GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב ישראלי: אני חושבת שנכון יותר לקבל הסכמה אקטיבית של הצטרפות לתוכנית מאשר ברירת מחדל כזאת שאחר כך הוא יגיד – לא ראיתי, לא שמעתי.
מירב ישראלי: שנית, זה גם היום מופיע בתקנות – אני חושבת שזה גם יותר נכון שכל המנגנון יהיה בתקנות כי אז יותר קל באמת לשנות את זה.
עינת וילף: דבר אחרון, אם רוצים בכלל להפוך את התוכנית למשהו שלא מערב הורים, זה פשוט נכנס לתשלומי הורים, והתוכנית מיושמת בבית-הספר, ההורים מתבקשים לשלם והתוכנית מיושמת.
מירב ישראלי: ההצעה של חברת הכנסת תירוש היא ברוח הזאת, עד כמה שאני מבינה אותה.
עינת וילף: איפה נדרש השינוי?
עינת וילף: האם זה בתקנות או בחקיקה?
מירב ישראלי: זה בחקיקה, וזה לא העמדה של הממשלה כמובן – שהגישה משהו אחר.
רונית תירוש: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעלות בעיה – גם שוחחתי עליה עם השר.
רונית תירוש: בוא נדמיין מצב, בהנחה שנוסח החוק הוא כזה שאנחנו מבקשים את הסכמת ההורים.
רונית תירוש: ביקשנו את ההסכמה, הם נתנו את ההסכמה, והכול בסדר ויצאנו לדרך.
רונית תירוש: שנה לאחר מכן, שנתיים לאחר מכן, אנחנו ממשיכים באותו תהליך – כל שנה הרי צריך לבקש הסכמה.
דלית שטאובר: לא.
דלית שטאובר: לא כל שנה צריך לבקש הסכמה.
רונית תירוש: אלא?
דלית שטאובר: ברגע שבית-הספר נכנס, הוא בתוכנית.
רונית תירוש: זהו, לתמיד?
יהודית גידלי: עד שיוחלט אחרת.
דלית שטאובר: עד שהוחלט אחרת, אבל לא צריך לקיים הצבעה כל שנה אלא רק לצורך כניסה לתוכנית, כך זה גם מתקיים.
עינת וילף: לא, כתוב כאן:
עינת וילף: לפני תחילת כל שנת לימודים.
מירב ישראלי: אני רוצה לבדוק את זה.
רונית תירוש: אם זה חד-פעמי – אין בעיה.
רונית תירוש: אם זה כל פעם או כל חמש שנים אפילו – נניח שאני לא מקבלת את הסכמת ההורים, אני אתקע עם מחסן מלא ספרים שאין לו שימוש, וזה לא הגיוני.
רונית תירוש: אם ההצעה היא – פעם אחת בית-ספר מודיע, על-פי הסכמה, והוא נכנס – אני לא מוצאת מה ההיגיון, אז כבר הייתי הולכת לנוסח שלי שאומר: בואו נחייב ונגמור עניין עם הסיפור הזה כי למה אנחנו שואלים הורים רק בשנה אחת, ואת ההורים של שנה הבאה לא שואלים?
רונית תירוש: אפשר עוד דבר לעשות, ועל זה דיברתי עם השר – אולי פעם אחת לשאול מאחר שהרציונל הוא שאני לוקחת מהם את הספרים שלהם ולכן נכון יהיה לשאול אותם.
דלית שטאובר: רונית, אני קוראת שוב את מה שכתוב פה.
דלית שטאובר: לפני כל שנת לימודים זה רק לבית-ספר שלא נכלל, כלומר אם אתה לא נכלל בתוכנית.
דלית שטאובר: כל שנה אתה חייב לבוא להורים ולהציע להם שוב כי יש מחזור חדש.
רונית תירוש: אין לי בעיה.
רונית תירוש: אם את אומרת ששואלים בית-ספר פעם אחת, אז בסדר.
דלית שטאובר: אם אתה בתוכנית, אתה בתוכנית.
דלית שטאובר: כתוב במפורש.
מירב ישראלי: צריך לנסח את זה.
עינת וילף: מוסכם שזו הפרשנות היחידה?
דלית שטאובר: כתוב: "בחוק השאלת ספרי לימוד, אחרי "באישור הוועדה" יבוא "לצורך קיום הוראות סעיף זה, בבית ספר שטרם נכלל בתכנית השאלת ספרי לימוד או שפרש ממנה, מנהל בית הספר יהיה חייב לקיים הצבעה בקרב הורי התלמידים בדבר הסכמתם להשתתף בתכנית, לפני תחילת שנת לימודים, במועד ובאופן שקבע השר.
דלית שטאובר: ""
מירב ישראלי: לדעתי אפשר להוריד את המילה "הכול".
רונית תירוש: נכון, היא מטעה.
מירב ישראלי: כי ברגע שבית-הספר, או פרש או לא נמצא, הוא חייב לפני תחילת שנת לימודים להביא.
דלית שטאובר: בסדר.
עינת וילף: אני מבינה שהרעיון כאן - אם אני מנסה לחשוב על הניסוח – היה לחייב את המנהלים לקיים את ההצבעות האלה עד השלב שבו ההורים מסכימים בעצם.
מירב ישראלי: אם הם יסכימו מתישהו.
עינת וילף: כן, עד שמתישים את ההורים.
דלית שטאובר: בכל שנה יש מחזור חדש, יש חובה דמוקרטית לאפשר לו.
מירב ישראלי: הרכב ההורים משתנה.
סמי עטר: בכל שנה שכבה אחת נכנסת, אחת יוצאת, תמיד יש קבוצה גדולה של הורים שנשארת באופן קבוע בבית-ספר.
דלית שטאובר: היא גם יכולה לשנות את דעתה.
עינת וילף: אגב, מדובר על ההורים בכל בית-הספר, כלומר זה לא פר שכבה.
מירב ישראלי: אז אפשר להוריד את המילה "כול", נכון, דורית?
מירב ישראלי: אני חושבת שבאמת זה עלול להטעות.
דורית מורג: לפני תחילת שנת לימודים, בלי "כול".
מירב ישראלי: ברגע שבית-ספר הוא בית-ספר מהסוג הזה, לפני תחילת שנת לימודים הוא חייב לעשות את הדבר הזה.
אלכס מילר: רבותי, עוד הערות?
מוריה חיה אהרוני: מוריה חיה אהרוני, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.
מוריה חיה אהרוני: אנחנו תומכים בהצעת חוק זו, אנחנו חושבים שזה יעזור לתלמידים שקשה להם מבחינה כלכלית לממן את קניית הספרים.
מוריה חיה אהרוני: ככה זה ייצור פירוק מעמדות, שלא יהיו מעמדות בבתי-הספר.
מוריה חיה אהרוני: גם תלמידים שהם חלשים מבחינה כלכלית, הם יוכלו לקנות ספרים וזה יעזור להם מבחינת הלמידה.
מוריה חיה אהרוני: זה יעודד אותם וייתן מוטיבציה ללמוד כי הם יהיו שווים לחברים שלהם.
מוריה חיה אהרוני: אנחנו נשמח אם תוכלו להיעזר במועצות התלמידים הבית-ספריות, לשאול אותן ולהיעזר בהן, ואת מועצת התלמידים הארצית – גם לשאול אותנו, לקיים משאל במועצת התלמידים והנוער הארצית.
דורית חגי: שמי דורית חגי, הסתדרות המורים.
דורית חגי: אני רוצה להתייחס לשני פרמטרים.
דורית חגי: אל"ף, כתוב כאן – אם למעלה מ-60% - אני כבר שומעת את הוויכוח בתוך חדר הכיתה על המילה "למעלה".
מירב ישראלי: זה 61%.
דורית חגי: האם אי-אפשר לומר 60%, 61%?
דורית חגי: המילה "למעלה" יכולה שם להרעיד את הקירות בוויכוחים בין ההורים.
דורית חגי: זו שאלה ראשונה.
רונית תירוש: מה את שואלת, אם 60% עובר?
קריאה: לפחות 60%.
מירב ישראלי: למעשה, זה אומר 61%.
רונית תירוש: הכוונה ברורה, הניסוח קצת בעייתי.
דורית חגי: ההערה השנייה שלי היא לגבי חוק השאלת ספרי לימוד.
דורית חגי: בבתי-הספר גם ישנן חוברות מילוי רבות.
דורית חגי: איך יהיה היחס בין השאלת הספרים?
דורית חגי: אני מבינה שזה ספר, אבל כמות החוברות שהילדים ממלאים וההורים כן קונים מכספם, האם למעשה זה לא יעלה את כל הסכום של ה-280 או 320 שקלים לצורך קניית החוברות?
דורית חגי: ילדים בכיתה א', ב', כל היום רק ממלאים חוברות, אני לא רואה כל כך הרבה ספרים, כמו חוברות.
דורית חגי: איך מתייחסים אל זה?
אלכס מילר: תיכף נקבל גם על כך תשובות.
סמי עטר: סמי עטר, חבר הנהלת איגוד מנהלי מחלקות חינוך.
סמי עטר: אני חושב שבסיבוב הזה החוק בהחלט משפר מה שהיה בסיבוב הקודם – מבחינה כלכלית, חינוכית, יציבות בתוכנית הלימודים.
סמי עטר: שלוש הערות עקרוניות.
סמי עטר: קודם כול, רכישת ספרים חדשים, משמעותי מאוד שלא תהיה כיוון שגם בחוזר המנכ"ל היה כתוב שלא ניתן רכישת ספרים עד חמש שנים.
סמי עטר: בנושא החוברות – בדקתי את זה בסיבוב הקודם – נכון, 30 עד 40 שקלים עלות חוברת צבעונית זה באמת מהווה חשיבה לתכנון הכספי של בית-ספר יסודי לגבי הפער בין אחוז הספרים לחוברות הצבעוניות.
סמי עטר: יש רשויות שלוקחות – חלק תשלום נוסף, חלק לא.
סמי עטר: אני חושב שבסופו של דבר, ההצלחה של הפרויקט תלויה – כמו שגם כתוב בחוק – באחריות מנהל בית-ספר, וזה תלוי באמת ברפרנט, והפעם המדינה, משרד החינוך באמת נתן את המימון לרכז, וזה תלוי באמת ברכז וביכולותיו כדי שהפרויקט באמת יצליח.
סמי עטר: התייחסות נוספת היא בבתי-הספר התיכונים שיש בהם מעל אלף תלמידים – השאלה אם ה-200 שעות יספיקו לבית-ספר כזה, אם לא צריך יותר כי המשקל הסגולי של בית-ספר על-יסודי בפרויקט הזה הוא מאוד משמעותי.
סמי עטר: נושא אחרון – משנה ראשונה, אולי שנייה ושלישית, יש פה תכנון כספי – אם לא יהיה גירעון השאלה מי הולך לממן את זה, ורשויות שרוצות לקחת את זה יצטרכו לקחת בחשבון שלא יהיה גירעון בשנה הראשונה כי אני חושב שאחרי השלישית, ברגע שמחזור הספרים נכנס לתלם לא תהיה שום בעיה כלכלית לצורך העניין.
אלכס מילר: רבותי, עוד מישהו?
אלכס מילר: לגבי השאלות שנשאלו.
אלכס מילר: בעניין החוברות, קודם כול יש מקצועות שבהם יש ספר עם חוברת עבודה – קצת קשה לי להאמין שניתן להשאיל את זה כי בפועל התלמידים עובדים בתוך החוברת הזאת כך שזה נזרק.
אלכס מילר: שנית, אותם ספרים שמצרפים אליהם חוברות – כביכול יקבלו רשימה של חוברות שצריך לרכוש, ומה עם אותן חברות שבעצם כותבות את זה?
אלכס מילר: זה הופך עבורן ממש לא כלכלי, הן בסך הכול צריכות להוציא הוצאה כאשר רק את חוברת העבודה רוכשים ולא את הספר המלא.
אלכס מילר: בפועל, הדברים האלה יכולים להיות קצת בעייתיים, ואז יבוא תלמיד שירצה לקנות חוברת – כשהספר בהשאלה – יגידו לו: זה נמכר רק בחבילה.
רונית תירוש: לא רק זה, אני גם רואה את הוצאות הספרים עכשיו מנפיקות ספרים עם צורך לכתוב בפנים - כדי שיצטרכו לרכוש כל פעם מחדש.
דלית שטאובר: יתחכמו לנו, את אומרת.
רונית תירוש: לא בשנה הראשונה, אחרי שלוש שנים.
אלכס מילר: גם לחכמים שבהם יש לנו שיטות עבודה.
רונית תירוש: יהיה פתרון, אתה אומר.
חיים הלפרין: לשמחתי, יש לנו ניסיון עם בתי-ספר שכבר נמצאים בפרויקט.
חיים הלפרין: אנחנו יודעים שגם נושא החוברות וגם הנושא הכלכלי של התנהלות לאורך זמן, פתור, באופן שבו בית-ספר וההורים יודעים להתנהל תחת סל סגור ולא מתפרעים ומבקשים דברים שהם לא הגיוניים.
חיים הלפרין: צריך לקחת בחשבון – המנכ"לית אמרה את זה ככה ברמז – שבעצם, במהלך הזה שהמינהלת הזאת מעמידה את הספרים לטובת בתי-הספר אנחנו נקבל אחוזי הנחה מאותם ספקי ספרים, וזה מקטין את העלות עבור כלל החבילה שבית-ספר מזמין כדברים חדשים שהוא צריך לצרוך.
חיים הלפרין: כתוצאה מזה, גם לחוברות העבודה – אגב, בחוזר מנכ"ל יש הנחיה מפורשת על הפחתה שלהן באופן דרסטי, למעט השנה הראשונה בכל מקצוע – גם חוברות העבודה יכולות להיכנס בתוך החבילה הזאת, ובית-ספר יכול להתנהל.
חיים הלפרין: אנחנו יודעים את זה מניסיון, לא רק מתכנון כלכלי, שבית-ספר יכול להתנהל גם בנושא חוברות העבודה לכיתות שצריכות באמת, והחבילה של 280 שקלים פלוס התמיכה של המשרד בכניסה פלוס מאגר הספרים שההורים מביאים, מאפשרת לבית-הספר להתנהל גם לאורך זמן בתהליך הזה.
דלית שטאובר: שאלו מדוע 60% מההורים צריכים להסכים.
דלית שטאובר: זה בדיוק יושב על הסוגיות שעלו כאן.
דלית שטאובר: אם ההורים של השכבה היוצאת לא משאירים את הספרים בבית-הספר, המענק שמשרד החינוך מקצה אינו מספיק לרכישת כלל הספרים.
דלית שטאובר: לכן אנחנו חייבים לקבל את הסכמת ההורים הראשונה, משום שהם בעצם משאירים את הספרים שהם רכשו בכסף מלא בשנה שבית-הספר לא היה בתוכנית, בעצם מתנה לבית-הספר.
סמי עטר: בשנה הראשונה.
דלית שטאובר: בשנה הראשונה, אחר כך זה כבר שייך לבית-הספר.
אלכס מילר: רק שאבין מה יקרה עכשיו.
אלכס מילר: נניח אנחנו מקבלים את הודעת
אלכס מילר: כם שאתם מאריכים את עניין התוקף, מתי אפשר עדיין להחליט – נגיד עד 1 ביוני – בסך הכול יש להם שבועיים-שלושה להתכונן כי בסוף יוני הם צריכים להוציא רשימות לכל התלמידים שיוצאים לחופש מה צריך לרכוש.
דלית שטאובר: הילדים לא רוכשים, המינהלת רוכשת.
דלית שטאובר: בית-הספר מכין רשימת ספרים, הרשימה מועברת למינהלת, המינהלת רוכשת במרוכז.
אלכס מילר: אם יש לי חוברת, אני כבר רוכש את החוברת מבית-הספר ולא מהחנות?
דלית שטאובר: הילד לא רוכש יותר כלום, אין יותר הליכה לחנות הספרים, אדוני היושב-ראש.
מירב ישראלי: הוא משלם.
דלית שטאובר: המנהל, יחד עם המורים, מכינים רשימת ספרים מאושרת.
דלית שטאובר: הרשימה הזאת עוברת למינהלת.
דלית שטאובר: המינהלת רוכשת באופן מרוכז עבור כל בית-הספר, עבור כל כיתה על-פי הרשימה, מביאה את הספרים עד פתח בית-הספר, והאיש הזה, אם הוא אדם שמועסק על-ידי בית-הספר או על-ידי המינהלת, מסייע לצד המנהל בחלוקת הספרים, בהתארגנות שבית-הספר עושה.
דלית שטאובר: כמובן שיש עוד תפקיד למנהל אבל זו כל הלוגיסטיקה.
אלכס מילר: כמה צריכים לשלם ההורים?
דלית שטאובר: 280 שקלים ביסודי, 320 שקלים בעל-יסודי.
רונית תירוש: אני רוצה להציע, אדוני היושב-ראש.
רונית תירוש: קודם כול, אני לא כל כך מבינה למה צריך מינהלת בשביל העניין הזה, היה לנו ניסיון כשהייתי מנכ"לית משרד החינוך והפעלנו פרויקט כזה לראשונה.
רונית תירוש: כל בית-ספר רוכש רכישה מרוכזת לעצמו.
רונית תירוש: מה שהמשרד כן יכול לעשות כדי להוזיל זה להוציא מכרז על מנת שגם כשבית-ספר רוכש, זה בכפוף לתנאים ולעלויות שהמשרד הצליח להשיג.
אלכס מילר: לדעתי זה יכול קצת לסבך את העניינים.
רונית תירוש: להיפך.
רונית תירוש: יותר מסובך שמינה
רונית תירוש: לת אחת תקנה ל-3,000 בתי-ספר או ל-4,000 בתי-ספר, זה מטורף.
אלכס מילר: אבל אם נניח תהיה בעיה עם הספק שבית-ספר סגר אתו את עניין האספקה.
רונית תירוש: בתנאי שיש מכרז שהם הוציאו ועלויות – כל בית-ספר קונה בדיוק באותה עלות שהמשרד השיג.
רונית תירוש: זה הכוח של המשרד.
רונית תירוש: המשרד מוציא מכרז מול המו"לים השונים ואומר – הספר הזה לכיתה זאת וזאת במקצוע זה וזה, המחיר שלו יהיה כך וכך.
דלית שטאובר: את רוצה שאני אספר לך מה עשינו בעניין?
עינת וילף: ואז נשאלת השאלה בשביל מה הפריטו את כל ספרי הלימוד.
רונית תירוש: אני לא צריכה שהמינהלת תרכוש בעצמה עבור בתי-ספר ותחלק להם, זה מטורף, אבל זה עניין של המשרד.
רונית תירוש: אני רוצה לחדד בעניין של חוברות לימוד.
רונית תירוש: אני מציעה במסגרת התשלומים – ואולי צריך להפריד את כיתות א'-ב' כי הם יוצאי דופן בעניין הזה – לגבות אולי טיפה יותר מכיתות א'-ב' אבל שבית-ספר יספק את החוברות, ולא שאני אשלם ככה.
רונית תירוש: הרי אני נותנת את כל הספרים שלי לבית-ספר מתנה, אני נותנת כל שנה עלות של 280 שקלים פר כל ילד שלי, תלוי אם הוא ביסודי או בעל-יסודי, ובנוסף אני עוד הולכת לקנות בחנות חוברות עבודה לילד שלי בכיתה א'.
אלכס מילר: אז הם אמרו שלא.
רונית תירוש: לא, הם אמרו שכן.
אלכס מילר: הם אמרו שמרגע שיש את המנגנון, מקבלים הכול.
רונית תירוש: ב-280 שקלים אני מקבלת מתנה את החוברות?
דלית שטאובר: הכול.
רונית תירוש: אני לא בטוחה שאת צודקת, דלית, זה יעלה לכם.
רונית תירוש: חיים, אני מציעה שתבדקו את העניין הזה.
רונית תירוש: לא הגיוני.
רונית תירוש: הלוואי – הנה, חתמתי עכשיו.
רונית תירוש: 280 השקלים האלה של ילד בכיתה ג' שמקבל מבית-ספר מתנה ספרים, שברובם כבר ניתנו במתנה על-ידי ההורים, לא שווה לילד בכיתה א' שאתם קונים לו חוברות חדשות.
רונית תירוש: אני קונה מה שאת אומרת עכשיו, אבל תבדקו את זה שוב, חיים.
חיים הלפרין: בסדר.
רונית תירוש: לא, אבל אנחנו צריכים להחליט על זה עכשיו.
רונית תירוש: חבר'ה, אל תמלכדו את עצמכם.
דלית שטאובר: לא נמלכד.
רונית תירוש: אני אמא לילד בכיתה א' ו-ו', ביסודי – אני משלמת 280 ואני מקבלת את כל חוברות העבודה לילד שלי בכיתה א' פלוס המעט ספרים, ואת כל הספרים לילד שלי בכיתה ו'.
סמי עטר: בהנחה שכותבים את זה בעיפרון ומוחקים לשנה הבאה.
רונית תירוש: הם מבינים אותי, תאמינו לי – אין בעיה, אני חותמת על החוק.
חיים הלפרין: אנחנו יכולים לתת לך מקומות שבהם זה עובד באופן מאוד יפה.
רונית תירוש: אני רק מוודאת שזה כך.
יורם רוז: שמי יורם רוז, אני הבעלים של הוצאת ספרים כנרת זמורה ביתן, ואני רוצה לדבר יותר במקרו ופחות במיקרו – אם זה 280 או 270 או 290.
יורם רוז: שנים משרד החינוך החזיק יחידה עתירת כוח-אדם שהתעסקה בפיתוח חומרי למידה.
יורם רוז: לפני כעשר שנים הוחלט לפטר כמה מאות אנשים ולהעביר את הפיתוח של חומרי הלמידה למו"לים.
יורם רוז: מה עכשיו קורה?
אלכס מילר: גם המינהלת בסופו של דבר בעוד שנה-שנתיים תצא למיקור חוץ.
עינת וילף: הפוך.
עינת וילף: ילאימו בחזרה את כל נושא ההוצאה על ספרי לימוד.
יורם רוז: לא.
יורם רוז: מה שקורה, שעכשיו הקנסות של המו"לים יקטנו בעקבות ההשאלה.
רונית תירוש: זה מה שאתה אמרת.
יורם רוז: ואז, או שלא יהיה פיתוח, או שיהיה פיתוח ברמה יותר ירודה.
יורם רוז: זאת אומרת, בטווח הקצר ההורים מבסוטים, חברי הכנסת מבסוטים.
יורם רוז: מה יהיה עוד חמש שנים, אף אחד לא חושב.
יורם רוז: המו"לים – לא יהיו להם האמצעים להושיב בן אדם או שני אנשים שנה, להגיד להם – תעשו ספר לימוד במתמטיקה.
אלכס מילר: למה, מה הבעיה?
יורם רוז: המו"לים זה לא טייקונים.
יורם רוז: המו"לים זה לא אנשים שאפשר פתאום להוריד להם 30%, 40% מההכנסות והם ימשיכו לתפקד.
יורם רוז: מה שיקרה – או שלא יהיה בכלל פיתוח או שבכלל לא יהיו מו"לים גם כן, ואז משרד החינוך יחזור עוד 30 שנה אחורה, שגם יוציא לאור את כל ספרי הלימוד.
יורם רוז: חוזרים 30 שנה אחורה, זה הסיפור.
עינת וילף: במקרה הזה לא בטוח שזה רעיון רע.
יורם רוז: כשאני הייתי ילד היו ספרים בהשאלה לכולם.
רונית תירוש: יצאנו חכמים, אגב.
רונית תירוש: יצאנו מאוד חכמים.
יורם רוז: מה קרה?
יורם רוז: המדינה החליטה שהיא בזבזנית, שהיא לא יודעת לעשות את זה, שסתם אנשים יושבים, ולאט לאט הפריטו את הכול.
יורם רוז: עכשיו חוזרים ועושים הכול בחזרה ומתנפלים על הטייקונים הגדולים, המו"לים של ספרי הלימוד.
יורם רוז: זה מאוד פופוליסטי וזה מאוד נחמד.
אלכס מילר: אדוני, כמה אתם משלימים למו"לים על כל 280 שקלים פר ילד?
יורם רוז: שום דבר.
יורם רוז: אפס.
יורם רוז: המו"לים עד עכשיו קיבלו 780, עכשיו יקבלו 280.
יורם רוז: איפה הם ישלימו, אף אחד לא יודע.
אלכס מילר: תקשיבו, זה לא נפל עליכם פתאום ביום בהיר אחד, הרי ידעתם.
יורם רוז: לא, זה נפל ביום בהיר.
אלכס מילר: אנחנו דנים על הנושא הזה כבר מספיק זמן, לפחות שנה.
אלכס מילר: השאלה – אם הייתם מגיעים למצב שהייתם מגיעים למחירים שב-280 שקלים - -
דלית שטאובר: קראנו להם, אדוני.
אלכס מילר: - - בבית-ספר יסודי ניתן לרכוש את כל החבילה - אף אחד לא היה בא ועושה את החקיקה הזאת.
אלכס מילר: אנחנו בסופו של דבר רצינו להגיע למצב שההורים יכולים להתמודד עם המעמסה הכלכלית שיש להם בכל הנושא הזה.
יורם רוז: זה מאוד נחמד, אבל אתה באמת חושב שאם הורה היום משלם 780 ומחר ישלם 280, המו"ל מרוויח 500 שקלים?
יורם רוז: אתה באמת חושב ככה?
יורם רוז: לא יהיו לך ספרי לימוד.
חיים הלפרין: יש פה איזה בלבול.
יורם רוז: לא יהיו לך ספרי לימוד, זה הכול.
יורם רוז: יהיה 280, בלי ספרים.
חיים הלפרין: המשמעות היחידה היא העובדה הפשוטה שייקנו פחות ספרים.
חיים הלפרין: כלומר, אם בית-ספר עושה תהליך של מיחזור ספרים, אז יקנו רק את הדלתא – יקנו רבע ספרים ממה שקנו לפני שנה.
יורם רוז: אל תייעל לי את הייצור.
רונית תירוש: אנחנו קיימנו דיון גם בנושא דיגיטציה של ספרים, שזה יפגע באותה מידה במו"לים מבחינת התמריץ שלהם בכלל ליצור תוכניות או ספרים או תכנים חדשים.
רונית תירוש: מה שהוא אומר – אני מניחה שהתהליך יהיה שיחזירו למשרד החינוך את אותה יחידה של פיתוח ספרי לימוד כי בחוץ זה לא יעבוד.
רונית תירוש: זה מה שיהיה.
יורם רוז: לפתח ספר לימוד עולה מיליון שקלים.
יורם רוז: מי ישלם לי את זה מחר?
רונית תירוש: אני מסכימה אתך.
יורם רוז: אני אחזיר את זה למדינה, זה הכול.
רונית תירוש: בגלל זה המדינה תיקח על עצמה את הפיתוח של ספרי לימוד.
יורם רוז: כן, חוזרים.
עינת וילף: שתי שאלות.
עינת וילף: מהניסיון שלכם, מהי רמת הבלאי?
עינת וילף: איזו אחריות יש לתלמידים מבחינת הבלאי של הספרים?
עינת וילף: איך אתה מקפיד שלתלמידים תהיה אחריות ושהם נושאים בסוג של אחריות?
חיים הלפרין: קודם כול – להפתעתנו ולשמחתנו – ילדים לומדים לשמור על הספרים.
חיים הלפרין: פשוט.
חיים הלפרין: אם הוא לא שומר על הספר שלו, הוא צריך להביא ספר תמורתו.
עינת וילף: כלומר, הילד אחראי – בסדר גמור.
יורם רוז: איזה אחוז בלאי יש, אתה יודע?
קריאה: סדר גודל של בין 20% ל-25%.
סמי עטר: בתקצוב שלנו יש 10% של תיקונים.
עינת וילף: אבל עדיין, בבסיס, אם הוא ממש הרס ספר – הילד אחראי.
יורם רוז: איזה אחוז היום ההורים מחזירים?
חיים הלפרין: במקומות בהם זה עובד כפי שצריך, כמעט 90% מהספרים.
עינת וילף: אבל לשאלתך – יכול מאוד להיות – אחת הבעיות היא שיש המון ספרים חדשים בשנים האחרונות מאז שהנושא הזה הופרט, וזה לא דבר בריא, המרוץ של גורמים שונים להוציא ספרי לימוד, כל הזמן לחדש.
יורם רוז: אל"ף, פדגוגית, אני לא בטוח שזה נכון.
יורם רוז: אני חושב שהפלורליזם הוא נכון.
עינת וילף: אני חושבת שפדגוגית זה נכון.
עינת וילף: אני חושבת שהמצב של המרוץ אחר ספרים חדשים כל הזמן הוא דבר רע, והוא גם רע למורים.
יורם רוז: אבל יש לך כלי שאת מאשרת את כל ספרי הלימוד, זה הכול בידייך.
יורם רוז: אם את לא יכולה ליישם אותו – בעיה אחרת.
רונית תירוש: אי-אפשר ליישם אותו.
יורם רוז: אז זו בעיה שלך, זו לא בעיה שלי.
רונית תירוש: האכיפה היא בלתי אפשרית.
יורם רוז: יש לך כלי, אני לא יכול להוציא ספר בלי אישור של משרד החינוך.
אלכס מילר: רבותי, אנחנו מיצינו.
יורם רוז: אני מבקש תשובה של הוועדה איך הוועדה רואה את פיתוח ספרי הלימוד בעשר השנים הבאות.
יורם רוז: עכשיו לפרסם הודעה ולפרסם שלטים על האוטובוסים זה מאוד נחמד, אבל מה יקרה עוד חמש שנים?
אלכס מילר: אדוני, הנושא הזה נמצא בוויכוח.
אלכס מילר: אנחנו נמצאים כאן כמעט פעם בחודש בנושא כזה או אחר שקשור לכתיבת ספרים.
אלכס מילר: רק להזכירך, דנו כאן על הספר באזרחות לפני שבוע, שבוע וחצי.
יורם רוז: אותי הזמינו פעם ראשונה לפה.
אלכס מילר: בסדר, אדוני, אתה מוזמן להשאיר את הפרטים שלך בוועדה, כמו כל אדם שיש לו קשר לנושא כזה או אחר, והוא מוזמן אוטומטית.
אלכס מילר: אנחנו לא גוגל כאן, אנחנו לא מחפשים אנשים.
אלכס מילר: מי שמעוניין לבוא ולהביע את עמדתו ולהשפיע על סדר-היום הציבורי, מוזמן ביוזמתו להעביר את הפרטים, זו לא הבעיה כרגע.
רונית תירוש: לא דנתם במשרד על זה?
יורם רוז: אני לא יודע אפילו למה הזמינו אותי.
רונית תירוש: היום, אבל עם המשרד לא היה לך שום שיח?
יורם רוז: אף אחד לא דיבר אתי.
אלכס מילר: חברת הכנסת תירוש, תודה רבה.
אלכס מילר: אני רוצה לשאול שתי שאלות.
אלכס מילר: שוב, אנחנו עם היוזמה – מצד אחד, יוזמה חשובה שהמדינה רוצה לקדם, ומצד שני היא מגיעה לאחריות של אנשים פרטיים, כשכל אחד ועולמו ועניינו.
אלכס מילר: השאלה שנשאלת, האם ניתן גם להפעיל מנגנון של ייפוי כוח בין הורה להורה בעניין זה.
אלכס מילר: שלא יקרה מצב שהנושא הזה נופל בגלל שקמה קבוצה של כל מיני אנשים אדישים, עובדים, אין להם מספיק זמן להגיע, ואז פתאום נופלים פה על בן אדם אחד או שניים, וכל המהלך הזה נופל בבית-ספר כזה או אחר.
אלכס מילר: אני מבקש מכם לבדוק את הסוגיה של ייפוי כוח בין הורה להורה.
דורית מורג: זה כבר יותר עניין לתקנות ולנהלים, לא לחוק.
אלכס מילר: בסדר, אבל תבינו את הסוגיה כי בסופו של דבר, שוב, אתם מסתמכים על אישור של אנשים פרטיים, כשכל אחד בזמנו.
אלכס מילר: אנחנו מפעילים פה מנגנון שהוא מנגנון ממשלתי, שבעצם מופעל על-ידי הפרט, באישור של הפרט.
אלכס מילר: צריך קצת גמישות גם בעניין זה.
סמי עטר: דלית, נדמה לי שדיברת לגבי מימון הרשויות לפי הדירוג הסוציו-אקונומי של הרשות, נכון?
חיים הלפרין: של בית-הספר.
סמי עטר: זה מדד הטיפוח?
סמי עטר: האם יש לזה גם מגבלה של זמן, זאת אומרת המימון ימשיך להיות ברצף?
דלית שטאובר: המימון הוא בכניסה.
קריאה: פעם בשנה.
קריאה: ברגע שהוא נכנס, הוא נכנס, גם המימון ממשיך להיות ברצף.
חיים הלפרין: המימון הוא חד-פעמי.
חיים הלפרין: מימון המדינה הוא חד-פעמי.
דלית שטאובר: רק לרכישה.
קריאה: המינהלת.
חיים הלפרין: המינהלת זה משהו אחר, אבל מבחינת מימון לספרים הוא חד-פעמי.
אלכס מילר: רבותי, עוד בקשה למשרד החינוך, אני בינתיים לא מכניס את זה כנוסח של החוק – בעניין ההסברה לתלמידים לגבי שמירת הספרים – צריך לעשות זאת בתחילת שנת הלימודים.
מירב ישראלי: אפשר להכניס את זה לחוזר מנכ"ל.
אלכס מילר: ברגע שהם מגיעים לבית-ספר, כל מחנך יכול להסביר – יש שקיות, צריך לשמור.
אלכס מילר: החברים שלכם, האחים שלכם, האחיות שלכם יקבלו את זה בשנה הבאה, בשנה לאחר מכן, נא לשמור על זה, איך עושים את זה ואיך מביאים את הספרים.
אלכס מילר: זה חייב להיות מוסבר בצורה מסודרת ושכולם יידעו שזה נעשה.
דורית חגי: האם אני יכולה להציע הצעה?
דורית חגי: כשאני למדתי פעם בתיכון קלעי בגבעתיים, מי שהיה מחזיר ספר בלוי, שילם קנס.
יהודית גידלי: או שצריכים לקנות ספר חדש.
עינת וילף: הוא צריך לקנות את הספר מחדש.
אלכס מילר: רבותי, אני מציע כך.
אלכס מילר: אנחנו כאן נכנסים למשהו שהוא מאוד חדש, צריך לבדוק אם זה באמת עובד.
אלכס מילר: יש לנו כמה סוגיות שנצטרך לבדוק – קודם כול מה שציינה חברת הכנסת תירוש בעניין הפעלת המינהלת; חברת הכנסת וילף דיברה על עניין המודעות, איך להציג את זה – כל הנושאים שקשורים להצבעה של ההורים, של הפרט ושל מעורבות, של שמירת הספרים.
אלכס מילר: רבותי, אנחנו כאן.
אלכס מילר: אומנם אנחנו מתחלפים, אבל עדיין...
רונית תירוש: אבל נחזור.
אלכס מילר: כל אחד והעולם הפוליטי שלו, אבל ועדת החינוך כאן, יש את הפרוטוקולים.
אלכס מילר: אני בטוח שאחרי תקופה של כמה חודשים נוכל לבוא ולדון כאן על הפעלת הפרויקט הזה, לראות איפה קיימות בעיות, מה ניתן לתקן.
אלכס מילר: עשינו את זה בעבר לגבי הרבה פרויקטים, ובסופו של דבר גם הגענו להצלחות.
אלכס מילר: אני רוצה להתקדם בעניין.
אלכס מילר: חברת הכנסת תירוש, את מיישרת קו עם הממשלה, נכון?
אלכס מילר: בנוסח של הממשלה.
מירב ישראלי: מבחינת הנוסח – אני עוד אשב עם הנסחית – אנחנו נשלב את זה בנוסח הקיים של סעיף 2(א).
מירב ישראלי: התקנות הקיימות למעשה כבר מאפשרות, אני חושבת, התחלה של העניין הזה, ומשרד החינוך ישקול חידוד הנהלים בתקנות, אם יש צורך בכך.
אלכס מילר: האם אפשר להצביע?
מירב ישראלי: כן, הקראנו את זה.
מירב ישראלי: גם העניין של "כל שנת לימודים" – אני אתייעץ עם הנסחית כך שזה יהיה ברור.
רונית תירוש: האם זה לקריאה ראשונה?
מירב ישראלי: קריאה שנייה ושלישית.
דורית מורג: מירב, אני חושבת שכן צריך להשאיר "כל שנת לימודים" כדי לחדד את האפשרות - אם הם מצביעים שנה אחת נגד - צריך לחזור על זה.
מירב ישראלי: אנחנו רק אומרים שברור שמדובר רק בבתי-ספר שאו פרשו או שהם לא בתוכנית.
מירב ישראלי: לא בית-ספר רגיל שנמצא בתוכנית.
יהודית גידלי: בכניסה לתוכנית.
עינת וילף: שאלה.
עינת וילף: בשלב מסוים, כדי להעביר את זה למצב של תשלומי הורים וחובה בבתי-הספר, זה תיקון חקיקה מלא.
אלכס מילר: אני מבקש ממשרד החינוך להעביר לי את עדכון המועד בעניין של ההארכה בהקדם האפשרי.
אלכס מילר: אני רוצה לדעת מתי היום האחרון.
מירב ישראלי: מה שקראת בחוזר מנכ"ל.
יורם רוז: ברשותך, יש פה בעיה של זכויות יוצרים.
יורם רוז: היום, כשאני מדפיס ספר מקראה – ויש שיר של נורית זרחי – אני משלם לאקו"ם זכויות יוצרים.
יורם רוז: לדעתי, אקו"ם ילך לבג"ץ על כך.
אלכס מילר: נושא זכויות יוצרים, אדוני, זה בוועדת הכלכלה.
יורם רוז: אבל יש פה עניין.
אלכס מילר: אנחנו לא עוסקים כאן בזכויות יוצרים.
אלכס מילר: כל הסוגיה הזאת מצויה בוועדת הכלכלה.
יורם רוז: אבל במימון ממשלתי גוזלים זכויות יוצרים של אנשים.
רונית תירוש: יש לי הצעה בשבילך.
רונית תירוש: בשעה 10:00 יש לי דיון באולם ירושלים במסגרת ועדת מדע וטכנולוגיה על קניין רוחני.
רונית תירוש: תעלה את הסוגיה הזאת שם.
רונית תירוש: אני מזמינה אותך לעלות לדיון.
יורם רוז: אבל זה עניין של השאלת ספרים.
אלכס מילר: תודה רבה, רבותי.
אלכס מילר: ברשות חברות הכנסת המכובדות, אני מבקש להעלות את הצעת החוק המיוחדת להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.
אלכס מילר: בעד – 3
אלכס מילר: הצעת החוק אושרה.
אלכס מילר: יש את ועדת הכנסת והמליאה.
אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.
אלכס מילר: הצעת חוק הספורט (תיקון – הסדרת מקצוע מאמן ספורט), התשע"ב-2011.
אלכס מילר: יוזמי החוק: חבר הכנסת מילר, אנוכי, כרמל שאמה-הכהן, חברת הכנסת פניה קירשנבאום וחברי כנסת נוספים.
אלכס מילר: רבותי, הצעת החוק הזאת באה לעשות רפורמה משמעותית מאוד בכל מה שנוגע למעמדו של מאמן ספורט בישראל.
אלכס מילר: אני חושב שהגיע הזמן שנסדיר את הסוגיה הזאת מא' עד ת'.
אלכס מילר: העניין הזה עלה לא מעט, היו שיחות רבות עם המשרד, עם האיגודים, על כך שיש חשיבות בהסדרת הנושא.
אלכס מילר: קיבלנו פניות רבות מהמאמנים שהגיעו לישראל ממדינות שונות, וכמובן היחס כלפיהם – כאשר הם הולכים לאמן במדינות אחרות – הוא כמובן כפוף לאותן הגדרות כפי שמוגדרות כאן.
אלכס מילר: דווקא כאן, ברגע שנוכל לעשות את ההסדר הזה בצורה מסודרת, זו תהיה בשורה, זה יהיה מהלך שמסדיר את הנושא הזה בצורה מקצועית.
אלכס מילר: מדובר על ההתייחסות למאמן, אני לא מדבר כרגע על החלק המקצועי.
אלכס מילר: כפי שאתם יודעים, גם בכדורגל, גם בכדורסל וגם בענפים אחרים, אחוז גדול מאוד אלה ספורטאים ומאמנים שפחות עוסקים בזה בצורה מקצועית אלא בצורה יותר חובבנית.
אלכס מילר: כל הליגות שקיימות, חייבים להסדיר את זה, אחרת גם ההתייחסות הכללית כלפי הנושא הזה, מסתכלים על זה יותר כאיזשהו הובי ולא כמקצוע.
אלכס מילר: אני חושב שדווקא בעניין זה אנחנו יכולים להביא בשורה.
אלכס מילר: אחרי דיונים רבים החלטתי לקדם הצעת חוק, אני מאמין שנוכל לאשר אותה היום בקריאה ראשונה, עם כל אותן הערות שייכנסו בדברי ההסבר לקראת קריאה שנייה ושלישית, שלהערכתי כבר יהיו בכנסת הבאה.