GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תלמיד: ב'אח בוגר', כשאני מסיימת את יום לימודיי אני ניגשת למועדונית ועוזרת לילדי כיתות א'-ב' לכתוב ולקרוא וכך הם משתבצים עם כל הקבוצה.
תלמיד: האחריות הזאת נובעת מכך שבשנה שעברה אני סייעתי לילד בכיתה ב' לקרוא ולכתוב, כי הוא לא היה כל כך בשלב שבו הכיתה שלו נמצאת והיום הוא כבר נמצא בשלב מאוד גבוה ממה שהכיתה שלו נמצאת ואני רואה בזה שהוא מאוד התקדם.
תלמיד: גם השנה, שאני חלק מקבוצה שמסייעת לכיתה ד' להיות חלק מקבוצה ולעזור להם לשפר את התנהגותם, ואני מקווה שכך זה ימשיך.
תלמיד: אני רוצה להיות כשאהיה גדולה מנהלת היי טק.
תלמיד: שמי ישראל, אני לומד בכיתה ד', אני משובץ בתכנית נגינה ואני רוצה להשמיע לכם יצירה של בטהובן, 'הסימפוניה התשיעית'.
שפרה ג'רסי: עד שאתה מתארגן אני רוצה להגיד משפט אחד על הפרויקט הזה; שליש מתלמידי בתי הספר נמצא היום בכנס תזמורות בטבריה.
שפרה ג'רסי: 100%, מכיתה ב' עד כיתה ו', מנגנים, חלקם בכלי קשת וחלקם בכלי נשיפה, בכיתות הטרוגניות.
שפרה ג'רסי: מבחינתנו זה מקצוע, כמו תנ"ך וכמו מתמטיקה, וכל מקצוע אחר, והיום שליש מהתלמידים נמצאים בתזמורת ייצוגית ולכן הם לא נמצאים כאן.
שפרה ג'רסי: למעשה כל הילדים נמצאים בתוך התכנית, ישראל נבחר לייצג את כלי הקשת.
שפרה ג'רסי: במה אתה מתנגן?
תלמיד: צ'לו.
שפרה ג'רסי: בכלי הקשת יש לנו צ'לנים, כנרים ונגני ויולות.
שפרה ג'רסי: קשת רחבה.
שפרה ג'רסי: (קטע מוזיקלי).
שפרה ג'רסי: בראבו.
שפרה ג'רסי: תודה רבה, כל הכבוד.
שפרה ג'רסי: תודה רבה לכם, כל טוב.
אלכס מילר: סיור בגן מדיה ומדע
אתי שבתאי: אני עובדת במרכז המדיה, נמצאת גם ענת שעוד מעט תכירו אותה, במרכז המדע.
אתי שבתאי: המרכז שלנו הוא מרכז העשרה בתחומי המדיה והמדע, גני ילדים חובה מגיעים לכאן בסבב, כל יום מגיעה קבוצה אחרת, מסיימים סבב, מתחילים סבב חדש.
אתי שבתאי: העבודה היא משולבת בין גני האם למרכז, זאת אומרת קבוצת ילדים שמגיעה לכאן יודעת מראש מה נעשה במרכז והיא פועלת גם בתוך הגן, מכינה את הילדים למה שצריך, וגם בעקבות הפעילות הם ממשיכים פעילות המשך.
אתי שבתאי: הנושאים מתחלפים.
אתי שבתאי: השפה נשארת תמיד אותה שפה, השפה היא שפה של תקשורת, קולות ותמונות במדיה.
אתי שבתאי: במדע זה שפת החקר שלומדים החל מגן הילדים ועד האקדמיה, בעצם תהליך של חקר, של ניסוי, העלאת השערות, אחרי שהם משערים הם מנסים, עושים את הניסוי, אחר כך מאמתים, מפריכים, כל תהליך החקר.
אתי שבתאי: הנושאים הם רלוונטיים מאוד בגלל שאלה ילדים בגיל הגן, אז על זה נשענת השפה.
אתי שבתאי: זה לא משנה מה אנחנו מצלמים ומה אנחנו מקליטים ואיזה סרטים נכין פה ואיזה פרסומת, אנחנו רוצים ללמד אותם שפה כי באמת אנחנו חושבים שכמו שאנחנו דואגים לפתח לילדים טעם טוב לספרים, לקריאה, היום, כשהמדיה היא באמת בעיצומה ואי אפשר להתעלם ממנה עוד, אנחנו רוצים גם ללמד אותם להיות צרכנים נבונים של כל אמצעי התקשורת, ובאמת אחת המטרות שהצבנו, אני חושבת שעוד לפני שהיו כל כלי התקשורת שיש לנו היום, כבר חשבנו הלאה שזה מאוד נחוץ וזה מאוד חשוב.
אתי שבתאי: השנה אנחנו לקחנו את נושא הבריאות כנושא מרכזי, כי זה הנושא השנתי שגם משרד החינוך הכריז עליו, וכמובן שהלכנו איתו.
אתי שבתאי: זה נושא שהילדים וגם המבוגרים מאוד מתחברים אליו, לא סוד שכולנו חושבים מה לאכול ואיזה ספורט לעשות כדי להישאר רזים ונאים, אז הילדים גם כנראה חשופים מאוד בבית והם שומעים על הנושא הזה, זה נושא שבאמת תופס את כולם.
אתי שבתאי: מה שהם עושים עכשיו, אנחנו בשלב שהילדים הכינו, זו פירמידת מזון שכל גן מכין מעצמו, הילדים נחשפים לקבוצות המזון השונות בפירמידת המזון.
אתי שבתאי: אלה צילומים שלהם.
אתי שבתאי: כל ילד מכין, הפירמידה הזאת הולכת וחוזרת כל השנה, זה כדי להמחיש באמת את הקשר.
אתי שבתאי: הם הולכים עם זה, אחרי שהם סיימו, הם מוסיפים תמונות משלהם בגן למחסן התמונות וכל ילד יכול להרכיב את הפירמידה ובאמת להפנים אותה בעצמו.
אתי שבתאי: הפירמידה הזו, כשסיימנו אותה, היום הם החזירו אותה שוב, ומה שהם עשו, יש לנו מסעדה בחצר, אתם תראו, אנחנו הפכנו את המסעדה הזאת למסעדת בריאות והם מכינים תפריטים למסעדת הבריאות.
אתי שבתאי: אז יש פה דוגמה של גן קודם שהכין תפריט לארוחת בוקר, הם מכינים היום ארוחת צהריים למסעדה שלנו, כמובן עם כל המזונות שיש לנו במסעדה.
אתי שבתאי: בנוסף כמובן יש להם התנסות של הקלטה, יש קבוצה שפועלת בהקלטה.
אתי שבתאי: יש לנו אפשרות להתנסות כמעט בכל כלי התקשורת, מטול ומקרן שקפים ומחשבים, כל מה שקשור למדיה בעצם.
אתי שבתאי: זה בגדול.
אתי שבתאי: אם רוצים לשאול שאלות, אז ברצון.
אתי שבתאי: עוד משהו, זה אמנם הלוח, אנחנו שואלים אותם, את הלוח הזה אפשר להכניס לכל אורח שבא למסעדה ולתת לו ביד?
אתי שבתאי: אז אנחנו מגיעים לקטע של תפריט שבאמת מוציאים תפריטים אישיים לכל אחד.
אתי שבתאי: זה בנושא בריאות.
אתי שבתאי: בשנים הקודמות היה לנו בנושא קיימות שעסקנו בו שנתיים, בגלל החשיבות שלו.
אתי שבתאי: בגלל שהנושא של הוועדה הזו הוא באמת מענה לפרט, אז הוצאתי את הדף הזה שאנחנו מקבלים מכל גננת בתחילת שנה, מיפוי כללי מאוד על הרכב הקבוצה, זה נותן לנו את שמות הילדים, כמובן ללא שמות משפחה, דברים שכדאי לדעת על הילדים, פעילות בקבוצה ופעילות ייחודית.
אתי שבתאי: מה ההעדפה?
אתי שבתאי: כי יש לנו אוכלוסייה מגוונת.
אתי שבתאי: אנחנו מנסים באמת לתת מענה לכל אחד, אם זה בפעילות יחידנית, או בקבוצה.
אתי שבתאי: יש לנו פה אולפן הקלטה, אתם מוזמנים להציץ.
אתי שבתאי: בעצם השפה של התקשורת היא קולות ותמונות, אז יש לנו את הצילום, את הקולות, את כל ההקלטה, ברגע שהם מקליטים, אחר כך הם יכולים לשדר את מה שהם מקליטים וכמובן השילוב ביניהם, שזה הסרט, ואז אנחנו מפיקים פרסומת, כמובן בנושא בריאות במקרה שלנו, סרטון קצר בעקבות סיפור שהם מכירים.
אלכס מילר: בגלי צה"ל כבר חתמתם?
אתי שבתאי: זה בדרך.
מורה-ענת: מישהו יכול להסביר להם מה אנחנו בודקים בניסוי?
מורה-ענת: מיקה?
תלמידה: אנחנו עושים ניסוי של מים עם קמח.
מורה-ענת: מה אנחנו רוצים לבדוק?
תלמידה: אם קמח נמס או לא נמס.
אתי שבתאי: ומה גילית?
מורה-ענת: הם עדיין בודקים.
מורה-ענת: בדקנו בינתיים סוכר וחול ואנחנו כאן בודקים תכונות של המים.
מורה-ענת: למעשה אנחנו מתקשרים לנושא הבריאות והתחלנו עם המים, חומרים מומסים במים וחומרים שאינם מומסים במים, זה מאוד מוחשי לילדים, הילדים פוגשים את זה בחיי היום יום, רק בתהליך של חקר.
סימון אלפסי: הם יודעים שקמח ומים זה דבק?
מורה-ענת: הם כבר יגלו.
סימון אלפסי: וזה מה שאנחנו אוכלים?
סימון אלפסי: הם יודעים?
מורה-ענת: אז כאן אנחנו שואלים שאלה, משערים השערה ובתהליך של חקר, של כלים וחומרים אנחנו בודקים, מאששים ומפריכים את ההשערה של הילדים.
מורה-ענת: כאן בניסוי השני אנחנו הולכים על התכונה של מים, שמים זורמים.
מורה-ענת: אז יש להם גם כלים, גם חומרים, כלים שלובים.
מורה-ענת: כאן יש להם נוזל לעומת מוצק, הם בודקים את זה גם בכלים השלובים, גם בעזרת חומרים, מאוד מוחשי, אחר כך בעזרת צינורות, מכניסים לצינור אחד פלסטלינה, רואים שהפלסטלינה נתקעת לעומת מים, שהמים מגיעים ישר לצינורות.
מורה-ענת: כמובן שזה מאוד מוחשי, עם כלים, עם חומרים.
מורה-ענת: פעילות רב חושית מאוד מגרה ומאוד מסקרנת.
אתי שבתאי: הרעיון של החצר הוא שכשאנחנו אומרים להפיק סרטונים או פרסומות, בעצם אין לנו זמן להקים תפאורה וכל מה שקשור, אז בנינו תפאורה קיימת, עומדת, שבאמת עונה לצרכים של הילדים, שהיא מעולם הילד, מהסיפורים שהוא פוגש, מהחיים שלו, מהסרטים שהוא רואה.
אתי שבתאי: יש פה רחוב, החלק הזה הוא רק פסאדה והחלק הזה הוא חלק שילדים נכנסים ופועלים בתוכו.
אתי שבתאי: יש לנו את הבית הראשון שהוא בית של השחקנים, כאן הם מגיעים עם תסריט מוכן, איזה תפקיד כל אחד ממלא, מי הצלם, מי השחקן, איזה שחקן הוא, מי הבמאי של התסריט הזה, ואז הם מתארגנים, יש לנו פה בית, אם בסיפור שלהם מצוי בית, אז יש.
אתי שבתאי: בואו, אפשר להיכנס, אפשר להציץ.
אתי שבתאי: בית ובנק ודואר, מסעדה.
אתי שבתאי: אפשר להסתכל.
אתי שבתאי: יש לנו פה מרפאה, טירה, זה מעולם האגדות כמובן.
אתי שבתאי: תודה שבאתם.
אתי שבתאי: סיור במרכז מדע
זהבה שושו: שמי זהבה, מנהלת המרכז המדעי ביקנעם.
זהבה שושו: ברוכים הבאים למרכז המדעי טכנולוגי תעשייתי שהוקם ב-1998, על ידי העירייה, אז היא הייתה מועצה מקומית והיום היא עירייה, הוא הוקם מתוך ראייה מערכתית יישובית שילדי יקנעם בלי יוצא מן הכלל יקבלו העשרה מדעית טכנולוגית.
זהבה שושו: אתם הגעתם מהגן, כלומר ליצור איזה שהוא רצף של העשרה מדעית טכנולוגית תעשייתית, ופה הכנסנו את התעשייה כגורם משמעותי בהקמת המרכז המדעי, מתוך הבנה שיש לנו מה ללמוד מהתעשייה.
זהבה שושו: אנחנו לוקחים את התעשייה באמת כמקור שניתן ללמוד, גם לתעשייה יש מה ללמוד מהחינוך, הלמידה היא דו כיוונית, ובאמת ראש המועצה המקומית דאז, סימון, כשהוא אמר 'אני רוצה לתת העשרה מדעית לכלל תלמידי יקנעם', לא חוג שאליו הולכים ילדים כאלה ואחרים, ואכן המרכז הזה הוקם במימון של העירייה, עם מעט תרומות שאז היו, של שתי הקהילות התאומות שלנו, כשהחשיבה הייתה שכל ילד זכאי להעשרה מדעית נוספת.
זהבה שושו: כשאני מדברת על העשרה, אני מדברת על סך מאוד גדול של שעות.
זהבה שושו: כשאני מדברת על ילדים ב-ג' שבאים לרצף חווייתי, העשרה של למידה שבוע ימים, הוא לא הולך לבית הספר, הוא בא לכאן למרכז המדעי לקבל סביב נושא מוגדר שהוא אינטר דיסציפלינארי, הוא נושק בכמה וכמה תחומים.
זהבה שושו: לדוגמה הגלגל, ילד בכיתה ה' מגיע לשלושה ימים בנושא תעופה.
זהבה שושו: ילד בכיתה ו' מגיע לשלושה ימים בתחום האקולוגי, תחום הקיימות.
זהבה שושו: כלומר הנושאים הם סביב נושא אחד שכמובן נושק להמון המון תחומי דעת.
זהבה שושו: אני אומרת ראייה מערכתית, מהגן, את הגן הקימו חמש שנים לפניי ואז אמרתי בזמנו לראש העיר, 'כשתרצו להקים מרכז לילדים הצעירים, ליסודי, אני באה, אני נקראת לדגל, אני מוכנה להקים מרכז כזה'.
זהבה שושו: פה אנחנו נותנים מענה לכיתות ג' עד ו' וכשאתם תבקרו בחטיבה ובתיכון, יש שם מענה בתיכון ובחטיבה להמשך העשרה מדעית.
זהבה שושו: אני אומרת לכם את זה בגלוי, המושגים, החשיבה המדעית שניתנת פה הם בהחלט בסיס מצוין ללימודי ההמשך.
זהבה שושו: ילד שמגיע ללמוד תעופה וחלל בחטיבה והתיכון לא שומע שם בפעם הראשונה מה זה כוח עילוי או מה זה כוח המשיכה או כל חוק אחר, או למשל הילדים שלומדים פה היום בנושא צוללת, נושא של ציפה ושקיעה של חומר, או צפיפות של חומר.
זהבה שושו: כלומר פה ניתנת חשיבה מדעית.
זהבה שושו: ילד שמגיע לכאן, אנחנו מדברים על חשיבה מדעית רחבה, ידע עולם רחב ואם תרצו תשמעו אחר כך מהילדים מה הערך המוסף, למה למרכז כזה יש קיום במקום כמו יקנעם, כשהייתי רוצה, אמן, שיהיו ככה בכל הארץ.
זהבה שושו: זה לא מוזיאון, זה לא ביקור חד פעמי שילד מגיע, הם מגיעים לכאן כל שנה.
זהבה שושו: אני נותנת פה מענה ל-1,400 תלמידים בשנה וזה המון, כלומר חמישה בתי ספר, 13 כיתות בשכבת גיל, כולם מקבלים פה העשרה מדעית טכנולוגית תעשייתית, כשיש כמובן גם ביקור בתעשייה, אנחנו גם נושקים לתעשייה, גם מביאים לכאן אנשים מהאקדמיה, מהתעשייה, שלילדים יהיה מפגש, לא במין מעבדה כזאת, אלא שיראו איך הנושאים האלה באים לידי ביטוי בחיי היומיום.
זהבה שושו: זו אחת המטרות.
זהבה שושו: כמובן מעבר לזה עוד העשרה.
זהבה שושו: אין מצב שבו אתה לא מדבר על זוכה פרס נובל, או על מצוינות בחשיבה מדעית או בחינוך בכלל.
זהבה שושו: אצלנו המצוינות, בכלל ברמה יישובית, היא מצוינות.
זהבה שושו: מצוינות זה לא פרויקט, מצוינות זו דרך.
זהבה שושו: אם אני מקבלת קבוצת ילדים מגוונת ויש בהם ילדי שילוב וילדים עם לקויות כאלה ואחרות, את כולם אני מקבלת, כולם מקבלים פה מענה.
זהבה שושו: את כולם אני לוקחת, מגיעים לאיזה שהוא בסיס, אנחנו הולכים לתהליך, בסופו של יום אני לוקחת את כולם יחד איתי, כל אחד דרך ערוצים שונים של עבודה וחשיבה, כי אני עובדת במגוון של ערוצים, כדי לתת מענה כמובן לאינטליגנציות המרובות, אחד דרך השקופית, או דרך הסרטון, או ניסוי, או המחשה, אינסוף דרכים כדי להביא את המצוינות לכולם.
סימה ניסלבאום: זה הזמן, אלכס, לומר, שכשדיברנו על מה אתה יכול לעשות לנו, להשיג סמל מוסד למקום הזה.
סימה ניסלבאום: אנחנו נלחמים המון שנים ואנחנו לא מצליחים.
זהבה שושו: למעט העבודה שלי.
זהבה שושו: אני עובדת משרד החינוך.
זהבה שושו: אני היחידה שאני איש משרד החינוך, כל שאר המימון נטו עיריית יקנעם, עם כל מה שמשתמע מכך.
זהבה שושו: תודה ענקית למשרד החינוך, אנחנו צריכים עוד.
זהבה שושו: אז המקום מוצב עם התעשייה.
זהבה שושו: אם תתרשמו מהסביבה, גם השמות שנתנו לאזורים במרכז עצמו לקוחים מעולם התעשייה.
זהבה שושו: למה?
זהבה שושו: אמרתי שוב, אני רוצה אינטראקציה גם מול התעשייה.
זהבה שושו: אני אשמח אם תבואו להתרשם מהסביבה ואז תהיה לכם תמונה.
זהבה שושו: אזור המליאה.
זהבה שושו: אני אשמח רק להכיר לכם את האזורים במרכז ואז יהיה אפשר לדבר.
זהבה שושו: הילדים מגיעים ליום שהוא די מובנה, כל בוקר נפתח פה במליאה כשיש פה לילדים הזדמנות להעלות טיעונים, להעלות שאלות, להעלות סוגיות, כאן אני פותחת את היום.
זהבה שושו: מעבדת מחשבים.
זהבה שושו: מחר, סימון, 15 מחשבים, תרומת מפעל הפיס, יגיעו, ואז יהיו לי שתי מעבדות, לא רק אחת.
זהבה שושו: הרבה מאוד ציוד נקנה פה, כמעט אין דבר שאני זקוקה לו- - -
סימה ניסלבאום: תרומה חלקית של מפעל הפיס.
זהבה שושו: תרומה חלקית של מפעל הפיס ועיריית יקנעם את העיקר.
זהבה שושו: הברקו, המסך בכל חדר פה, אני מוכרחה לומר פה, אומרים שאין אומרים שבחו של אדם בפניו, אבל אני חייבת לומר את שבחו בפניו, כמעט אין מכשיר, ראש העיר היקר, אין אמצעי שאני זקוקה לו לעבודה ואני מבקשת וסימון אומר 'תנו לה, היא משתמשת, מגיע לנו, מגיע לתלמידים'.
זהבה שושו: אז תודה ענקית.
זהבה שושו: אני מודה לך בהרבה מאוד הזדמנויות, זאת הזדמנות להגיד גם תודה על העניין הזה.
זהבה שושו: בואו לילדים.
סימון אלפסי: שלום, ילדים.
זהבה שושו: יש לנו פה נציגים מוועדת החינוך, ראש העיר שלנו, אתם מכירים?
זהבה שושו: ודאי, בטח.
זהבה שושו: את סימה, מנהלת החינוך, יש לנו פה נציגים שונים.
זהבה שושו: מאיזה כיתה אתם, מאיפה אתם?
תלמידים: קבוצת אורנים.
זהבה שושו: הגעתם ליום באיזה נושא?
תלמידים: צוללת.
זהבה שושו: כמו שאני אמרתי, השאיפה שלנו להגיע עד סוף היום ולהכיר ולדעת מה החידושים בצוללת האחרונה שזה עתה נבנתה עבורנו בגרמניה.
זהבה שושו: כלומר גם האקטואליה בארץ ובעולם נכנסת הנה פנימה.
זהבה שושו: אנחנו לא חיים במעבדה, אנחנו רוצים לדעת גם מה קורה מעבר.
זהבה שושו: אם אתם רוצים, מעוניינים לשאול את הילדים במה תורם להם המרכז, האם יש מקום למרכז כזה, אולי מחר נסגור אותו כי הוא מיותר, אתם מוזמנים להתקרב אליהם, לשאול.
זהבה שושו: רק אם אתם רוצים, לא חייבים.
אלכס מילר: לא נהיה כל כך קיצוניים.
יהודית גידלי: אנחנו רוצים לדעת מה יש בצוללת הזאת שלא היה בקודמות.
זהבה שושו: אני אגיע אליה באחת ורבע, הכרתם את הלמידה.
זהבה שושו: עכשיו הם בשלב שהם בונים דגם, איפה הדגם שלי?
זהבה שושו: תשמעו, הדגם הפשוט הזה שהם בונים אותו, שהוא בדמות צוללת, דרכו הם יבינו את כל החוקיות.
זהבה שושו: מהבוקר בעצם מה למדנו, חקרנו?
תלמידים: חוקים.
זהבה שושו: דרך מה?
זהבה שושו: באיזה דרך חקרתם?
זהבה שושו: מה ביצעתם?
תלמיד: ניסויים.
זהבה שושו: עכשיו אני אשמח לשמוע, אם אתם רוצים לשתף את האורחים הנכבדים שלנו, במה תורם לכם המרכז המדעי.
זהבה שושו: אנחנו מדברים היום על הפרט.
זהבה שושו: מה בכיתה זה תורם, אמרתי בכמה מלים, מי שרוצה לשמוע, לשאול, אתם מוזמנים.
זהבה שושו: קדימה, מי רוצה?
תלמיד: המרכז המדעי תורם לי ידע רב.
זהבה שושו: אבל יגידו לך, תלך לגוגל.
זהבה שושו: זה רק ידע?
זהבה שושו: מה עוד, חמוד שלי?
תלמיד: רגע.
תלמיד: אני לומד כאן בצורה יותר מעניינת וחווייתית וזה יותר עוזר לי להבין.
זהבה שושו: תודה רבה, סער היקר.
זהבה שושו: נבו היקר, כן?
תלמיד: זה נותן יותר העשרה מבית הספר.
זהבה שושו: לא, בואו לא נאשים, בית ספר נורא מעשיר ועובד קשה, לא נאשים, רק מה טוב.
תלמיד: פה יש יותר ניסויים.
תלמיד: גם- - - רגע, ברח לי.
זהבה שושו: לא נורא, תיזכר.
זהבה שושו: מה אתה רוצה לומר לנו, עומר היקר?
תלמיד: שמרכז המדעים זה מקום מאוד מעניין, שלומדים בו כל הזמן דברים חדשים שלא למדנו בבית הספר, יש פה דרכים מעניינות ללמוד.
זהבה שושו: תן לי דוגמה, מה זה דרך מעניינת, אני לא יודעת מה זה.
תלמיד: למשל כמו היצירה של הצוללן שעשינו.
זהבה שושו: העבודה עצמה, ההמחשה עצמה.
תלמיד: כן, ההמחשה, כל הניסויים והשליחה לגוגל.
זהבה שושו: אני שולחת אותם לעמדות גוגל, אמרתי להם, להרצות לכם על צוללת', מי שרוצה, הולך לעוד.
זהבה שושו: מה עוד?
זהבה שושו: הוא נזכר, ניתן לנבו, הוא נזכר.
תלמיד: שמפה יוצאים עם תוצר.
תלמיד: גם תוצר במוח וגם תוצר ממשי.
זהבה שושו: וואי, איזה כיף.
זהבה שושו: תודה.
זהבה שושו: עומר?
תלמיד: זה מאוד כיף להיות פה, יש פה מורות מאוד נחמדות, כמוך, שמסבירות מובן וכל הכיתה מבינה בלי שום בעיות.
זהבה שושו: כן?
זהבה שושו: איזה כיף, יש לי פטנט.
סימון אלפסי: עשו לך את היום.
זהבה שושו: תודה רבה, עומר.
זהבה שושו: וואו.
זהבה שושו: אני נפרדת מהם היום גם, אז הם נותנים לי מחמאות.
זהבה שושו: עומר, מה אתה אומר?
תלמיד: שפה לומדים בצורה שלמה ומלמדים בצורה חווייתית מעניינת יותר, כשפה לומדים מבינים ולא נותנים לנו את כל התשובות ישר.
זהבה שושו: לא נותנים לכם תשובות במתנה.
זהבה שושו: חושבים לבד.
זהבה שושו: תודה, עומר.
זהבה שושו: מה אתה אומר?
תלמיד: המרכז המדעי תורם לי שפה הלמידה היא יותר יצירתית, יותר מוחשית, גם נושאים דומים אנחנו לומדים בבית הספר אבל פה כשאנחנו מגיעים אז אנחנו לא לומדים מדפים ומחברות וכל זה, אלא מ- - -
זהבה שושו: מה הספר הכי חכם שאני מלמדת מתוכו?
תלמיד: מוח.
זהבה שושו: הראש שלכם הוא הספר הכי חכם שהמציאו בעולם.
תלמיד: את גם יודעת להמחיש את זה לילדים וכשאנחנו לומדים אנחנו גם משתתפים ותורמים גם.
זהבה שושו: אתם תורמים.
זהבה שושו: כן, נועה היקרה, מה את רוצה לומר?
תלמיד: אנחנו לומדים כאן בצורה חווייתית ויצירתית ואנחנו לא מעתיקים מהלוח, אנחנו גם עושים תוצרים וגם אנחנו עוזרים לחברי הקבוצה.
זהבה שושו: עבודת צוות, שיתוף פעולה גם.
זהבה שושו: יובל היקר, מה אתה רוצה לומר?
תלמיד: אנחנו לומדים בדרך עמידה בזמנים, שזה גם מעניין ומדויק ואתה מרגיש ממש כאילו אתה מדען.
סימה ניסלבאום: אני רוצה לעצור, זהבה, ולהגיד תודה רבה.
סימון אלפסי: מרתק לשמוע אתכם.
סימון אלפסי: מי ממשיך אחרי שהוא עוזב היום את הכיתה, מי ממשיך לחקור?
זהבה שושו: מי הולך להיות יום אחד מדען, חוקר?
סימון אלפסי: מי רוצה לעסוק במקצוע מדעי?
זהבה שושו: קדימה, מי הולך לחקור את המדע?
זהבה שושו: גל, מה אתה הולך להיות?
תלמיד: לא יודע.
זהבה שושו: אתה יודע, אתה יודע.
זהבה שושו: אמרתי לכם, צה"ל והתעשייה, אין להם מה לדאוג, אתם, אמרתי לכם, הטכניון מחכה ומכון וייצמן מחכה והאוניברסיטאות מחוות לכם והשייטת מחכה לכם.
סימון אלפסי: בהצלחה.
זהבה שושו: תודה ענקית והמשך יום נפלא.
זהבה שושו: סיור בבית ספר אורט אלון
עדה אברכהן שמש: אני אעביר את השרביט לילדים המקסימים שלנו, שכל אחד יספר קצת על מה שעושים כאן בבית הספר.
עדה אברכהן שמש: הם בוודאי מאוד מאוד מתרגשים.
עדה אברכהן שמש: אנחנו היינו שמחים אם הייתם באים בהמשך, בעתיד, ליום נוסף לפה, לכמה שעות, כדי לראות מה נעשה בתוך בית הספר.
עדה אברכהן שמש: אני חושבת שמה שנעשה בבית הספר הוא המשך ישיר למה שנעשה כאן ביישוב ואני כל פעם אומרת שכדי להיות מנהל בית ספר צריך שיהיה לך גם מזל ליפול עם ראש רשות שהוא פרו בית ספר, איש חינוך, שמאוד מאוד רוצה לעשות למען, והיום אתם תראו את התוצאות.
עדה אברכהן שמש: בבקשה.
עדה אברכהן שמש: אנחנו מתחילים עם תלמידי י"ב, כי הם באמצע מבחן.
עדה אברכהן שמש: רומן, בבקשה.
תלמיד: זה מחדר מלא, זה בעצם חדר שבנו במיוחד בשביל ילדים שקשה להם ללמוד.
עדה אברכהן שמש: אני אורי, אני מרכז את החדר מלא, אבל הוא בעצם מרכז למידה שפועל בתוך בית הספר לתלמידים שיש להם נשירה סמויה, שהנוכחות שלהם היא לא סדירה בכל מיני רמות ובעצם הוא נועד לתת מקום בטוח, שייכות, חוויה חיובית, שתשמש איזה שהוא עוגן וקפיצה כדי להשפיע על כלל הלימודים ולהחזיר את התלמידים למסלול נורמטיבי שמונע נשירה, בגרותי וכו'.
עדה אברכהן שמש: רומן בחדר מלא ארבע שנים.
תלמיד: הייתי אומר שאני ותיק שם.
תלמיד: בעצם זה מאוד עזר לי, עכשיו אני יוצא עם בגרות מלאה.
עדה אברכהן שמש: בתקציבים מיוחדים שמשיגים מראש העיר.
תלמיד: כן, במתמטיקה.
תלמיד: היה לי קשר טוב עם חונך אחד שקוראים לו חגי, שהוא היה מחיל אוויר, הוא עזר לי במתמטיקה.
עדה אברכהן שמש: בשורה התחתונה אתה אומר שאלמלא התכנית הזו איפה היית עכשיו?
תלמיד: זה עזר לי.
עדה אברכהן שמש: רומן הוא הצלחה באמת באמת מדהימה.
עדה אברכהן שמש: תודה, אורי, תודה רומן.
עדה אברכהן שמש: נאור, בבקשה.
תלמיד: שלום, אני נאור, ואני אדבר איתכם היום על ההכנה לצה"ל שמתבצעת בבית הספר.
תלמיד: הכנה לצה"ל, בעצם מה הם רוצים מאיתנו.
תלמיד: הם מכינים אותנו להבין את זה שאנחנו הולכים לתת עכשיו שלוש שנים מהחיים שלנו, למה, מה המטרה והכול.
תלמיד: פעילויות שהתבצעו – היה יום בעקבות לוחמים, להראות רוח לחימה, הפגישו אותנו עם אביגדור קהלני, אם למישהו יצא לפגוש את הבן אדם, בן אדם מדהים, שהוא מספר את הסיפור שלו.
תלמיד: יום שלם מפגן אש, ממש להכניס רוח לחימה באנשים.
תלמיד: חוץ מזה היה גם יום חילות.
תלמיד: אחרי הכול צה"ל זה מגוון רחב של דברים, יש כל כך הרבה ממה לבחור, אז הביאו את הכול והראו לנו.
תלמיד: חוץ מהעובדה הזאת שהביאו כדי שאנחנו נוכל לבחור ולראות מה זה, גם עשו את זה כיף, הביאו ציוד לחימה, אלונקות, דברים כאלה.
תלמיד: בנוסף לכך, 'אחריי' רץ בשיתוף פעולה עם בית הספר והם מגיעים לפה פעם ב- כדי לאסוף תלמידים ולקחת אותם בקבוצות להכנה לצבא, שזה בעצם מתבצע כל פעם לשבוע, לוקחים את הקבוצות האלה ולא מכינים אותם באימון כושר, האימון עצמו הוא כן אימון כושר אבל ההכנה יותר היא העבודה המנטלית, להראות שאתה יכול להמשיך אחרי שאתה נשבר.
תלמיד: חוץ מזה מפגשים עם היועצת, הכנה, מה אנחנו רוצים להיות בצבא, למה אנחנו רוצים להתגייס, מה היתרונות, חסרונות, כדאי, לא כדאי.
עדה אברכהן שמש: אין לא כדאי, זה רק כדאי.
תלמיד: אין לא כדאי.
תלמיד: סתם, זה היועצת.
עדה אברכהן שמש: לא, היועצת יכולה להגיד כדאי/לא כדאי.
קריאה: הוא בדק את הערנות שלך.
עדה אברכהן שמש: הם יודעים טוב טוב מה התפיסה שלי לנושא.
תלמיד: מגיעים גם בוגרים מיחידות מובחרות שבאים להרצות לנו.
תלמיד: בנוסף לכך הגיעו לכאן כמה מפקדים, אם אני לא טועה גם מפקד חיל החינוך, הם באים להדגים, להסביר, להראות לאן ללכת, להפנות אותנו כמה שיותר, לכוון אותנו לתוצאה הטובה ביותר.
סימון אלפסי: אני בטוח שאתה הולך לקרבי, נכון?
תלמיד: כנראה שכן.
תלמידה: שמי מיטל, אני לומדת בכיתה י"ב.
תלמידה: באתי לספר על הטיול השנתי.
תלמידה: השנה הטיול השנתי היה שונה ממה שחווינו עד עכשיו, זה היה טיול נודד באוהלים שבנינו בעצמנו.
תלמידה: עד עכשיו היינו ישנים או במקום סגור, או באוהלים שכבר מוכנים מראש.
עדה אברכהן שמש: או באכסניות.
תלמידה: אני אישית ראיתי את הטיול הזה כחוויה שלא הייתה עד עכשיו, זה נתן המון גיבוש בשכבה ורואים את זה, אנחנו עכשיו בהכנות למסיבת סיום וכולם ממש חזרו מגובשים.
תלמידה: זו הייתה גם טעימה לצאת מהבית רגע לפני הצבא ולישון בשטח ולהתמודד לבד ולעזור באמת אחד לשני.
תלמידה: הייתה המון חופשיות, מרגלית נתנה לנו באמת להרגיש חופשיים ועצמאיים, וגם עם גבולות, וזהו.
תלמיד: קוראים לי אלכס מ-י'1.
תלמיד: אני בפרויקט קהילתי שנועד לאתיופים ולוותיקים.
תלמיד: זה אחרי הצהריים, זה עזרה בלימודים וב- - -
עדה אברכהן שמש: קודם נגיד שאתה ב-י'1 וזה מסלול טוב, נכון?
עדה אברכהן שמש: זה גם טכנאי וגם בגרות, ואתה נמצא בתכנית שנקראת העצמת קהילה, לכל תלמיד בבית הספר, מהמצטיינים ועד המאותגרים להיות בהעצמת קהילה ובעצם להגיע מהמקום שלו למקום גבוה יותר.
תלמיד: זה עזרה במבחנים- - -
מורה: אתה רוצה לספר באיזה מקצועות?
תלמיד: באנגלית והיסטוריה.
עדה אברכהן שמש: אתה משתתף באנגלית והיסטוריה ומתמטיקה בשעות אחר הצהריים.
מורה: זו השנה הרביעית של אלכס בפרויקט.
עדה אברכהן שמש: כל הכבוד, אלכס.
תלמידה: אני רוני אני לומדת בכיתה י"א בבית הספר.
תלמידה: רציתי להמשיך את הדברים של נאור ולספר לכם שכבר מכיתה י"א כל פעילות ההכנה לצבא היא מאוד מאוד אינטנסיבית, היינו בגדנ"ע, היו לנו חוץ מהגדנ"ע סדנאות הכנה לצה"ל, היה לנו את יום החילות שהשתתפנו בו, היו לנו הרצאות עם מפקדים בכירים ובאמת אנחנו מרגישים שאנחנו ממש ממש מוכנים וזה עוטף אותנו ויש את המורות חיילות שמסתובבות בבית הספר ונמצאות כאן לכל השאלות שלנו, הן גם נכנסות לשיעורים יחד עם היועצת ועם כל האנשים שאחראים על ההכנה ומספרים לנו איך יהיה בצו ראשון, הם מכינים אותנו, מה אנחנו רוצים לעשות.
תלמידה: אני יודעת שכל החברים, לפחות בשכבה שלי, ממש רגועים בזכות כל התכנית הזאת, משהו שלא היה לנו לפני שהתחלנו את השנה.
תלמידה: אלה שקיבלו צו ראשון בחופש היו נורא לחוצים, עכשיו הכול הרבה יותר רגוע.
סימה ניסלבאום: רוני גם מתנדבת בכנפיים של קרמבו.
סימה ניסלבאום: זו תנועת נוער לילדים ללקויות, חריגים.
תלמידה: שלום, אנחנו לומדות בכיתה ח', קוראים לי עינת בן דוד.
תלמידה: ואני אניטה.
תלמידה: ואנחנו לומדות בתכנית שנקראת קול התקווה, אנחנו לומדות ספרות בדרך שונה מהכיתה, באמצעות מכשיר MP4.
תלמידה: מקליטים לנו את הסיפורים מספר הלימוד ואנחנו שומעות את הסיפור ב-MP4 .
תלמידה: בשיטה הזאת אנחנו מבינות טוב יותר את הסיפור.
תלמידה: השמיעה עוזרת לנו.
תלמידה: יש ערוץ קלט נוסף.
תלמידה: אנחנו מקשיבות לסיפור, מסמנות מלים לא ברורות ומחפשות את הפירוש במילון.
תלמידה: אנחנו עובדות על דפי עבודה, על הסיפור, השיטה עוזרת לנו להגדיל את אוצר המלים.
תלמידה: אנחנו נבחנות על כל הסיפורים, הציונים שלנו השתפרו, אנחנו נהנות ללמוד בקבוצה קטנה, היחס אישי, האווירה בחדר שונה, אנחנו יושבות על פופים ויש הרגשה של בית.
עדה אברכהן שמש: התכנית הזאת היא תכנית מיוחדת, אם יהיה זמן תוכלו לראות את החדר.
עדה אברכהן שמש: הבנות לומדות באמצעות MP4, כל מקצועות הלימוד, במקרה שלהם זה ספרות, אבל יש מקצועות אחרים, מקליטים להם את כל חומר הלימוד לתוך ה-MP3 והם לומדים באמצעות שמיעה והם לא צריכים לכתוב או לקרוא כי זה מקשה עליהם ואז הם מגיעים לציונים מאוד מאוד גבוהים.
עדה אברכהן שמש: תודה.
תלמידה: אני יולי מ-ח'2.
תלמידה: במסגרת תכנית אורט טוב, התנדבות בקהילה כדרך חיים, החלטנו, חברי כיתה ח'2, להקים גינה אקולוגית ביחד עם בית הקשיש.
תלמידה: התכנית משולבת בצעירים ברוחם, גמלאים וצעירים לעבוד ביחד וליצור קשר מאחד באמצעות הגינה המשולבת בבית ספרנו ובבית הקשיש.
תלמידה: אני דורין כהן מכיתה ח'2.
תלמידה: לאחר מספר חודשים של תכנונים התחלנו בקשר ראשוני עם הגמלאים שבבית הקשיש ועם הגמלאים במרכז היום ביקנעם.
תלמידה: הפעילות שילבה יצירות, הכנת לפעילות אקולוגית, ייצור בקבוקים לפרחים, הכנת הגינה בבית הקשיש והקמתה של הגינה בבית ספרנו.
תלמידה: לאחרונה הקמנו מערכת השקיה ממוחשבת יחד עם הגמלאים ואף מכרנו את התוצרים בבית הספר כתרומה לבית הקשיש ואיסוף כספים למען ה- - -
תלמידה: אין ספק שתכנית זו הינה תכנית מאחדת בינינו לבין האוכלוסייה המבוגרת המביאה משב רוח רענן לכיתה ולבית ספרנו.
עדה אברכהן שמש: יפה.
עדה אברכהן שמש: הוקמה גינה אקולוגית, גם בבית הספר וגם בבית הקשיש והתוצרת שהם מגדלים שם נמכרת והכסף חוזר לפעילות.
עדה אברכהן שמש: זה מאוד יפה.
תלמידה: היי, אני קרן מכיתה י'4 ואני אציג את המחויבות האישית והבגרות האחרת.
תלמידה: בשכבת י' תלמידים מתנדבים במקומות שונים ומגוונים בתוך בית הספר ומחוץ לו, כגון תנועות נוער, מגן דוד אדום, חונכות ומש"צים (מדריכים צעירים).
תלמידה: התרומה היא כפולה, לנו, כתלמידים, אנחנו מקבלים אחריות אישית, ערך הנתינה, קבלת השונה, לדעת לקבל ולא רק לתת, ארגון זמן, שילוב עומס בלימודים עם התרומה לחברה, וכמובן גם לגופים השונים שבהם אנחנו מתנדבים יש תרומה.
תלמידה: יש קבוצה גדולה מאוד של בערך 90 תלמידים שמעוניינים לסיים את הלימודים עם תעודה נוספת, תעודה ערכית, שנקראת תעודת בגרות חברתית.
תלמידה: נחשפנו לתעודה הזאת על ידי מצגת אותה הציגה אוולין שמרכזת את הנושא.
תלמידה: אנחנו יודעים שכדי לזכות בתעודה הזאת אנחנו מתבקשים להרחיב את המחויבות האישית עד לסוף כיתה י"ב, לעבור הכשרה מקצועית, כל אחד בתחום בו הוא מתנדב ולהגיש עבודה שהיא בעצם יומן מסע.
תלמידה: אנחנו, התלמידים, רואים בהתנדבות ובערך הנתינה כחשובים לנו כאזרחי המחר, לכן אנחנו מעוניינים להצטיין לא רק בתחום הלימודי אלא גם בתחום הערכי.