GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סימון אלפסי: ב-93' קיבלנו את שני הנושאים האלה ואז התחלנו לעשות באמת תכנית לטווח הארוך.
סימון אלפסי: הייתה פה אבטלה של 35% והיה צריך ממש להיות עם אומץ אדיר ולהתחיל לבנות ולא לכבות שריפות אלא לפתור את הבעיות ולעשות תכנית אסטרטגית לשנים.
סימון אלפסי: אחד הדברים שאני האמנתי בו זה החינוך חינם מגיל 3-5.
סימון אלפסי: כל שר שביקר בו וביקרו פה בערך עשרה שרים בתקופה הזאת- - - זה שבאמת החינוך מתחיל מגיל 3, אני הייתי אומר מגיל 0, אבל לפחות מגיל 3, כי זה גם עושה את האינטגרציה וגם מונע שחלק מהילדים יסתובבו ברחובות וחלק יהיו בגנים , מי שיש לו יכולת.
סימון אלפסי: עם מניע של מערכת חינוך התחלנו לקלוט אותם מהגיל הרך ובתקווה שבעוד 10-15 שנים נגיע לתוצאות טובות מאוד.
סימון אלפסי: אני יכול רק להגיד לכם שהחשיבה הזאת הוכיחה את עצמה.
סימון אלפסי: אחד הדברים שהקמנו עוד בשנות ה-90, 92'-93', זה להקים מרכז מדיה ומדעים ואחר כך להקים מרכז מדיה כדי לתת ליווי לילדים, לחשוב טכנולוגיה ולא לחשוב משהו אחר.
סימון אלפסי: ראינו את העתיד.
סימון אלפסי: אתם תבקרו היום גם בגני מדיה ומדעים שכבר 20 שנה עוד מעט עובדים וגם הרחבנו את זה מגני מדיה לבתי ספר יסודיים, שהם באים לשם, ואחר כך בתיכון יש כבר את אשכול הפיס ויש שם תכניות לפיסיקה ומתמטיקה, כך שיש לנו היום מרכז מדעים מגיל 5, מגן חובה, אפשר להגיד, עד סיום י"ב.
סימון אלפסי: זו החשיבה שהייתה לפני 19 שנה.
סימון אלפסי: למרות המצב הקשה שהיה באותו זמן, עלתה דווקא החשיבה והשיגעון הזה להקים כאן מרכז מדיה.
סימון אלפסי: בד בבד התחלנו להקים תעשייה.
סימון אלפסי: באמת קיבלנו עדיפות לאומית באותה תקופה, קיבלנו הרבה סיוע בחינוך מממשלת רבין וקיבלנו את העדיפות הלאומית בחינוך וגם שם הקמנו יחידה לפיתוח כלכלי ויחידה להשמת כוח אדם, והתחלנו לעניין יזמים לבוא ליקנעם.
סימון אלפסי: באמת זה הלך ביחד, בדיוק אותו דבר.
סימון אלפסי: בשנת 93' בא המפעל הראשון, זה סיפור בפני עצמו, לא נאריך את זה, זה היה מאוד קשה, אבל בסופו של דבר כן שמנו את יקנעם על המפה של תעשיית ההיי טק.
סימון אלפסי: באותה תקופה אז היו צריכים להגיע מיליון עולים חדשים, ניצלנו את התקופה הזאת והתחלנו לתכנן, תכננו 3,500 יחידות דיור, קיבלנו 2,000 דונם ממועצה אזורית מגידו.
סימון אלפסי: אז, בהסכמה, ולאט לאט התחלנו לתכנן את השלב השלישי, זה להתחיל לבנות קוטג'ים במקום מגורונים ובנייה רוויה, איכותית, שילוב של שניהם כדי למשוך.
סימון אלפסי: וכך שלושת הדברים הלכו ביחד וזה היום הישג עצום ביקנעם.
סימון אלפסי: קודם היום האוכלוסייה ביקנעם מונה 22,000 תושבים, 25% הם עולים חדשים מחבר העמים.
סימון אלפסי: באותה תקופה הבאתי משפחות מאתיופיה, מאתר קרוונים, 25, השגתי להם דירות חדשות ואימצנו אותם, היום יש 250 משפחות, אני שמח לבשר שמאוד התרגשתי שהיום שני חבר'ה שלנו סיימו את מסלול שייטת 13, ביניהם אתיופי אחד.
סימון אלפסי: זה מאוד חשוב להגיד את זה.
סימון אלפסי: יחד עם ההצלחה באו כ-250 משפחות אתיופיות.
סימון אלפסי: היום המצב של מערכת החינוך הוא כזה, וזה מאוד חשוב להגיד, שכמעט שאין נשירה, יש 0.9, 0.8 נשירה, שהם גם מסודרים.
סימון אלפסי: אם אני אגיד לכם מתוך אוכלוסייה של 5,000 תלמידים, יש לנו בערך 40 או 50 ילדים שלומדים במקומות שלא נחשב לנשירה, אז הייתי יכול לומר שאולי יש 5 או 10 ילדים שהם מחוץ למערכת החינוך, שזה בשבילי ההישג הכי גדול שאני רואה במערכת החינוך.
סימון אלפסי: בית הספר התיכון שלנו מגיע ל-73%-75% בגרות.
סימון אלפסי: האוכלוסייה - 25% עולים, 40% זה משפחות צעירות שבאו מיקנעם ו-35% הם ותיקים והילדים שנשארים לגור כאן.
סימון אלפסי: כך שהיישוב הוא צעיר מאוד, קרוב ל-40% מהאוכלוסייה הם עד גיל 21, 35% נוספים הם עד גיל 40 , כך שבערך 76% הם עד גיל 40.
סימון אלפסי: יש פה אוכלוסייה מאוד מגוונת, דתיים, חרדים, עולים, ותיקים, ואחד הדברים שאנחנו מתגאים בהם זה שהצלחנו להרחיב את המשפחה הזאת ולשמור עליה.
סימון אלפסי: כולם חיים בהרמוניה שלמה.
סימון אלפסי: הציונים של מערכת החינוך - אמרתי, זה שיש לנו 0.8%-0.9% נשירה, 73%-75% בגרות בבית הספר התיכון.
סימון אלפסי: התוצאה הכי טובה בשבילי זה הגיוס לצה"ל.
סימון אלפסי: אנחנו היום נבחרנו במקום השמיני מכל ערי ישראל בגיוס לצה"ל, גיוס איכותי וגיוס לקצונה.
סימון אלפסי: לפני שבועיים היינו בתל השומר במחנה, בבסיס, קיבלנו מראש אכ"א (אגף כוח אדם) תעודה, שם קיבלנו מקום שמיני.
סימון אלפסי: אנחנו גם במקום ה-16 בבגרות במדינת ישראל ואנחנו מדברים על יקנעם ו-88% גיוס לצה"ל.
סימון אלפסי: התוצר בשבילי היא הגיוס לצה"ל והתרומה למדינה, אם הייתי מסכם, אבל בסך הכול זו בהחלט מערכת לדוגמה שיש קרוב ל-5,000 תלמידים שמתחילים מגיל 3 ומסיימים י"ב.
סימון אלפסי: יש לנו קרוב ל-400 סטודנטים.
סימון אלפסי: כשנבחרתי היו בסך הכול 39-40, וזו תוצאה של השקעה בחינוך, והתוצאה הזאת היא לא בראש עיר, ולא סגן ולא חבר, אלא כולם ביחד.
סימון אלפסי: זה שילוב, של מנהלות בתי הספר ושילוב של צוות הוראה טוב וצוות של עובדים טובים וברור שזו תמיכה של ראש העיר וחברי מועצת העיר, שנותנים תמיכה ושמו את החינוך בסדר העדיפויות.
סימון אלפסי: התוצאה השנייה שאם דיברתי איתך על 5,000 תושבים והגענו ל-35% אבטלה, היום יש קרוב ל-80 מפעלים, אבל מפעלים רציניים, ו-50 מפעלי היי טק ביקנעם, שמעסיקים בין 8,000 ל-10,000 עובדים, קרוב ל-4,000 עד 5,000 מהנדסים עובדים בתעשייה הזאת, שבאים מרעננה ומכל האזור, ואחוז האבטלה ביקנעם הוא 3.5% בסך הכול ואפשר להגיד היום שלמרות הגידול ולמרות ההתפתחות שלו התעשייה הזאת שמה את יקנעם במקום אחר לגמרי, זאת אומרת החשיבה הזאת שמי שמסיים טכניון, ויש לנו קרוב ל-100 סטודנטים בטכניון, יכול בהחלט למצוא מקום עבודה וזה דבר מאוד חשוב.
סימון אלפסי: ודבר שלישי, בהחלט הבנייה.
סימון אלפסי: אני חושב שאנחנו היישוב היחידי שהוא היום עם הגירה חיובית.
סימון אלפסי: לא היחידי, אבל יישוב בגליל שיכול להציג הגירה חיובית.
סימון אלפסי: אנחנו היום נמצאים, בשנה הזאת נבנו כ-600 יחידות דיור, קרוב ל-500 כבר נמכרו, 400 אוכלסו והיתר יתאכלס.
סימון אלפסי: אנחנו היום הוצאנו מכרז של 750 יחידות דיור, חלק שיכון ובינוי נכנסים ועוד גופים, יש עוד כמה קבלנים.
סימון אלפסי: התרומה שלנו למדינה יוצא 230 לכל משתכן לזוגות צעירים, קרוב ל-230 יחידות, שאחרי שהיום הממשלה תאשר את הקריטריונים אז ייצאו גם לזוגות צעירים.
סימון אלפסי: אנחנו, אפשר להגיד, בשנתיים-שלוש הקרובות גדלים בערך ב-20%-25% גידול אוכלוסייה.
סימון אלפסי: ברור שלאור ההצלחה של יקנעם הנדל"ן עלה בצורה משמעותית ביותר, היום דירה של 4 חדרים במחיר משתכן מגיעה למיליון שקל, קוטג' יכול להגיע ל-1,700,000 שקל, כשב-1980 וב-1990 כשהמדינה נתנה גם קרקע חינם וגם פיתוח חינם וגם נתנה סבסוד של 30,000 לכל יחידת דיור, היה צריך לשכנע לבוא ליקנעם.
סימון אלפסי: זאת אומרת שלושת הדברים האלה חשובים.
סימון אלפסי: לא פחות חשוב שני דברים נוספים, שזה לא רק חינוך, זה החינוך הבלתי פורמלי.
סימון אלפסי: יושבת פה לאה שהיא יושבת ראש הנהלת המתנ"ס כאן שהוא בהחלט מפותח.
סימון אלפסי: יש היום חוגים ויש צהרונים ויש חינוך לגיל הרך ויש ספורט ויש תרבות.
סימון אלפסי: כל הנושא הזה מאוד מאוד מפותח, קרוב ל-3,000 ילדים ומבוגרים משתתפים בפעילות הזאת.
סימון אלפסי: דבר נוסף הוא איכות החיים ביקנעם.
סימון אלפסי: קרוב ל-60%-65% יש שטח ירוק ו-35% בינוי.
סימון אלפסי: יש בתי ספר ירוקים פה, יש גנים ירוקים, אנחנו מאוד מקדמים את הנושא ההתפתחות והקיימות, בנושא הזה גם בבתי ספר אנחנו נכנסנו לתכנית בנושא, היינו בין 30 היישובים בפיילוט והשנה אנחנו כבר מתחילים בפיילוט הזה שממחזר את כל מה שנקרא גם פסולת יבשה וגם פסולת רטובה והיום יש כמה דברים שחרתנו על דגלנו, לא תיכנס תעשייה מזהמת ליקנעם, למשל, כל מה שקשור במי קולחין, הכול מסודר, מוסדר והיום אני אומר דבר אחד, בהחלט יקנעם מהווה מודל כמעט בכל תחום, גם בקליטת העלייה שאני מאוד גאה בה, גם בעולים שלה, כל העולים מאיפה שהם באו, מארצות הברית ועד לחבר העמים.
סימון אלפסי: הם תרמו תרומה רבה, העולים מחבר העמים, והם נקלטו מאוד מאוד יפה וגם אי אפשר לקרוא להם עולים, הם כבר צברים לכל דבר.
סימון אלפסי: אותו דבר, אמרתי, גם העלייה מאתיופיה וגם עלייה אחרת שמגיעה לכאן, כך שבאמת יש יציבות שלטונית וחשיבה לטווח הארוך, תכנית אסטרטגית כמעט בכל תחום.
סימון אלפסי: אנחנו היום נמצאים בתכנית אב לחינוך ובתכנית מתאר שבעוד שבועיים מציגים אותה בפני הוועדה לתכנון ובנייה.
סימון אלפסי: כל הדברים האלה, סוד ההצלחה שלהם זו חשיבה.
סימון אלפסי: אתה תשאל אותי, אני היום עושה תכנית מתאר של איך תיראה יקנעם בעוד 20 שנה.
סימון אלפסי: לפי דעתי ככה צריך להיות, כי אם לא היינו עושים את זה לפני 15 שנה לא היה לנו היום איפה לבנות, לא מפעל ולא תעסוקה, כי אנחנו מכירים את הביורוקרטיה שקיימת בכל מקום.
סימון אלפסי: זו החשיבה והמודל היום או המסר שהייתי מוסר פה, שמי שחושב לטווח הארוך בכל תחום ולא מצפה שלמחרת יקבל תוצאות, אז הוא בהחלט יכול להצליח להוביל בכל תחום.
סימון אלפסי: אנחנו נשמח היום באמת להציג בפניכם את כל העשייה הזאת, אתם תראו את זה מקרוב, ואנחנו נשמח להראות לכם את זה ואנחנו מקווים מאוד שיקנעם תוכל להראות משהו גם ליישובים אחרים.
סימון אלפסי: אני מאוד מברך את ועדת החינוך, קודם כל אני מברך אותך ואת הצוות שהגיע, חבל שכולם לא חושבים כך, כי לפי דעתי כל חברי ועדת החינוך היו צריכים להיות כאן פה איתך ביחד, אבל אני מכיר את זה, אני בא לוועדת כנסת ואני מוצא את היושב ראש, אפילו בוועדות החשובות, עם שני חברי כנסת מתמודד ונלחם, אז זה לא משהו שמפתיע אותי, אבל אני חושב שהחינוך צריך להיות,לצערי, מהכנסת.
סימון אלפסי: החינוך צריך לבוא מהכנסת אל העם ולא מהעם אל הכנסת ומאוד חשוב להעביר את זה הלאה ולפי דעתי לפחות בוועדת חינוך, אני כבר לא מדבר על ועדת הכספים וועדות אחרות, אבל בכל זאת אנחנו מאוד מאוד מודים לך.
סימון אלפסי: אני גם מברך את רומן שהוא היה היוזם של הרעיון הזה ונקווה שיהיה לכם יום מעניין ומהנה.
אלכס מילר: שמעתי המון דברים, גם כשראיתי את הנתונים, אמרתי שנבוא ונפרגן.
אלכס מילר: עכשיו אתה יודע שכשאנחנו מתעסקים בנושאים שונים בחינוך, בכלל באופן כללי, גם בהשכלה גבוהה וכו', חשוב לנו גם לשמוע מה הבעיות, שנוכל לסייע לפתרונן.
אלכס מילר: אני תמיד אומר את זה כי בסופו של דבר כשאנחנו מגיעים ומציגים לנו את הדברים הטובים והכול טוב ויפה, בסוף כשמחפשים את הפתרונות לא תמיד מוצאים את הזמן להציג את הדברים שעליהם צריך להתמקד.
סימון אלפסי: אני בהחלט אגיד.
סימון אלפסי: הבעיה היחידה היום, גם אם יש 70% או 75%, איך מתמודדים עם ה-25%.
סימון אלפסי: בשבילי ה-25% הם אפילו יותר חשובים מה-75%, עד כדי כך אני אגיד לך, כי אני מאוד קרוב לנושא.
סימון אלפסי: אין ילד ואין תלמיד שלא רוצה, יש כאלה שיש להם מוטיבציה ויש כאלה שפשוט לא רוצים, מה לעשות, הם לא רוצים את החינוך התיאורטי, או את החינוך, הם רוצים מקצוע.
סימון אלפסי: אני פעם ביקרתי בבית ספר בגרמניה שכולו בית ספר על רמה מקצועית, שכל אחד אומר, הוא רוצה חינוך טכנולוגי, הוא רוצה להיות קונדיטור, הוא רוצה להיות שף, הוא לא רוצה להיות מהנדס תוכנה, והמדינה לא נותנת את דעתה בנושא הזה.
סימון אלפסי: אני מדבר על יישוב של 75% בגרות, כמו שאתה אומר, אבל יש עוד 25 יישובים עם 40% ועם 50%, שם הדאגה הרבה יותר גדולה.
סימון אלפסי: אנחנו השנה הכנסנו שתי תכניות מאוד טובות, זה הזנק לתעשייה, ששר החינוך הודיע לי לפני שבוע שהוא מאשר את זה, ואקו-טק, מה שנקרא היום, כל הנושא של תיקון מערכות.
סימון אלפסי: היום הרי גם חשמלאות רכב זה כבר לא מה שהיה פעם, היום זה הכול מחשב ואלקטרוניקה.
סימון אלפסי: אתה תשמע מאנשי המקצוע, אנחנו רוצים דרך זה גם לקדם את אותם תלמידים שהם- - -
אלכס מילר: יש פרויקט אות של משרד החינוך, בעניין של הטכנולוגיה, אתם חלק מהפרויקט הזה?
סימון אלפסי: לא.
עדה אברכהן שמש: לא שמענו על כך.
עדה אברכהן שמש: שמענו על תכנית תהל, שלא הגיעה לכאן.
אלכס מילר: יש תכנית אות, אם אני לא טועה, זו תכנית שהוצגה בפני ועדת החינוך כתכנית הדגל של משרד החינוך בהיבט של- - -
עדה אברכהן שמש: יש כאן מפקח ואנחנו לא יודעים על זה.
אלכס מילר: יש שתי אופציות, או שאתה יכול לבדוק עם המשרד, או שאני יכול להעביר לך את הפרוטוקול ואת המצגת של המשרד.
אלכס מילר: אני יודע שהפרויקט הזה הוא אחד מהפרויקטים הבולטים של משרד החינוך, הוא הוצג בוועדה כתכנית הדגל וזו תכנית שמתוקצבת ומתוקצבת לא רע.
סימון אלפסי: צריך לבדוק את זה.
אלכס מילר: דבר שני, יש גם פעילות שמוביל אותה גם משרד התמ"ת (התעשייה, המסחר והתעסוקה) בנושא של החינוך הטכנולוגי.
אלכס מילר: אני גם מציע לבדוק איתם מה יש להם ואם יש צורך- - -
סימון אלפסי: מהתמ"ת אנחנו מוציאים את הילדים החוצה, מחוץ ליישוב, כי אין בית ספר מקצועי ביקנעם.
סימון אלפסי: אנחנו שולחים לבתי ספר של תמ"ת.
אלכס מילר: בסופו של דבר יש המון פרויקטים שגם מוביל אותם משרד החינוך- - -
סימון אלפסי: הבעיה שלנו היחידה, אדוני היושב ראש, זה שהילדים לא רוצים לצאת מיקנעם, הם רוצים להישאר ואני מבין אותם.
סימון אלפסי: אישית, אני מבין אותם, כי הוא לא רוצה להתנתק מהחברה שלו, הוא רוצה להישאר עם ה- - - ובשבילם לצאת זו פגיעה.
סימון אלפסי: נכון שיש פה הרבה בעיות, אני מוכן לדבר על זה בנפרד, לא פה, שזו בעיה של שנים ש- - -
אלכס מילר: אתם נמצאים בצו של החובה ב-י"ב?
עדה אברכהן שמש: לא.
אלכס מילר: כל שנה 10% נכנסים.
אלכס מילר: יכול להיות שכדאי לנו לבדוק, כי זה ייתן לכם- - -
עדה אברכהן שמש: אבל אנחנו בלי שום קשר מיישמים את זה.
אלכס מילר: זה שאתם מיישמים את זה, זה בסדר, אבל אתם צריכים להבין שכל עיר שמקבלת כניסה לצו, הפתרון של המערכת, של אותם הילדים שנושרים ועלולים לנשור ממשרד החינוך, הוא מוסדות טכנולוגיים, מוסדות מקצוע, מוסדות של תמ"ת, זה כבר היבט אחר של תקציבים, זה כבר היבט אחר של פתיחת מנגנונים וזה שעות הוראה והכול.
אלכס מילר: רבותיי, זה שאתם עושים את זה, זה בסדר, אבל בסופו של דבר אם אתם רוצים לתת פתרון ל-25%, אותם אלה שרוצים, אתם צריכים לקבל משאבים שייתנו לכם את הפתרון.
רומן פרס: אלכס, אלא אם כן חל איזה שהוא שינוי בשנה האחרונה, כי עד לפני שנה, אני שוחחתי בזמנו עם משה דקלו והוא אמר לי שהדבר היחיד זה עוד חצי משרה של קב"ס.
אלכס מילר: לא, אין דבר כזה.
רומן פרס: רק לפני שנה זה מה שהיה, יכול להיות שחל שינוי בשנה האחרונה.
אלכס מילר: אבל צריך לבדוק מנגנונים.
אלכס מילר: יש ערים שכבר יש לנו 25% שהחינוך חובה מופעל שם וצריך לראות איזה פתרונות נתנו להם.
עדה אברכהן שמש: מה שקראתי זה שזה הולך בדרך כלל לפי אזורים שנמצאים במצב הרבה הרבה יותר קשה והטובים יותר הושארו בסוף.
סימון אלפסי: האמת שאנחנו נכנסנו עכשיו- - -
אלכס מילר: את הקשים הכניסו בפול הראשון, תאמינו לי.
אלכס מילר: עכשיו מכניסים את כל השאר.
סימון אלפסי: סימה, מנהלת אגף החינוך.
סימה ניסלבאום: אני מצטרפת קודם כל לברכות.
סימה ניסלבאום: אני חודשיים וחצי בתפקיד ובת יקנעם, הייתי מורה, מנהלת, וגם צמחתי בתוך ארצי.
סימה ניסלבאום: אני מברכת על ההגעה שלכם בעיתוי הזה.
סימה ניסלבאום: יקנעם נמצאת כרגע רגע לפני פתיחה של תיכון חדש שאמור להשפיע על התיכון הקיים ומן הסתם ברגע שהתיכונים משפיעים אחד על השני אז היסודי מושפע וגני הילדים.
סימה ניסלבאום: החלטנו שאנחנו עושים עצירה, כדי להסתכל על המהות, מה אנחנו רוצים, איזה בוגר אנחנו רוצים, לאן אנחנו רוצים, כאשר הראייה צריכה להיות ראייה עירונית ולא ראייה של בועות, בועות טובות יותר, בועות פחות טובות, אלא ראייה עירונית.
סימה ניסלבאום: ב-18 באפריל אנחנו מתכנסים כולנו, יש לנו רוח גבית בצורה בלתי רגילה מראש העיר, לפעמים אומרים 'אני שם את החינוך בראש מעייניי', יש להגיד את זה ויש לעשות את זה ואני יכולה להגיד שפה עושים את זה ואני לא אחזור על מה שנאמר כאן, כי אחרת לא היו מגיעים להישגים שמגיעים אליהם, אנחנו נתיישב כולנו, הגזבר וצוות החינוך והמנהלים וגננות וחינוך פורמלי ובלתי פורמלי על מנת לשבת רגע ולעצור ולהגיד מה היישוב הזה רוצה לאן.
סימה ניסלבאום: אני בטוחה שאל"ף יהיה לנו יום מהנה, ובי"ת, אנחנו, לדעתי, נהיה מופת ודוגמה לאחר כך.
סימה ניסלבאום: מה שחשוב לי להדגיש, ואתם תראו את זה גם היום, זה העניין של איך חינוך בנוי ביקנעם.
סימה ניסלבאום: חינוך בנוי קודם כל על האדם ומה שיאפוף את יום העיון הזה זה רוח האדם, מי זה האדם הזה שאנחנו רוצים שהוא ייצא, האם הוא נמצא ב-75% אבל איזה מן בן אדם הוא, או האם הוא נמצא ב-25% ואיזה מן בן אדם הוא.
סימה ניסלבאום: לצד אחוזי הבגרות אנחנו באמת באמת מסתכלים על המכלול.
סימה ניסלבאום: כשמסתכלים על האדם מסתכלים על הרצף, אם אתם רואים, גם בישיבה הזאת יש לנו הרבה רצפים, יש לנו רצף של היום, מלידה עד גיל 18, ככה גם בנוי המבנה הארגוני שלנו, יש לנו עכשיו חשיבה לגבי החינוך המיוחד, עד גיל 21.
סימה ניסלבאום: ויש לנו רצף בין החינוך המיוחד לבין החינוך הרגיל, שהוא מאוד מאוד משמעותי.
סימה ניסלבאום: יש לנו רצף בין זרמים, חילוני, דתי, דתי יותר, דתי פחות.
סימה ניסלבאום: יש לנו רצף בין פורמלי ובלתי פורמלי.
סימה ניסלבאום: המוטו זה לראות את האדם כל הזמן, וכשרואים את האדם כל הזמן אז צריך לדעת מה מקום ההורים בתהליך החינוכי ופה ההורים מאוד מוזמנים להיות שותפים והם חלק, הם נדבך מאוד מאוד חשוב.
סימה ניסלבאום: הרצף הוא גם רב תרבותי, דיברו פה על עלייה, החכמה היא איך משמרים את התרבות הייחודית של כל אחד ואחד, אבל איך ייצרו פה הרמוניה, ואחת הדוגמאות שראש העיר נותן אותה זה שאפשר לראות ביקנעם בשבת במגרש הטניס שחקנים- - -
אלכס מילר: ברשותך, אני חייב לעשות שתי דקות הפסקה.
סימה ניסלבאום: אם מדברים על האדם, מדברים על הרצף בין הדתי והחילוני ובאמת הדוגמה היפה שאפשר לראות ביקנעם את ערך הסובלנות, וזה גם המוטו של היום הזה, אתם תראו איך יכול להיות אדם שהולך לכולל ביום שבת והשני הולך לשחק טניס וזה פנטסטי ונהדר.
סימה ניסלבאום: זו אווירה שקורית, ולצערנו הרב היא לא קורית בכל המדינה, בזכות השקעה של יום יום שעה שעה והיא מתחילה בחינוך, והיא מתחילה בכל הזמן לחנך לסובלנות ולתת מקום.
סימה ניסלבאום: כדי להגיע לזה וכדי לראות את האדם במכלול השלם שלו, זה דורש המון המון השקעה ואם אתה ביקשת שנתמקד בקשיים; אנחנו במצוקה של קב"סות.
סימה ניסלבאום: לקב"ס יש תפקיד של מניעה מאוד מאוד חשוב.
סימון אלפסי: זה האבסורד הכי גדול שיש במדינה.
סימה ניסלבאום: יש לנו פה משרה וחצי ליישוב שגדל ב-500% מבחינת האוכלוסייה, אבל התקנים נשארו מאוד קטנים.
אלכס מילר: אחוזי המשרה ככה בכל הארץ?
סימון אלפסי: זה תקן של משרד החינוך.
סימה ניסלבאום: זה תקן של משרד החינוך אבל אנחנו עובדים בתקן חסר, כי קצב הגדילה ביקנעם, ודובר על זה קודם, הוא כל הזמן גדל במהירות מאוד גדולה ואנחנו היום עם אותו מנגנון נותנים לפי ארבעה מבחינת אוכלוסייה.
אלכס מילר: כמה חסר לכם?
סימה ניסלבאום: חסר קב"ס אחד.
סימון אלפסי: אנחנו מממנים מהעירייה עוד חצי תקן על תקן.
סימון אלפסי: אם אתה רוצה היום עבודה באמת, דיברנו על ה-25% חייבים להיות שלושה תקנים של קב"סים וקב"סיות לפחות.
סימון אלפסי: הרי מה התפקיד של קב"ס?
סימון אלפסי: זה להוציא מישהו מהבית ולהחזיר אותו לבית הספר- - -
סימה ניסלבאום: ולמנוע, לראות לפני ולעבוד עם ההורים שלו, לעבוד וללוות כל משפחה זה עבודה.
סימה ניסלבאום: מה שנאמר באמת זה האיכות, האיכות של העשייה, אנחנו לא מתייחסים להורים ולילדים טכנית.
סימה ניסלבאום: ברגע שילד נשר, זה עולם ומלואו שנפל.
סימה ניסלבאום: ברגע שילד בסיכון, אז אנחנו ישר חושבים על עבריינות וחושבים איך מונעים את זה ואני חושבת שקב"ס מאוד מאוד יכול לעזור גם במניעה וגם בטיפול ברמה שאנחנו רוצים לתת.
סימה ניסלבאום: נושא נוסף שהוא יוזמה שלנו הוא לטפל בנושא המעברים, המעברים ממסגרת למסגרת.
סימה ניסלבאום: לא סתם אמרתי שהשיח צריך להיות שיח עירוני, כי גם ילד שעובר ממסגרת אחת לשנייה, הוא צריך להבין שאלה הערכים המובילים ורק האנשים השתנו.
סימה ניסלבאום: תכנית המעברים מתוקצבת מהעירייה כמה שאפשר, אבל שם כן חסרים לנו כספים באמת כדי לתת לילד, בכיתה ג' למשל.
סימה ניסלבאום: משרד החינוך הרים את הכפפה אבל עדיין חסרים לנו, המעבר לא פשוט, זה מעבר שאותר רק לאחרונה ונתגלה ששם צריכה להיות תמיכה על מנת שהילד יעבור ביסודי לנדרש ממנו ברמה האחרת.
סימה ניסלבאום: אותו דבר מיסודי לחטיבת ביניים, שזה מעבר מאוד מאוד לא פשוט, וכמובן מחטיבת הביניים לתיכון.
סימה ניסלבאום: אחד המעברים שהוא מאוד יסודי ביקנעם ואנחנו שמים עליו את הדגש זה הגיל הרך, ממעונות היום לגני עירייה.
סימה ניסלבאום: גם שם יש לנו שיח עם מעונות היום, מה הסטנדרטים שילד צריך לצאת מהמעון ועם אילו סטנדרטים הוא צריך להיקלט בתוך גן הילדים ופה זו תוצאה של תכניות.
סימה ניסלבאום: יש תכניות שהן גם ייחודיות לעולים, אז ישבתי באחת הישיבות עם רומן, שיש לו באמת רגישות וערנות לנושא הזה והוא התבקש לעשות קיצוץ של 20% והוא אומר, 'סימה, שם אני לא נוגע', זה ייאמר לזכותו, אבל עדיין, גם אם מוותרים על תקצוב של 20%, להפעיל ב-8,000 שקל חודשיים שאנחנו לא רוצים שהילדים יסתובבו ברחובות ולצערנו הרב יש משפחות שמה שאנחנו במשפחה נורמטיבית נותנים בבית, ההורים לא נותנים את זה, לא כי הם לא רוצים, אלא כי יש משבר של מעבר וכן הלאה.
סימה ניסלבאום: אם תוכל לעזור בקטע הזה של לחזק את המעברים, לחזק את החוליות האלה, אני חושבת שאנחנו נעשה עבודת מניעה מצוינת.
סימון אלפסי: יש עוד נושא, הנושא של השירות הפסיכולוגי.
סימון אלפסי: גם שם התקנים חסרים.
סימון אלפסי: רוצים לטפל באוכלוסייה הזאת?
סימון אלפסי: אבחון פסיכולוגי עולה היום לכל אחד, זה הפך להיות תעשייה שחורה, סליחה על הביטוי, 1,750 שקל.
קריאה: זה עלה עכשיו ל-2,500.
סימון אלפסי: 2,000 או 2,500.
סימון אלפסי: אם אין לו 1,750 לא יהיה לו גם 2,000.
סימון אלפסי: הרבה משפחות מוותרות על הרעיון הזה בכלל ואז את המחיר מי שמשלם זו המדינה, זה אנחנו, כי אנחנו לא תופסים את הבעיה בזמן ואז אחר כך המחיר הוא הרבה יותר יקר.
סימון אלפסי: בשירות פסיכולוגי אנחנו היום מוסיפים בערך 3, 4 תקנים, אנחנו כעירייה.
סימון אלפסי: אני לא ציינתי את זה, אבל 41% מתקציב העירייה הולך לחינוך כשאנחנו אמורים לסבסד רק 25%.
סימון אלפסי: אז להגיד לך במיליונים?
סימון אלפסי: העירייה מסבסדת את החינוך ב-15 מיליון שקל, אני מדבר איתך על מתוך 100 מיליון שקל.
סימון אלפסי: אז השירות הפסיכולוגי, כמה שאתה נותן, אתה חייב.
סימון אלפסי: אז אם רוצים לטפל באוכלוסייה הזאת, זה להגדיל את התקנים של השירות הפסיכולוגי, קב"סים ודרך זה אתה לפחות תופס את הבעיות ומטפל בהן.
סימה ניסלבאום: ברמה של קובעי מדיניות, ואני מכוונת באמת לוועדת החינוך שאתה מוביל אותה, אחד זה באמת הנושא של מניעת אלימות.
סימה ניסלבאום: נאמר מקודם שחברי הכנסת צריכים להוות דוגמה, אבל יש דברים שקורים לפני.
סימה ניסלבאום: אני חושבת שכן צריך להעביר כספים לנושא של איך מונעים אלימות מבחינת החוק, לתת גיבוי לבתי הספר, לתת מערכות חלופיות, למשל מצד אחד מצמצמים את נושא ההשעיה, וזה בסדר גמור, מצד שני אין פתרונות חלופיים, אז מה מנהלת בית ספר אמורה לעשות?
סימה ניסלבאום: מה קורה כשתלמיד נניח מתפרע או עושה משהו שהוא שלילי, איזה מסר- - - תמיד יש במעגלים אלה שמחכים לראות מה יעשו לזה- - - אני חושבת שפה זה דיון שצריך להיות ברמה של קובעי מדיניות.
סימה ניסלבאום: נכון שצריך לצמצם את ההשעיה ואני חושבת ששר החינוך באמת נתן לנו איזה שהיא רוח גבית אחרת בשנים האחרונות, אבל זה לא מוצה עד הפרטים, צריך לחשוב מה עוד אפשר לעשות.
סימה ניסלבאום: אני חושבת שצריך ללכת לכיוונים של בתי הספר, לחדרים שקולטים את הילדים האלה, לאנשים שקולטים את הילדים האלה ומשוחחים איתם, כי כרגע להשעות מישהו בשעת כעס והוא לא יודע מה לעשות עם זה, ואפרופו אם נגדיל את התקנים בשירותים הפסיכולוגיים ובתרפיות למיניהן, זה יכול לתת מענה.
אלכס מילר: כן, אבל השאלה באיזה היקף זה קיים.
אלכס מילר: באמת לבוא היום ולהחליט שתהיה, כמו שאנחנו רואים בכל מיני סרטים בארצות הברית, שהם שמים אותם שלושה-ארבעה ילדים בענישה באיזה- - -
סימה ניסלבאום: אני מדברת על החדר הרך.
סימה ניסלבאום: יש בהרבה בתי ספר שעשו ביוזמות פרטיות חדרים רכים, אבל איפה מתעוררת הבעיה?
סימה ניסלבאום: לנו אין בעיה, את זה העירייה מתקצבת, החכמה שכשילד כזה נניח הולך לספריה של בית הספר, לקלוט אותו.
סימה ניסלבאום: אנחנו משתמשים במתנדבים בחינוך, אבל אם יהיה עוד מישהו שזה התפקיד שלו, מן מדריך נוער שפעם היה והיה מסתובב.
סימה ניסלבאום: היום יש לנו ב'עיר ללא אלימות' את מדריכי המוגנות, זה כבר סיפור אחר, אבל אנחנו מחפשים מישהו שיהיה שם כדי לתת לו שיח, ש'זה לא משתלם לך' ו'לא כדאי לך', וזה נכון, כי הרבה פעמים להכות את הברזל בעודו חם זה מאוד משמעותי מאשר- - - גם ילד כזה שעושה את ההתפרצות, הוא ממש מייסר את עצמו.
סימה ניסלבאום: אני חושבת שאם תהיה שם יועצת, גם פה, אם אנחנו נוכל להגדיל- - - הרי היום היועצות מתוקצבות מתקן בית הספר והמנהלות אצלנו, אין אחת שלא מתקצבת, גם זו אמירה ברמת קובעי מדיניות.
סימה ניסלבאום: איך זה יכול להיות שיועצת, שזה מאוד מאוד משמעותי וחשוב, היא וולונטרית, אם המנהלת רוצה או לא רוצה.
סימה ניסלבאום: אין תקן.
סימה ניסלבאום: איך זה יכול להיות שביסודי אין תקן ובחטיבת הביניים כן יש תקן?
סימה ניסלבאום: זאת אומרת אומרים לילד 'תשתגע, תשתולל, תאמץ לך דפוסי התנהגות שליליים ורק בתיכון נטפל בזה'.
סימה ניסלבאום: איך יכול להיות שביסודי אין תקן ליועצות?
סימה ניסלבאום: זה ברמת קובעי מדיניות.
סימה ניסלבאום: דבר אחרון ברמת קובעי מדיניות זה העניין של האבחונים שהוזכרו פה.
סימה ניסלבאום: לא יכול להיות שהיום יש לנו אוכלוסייה של עולים מאתיופיה שהאבחונים האלה לא מתאימים להם, מתאימים להם רק אבחונים דינמיים אבל הם לא תופסים בוועדות ההשמה ולא תופסים בוועדות שילוב.
סימה ניסלבאום: זאת שאלה לוועדת החינוך.
רומן פרס: במשפט אחד רק רציתי לחדד את הנקודה של השירות הפסיכולוגי והעניין של האבחונים.
רומן פרס: לפני כשנתיים התפרסם מאמר, לא זוכר בדיוק מה זה היה, שהצביע על כך שילדים למשפחות ברמה סוציו אקונומית גבוהה הם באחוזים גבוהים יותר לקויי למידה ואז פשוט לא הבינה המערכת מאיפה זה בא, עד שגילו שפשוט להורים יש כסף לעשות להם אבחונים.
קריאה: כן, אבל זה פגע גם באלה שהם באמת לקויי למידה.
רומן פרס: זה לא משנה, הבעיה- - -
לאה פדידה: אבל האבחון הוא החלק הקטן בתהליך.
לאה פדידה: כאמא לילדה שעשתה אבחון, מה שקורה זה מה שיוצר את הפער בחברה, רוב הילדים היום מאובחנים ויש להם לקות למידה, אם אתה רוצה ללכת לטפל בלקות הלמידה, זה אלפי אלפי שקלים בשנה, ואם אני אמא שאין לה, היא לא מסוגלת לטפל בלקות הלמידה, זה יוצר את הפער הענק במערכת החינוך.
לאה פדידה: ילד שבקלות על ידי קלינאי תקשורת או על ידי כתיבה נכונה יכול להתגבר על דיסלקציה לא מסוגל אם אין לו את הכסף ואז נוצר פער בחינוך שהוא לא מסוגל להדביק אותו.
לאה פדידה: זה נושא אחד.
לאה פדידה: אני קודם כל מצטרפת לכל הברכות ולשבחים שנאמרו על מערכת החינוך ביקנעם, אבל אני רוצה להגיד דבר אחד ייחודי שקיים בחזון של ראש העיר וגם במחלקת החינוך, זה שבאמת כל הגופים עובדים ביחד ומשתפים פעולה, אבל יש פה משהו שקורה ב-י"ב.
לאה פדידה: ב-י"ב, ילד שפתאום מקבל רישיון נהיגה, ילד שהראש שלו כבר בצבא, אנחנו דורשים מהילד הזה להוציא בגרות.
לאה פדידה: המון המון מושקע שם והמורים והמנהלים פה מנסים הכול אבל חסר, פתאום לא מוצאים שעות במקצועות החשובים כמו מחשבים וביולוגיה ומדעים והמורות מתנדבות אפילו, פה אנחנו צריכים לתת את הפוש.
לאה פדידה: אם אנחנו רוצים את הילדים האלה שגם ככה קשה להם, הם מתמוססים לנו, יש להם פתאום רישיון נהיגה וצבא ו... ו... ו... והם תלמידים טובים, אם אנחנו כאן ניתן מערכת של מרתון תגבורי שיעור לקראת מבחני הבגרות.
עדה אברכהן שמש: אנחנו נותנים, כי לנו יש מי שדואג.
לאה פדידה: זה מה שאני אומרת, אנחנו משתדלים לאגם משאבים ולתת, אבל זה צריך להיות איזה שהיא תכנית שאנחנו עוזרים לילד הזה שמגיע ל-י"ב.
לאה פדידה: הבקשה האחרונה, כולנו מדברים על שוויון בין המינים, אין את זה, לא ראיתי שום תכנית שסגלי ההוראה מקבלים הנחיה על איך מובילים את התכנית לשוויון בין המינים, איך מעודדים, אין את זה.
לאה פדידה: מערכת החינוך צריכה להסכים שב-2012 זו צריכה להיות שפה מדוברת ותכנית מדוברת.
אורי שמואל: קודם כל אני רוצה לברך את יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, יחד עם כל הפמליה, שבאמת הואלתם לצאת לשטח וחוץ מהמשרדים הממוזגים בכנסת, לבוא להצטרף אלינו ולשמוע דווקא את השטח.