגב: אם אתם לא יודעים להעריך ולקבל את זה שזאת המדינה היהודית.
אחמד טיבי: יש ועדת קבלה בכנסת?
מירי רגב: יושב ראש הוועדה, אני מודה לך על קיום הדיון החשוב הזה.
מירי רגב: כאן דיברתם מילים מאוד יפות על כאב.
מירי רגב: חשבתי שהכאב הוא רק בצד אחד של המפה ואני מנסה לתאר איזה סוג של כאב ומה יגידו בעצרת של יום הנכבה.
מירי רגב: האם ידברו על כאב, האם ידברו על עתיד טוב יותר, האם ידברו על שלום או שידברו על נגד עתידה של מדינת ישראל, על דה-לגיטימציה של מדינת ישראל, תשמע, מכבסת המילים הזאת, היא לא מוצאת חן בעיני ואני אומרת לך חד משמעית, אוניברסיטת תל-אביב היא בת יענה.
מירי רגב: היא מאפשרת ככיסוי תאנה לפעילות שמאלנית אצלה באקדמיה.
ג'מאל זחאלקה: מזעזע!
מירי רגב: זאת דעתי ואני אגיד אותה.
עינת וילף: מירי, עדיין מותר להיות שמאל.
מירי רגב: עדיין מותר להיות שמאל, נכון.
מירי רגב: אבל מותר להיות שמאל, מותר באקדמיה להיות שמאל, כשיש מקום גם לימין.
דב חנין: אחת וחמישה, עוד מותר להיות שמאל.
דב חנין: נראה אם עד אחת וחצי תשנו את זה.
דב חנין: אחת וחמישה, מותר עדיין להיות שמאל.
מירי רגב: אני רוצה להגיד משהו.
מירי רגב: דב חנין, אני רוצה להמשיך ולהגיד את מה שיש לי להגיד.
מירי רגב: יום הנכבה, ציון יום הנכבה, בא לסמן רק דבר אחד – האסון והאבל להקמת מדינת ישראל.
מירי רגב: עם כל הכבוד למנכ"ל האוניברסיטה, אני לא מבינה איזה שיקול דעת הפעלת.
מירי רגב: אני לא מבינה איזה שיקול דעת הפעלת.
מירי רגב: יש כאן אמירה חד משמעית של המל"ג, לגבי מה זה הסתה.
מירי רגב: יש כאן הסבר חד משמעי מה ומי אמור לקבל את התקציב.
מירי רגב: אז למכבסת המילים הזאת אל תשחק אתנו.
מירי רגב: תגיד לי איזה שיקול הפעלת, כדי למנוע הסתה וכדי להביא את הכאב של אותם אנשים לידי ביטוי ולא את הדה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל.
מירי רגב: זאת פעילות עוינת נגד המדינה.
מירי רגב: אתם משלמים, אתם משמשים כמטריה לנושא הזה.
מירי רגב: אני מציעה לך לחזור בך מההחלטה הזאת, זה לא בושה.
מירי רגב: זה לא בושה.
מירי רגב: עדיף לפני מאשר אחרי.
מירי רגב: לחזור בך.
מירי רגב: הם רוצים לעשות הפגנה, לא רחוקה עזה וגם חלק מאיו"ש, שילכו לשם שיעשו הפגנה.
מירי רגב: כל עוד אתה ממומן על-ידי האנשים, אזרחים כמונו, אתה לא תיתן במה לסוג כזה של אירוע ואני מבקשת ממך, כב' היושב ראש, גם לאור החשיבות של הדיון הזה, לאור ריבוי משתתפים בדיון הזה ולאור האמירות המאוד חשובות שלך, שר החינוך צריך לבוא יחד עם שר האוצר וחד משמעית לקצץ את התקציב שהאוניברסיטה תצליח בכוחות עצמה.
עינת וילף: ברור לך שמדובר ב- 1,000 שקל?
מירי רגב: אם היא החליטה, אם היא החליטה, זה לא רק ב- 1,000 שקל, צריך בכלל לדון על מה קורה תחת המטריה הזאת שנקראת אוניברסיטת תל-אביב.
דב חנין: אולי יסגרו אותה.
דב חנין: יסגרו אותה.
דב חנין: מה פתאום אוניברסיטה?
דב חנין: גם אוניברסיטת בן- גוריון, גם אותה לסגור.