GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני גרא: אדוני, אני מציע שנוציא כספים בצורה - -
אלכס מילר: אתה יודע כמה אנחנו מנסים לעשות את זה - -
דני גרא: - - כפי שאתה, אני מקווה, מנסה לכלכל את ביתך, אני חושב שתפקידנו לדאוג שגם המדינה תכלכל כך את צעדיה.
אלכס מילר: חברי לסיעה, חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב, כשהיה יושב-ראש ועדת הכספים בכנסת הקודמת, אחת הטענות הקשות שעלו אצלו כלפי המשרדים היתה שהם עובדים לפי טייס אוטומטי.
אלכס מילר: שנים שהם עובדים לפי טייס אוטומטי, בכל היבט שקשור לכסף.
אלכס מילר: אין חיבור בין המשרדים, אין מנגנון של חיסכון – הרי אתה אומר בעצמך.
אלכס מילר: אם היו חושבים קצת, גם על נושא המס בהוצאה שהיא הוצאה ממשלתית – גם שם אני לא חושב שהאוצר צריך לקבל בחזרה מהכסף שהוא מוציא.
אלכס מילר: אני לא אומר שאין מכרזים שעושה המשרד, וכמובן שאלו שמקבלים כסף, צריכים לשלם מס.
אלכס מילר: אבל אם המשרד מוציא בעצמו את הכסף וגם בונה, אז יכול להיות שכל אותם אלה שבונים בעצמם, הקבלנים, צריכים לשלם את המס ממה שהם - - - אבל לפחות שלמשרדים תהיה הוצאה - -
ישראל אייכלר: איך זה במדינות אחרות?
ישראל אייכלר: כשמשרדים מתקצבים?
ישראל אייכלר: הם משלמים את המס של עצמם?
ישראל אייכלר: אני חושב שזה נהוג בעולם, לא?
ישראל אייכלר: אין לי מושג.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להגיד משפט סיום.
ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע מהי המשמעות של הדרישה להוסיף 30%.
ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שגם אם הדרישה הזאת תיענה, אנחנו פותרים 20% מהבעיה או 10% מהבעיה, אני לא יודע.
ג'מאל זחאלקה: צריך להציב יעד ולהציג, כוועדת חינוך, תוכנית חומש שתפתור את הבעיה.
ג'מאל זחאלקה: לא "לרוץ" שוב אחרי הגידול הטבעי, אלא שוועדת החינוך תאמר למשרד החינוך ולמשרד האוצר: אנחנו מקבלים החלטה להביא תוכנית חומש מקצועית.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מקצועיים, אתם תגידו.
ג'מאל זחאלקה: לא בשנה אחת, אלא בחמש שנים.
ג'מאל זחאלקה: זה המון זמן ואפשר לפתור את הבעיה, או שמשרד החינוך יחליט שהוא לא יכול לפתור את הבעיה - -
מוחמד ברכה: משרד החינוך יכול, והוכח כאן שהוא יכול - -
ג'מאל זחאלקה: כשהוא רוצה.
ג'מאל זחאלקה: לכן אני מציע, כבוד היושב-ראש, לקבל החלטה של דרישה להביא תוכנית חומש שתפתור את הבעיה.
דני גרא: בחלופות שונות, כי יש חלופות תקציביות שונות.
אלכס מילר: אנחנו לא מחליטים, אדוני.
אלכס מילר: הכנסת לא יכולה להחליט על החלופות.
דני גרא: אני מציע שהם יביאו חלופות שונות, ואז תראו מה - -
ג'מאל זחאלקה: לא, הוא לא אמר שהתוכנית שלו תפתור את הבעיה.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה התחייבות של משרד החינוך להביא תוכנית חומש שתפתור את הבעיה בתוך חמש שנים.
ג'מאל זחאלקה: זו הדרישה.
אלכס מילר: התוכנית צריכה להיות מתוקצבת על-ידי משרד האוצר.
דני גרא: לכן היא צריכה להיות בחלופות שונות.
ג'עפר פרח: אז לפחות שהם יציגו את התוכנית.
ג'מאל זחאלקה: אני יכול למנות חמש מדינות שעשו תוכנית חומש ופתרו את הבעיה, וביניהן ארצות-הברית הגדולה.
יהודית גידלי: באותו סדר גודל?
ג'מאל זחאלקה: הרבה יותר גדול.
ג'מאל זחאלקה: בארצות-הברית, כל ה-public schools בזמנו של קלינטון היו "על הפנים", וככה הוא קיבל אותם.
ג'מאל זחאלקה: למה בחרו בו שוב?
דני גרא: גם צרפת, אגב.
ג'מאל זחאלקה: בצרפת תמיד היה טוב.
ג'מאל זחאלקה: אנשים פחדו לשלוח את הילדים שלהם – ארצות-הברית הגיעה למקום ה-28 בעולם מבחינת הישגים בלימודים.
ג'מאל זחאלקה: אז קלינטון בא – לא כמו ראש הממשלה פה – ואמר: אנחנו אומה במשבר.
ג'מאל זחאלקה: הוא נתן נאום מפורסם מאוד ושפך כסף, בנו בתי-ספר, ושיפרו תשתיות והכול.
ג'מאל זחאלקה: וה-public schools בארצות-הברית שאחרי קלינטון, הם לא כמו לפני קלינטון.
ג'מאל זחאלקה: בצפון אירלנד – כסף של האיחוד האירופי וכסף של ממשלת ארצות-הברית – גם שם החינוך היה "על הפנים".
ג'מאל זחאלקה: ביקרתי שם, והם אמרו לי בפה מלא: אנחנו בשוויון מלא עם שאר האזרחים הבריטיים.
ג'מאל זחאלקה: הם לא אוהבים את בריטניה, אבל בחינוך הם בשוויון מלא.
ג'מאל זחאלקה: תן לי את האפשרות להגיד בפה מלא שלפחות מבחינת תשתיות אנחנו בשוויון מלא עם החינוך העברי.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו מדברים על פערים, ואפילו את זה אני לא יכול להגיד.
ג'מאל זחאלקה: ולכן, המטרה צריכה להיות – לא אנחנו כוועדת חינוך, אנחנו לא צופים במה עושה האוצר, אנחנו לא צופים במשחק כדורגל – אנחנו המאמנים, ואנחנו נדרוש את פתרון הבעיה תוך חמש שנים - -
אלכס מילר: אתה חוזר על הדברים.
אלכס מילר: אמרת: משפט סיום, וחזרת על כל הדברים שאמרת כבר.
ג'מאל זחאלקה: השבתי, כי שאלו אותי.
דני גרא: אגב, כמעט בכל העולם ובמדינת ישראל בפרט, כשבאים לסגור פערים, המדינה, משרד האוצר, נוקב בסכומי עתק, עד כדי כך שהוא אומר: תראה, אי אפשר בעצם לסגור את זה.
דני גרא: ואז הפער נשאר.
דני גרא: וזה כמעט בכל תחום, לא רק בתחום הזה.
דני גרא: אני חושב שהדרך הנכונה היא לומר: סגור את זה, ועכשיו תמצא את הדרך כיצד.
דני גרא: כלומר, ללכת בדיוק הפוך.
אלכס מילר: משרד החינוך, אתם רוצים להוסיף למה שנאמר כאן?
תייסיר מחאמיד: שמי תייסיר מחאמיד, אני מפקח פדגוגי מטעם רשת "עתיד" במגזר הערבי.
תייסיר מחאמיד: קודם כל, אני מברך את כל הנוכחים ואני מחזק את ידיהם של חברי הכנסת - -
אלכס מילר: אצלנו בוועדת החינוך לא מברכים.
אלכס מילר: תברכו אחרי שייבנו הכיתות.
תייסיר מחאמיד: אנחנו כאנשי חינוך, רואים מה התוצאות וההשלכות של מחסור בכיתות לימוד, וזה מעבר לתנאים הפיזיים.
תייסיר מחאמיד: זה משפיע על ההישגים, על האקלים הבית-ספרי, וכאנשים שעובדים בשטח, בבתי-הספר, אנחנו רואים את זה.
תייסיר מחאמיד: הלוואי והנתונים של משרד החינוך, שהממוצע הוא 27 תלמידים בכיתה – אני מבטיח, כאנשי פדגוגיה וכמי שעוסקים בחינוך, שהמצב במגזר שלנו יהיה הרבה יותר טוב מהמצב הנוכחי.
תייסיר מחאמיד: בהרבה מהכיתות יש יותר מ-40 תלמידים.
אלכס מילר: משרד החינוך, אתם רוצים להוסיף משהו?
גנאדי קמנצקי: כמה מילים כלליות: האחוזים מיועדים לתת עדיפות למגזר הערבי ולמגזר החרדי.
גנאדי קמנצקי: זה לא כדי להגביל.
גנאדי קמנצקי: כי כאשר אומרים שצריך לתת למגזר הערבי 40%, זה לתמרץ ולהשקיע יותר.
גנאדי קמנצקי: ואותו הדבר במגזר החרדי.
גנאדי קמנצקי: אנחנו מתייחסים לכל ילד כילד, ואין לנו שום עדיפות לשום מגזר.
גנאדי קמנצקי: ישנן עדיפויות תכנוניות.
גנאדי קמנצקי: כי כאשר מדובר ביישוב חדש שבונים, ואין בו בכלל מענה – כמו בביתר עילית, במודיעין עילית – שם אנחנו נותנים עדיפות.
גנאדי קמנצקי: בהשוואה לבני-ברק, לדוגמה – שם הילדים לומדים, אולי לא בתנאים אידיאליים, אבל לומדים.
גנאדי קמנצקי: כי אי-אפשר להשאיר ילדים מחוץ למערכת.
גנאדי קמנצקי: לגבי הנתונים – המצב בשיפור מתמיד, וצריך להבין שמתחילת הבנייה עד לסיומה, ועד למענה שמתבטא במספרים, עוברות שנתיים-שלוש.
גנאדי קמנצקי: עד שנותנים כסף, עד שהבניין נבנה, ועד שהתלמידים נכנסים.
ישראל אייכלר: אני רוצה להבין מה אמרת – 48% למגזר הממלכתי זה העדפות או - -
גנאדי קמנצקי: זה לא העדפות.
גנאדי קמנצקי: זה אומר שכך וכך אחוזים מסך כל התקציב צריך לתת למגזר הממלכתי.
ישראל אייכלר: אתה מדבר על הגידול הטבעי , נכון?
גנאדי קמנצקי: לא.
גנאדי קמנצקי: זה מתוך העוגה שיש לנו.
ישראל אייכלר: של הבנייה הנוספת?
גנאדי קמנצקי: לבנייה, כן.
ישראל אייכלר: אבל אם במגזר הממלכתי אין עלייה בגידול הטבעי והכיתות לא מלאות, ואתה נותן לו 48% ו-20% לחינוך החרדי שהולך וגדל, אז הפער הוא אדיר.
גנאדי קמנצקי: כמה אחוזי בנייה מוקצים לחינוך החרדי?
גנאדי קמנצקי: אין לפני את הנייר.
ישראל אייכלר: אחוזי בנייה?
גנאדי קמנצקי: 20%.
גנאדי קמנצקי: והאוכלוסיה במגזר הערבי לא מגיעה ל-20%, נכון?
ישראל אייכלר: 32% במגזר הערבי.
גנאדי קמנצקי: אני מדבר על חלקה של אוכלוסיית המגזר הערבי מאוכלוסיית מדינת ישראל.
ישראל אייכלר: אה, נו.
גנאדי קמנצקי: זה הרבה פחות.
דני גרא: לא, אתה מדבר על אוכלוסיית התלמידים ולא על אוכלוסיית מדינת ישראל.
גנאדי קמנצקי: סליחה, אדוני - -
אלכס מילר: טוב, רבותי.
גנאדי קמנצקי: האחוזים מגלמים את הפער בין השיעור באוכלוסיה לבין הצורך, והם מטפלים גם בסגירת הפערים.
אלכס מילר: לקראת הדיון הזה העביר חבר הכנסת ברכה ללשכת השר כמה שאלות הנוגעות לנתונים שאנחנו צריכים לטובת התמונה הכללית.
אלכס מילר: אם אדוני לא קיבל את זה, אז אני מבקש מחבר הכנסת ברכה - -
מוחמד ברכה: קיבלתם, אגב?
מוחמד ברכה: העברתי מכתב ללשכת השר ב-28 - -
גנאדי קמנצקי: כן, קיבלנו.
אלכס מילר: אז אנא מכם העבירו תשובות לוועדה בעניין זה.
אלכס מילר: קבענו ל-4 ביוני את ישיבת דיון ההמשך עם הצגת תוכנית החומש.
אלכס מילר: אני מבקש שמי שיציג בפני הוועדה את התוכנית יהיה שר החינוך או מנכ"לית המשרד, כי הדבר כרוך בהקצאה תקציבית גדולה מאוד, ואני מאמין שכאשר המשרד מקבל החלטה ברמה - -
דני גרא: רצוי שגם אגף התקציבים יהיה.
אלכס מילר: סמוך עלינו, אנחנו יודעים את מי להזמין לכאן.
אלכס מילר: גם משרד האוצר, כולם יהיו כאן כמובן, אבל בסופו של דבר האחריות המלאה היא של משרד החינוך, ומשרד החינוך צריך להכין תוכנית שניתנת ליישום ולא תוכנית פנטזיה.
אלכס מילר: אם תהיה אפשרות לסייע - - - תקציבית, נשמח לעשות זאת.
אלכס מילר: ואם יש אפשרות להתריע בפני חברי ועדת החינוך בכך שיש צורך - - - כזה או אחר לטובת התוספת התקציבית, אז אנחנו צריכים לדעת מזה מראש ולא ברגע האמת, כשכבר הכול בנוי ואין דרך קידום.
אלכס מילר: הייתי מציע לכם לבחון גם את אותן הצעות שנשמעו כאן על-ידי המכובדים שהגיעו.
אלכס מילר: שמענו כאן הצעות שיכולות להוזיל בצורה משמעותית את ההוצאה לבינוי.
אלכס מילר: צריך לקחת את כל הדברים בחשבון ויכול להיות שיש דברים שלא חשבתם עליהם - -
דני גרא: אנחנו מוכנים לשבת אתם אם יהיה צורך.
אלכס מילר: אני לא יכול לחייב אותם לשבת אתכם.
דני גרא: אה, לא.
דני גרא: אנחנו מוכנים.
אלכס מילר: כל מי שמבין קצת בעולם הזה, ישמח בוודאי לקבל הצעות שיכולות רק לעזור.
אלכס מילר: הייתי מציע לקיים ישיבה גם בין משרד החינוך, המינהל ומשרד הפנים בשביל ליצור מנגנון שהוא הרבה יותר קל מבחינת מתן קרקעות לבינוי בחינוך.
אלכס מילר: אני מציע שנשב גם עם רשות המסים.
אלכס מילר: אני אשב לדבר עם הסגן הממונה, עם ערן, לבדוק עד כמה הסוגיה הזו ניתנת לפתרון.
אלכס מילר: אם ניתן לחסוך – כמו החוק שעוסק בייעוד כספי חינוך ברשויות מקומיות, אז אולי גם במס בהקצאה התקציבית והמיסוי על הכסף שמגיע לבינוי במשרד החינוך.
אלכס מילר: אולי זה יגדיל לכם את העוגה במעט, בלי תקציב נוסף מבחוץ.
אלכס מילר: בנושא הזה כדאי לקיים מפגש שיכלול את כל ההצעות.
אלכס מילר: אתם תבחנו את מה שנאמר כאן – את המיסוי, את המינהל ואת משרד הפנים, את אפשרות החיסכון וההקצאות של המשרדים השונים לטובת הבינוי והשכירויות בחינוך, ויכול להיות שאפשר לאגד אותם למנגנון אחד - -
מוחמד ברכה: שיטת ה-PFI.
אלכס מילר: ואם תראו שאפשר להוזיל וזה יגדיל את כמות הכיתות שאתם בונים, אנחנו רק נברך על כך.
אלכס מילר: אבל אי-אפשר שזה מרחף כל הזמן, שכולם מכירים את הבעיה והיא לא מטופלת.
אלכס מילר: נקיים כאן דיון ונשמע על התוכנית, ונשמח לשמוע אם בעקבות הישיבה היו שינויים כלשהם.
אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח ישיבת ועדת חינוך חגיגית לציון 20 שנות הוקרה לארגון מורים עולים, פרוטוקול מספר 582, 6.3.2012, י"ב באדר התשע"ב.
אלכס מילר: גברותי ורבותי, אני מכנס כאן את הישיבה להוקיר עבודה נפלאה ותרומה גדולה של העולים לחינוך במדינת ישראל.
אלכס מילר: נמצאים כאן אתנו ארגון מורים עולים – קונסטנטין וכל מי שנמצא בארגון, וכמובן גופים נוספים אשר עוסקים בדבר חשוב זה.
אלכס מילר: כידוע לכם, ועדת החינוך מקיימת ישיבות סדירות במשך כל שבוע ושבוע; גם קונסטנטין וגם אנשים נוספים נמצאים כאן כמעט בכל ישיבה ונותנים את עמדתם ודעתם בכל נושא ונושא.
אלכס מילר: מה שחשוב הוא מה יקרה הלאה.
אלכס מילר: כידוע לכם, הצלחנו לעשות צעד שהוא משמעותי מאוד לדעתי:
אלכס מילר: הצעת חוק שלי ושל חברי כנסת נוספים עברה בקריאה טרומית, ואשר מכירה בוותק שנצבר במדינת המוצא לטובת מענק היובל, שזה משכורת 13.
אלכס מילר: כרגע אנחנו במשא ומתן עם משרד האוצר, ואני מקווה מאוד שנצליח להגיע לאיזושהי הסכמה.
אלכס מילר: כידוע לכם, מדובר בתקציב גדול מאוד שיכול להגיע לכ-7 מיליארד שקל, וזה דבר לא פשוט.
אלכס מילר: אבל בעזרת השם נצליח למצוא את הנוסחה הנכונה.
אלכס מילר: בנוסף לכך, דנו כאן בסוגיות שונות שקשורות למורים שמגיעים ממדינות אחרות ואשר שוקלים אם להיכנס למערכת החינוך בישראל.
אלכס מילר: כולנו יודעים שהשכר במערכת החינוך היום הוא לא מהגבוהים ביותר, אבל אם המערכת יודעת איך לעודד את כל אלה שמגיעים עם ניסיון רב ממדינות שונות להיכנס למערכת החינוך ולתרום לילדי ישראל, אז כמובן שנמצא את הדרך כדי לשלב את כל מי שמגיע לישראל, וכמובן שגם את כל אלו שכבר נמצאים בארץ, עובדים ומתפרנסים.
אלכס מילר: מבחינתנו יש חשיבות לשמור על אותם מורים בתוך המערכת, ויש חשיבות לכך שכל מי שנמצאים ב"פרונט" מול ילדי ישראל יקבלו הכרה.
אלכס מילר: הבנתי שיחולקו כאן היום תעודות הוקרה לכל אותם מורים שזכו לכך, ואנחנו נברך את כל מי שעוסק במלאכה.
אלכס מילר: נמצא אתנו גם חבר הכנסת לשעבר יגאל יאסינוב, ואנחנו מברכים גם אותך, אדוני.
אלכס מילר: ברוכים הבאים לוועדת החינוך של הכנסת.
אלכס מילר: אתמול קיבלתי מכמה חברי כנסת הודעה על השתתפותם בדיונים, אז יכול להיות שבהמשך יצטרפו אלינו קולגות שלי, וגם הם יוכלו להביע את הוקרתם בפניכם.
אלכס מילר: קונסטנטין, נתחיל ממך והבנתי שיש לכם מצגת.
קונסטנטין שוויביש: כן.
קונסטנטין שוויביש: תודה רבה.
קונסטנטין שוויביש: שלום כבוד יושב-ראש ועדת חינוך ועמיתַי לנשק.
קונסטנטין שוויביש: האמת היא שאני מתרגש מאוד, כיוון שאם לפני 20 שנה היו אומרים לי – כאשר ישבנו במטבח וחלמנו איך נקים את הארגון – שבעוד 20 שנה נחגוג 20 בוועדת החינוך בכנסת, לא הייתי מאמין.
קונסטנטין שוויביש: אבל זה קורה וזה מאוד חשוב לנו, ותודה לכבוד יושב-ראש הוועדה על כך שאנחנו עורכים את האירוע פה.
קונסטנטין שוויביש: איגוד מורים עולים הוקם לפני 20 שנה, ב-1992, כאשר באו ארצה כ-50,000 מורים עולים.
קונסטנטין שוויביש: מתוכם, רק מקצתם מצאו אז את מקומם במערכת החינוך.
קונסטנטין שוויביש: ואז, אני ועוד כמה חברים – יורי פרנקל, נחום ספקטור, ועוד חברים שהצטרפו אחר כך – התחלנו לחפש מקום תחת השמש, ולמצוא פתרונות לתעסוקת מורים עולים.
קונסטנטין שוויביש: בעצם היו שתי אפשרויות: אחת, כארגון חברתי, לדפוק על דלתות משרד החינוך, לדרוש ולהיאבק.
קונסטנטין שוויביש: והדרך השנייה היתה להקים מקומות עבודה לעצמנו.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו בחרנו את הדרך וראינו לנגד עינינו שתי אוכלוסיות: אוכלוסיה אחת של מורים עולים, כאמור, שהתקשו למצוא מקומות עבודה במערכת החינוך.
קונסטנטין שוויביש: מ-80,000 מורים שהיו אז במערכת החינוך, התווספו 50,000 נוספים, וברור שאי אפשר היה למצוא פתרונות תעסוקה לכולם.
קונסטנטין שוויביש: ומצד שני, היתה אוכלוסיה של תלמידים עולים אשר התקשו בקליטתם במערכת החינוך, בגלל קשיי שפה, שוני בין תוכניות לימוד, מתודות, עצם האווירה בבית-הספר.
קונסטנטין שוויביש: ולכן החלטנו לגשר בין שתי האוכלוסיות האלה והתחלנו להקים מרכזי למידה, התארגנו והקמנו את העמותה.
קונסטנטין שוויביש: לפני מספר דקות דנו פה על כך שבתחילת שנות ה-90 היו המון ארגוני עולים שקמו אבל ברובם התפרקו עם הזמן, ואנחנו לא.
קונסטנטין שוויביש: אני רואה כמה סיבות לזה שאנחנו יכולים היום להרשות לעצמנו לחגוג 20 שנה להקמת הארגון.
קונסטנטין שוויביש: קודם כל, רצון עז להשתלב במערכת החינוך – לא להיות בדלנים, לא להקים מערכת רק בשבילנו, אלא להיות חלק של מערך החינוך הארצי.
קונסטנטין שוויביש: מאידך, תמיד חשבנו שאנחנו יכולים לשמור ולפתח מתוך המטען החינוכי שלנו, של מורים עולים שהגיעו ארצה, את הדברים הטובים ביותר שאפשר לשפר ולתרום למערכת החינוך.
קונסטנטין שוויביש: הגורם השלישי שמאפשר לנו להתקיים עד היום הוא צירוף אנשים איכותיים מאוד, אשר לא רק הקימו מקומות עבודה לעצמם, אלא הצליחו לעזור גם לאחרים להיקלט.
קונסטנטין שוויביש: כך, מקומץ אנשים חלוציים אשר היו אז שנה בארץ, הפכנו להיות אחד הארגונים הגדולים של עליית שנות ה-90, וחלק בלתי נפרד ממערכת החינוך בארץ.
קונסטנטין שוויביש: מי אנחנו היום?
קונסטנטין שוויביש: היום אנחנו רשת מרכזים חינוכיים שעובדים משבע וחצי בבוקר עד שש-שבע בערב, ואשר כוללים, במושגים של משרדי ממשלה, מעון יום לילדים מגיל שנה עד שלוש, גן ילדים מגיל שלוש עד חמש, וצהרון שפועל בשעות אחר הצהריים.
קונסטנטין שוויביש: אבל מבחינתנו זו מקשה אחת, זו מערכת אחת, כאשר ילד מגיל שנה – ואפילו צעיר יותר לפעמים – נכנס למרכז חינוכי ויוצא בגיל חמש ילד עשיר ומוכן להתקדם ולהתפתח במערכת החינוך.
קונסטנטין שוויביש: היום אנחנו פועלים ביותר מעשר רשויות מקומיות, ו-20 כיתות גן לפחות.
קונסטנטין שוויביש: הרצון העז שלנו להשתלב במערכת החינוך בא לידי ביטוי דווקא השנה, כאשר ממשלת ישראל החליטה על חוק חינוך חינם לילדים מגיל שלוש עד חמש.
קונסטנטין שוויביש: השתלבנו אז ואנחנו משתלבים היום בכל מערכת החינוך, וזה מגה-פרויקט שהוא הישג אדיר לא רק לממשלת ישראל – גם מבחינתנו זה הישג, מצד אחד, ומאידך, זו אפשרות חשובה לנו להתפתח.
קונסטנטין שוויביש: פרט לגני ילדים שהקמנו, יש לנו תוכניות נוספות: "שיטון" היא רשת בתי-ספר שפועלים פעמיים בשבוע בשעות אחר-הצהריים ומקדמים ילדים במסגרת שמשלבת מקצועות רוח, מקצועות ריאליים וגם אומנויות, והיא רשת מוכרת מאוד בצפון הארץ.
קונסטנטין שוויביש: בנתניה ובשרון, למשל, יש רשת קייטנות קיץ שהן קייטנות לימודיות ובהן ילדים חווים בקיץ לא רק חוויות כמו כל הילדים, אלא מקבלים גם עזרה לקראת שנת הלימודים הבאה.
קונסטנטין שוויביש: בית-הספר לאומנויות ברחובות הוא גורם רציני מאוד על המפה החינוכית ברחובות וגם ברמה הארצית; שנה אחרי שנה ילדים יוצאים ממנו לחיים עם מטען עשיר בתחום האומנויות.
קונסטנטין שוויביש: בדרום, בבאר-שבע למשל, פעלנו במשך שנים בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית – בתוכניות סל"ע, - - -, והמרכז שלנו שם היום הוא אחד ממרכזי החינוך הגדולים בעיר.
קונסטנטין שוויביש: חשוב ביותר להגיד שמשנת 1994 עד שנת 2000 שיתפנו פעולה עם משרד החינוך בפרויקט מרכזי הלמידה כאשר קיבלנו גם סיוע וגם תקצוב ממשרד החינוך, ויחד עם ארגון הג'וינט.
קונסטנטין שוויביש: אלה היו שנים חשובות מאוד עבורנו כאשר דווקא בשנים האלה הפכנו ממערכת של קובץ חובבנים למערכת חינוכית-ארצית רצינית מאוד.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו פרוסים בכל רחבי הארץ: נהריה, קריות, נתניה, כפר-סבא, פתח-תקווה, רחובות, באר-שבע, ובתוכניתנו להרחיב את הפריסה גם ליישובים רבים נוספים.
קונסטנטין שוויביש: האתגר העומד בפנינו בתחום החינוך הוא, קודם כל, אינטגרציה של הילדים העולים.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו מדברים היום לא רק על הילדים העולים עצמם אלא גם על ילדי עולים – כלומר, ילדים של הילדים שעלו ארצה בשנות ה-90 והשתלבו במערכת החינוך בהצלחה רבה יותר או פחות, אבל אנחנו רואים שבמקרים רבים הזיקה לחברה הישראלית, למרות שהם שירתו בצה"ל והשתלבו במקומות עבודה, הזיקה לזהות יהודית-ישראלית היא יותר פורמלית ופחות מהותית.
קונסטנטין שוויביש: לכן, הילדים שנמצאים בגנים שלנו לא יכולים לקבל במסגרת המשפחה שלהם את מה שהיו צריכים לקבל על-מנת להשתלב בחברה, ואתם אנחנו עובדים על-פי תוכנית משרד החינוך בוודאי, אבל בשיטה של ויגוצקי שמאפשרת לילדים להיות בזיקה הדוקה יותר עם החברה הישראלית בעתיד.
קונסטנטין שוויביש: האתגר השני העומד בפנינו הוא מלכוד לשוני.
קונסטנטין שוויביש: הילדים במשפחות דוברות רוסית יוצאים למערכת החינוך וחווים לפעמים הלם תרבותי, מכיוון שהם יוצאים מעולם השפה הרוסית לעולם השפה העברית בלי להיות מוכנים לזה.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו מזהים את הבעיה של דו-לשוניות אצל ילדים ומתמודדים אתה.
קונסטנטין שוויביש: שלום, אמנון.
קונסטנטין שוויביש: דיברתי קודם על שיתוף הפעולה שלנו עם רשויות מקומיות, והרשות המקומית הראשונה שפעלנו בה היתה רשות עיריית רמלה, וסגן ראש העיר רמלה אז, מר אמנון כהן, עזר לנו מאוד.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו זוכרים את זה ומודים מאוד על שיתוף הפעולה אז.
קונסטנטין שוויביש: פער הציפיות של הורים עולים מול מה שמערכת החינוך נותנת, גם הוא אתגר שאנחנו צריכים להתמודד אתו.
קונסטנטין שוויביש: כפי שאמרתי, בתוכנית הלימודים שלנו אנחנו מתבססים על תוכנית משרד החינוך אבל בשיטות שלנו אנחנו נותנים לילדים את הזיקה לזהות יהודית-ישראלית.
קונסטנטין שוויביש: במדיניות הדו-לשונית שלנו אנחנו מאפשרים לילד להיכנס לעולם העברית בהדרגתיות ובשיטתיות, כך שהוא רוכש את השפה העברית בצורה אמינה וחזקה יותר מאשר כשהוא נכנס דרך הלם תרבותי למערכת שהיא רק בשפה העברית.
קונסטנטין שוויביש: נבקש מדוקטור מילה שוורץ שחוקרת את העניין להגיד כמה מילים בנושא.
קונסטנטין שוויביש: יש גם אתגרים סוציו-אקונומיים שאנחנו עומדים בפניהם.
קונסטנטין שוויביש: אחד האתגרים הוא הורים אשר צריכים להצטרף למעגל העבודה ושעות העבודה של הגנים לא תמיד מאפשרות את זה.
קונסטנטין שוויביש: הגנים שלנו פועלים משעות הבוקר ועד לשעות הצהריים, דבר המאפשר להורים ובעיקר לאמהות להצטרף למעגל העבודה, וזהו הישג אשר אנחנו גאים בו.
קונסטנטין שוויביש: נושא תעסוקת עובדי חינוך – אני אדבר על מספרים מאוחר יותר – נמצא עדיין בראש מעיננו בתחום הסוציו-חברתי.
קונסטנטין שוויביש: 90% מהמועסקים אצלנו הם מורים עולים, זה ברור גם משם העמותה וגם מעצם המטרות שהצבנו לעצמנו, וכך אנחנו פועלים.
קונסטנטין שוויביש: כ-3,000 מורים עברו דרך המערכת שלנו, ואפשר לחלק אותם לשלוש קבוצות: קבוצה אחת מורכבת ממורים אשר קיבלו אצלנו חיזוק והשתלבו במערכת החינוך.
קונסטנטין שוויביש: קבוצה שנייה מורכבת מאנשים שהבינו שגם בתנאי החממה שלנו אין להם סיכוי להשתלב במערכת החינוך הפורמלית.
קונסטנטין שוויביש: הם עשו הסבה מקצועית בלי להמשיך לנסות לבקש ולדרוש ממשרד החינוך מקום עבודה, והם מצליחים בקריירה המקצועית שלהם בכל מיני מקצועות אחרים.
קונסטנטין שוויביש: קבוצה שלישית מורכבת ממורים שנשארו אצלנו וזה חשוב לנו מאוד.
קונסטנטין שוויביש: ועוד מספר אחד: ב-20 שנות הפעילות של איגום, כ-20,000 ילדים קיבלו אצלנו גם עזרה וגם העשרה, וזה טוב.
קונסטנטין שוויביש: אני רוצה להודות, קודם כל, לכל עמיתינו לנשק – למורים, לצוות שלנו אשר במהלך 20 שנות הפעילות של איגום פיתח יחד מערכת שהיא חלק בלתי נפרד ממערכת החינוך בארץ היום.
קונסטנטין שוויביש: זה הישג וזו השאיפה שלנו, ואנחנו נמשיך ככה.
קונסטנטין שוויביש: מגה-פרויקט של חינוך חינם מגילאים שלוש עד חמש הוא הזדמנות בשבילנו ואנחנו שמחים מאוד שישנה אפשרות כזאת.
קונסטנטין שוויביש: תודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין שעזרה לנו מאוד.
קונסטנטין שוויביש: בזמנו ביקשנו - - - כשהיה משבר רציני מאוד עם התקצוב.
קונסטנטין שוויביש: התמודדנו עם כל המשברים, והיום אנחנו חוגגים 20 שנות איגוד מורים עולים.
קונסטנטין שוויביש: תודה לכולם.
אלכס מילר: אני אתן לחברי הכנסת לברך אתכם כי הם צריכים להשתתף גם בדיונים אחרים, ואחר כך נמשיך עם רשימת הדוברים.
אלכס מילר: חבר הכנסת אמנון כהן ביקשת לדבר, ומרינה סולודקין, תרצי עכשיו או יותר מאוחר?
מרינה סולודקין: יותר מאוחר.
אמנון כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, על שאתה מעלה לסדר-היום כאן בוועדת החינוך את הפעילות של איגוד מורים עולים שחוגגים היום 20 שנה של חינוך, זה לא פשוט.
אמנון כהן: כפי שציינת, כבוד המנכ"ל, נחשפתי לפעילות שלכם כשהייתי סגן ראש עיר ברמלה בשנת 1994–1995.
אמנון כהן: הגיעה אלי הגברת לנה מאירוביץ – אני חושב שהיא היתה המנכ"לית אז, והיא באה עם הרבה מרץ.
אמנון כהן: קלטנו המון עולים ברמלה וחיפשנו פתרון לשעות בלתי-פורמליות לילדים כי ההורים עולים חדשים ולא יודעים לעזור לילדים כי הם לא מבינים את השפה, ומצד שני, אנחנו רואים הרבה מאוד מורים שהגיעו מברית-המועצות לשעבר – מתמטיקאים ומכל מיני תחומים אחרים – שלא צריכים את השפה אבל יודעים לעשות את העבודה.
אמנון כהן: כאן בא האיגוד ומאגד את כל המורים יחד, בודק ובוחן אותם, וקולט אותם בשעות בלתי-פורמליות לתת שיעורי עזר לילדים.
אמנון כהן: האיגוד עוזר להם מול משרד החינוך לקבל הכשרה, ולאחר מכן, אותם מורים שעבדו בשעות בלתי-פורמליות נכנסים למערכת החינוך הרגילה.
אמנון כהן: התרומה של איגום בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, נתן את החיזוק לילדים שלא ידעו טוב את השפה העברית על-מנת שיהיו שווים בין שווים לילדים הישראלים.
אמנון כהן: לשרוד 20 שנה זה לא פשוט במדינה שלנו, וצריך להיות מצוין, ו"סופר"-מצוין, בשביל להמשיך בפעילות ולהצליח בה.
אמנון כהן: אני גאה להיות בין אלה שהאמינו בפעילות שלכם והכניס אתכם לעיר רמלה.
אמנון כהן: ככה, לאט-לאט, נכנסתם גם לערים אחרות.
אמנון כהן: ביקרתי לא מזמן ברחובות, בפרויקט יפה שהזמנתם אותי לבקר בו ולבי התמלא גאווה.
אמנון כהן: זה הכיף שלנו, כנבחרי ציבור, לראות פעילות יפה כזאת, ואת הפסיפס היפה של עם ישראל.
אמנון כהן: זהו יום חג גם מבחינתנו, כחברי כנסת.
אמנון כהן: אנחנו אוהבם אתכם, תודה רבה לכם על הפעילות שלכם, אתם השלמתם את משרד החינוך של מדינת ישראל.
אמנון כהן: נכנסתם כנדבך חשוב לאותם מקומות בהם המדינה לא יכלה לפתור את הבעיה, תרמתם את התרומה הכי חשובה וגרמתם לאותם ילדים להרגיש שווים בין שווים, לסיים את הלימודים בבית-הספר על הצד ביותר ולהיות מצוינים.
אמנון כהן: תודה רבה לכם, בשם ההורים, בשם התלמידים, בשם מדינת ישראל.
אמנון כהן: חג שמח איגוד מורים עולים.
אמנון כהן: תודה רבה לכם על הכול.
אמנון כהן: אני חייב ללכת לוועדה שלי, אני יושב ראש ועדה, אני מנהל דיון ועשיתי הפסקה כי אני אוהב אתכם.
אלכס מילר: דוקטור מילה שוורץ, בבקשה.
לודמילה שוורץ: שלום לכולם, שמי דוקטור מילה שוורץ.
לודמילה שוורץ: אני חוקרת את המערכת הזאת במשך קרוב לעשר שנים מכל מיני בחינות.
לודמילה שוורץ: ההתמחות שלי היא בהתפתחות מוקדמת דו-לשונית.
לודמילה שוורץ: אני מתעניינת בנושא הזה הרבה שנים ואני רוצה לדבר על התרומה להתפתחות הילד בשני מישורים.
לודמילה שוורץ: המישור הראשון שאני רוצה להדגיש הוא המישור הרגשי-חברתי והחיבור לשורשים לארץ המוצא של ההורים, לסבים ולסבתות, והמשמעות של זה להתפתחות הרגשית העצומה של הילד.
לודמילה שוורץ: ילד שגדל עם השורשים שלו, ילד שגדל ללא ניתוק מהעבר, עם העבר, עם ההווה ועם העתיד, הוא ילד עשיר מאוד מבחינה תרבותית.
לודמילה שוורץ: אני רוצה להדגיש את הדו-תרבותיות, שהיא לפעמים רב-תרבותיות, שתורמת מאוד להתפתחות הילד.
לודמילה שוורץ: ההתפתחות הזו באה לידי ביטוי בסופו של דבר בגמישות מחשבתית שראינו בממצאי מחקר, ביצירתיות של הילדים האלה, וכמובן שגם בהתפתחות הרגשית שהיא משמעותית מאוד.
לודמילה שוורץ: הרווח הכי גדול הוא שילד חוזר הביתה ויכול לתקשר עם המשפחה שלו, זה תורם לו מאוד כחלק מהעבר וחלק מהווה.
לודמילה שוורץ: המישור השני שאני רוצה להדגיש בהתפתחות הילד הוא התפתחות קוגניטיבית והתפתחות לשונית.
לודמילה שוורץ: המערכת הזאת היא ייחודית מאוד בעולם, ואני חותמת על מה שאני אומרת, מבחינה זו שהיא מאפשרת קודם להבשיל את הילד בשפה הראשונה, בשפת הבית, ובהדרגה להוסיף את השפה השנייה, השפה העברית.
לודמילה שוורץ: כשיש בשלות מסוימת והילד מצרף את העברית כשפה שנייה, הדבר מאפשר לו להתפתח בצורה אינטנסיבית יותר בעברית.
לודמילה שוורץ: הרוסית, השפה הראשונה, הבשלות הלשונית, מאפשרת זרימה חלקה מאוד והתפתחות מואצת בשפה העברית, וזה לפי הממצאים של המחקר שלנו.
לודמילה שוורץ: אני כותבת עכשיו ספר על המערכת הזאת, ובו אני מדגישה את הייחודיות הזאת ואת המשמעות שלה להתפתחות.
לודמילה שוורץ: יש עוגן, יש שפה ראשונה, שמאפשרת את הזרימה בשפה השנייה וזו זרימה מוצלחת מאוד לפי הממצאים שלנו.
לודמילה שוורץ: בהיבט הקוגניטיבי אנחנו מדברים על התפתחות הזיכרון שקשור גם להתפתחות כל המיומנויות הטרום-אקדמיות, מיומנויות שמאפשרות לילד לצמוח אחר-כך בכיתה א' במערכת החינוך.
לודמילה שוורץ: ילדים שמגיעים מהמערכת הזאת מראים תוצאות גבוהות ומאוזנות מאוד בכל מה שנחשב למיומנויות טרום-אקדמיות בתחום המתמטיקה ובתחום ניצני האוריינות, זה בהשוואה לאוכלוסיה של ילדים דו-לשוניים שנמצאים בגנים חד-לשוניים, ובהשוואה לאוכלוסיה של ילדים חד-לשוניים שמותאמת לאוכלוסיות האלה מבחינת הרמה הסוציו-כלכלית.
לודמילה שוורץ: ההישג הוא גדול ומרשים מאוד מבחינה התפתחותית, ומבחינת התרומה להתפתחות מאוזנת והרמונית של הילד ולהצלחתו בהמשך הדרך.
אלכס מילר: לודמילה שפילקרמן, בבקשה.
לודמילה שפילקרמן: שלום לכולם, שמי לודמילה שפילקרמן, אני מורה ומרכזת במרכז למידה "שיטון" בחיפה.
לודמילה שפילקרמן: אני גאה לברך אתכם במעמד כה גבוה בכנסת ישראל, וגאה להיות חלק מכם ולעבוד באיגום מזה 17 שנים מתוך 20 השנה שאנחנו מציינים היום.
לודמילה שפילקרמן: התחלתי לעבוד בתור מורה.