GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אולפת אבו יונס: במקום שאנחנו חוזרים לדירה שלנו ואנחנו לומדים, נחים קצת, אז אנחנו מבזבזים לפחות שעתיים בנסיעה בעיר וזה משהו לא קל בכלל וזה מקשה עלינו כסטודנטים לרפואה, ללמוד.
אולפת אבו יונס: זה פשוט ככה.
אולפת אבו יונס: בנוסף לכך, אני התקבלתי בשלב קצת מאוחר ללימודים, אז הם לא נתנו לי להירשם למעונות לפני הקבלה ואחרי הקבלה הם אמרו שאין מקומות, אז נאלצתי לגור בכפר הסטודנטים ונראה לי שזה בעיה מאוד, זאת בעיה מאוד מאוד רצינית, במיוחד לסטודנטים לרפואה, שהם מאוד סובלים מהבעיה הזאת.
אלכס מילר: בבקשה, מהדסה.
עמרי סטרק: אני יושב-ראש אגודת הסטודנטים, מכללת הדסה.
עמרי סטרק: אני רוצה גם כמי שגר בכפר הסטודנטים וגם כנציג אגודת הסטודנטים, לחדד כמה דברים.
עמרי סטרק: קודם כל, סטודנט שלא מן המניין, משלם שכר דירה, ואני כאחד שגר יחד עם עוד סטודנטים שלומדים באוניברסיטה העברית, משלם קצת יותר ויש לי פה כמה קבלות.
יהודית גידלי: מה זה קצת יותר?
עמרי סטרק: משלם כ-80 שקלים לחוד שיותר, מכל השותפים שלי, מיתר השותפים שלי לדירה.
עמרי סטרק: בנוסף, אני מחויב בחודש נוסף במגורים שלי, בסוף השנה.
עמרי סטרק: למה?
עמרי סטרק: אני לא יודע.
עמרי סטרק: התשובה – אצלם.
יואל חסון: אז אתה משלם בסוף כל חודש הרבה יותר מ- 80 שקלים.
עמרי סטרק: לא, אני מחויב כאילו לגור חודש נוסף, כשאין לי למעשה מה לעשות בירושלים, כאחד שלומד בירושלים, אבל לא, מרכז חייו לא בירושלים.
עמרי סטרק: בנוסף, כפר הסטודנטים העלה את שכר הדירה בעצם בכל העיר, כי אם אני הולך לשכור דירה בכל מקום, אז מסתכלים מהו שכר הדירה הגבוה במעונות, ולפיו מעלים את שכר הדירה, לפיו משווים את שכר הדירה בכל מקום, בכל דירה בעיר, ואי-אפשר למצוא היום חדר בעיר, מתחת ל- 1,500 שקלים.
עמרי סטרק: זה דבר שני.
עמרי סטרק: דבר שלישי, שירות תיקונים אחרי השעה שלוש, אם אני לא טועה, עולה הרבה כסף.
עמרי סטרק: שירות התיקונים שמתהדרים בו שעובד 24 שעות, עולה כסף, אחרי השעה שלוש – עולה כסף.
סוזי זליגמן: למי הוא עולה כסף?
עמרי סטרק: לסטודנט.
סוזי זליגמן: מה פתאום?
עמרי סטרק: אם אני צריך, אם יש לי בעיה בדירה, אחרי שעה מסוימת, אני צריך להזמין טכנאי לדירה שלי, אם יש בעיה, אני צריך לשלם כסף.
סוזי זליגמן: חד-משמעית לא נכון.
סוזי זליגמן: אנחנו לא גובים עבור תיקונים.
יואל חסון: גם אחרי השעה שלוש?
סוזי זליגמן: אין שעה בכלל.
יואל חסון: שמעת מה היא אמרה, הדברים נרשים בפרוטוקול ועדת החינוך.
סוזי זליגמן: תעביר לי.
אלכס מילר: אני מציע להעביר והיא תבדוק מי גובה.
יצחק חפוטה: בכפר הסטודנטים, אם סטודנט מבקש, הוא איבד מפתח, מבקש שיפתחו לו את הדלת, יש שם איזה שהיא עלות מינימאלית, סכום מאוד סמלי.
יהודית גידלי: כמה זה?
אחמד טיבי: חופי, כמה זה?
יצחק חפוטה: אני לא יודע, אם אני זוכר, איזה 20, 30 שקלים.
אחמד טיבי: 50 שקל.
יצחק חפוטה: זה סכום מאוד סמלי, אבל זה במקום להזמין פורץ או אדם מבחוץ, הם עובדים סביב השעון, בלילה.
יצחק חפוטה: זה מאוד סמלי, מאוד סמלי.
סוזי זליגמן: אני אשמח לבדוק את הטענה.
עמרי סטרק: בנוסף – דודי שמש, כמו שנאמר פה.
עמרי סטרק: דודי שמש, כל המקום הזה, מתוחזק על-ידי דודי שמש פנימיים, בתוך הבניין, ולא על הגגות ולכן אנחנו נאלצים להפעיל דודי שמש לעתים גם ארבע-חמש שעות בגלל שאנחנו חמישה שותפים בדירה.
עמרי סטרק: זה משהו שמעלה את יוקר המחייה בהרבה לכל סטודנט.
עמרי סטרק: זו בעיה נוספת שיש לנו.
יואל חסון: אין קולטי שמש?
עמרי סטרק: אין קולטי שמש בבניינים.
יואל חסון: בזבוז אנרגיה, מה זה?
עמרי סטרק: כמו שהעלה חבר הכנסת טיבי, בזק, אנחנו כבולים להסכם עם בזק וזה מאוד מקשה עלינו.
עמרי סטרק: גם המחיר שהם מציעים לנו כרגע, וזה גם לא רק בזק, זה גם עם יס, אנחנו כבולים להרבה הסכמים, כסטודנטים.
עמרי סטרק: אני רוצה לציין שרוב הסטודנטים שגרים במעונות, במעונות, הם לא סטודנטים שגרים בירושלים וחשוב לציין את זה, הם גם לא סטודנטים שגרים בתל-אביב, הם לא סטודנטים שגרים בראשון-לציון.
עמרי סטרק: הסטודנטים שגרים בצפון, סטודנטים שגרים בנגב, סטודנטים שצריכים כדי להגיע לירושלים, שלוש שעות נסיעה, שעתיים וחצי נסיעה וזה לא כל-כך פשוט להגיע.
עמרי סטרק: לכן, הפיתרון של מגורים בירושלים, זה הפיתרון.
עמרי סטרק: ואנחנו צריכים את המגורים האלה.
עמרי סטרק: חשוב לציין דבר נוסף, אנחנו, 23% מהדיירים במעונות, הם דיירים שלא מן המניין.
עמרי סטרק: אי-אפשר להתעלם מהעובדה הזאת.
עמרי סטרק: העובדה הזאת אומרת שאם אנחנו היום, קודם כל, אומר שהאוניברסיטה לא מצליחה לאכלס את המעונות, כפי שאמרתם, ואם האוניברסיטה לא תצליח לאכלס את המעונות האלה, הם יצטרכו לסגור אותם ולסגור את המעונות האלה זה אומר שהם יצטרכו, יש לזה משמעויות רבות של הרס המבנים האלה, מבחינת תשתית.
אלכס מילר: רבותיי, תראו, אני רוצה לבקש מכם כמה דברים.
אלכס מילר: חבר הכנסת כבל, מבקש להתייחס?
איתן כבל: תודה, אדוני היושב ראש, בוקר טוב לכם.
איתן כבל: קודם כל, אני שמח לשמוע שהבעיות הן אותן בעיות, לא משנה באיזו שנה אתה נמצא באוניברסיטה.
אחמד טיבי: רזניק היו יותר טובים בתקופתי, מאשר היום.
איתן כבל: יחד עם זאת, האמת, אני אומר את זה בצד אחד בסוג של בדיחות הדעת, אבל מצד שני, אני מוכרח לומר לכם, לפחות על-פי מה שאני מקשיב ואני מצטרף למה שאמר חבר הכנסת טיבי, לפחות על פי התחושה ואני אומר את זה רק כתחושה, אני לא רוצה לומר מעבר, כי שנים לא ביקרתי במעונות והמצב על פניו נשמע, לפחות, פחות טוב ממה שהיה, למרות שסוף סוף, פינו את המעונות מאחורי אדלסון.
סוזי זליגמן: שיכוני האלף.
סוזי זליגמן: הפסדת את הקטע הזה.
איתן כבל: האסבסטונים.
איתן כבל: לגופו של עניין, תראו, אני חושב שבעניין הזה, אגודת הסטודנטים היא כבר אגודה כלכלית לכל דבר ועניין ואין סיבה שאגודת הסטודנטים לא תהיה חלק בלתי נפרד מהניהול הכלכלי של מעונות הסטודנטים.
איתן כבל: הנהלת האוניברסיטה, ותסלח לי, אנחנו מכירים ולא מעט שנים, וזה מצחיק אותי לפעמים כאילו אתה, כאילו אני עם כל הכבוד ליושב הראש, אני כאילו מרגיש צעיר ב- 30 שנה.
איתן כבל: אני שומע את אותן תשובות, את אותם עניינים.
איתן כבל: זה טוב שאתם מחזירים אותי כל-כך הרבה שנים לאחור, אבל אני אומר לכם, וזה גם מה שאני חושב, אנחנו לא רוצים, קיבלנו בקשות לחקיקה.
איתן כבל: לא נראה לי דבר נכון, באמת אני אומר את זה, לטפל בנושא הזה בחקיקה.
איתן כבל: אבל אם לא תהיה ברירה, כי הרבה דברים בארץ נעשים לא כי אנחנו רוצים לעשות אותם, להביא כל מיני דברים שרוצים להביא אותם בחקיקה, אבל אין לנו ספק שחייבת להיות רגולציה.
איתן כבל: אין, לא מתקבל על הדעת ואם אני מחזיר אותך ואותי פחות או יותר לאותה תקופה שהיינו יחד באוניברסיטה, שמעונות סטודנטים יהיו יותר יקרים.
איתן כבל: זאת אומרת, זה פשוט לא מתקבל על הדעת.
איתן כבל: זאת אומרת, בסוף בסוף, מעונות סטודנטים אמורות, גם יש קריטריונים לקליטה, במעונות הסטודנטים.
איתן כבל: לפחות אז כולם רצו לגור במעונות הסטודנטים.
קריאה: לא היו מספיק מעונות אז.
איתן כבל: לכן אני אומר שאני לא יודע איך זה מתקיים היום ואני אומר את זה בזהירות.
איתן כבל: אני ממליץ לכם, כדי שלא נמצא את עצמנו מגישים שאילתות ובאים ומקימים כל מיני עניינים שזה באמת לא התפקיד שלנו, אני אומר את זה באמת.
איתן כבל: אבל אם לא תהיה ברירה, אנחנו נידרש לעשות זאת.
איתן כבל: כי לא, כי בעיית הדיור בישראל היא לא הולכת במעונות ובאוניברסיטה, זה בכל הארץ.
איתן כבל: ככל שבעיות הדיור הן גדולות יותר, זה מקרין באופן ישיר גם על ציבור הסטודנטים ועל היכולת שלהם להיקלט ואתה יודע, מעונות הסטודנטים הם גם סוג של פרמטר למה יהיו המחירים במרכז העיר, אם זה בירושלים, אם זה בכל מקום, כי זה מרכיב מאוד מרכזי בחייה של כל קהילה.
איתן כבל: לכן אני אומר לכם את זה, בכל הכבוד.
איתן כבל: אני, יש לי כאן כבר הצעת חוק שהכנתי אותה.
איתן כבל: אני עצרתי אותה כדי שאנחנו נוכל להיפגש פה ולדבר על הדברים בצורה מסודרת.
איתן כבל: אני בכלל מציע, אדוני היושב-ראש, אם יורשה לי, הצעה, משפט אחרון.
איתן כבל: אפילו נקים צוות מתוכנו שיבוא בדין ודברים לראות אם אפשר בכלל להגיע להסכמות או הבנות, בין האגודות התאחדות הסטודנטים מצד אחד, לבין המכללות והאגודות השונות ולבנות איזה כללי משחק, כמו שיש אמנה בענייני מילואים, אולי לייצר אמנה בעניין הזה.
טלב אלסאנע: אני אז התמזל מזלי וקיבלתי מעונות ברזניק, שהיו מבנים חדשים אז.
טלב אלסאנע: כבר הייתי צריך לבחור שותף, זה שניים בתוך חדר, כל הזמן היה מישהו, אני התחלתי משפטים והוא היה תואר שני בביולוגיה וכל הזמן מזכיר שהוא מהצפון ואני מהנגב.
יהודית גידלי: נפגשתם באמצע.
טלב אלסאנע: אז אני חושב שאי-אפשר לראות את האוניברסיטה בלי סטודנטים ואי-אפשר לראות מעונות בלי הדיירים ועם השותפים.
טלב אלסאנע: בלעדיהם, אתם לא יכולים להתנהל.
טלב אלסאנע: ולכן הם חייבים להיות שותפים בכל צעד ובכל החלטה.
טלב אלסאנע: בכל פעם שהזכרתם אגודת הסטודנטים והם אמרו שלא, אז איזו שותפות זו?
טלב אלסאנע: איזו הידברות?
טלב אלסאנע: ואי-אפשר להתקדם אם לא תיקחו בחשבון שהסטודנטים, הם באים כדי ללמוד.
טלב אלסאנע: צריך להקל עליהם גם את התנאים, יש להם הרבה צרות אחרות להתמודד אתן, עניין של שכר ועניין של תנאים וכמו שאמר חבר הכנסת כבל, לדעתי, נראה שיש בעיה של כל הנושא הוא פרוץ ואין קריטריונים ברורים, אין שיפוט.
טלב אלסאנע: התלונות הן תלונות פרטניות כאן ושם.
טלב אלסאנע: אבל אילו מדובר בכללים ברורים ועם מדיניות ברורה, כאשר במרכז העניינים – הסטודנט.
טלב אלסאנע: וגם מבחינת תנאי השכר, השיקול לא חייב להיות שיקול רווחי כאשר אתם מדברים על המלגות, זאת אומרת, השיקול הסוציו אקונומי והשיקול של המצוינות, אני לא יודע לאיזה אחד נותנים את הערך העודף יותר, אם לפי המצב הסוציו אקונומי או המצוינות, ההישגים הלימודיים.
טלב אלסאנע: לדעתי, לגבי הסטודנטים, צריך להדגיש את המצב הסוציו אקונומי בעניין הזה, כדי להקל ולאפשר וגם כדי שהתלמידים ילמדו, בלי צרות נוספות.
טלב אלסאנע: אני חושב שטוב אם תתקבל הצעתו של חבר הכנסת כבל, שיוקם צוות שיבחן את העניין ויאמץ מסקנות בקרה ופיקוח ותעריף אחיד שמתחשב בתנאים של הסטודנטים.
אלכס מילר: אתה מבין שהמחיר בספיר לא יהיה המחיר בתל-אביב.
טלב אלסאנע: בירושלים אחיד.
אלכס מילר: אני אציע משהו, תקשיבו.
יואל חסון: מכיוון שיש לי דיון דחוף בוועדת הכספים שאני ביקשתי, אז אני לא יכול להישאר לסיכום.
יואל חסון: אני רק אגיד מה אני מבקש שיהיה בסיכום ואני סומך על שיקול דעתך.
יואל חסון: אחד, זה לבקש מהמועצה להשכלה גבוהה לדון בנושא הזה ולפתוח את הנושא הזה, להגדיר לזה לוח זמנים בדבר הזה.
יואל חסון: דבר שני, הייתי מבקש מהתאחדות הסטודנטים להגיש לוועדה את העמדה שלכם, העמדה שלכם היא הדרך האידיאלית שלדעתכם הדברים היו צריכים להיות מטופלים.
יואל חסון: דרך המבנה או הצורה שבה לדעתכם העניין של המעונות צריך להיות מטופל, מה המלצתכם בעניין הזה וגם כל אחת מהאוניברסיטאות, לעניין הזה גם להגיד את עמדתם מעבר למה שנאמר כאן, זה גם מאוד חשוב, אני חושב שהמועצה להשכלה גבוהה צריכה להוביל ולהנהיג וכן להיכנס לעניין הזה.
אלכס מילר: רבותיי, מה שאני רוצה לסכם זה כך.
אלכס מילר: אני אבקש מהתאחדות הסטודנטים לבדוק עם כל המוסדות, עם כל האגודות, את הרמה ודרך שיתוף הפעולה במה שקשור למעונות הסטודנטים ולמצוא מנגנון שבעצם הוכיח את עצמו למשך תקופה כמנגנון הטוב ביותר לשיתוף פעולה עם הנהלת האוניברסיטה בעניין מעונות הסטודנטים.
אלכס מילר: לאחר הבדיקה הזאת, אני אבקש שוועד ראשי האוניברסיטאות יקיים ישיבה עם התאחדות הסטודנטים בסוגיה הזאת ואנחנו גם ממליצים לקבל את המנגנון שיחול על כל האוניברסיטאות.
אלכס מילר: אני רואה באוניברסיטת תל-אביב כן הצליחו, אני לא יודע מה קורה באוניברסיטאות אחרות, אבל לכן חשוב לבדוק ואני בטוח שהתאחדות הסטודנטים יכולה לעשות את זה במהרה.
אלכס מילר: אני מבקש גם מהמועצה להשכלה גבוהה לקיים דיון מהותי בכל הנושא שקשור למעונות הסטודנטים.
אלכס מילר: פניית ועדת החינוך לראש הממשלה ולממשלת ישראל לאשר את המלצות ועדת טרכטנברג ואת התקצוב של מאה מיליון שקל לבנייה של 10,000 יחידות דיור.
אלכס מילר: אנחנו אכן רואים לנכון שחייב להיות מנגנון שיזכה את אותם הסטודנטים שנמצאים במוסדות להשכלה גבוהה ונמצאים במקומות מרוחקים ממקומות המגורים שלהם וכן בגלל המצב הסוציו אקונומי נאלצים להוציא כספים לטובת עניין המגורים ואכן הנושא של המצב הזה צריך להיות חלק מהקריטריונים.
אלכס מילר: לא יכול להיות שהנושא של מצב סוציו אקונומי איננו חלק מהקריטריונים בהיבט של קבלת זכאות למעונות.
אלכס מילר: אם יש דבר כזה זכאות למעונות, הם צריכים להיות אטרקטיביים לסטודנטים וזה לא יכול להיות במחיר של שכר דירה, אז אין שום זכאות, אז מה, אז אנחנו בסופו של דבר עשינו משהו שלא אטרקטיבי וכן אני חושב שהאוניברסיטה העברית חייבת לעשות בדיקה כי לא יכול להיות, תראו רבותיי, יש הבדל בין שיתוף פעולה לבין עדכון.
אלכס מילר: עדכון, אני גם יכול לקבל כאן החלטה ולעדכן אתכם.
אלכס מילר: הרי אתם מבינים שכך אנחנו לא נעבוד.
אלכס מילר: אתם רוצים להיות שותפים לקבלת החלטות, אנחנו מבקשים מכם להביע את עמדתכם, מבקשים מכם להביא את הנתונים, מבקשים מכם לשמוע את עמדתכם ואז מקבלים החלטה.
אלכס מילר: אבל לא ייתכן שאתם שולחים איזה שהוא מכתב לאגודת הסטודנטים ובזה סיימנו.
אלכס מילר: גם אם הם מוציאים אליכם איזה שהם הערות, זה יכול להיות מעניין ויכול להיות לא מעניין.
אלכס מילר: אבל יש איזה שהוא אבסורד שנוצר, שקודם כל, שעושים איפה ואיפה עם הסטודנטים.
אלכס מילר: אם קיבלתם החלטה שצריך להיות אחוז מסוים למתן פתרונות למוסדות אחרים בירושלים, אז תשתפו את המוסדות האלה.
אלכס מילר: אם מכללת הדסה, הנהלת המכללה, רואה פיתרון לסטודנטים שלהם דרך המעונות שלכם, אז שהם יהיו השותפים, אבל לא הסטודנטים מכיסם הפרטי.
אלכס מילר: מכללת הדסה יכולה יפה מאוד לתת את החלק החסר בשביל להיות שותפים לנושא של מעונות הסטודנטים.
סוזי זליגמן: נכון, אבל היא לא בוחרת לעשות את זה.
אלכס מילר: אם אתם באים ומדברים בשם ירושלים, אז תדברו בשם ירושלים ותסכמו ויש דברים שניתן לעשות ואני גם יכול להעביר את המכתבים ואת פנייתי לכל המכללות בירושלים, שאתם נותנים לסטודנטים שלהם מענה להיות שותפים לכל הסוגיה הזאת.
אלכס מילר: אבל זה לא צריך להיות על חשבון הסטודנטים האחרים, זה דבר ראשון.
אלכס מילר: ודבר שני, אתם צריכים להיות אטרקטיביים לסטודנטים בירושלים, מבחינת הנושא של המחיר.
אלכס מילר: אז יכול להיות שכדאי לכם לבדוק מנגנונים נוספים, איפה אפשר להוזיל.
אלכס מילר: לא יכול להיות שאתם משווים את עצמכם למחירים שהם בשוק, בהפרשים של 80 שקל.
אלכס מילר: המחירים צריכים להיות ממש משמעותיים כמעט לחצי ממה שקורה בשוק, זה מעונות סטודנטים, אין שום קשר לקרקע, אתם לא משכירים את זה, זה חלק מהמנגנון שלכם.
אלכס מילר: אתם יכולים להוזיל את המחירים האלו ואני חושב שמל"ג חייבת להתערב כאן בנושא הזה.
אלכס מילר: חייבת לבדוק איך הדברים האלה קורים.
אלכס מילר: אתם מתכנתים, לא אפילו אתם, זה הוות"ת, הזרוע הכלכלית שלכם, אתם עושים תכנון של הסטודנטים ושל המוסדות.
אלכס מילר: אם יש לכם פה מצב שיש לכם זליגה של סטודנטים ממקום למקום בלי תכנון, אז יש לנו פה בעיה מאוד רצינית ואז, בסופו של דבר, אם מכללה רואה שייכנסו עוד מעט למל"ג ויהיה לכם פה סלט שלם.
אלכס מילר: אז אפשר לתכנן, אפשר לבוא ולעשות אחוז מסוים.
אלכס מילר: נגיד, רבע מהסטודנטים שנמצאים במעונות, זה הסטודנטים שיש להם נגיד תקצוב מלא בנושא המעונות.
אלכס מילר: יש לכם בעצם את המנגנון של המלגות, יש לכם את המנגנון של הסובסידיה ואני מקווה מאוד שאכן הממשלה תאשר את ה- 100 מיליון ואז לא תהיה לנו בעיה ואני גם מבקש למסור מוור"ה את הנתונים של התכנון של כל מוסד ומוסד, מבחינת תכנון הבינוי לתקופה הקרובה ומה חסר שם.
אלכס מילר: אם יש נגיד בעיות של מינהל מקרקעי ישראל, אם יש בעיות של משרד הפנים, שאנחנו צריכים לדעת, אני גם מבקש מהשרים, לפחות שלי, יש פה שני נציגי האופוזיציה, אבל לפחות אנחנו בקואליציה ואני יכול לפנות גם לשרים שלנו, של ישראל ביתנו, ולבקש להעלות את הסוגיה הזו של אישור, של המלצות ועדת טרכטנברג בעניין של 100 מיליון שקל לבנייה של BOT בסוגיה של המעונות.
אלכס מילר: רבותיי, אנחנו נקיים כאן ישיבה, אני כבר מבטיח לכם, שכבר במושב הקיץ אנחנו נקיים כאן ישיבה לעדכון מבחינת כל ההחלטות שקיבלנו כאן וההמלצות ואני מקווה מאוד שאתם גם תיישמו אותן, כי אחרת באמת, אין לנו שום בעיה ללכת בחקיקה, אני כבר אומר לכם.
אלכס מילר: אני פותח את ישיבת ועדת החינוך, המשך לסדר היום, הצעה לסדר היום (דיון מהיר): הרס עתיקות בהר הבית, של חבר הכנסת אריה אלדד וחברת הכנסת ציפי חוטובלי, פרוטוקול 587.
אלכס מילר: בבקשה, אדוני, תציג לנו את הנושא.
אריה אלדד: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
אריה אלדד: הר הבית הוא המקום הקדוש ביותר לעם היהודי, בו עמד בית-המקדש הראשון ובית-המקדש השני.
אריה אלדד: גם דתות אחרות מתייחסות אליו בקדושה.
אריה אלדד: מקורות קדושתו של הר הבית לדתות אחרות הן אצל האסלאם לפחות משניים, אצל הנצרות, מעצם תיאוריו של ישו בהר הבית, זה מקור ראשוני.
אריה אלדד: על כל פנים, אין ספק שהוא האתר הארכיאולוגי החשוב ביותר שיש בארץ ישראל והמקום הקדוש ביותר והרגישות הבין לאומית הסובבת אותו, אף היא רבה ביותר.
אריה אלדד: למרות שמדינת ישראל שולטת בירושלים גם בעיר העתיקה, מאז 1967, הניהול בפועל של הר הבית נותר בידי הוואקף, על-פי הנחייתו של שר הביטחון במלחמת ששת הימים, משה דיין, ובפועל, גם גורמים בין לאומיים רבים מביעים את עמדתם ומציגים עצמם כבעלי עניין וכאלה שצריך להקשיב לדעתם.
אריה אלדד: על כל פנים, ברבות השנים, נוצר מצב שבו ממשלת ישראל מניחה לוואקף המנהל את הר הבית, לעשות בו כבתוך שלה.
אריה אלדד: לחפור, לשנות מבנים, לפנות אלפי טונות של עפר, לאחר שפעולות חציבה וכרייה בלא שום פיקוח ארכיאולוגי מתקיימות בו.
אריה אלדד: למשל, במה שהתרחש בתחום המסגד שנבנה בחללים שנקראו אורוות שלמה וכך גם לפני מספר שנים, כאשר לצורך שהוגדר הנחת כבל חשמלי לגיבוי חשמלי לצורך חיבור לגנראטורים, ניתן אישור לטרקטור לעבוד ולחפור בהר.
אריה אלדד: גם החפירה, אף שחרגה מההגדרות שניתנו לה ביחס לעומק, לרוחב, למרחק, לתוואי, לא נעשתה בפיקוח ארכיאולוגי כלשהו ואנחנו נמצאים במצב שבו יש שתי מגמות שאחת מהן היא אידיאולוגית והשנייה היא פרקטית.
אריה אלדד: המגמה האידיאולוגית היא להשמיד ולעשות ניסיון למחוק ולשנות את ההיסטוריה של עם ישראל.
אריה אלדד: רק אתמול שמעתי שבטלוויזיה הפלסטינית הוצג מטבע של שקל משנת 1966 לספירה שנמכר בסכום של למעלה ממיליון דולר במכירה פומבית בניו-יורק, הוצג בטלוויזיה הפלסטינית כאחד ממכמני התרבות הפלסטינית והעתיקות הפלסטיניות בארץ ישראל, מטבע שכתוב עליו בכתב עברי ירושלים הקדושה ושנה א' למרד.
אריה אלדד: המגמה ברורה, הניסיון לומר – לא היה בית-מקדש ראשון, לא היה בית-מקדש שני, אין לי שום הוכחה ארכיאולוגית לכך, זו המגמה האידיאולוגית.
אריה אלדד: הזרוע הפרקטית של המגמה הזאת היא ניסיון להשמיד, באופן סיסטמאתי את כל השרידים הארכיאולוגיים שאפשר לשים עליהם את היד, לנסר אותם, לגרוס אותם, לשפוך אותם למזבלות וממשלת ישראל עומדת בחיבוק ידיים.
אריה אלדד: הדברים האלה הם חמורים, הוועד למניעת הרס העתיקות בהר הבית שבראשו עומדים אישי ציבור נכבדים ביותר, מהשורה הראשונה בארץ, מדבר ומתריע על כך כבר שנים רבות.
אריה אלדד: לפני שנים מספר נדרש מבקר המדינה לסוגיה הזאת וכתב דו"ח ביקורת שלצערי אינני יודע מה ממצאיו.
אריה אלדד: משום שעל-פי החלטת ועדת המשנה של הוועדה לביקורת המדינה, הוטל עליו חיסיון.
אריה אלדד: למרות שגופים שונים ביטחוניים באופיים, קמו ואמרו שאין בדו"ח שהם מכירים אותו, שום פגיעה בביטחון המדינה, החליטו להטיל חיסיון על הדו"ח.
אריה אלדד: אני חושב שאחד הדברים שראוי שייקרו בדיון הזה, זה ניסיון להבין מה המצב היום בהר הבית, מה מידת הפיקוח הארכיאולוגי ובכלל הפיקוח המדינתי שיש למדינת ישראל על הר הבית ולקרוא לפרסם את הדו"ח הזה, שהוטל עליו חיסיון, משום שהוא יכול, אם הלקחים ממנו יופקו, הוא יוכל למנוע הישנות התופעות הללו והמשך ההשמדה השיטתית של הארכיאולוגיה בהר הבית.
אלכס מילר: ביקש ישראל כספי.
ישראל כץ: שלום, בוקר טוב.
ישראל כץ: אני חבר מזה 12 שנים, בגוף שחבריי ואנוכי הקמנו, הוועד למניעת הרס העתיקות בהר הבית שהזכיר חבר הכנסת אלדד.
ישראל כץ: הגוף הזה קם לאחר אירוע דרמטי חסר תקדים בהר הבית, כאשר בשלהי שנת 99, בחודש נובמבר, עלו שלושה בולדוזרים על הר הבית ובפינה הדרום מזרחית, בצמוד לדופן של אורוות שלמה, חפרו בור ענק בשטח של , שני דונם, לעומק של עד , וכתוצאה מכך כרו כמות עפר פשוט בלתי נתפשת, דמיונית, של קוב אדמה, רוויה בממצאים ארכיאולוגיים.
ישראל כץ: מי שביצע את זה, זה הוואקף המוסלמי, בשיתוף עם התנועה האסלאמית הישראלית, הפלג הצפוני, שביחד העמיסו את העפר עם העתיקות שבתוכו על משאיות וזרקו אותו למזבלות באזור ירושלים ולאתרים נוספים, כשבדרך וחלק לא קטן גם הוסיפו זבל, כדי להקשות על מציאה, אם מישהו ינסה לאתר בחומר האדיר הזה, ממצאים.
ישראל כץ: הדבר גם, גם הדבר הזה, גם העובדה הזו הוסתרה מעיני הציבור וכשהדבר זלג טיפין טיפין בתקשורת והגיע לידיעתנו, אזרחים מן השורה, קמנו מספר אנשים והחלטנו שלא ניתן עוד לעמוד מנגד והחלטנו לעשות מעשה.
ישראל כץ: הד"ר אילת מזר, דוקטור לארכיאולוגיה מהאוניברסיטה העברית, ד"ר גבי ברקאי, חתן פרס ירושלים לארכיאולוגיה, ד"ר עו"ד שמואל ברקוביץ', מומחה לענייני המקומות הקדושים, ואנוכי, חשבנו שיש צורך להזעיק שמיים וארץ, קודם כל לברר את המציאות, האם אכן כצעקתה ולאחר מכן, אם אכן כך הם פני הדברים, לפעול לשינוי המציאות בהר הבית, כמיטב יכולתנו.
ישראל כץ: ואכן, במאמצים רבים הקמנו גוף שלשמחתנו, הסכימו להיות חברים בו בכירי הדמויות הציבוריות במדינת ישראל.
ישראל כץ: החל בנשיא בית-המשפט העליון מאיר שמגר ומשה לנדוי זיכרונו לברכה, המשנה לנשיאה, מרים בן פורת, שהיתה גם מבקרת המדינה, בכירי הארכיאולוגים במדינת ישראל, כולל פרופ' עמי מזר, חתן פרס ירושלים לארכיאולוגיה, פרופ' נצר זיכרונו לברכה שנפטר, פרופ' פינקלשטיין מהאוניברסיטה העברית ושורה גדולה נוספת של אנשי ארכיאולוגיה בולטים, כולל ראשי המועצה לארכיאולוגיה, הקודמים, גם פרופ' כוכבי זיכרונו לברכה וגם פרופ' אפריים שטרן.
ישראל כץ: בכירי מערכת הביטחון וגופי הביטחון הבכירים ביותר, כולל רמטכ"ל לשעבר, זיכרונו לשעבר, דן שומרון.
ישראל כץ: שלושה מראשי המוסד, גם צבי זמיר, גם חופי וגם מאיר דגן, שהיה בגוף שלנו עוד לפני שהיה בתפקיד ראש המוסד והצטרף לאחרונה, חזר לשורות הגוף שלנו.
ישראל כץ: ראש השב"כ, אבי דיכטר, לשעבר, ראש המועצה לביטחון לאומי, גיורא איילנד, ואני מונה שורה ארוכה של אנשי הביטחון כדי להבהיר שהיה ברור לנו מהרגע הראשון שאנחנו עוסקים בנושא רגיש, מורכב, בעל השלכות ביטחוניות אדירות ועוד לפני שהחלטנו להקים את הגוף שלנו, התייעצנו עם כל גורמי הביטחון כדי לוודא שאכן אנחנו לא משחקים באש וניתן לפעול לשנות את המציאות בהר הבית וחוות-הדעת של כולם, ללא יוצא מהכלל, היתה שהדברים שאנחנו מציגים ומעלים, הם מסוג הדברים שניתן לטפל בהם, למנוע אותם ולהצר בהם, מבלי להביא למה שהלכה המשטרה אימים על כל מערכת השלטון במשך כל השנים, שכל ניסיון לשנות בהר הבית, יביא לפרץ אלימות ושפיכות דמים שכל מי שיכול לחשוב על זה, תצלינה שתי אוזניו.
ישראל כץ: אולי אחד הבולטים, אני אז התייעצתי עם עוזי דיין שהיה ראש המועצה לביטחון לאומי ושאלתי בעצתו ועוזי אמר לי שיש בהר הבית רק בעיה אחת.
ישראל כץ: לצערי, כנראה הדברים מלפני 12 שנה תקפים גם היום.
ישראל כץ: עוזי אמר – ניתן לעשות את כל מה שאתם מדברים עליו, מדינת ישראל עוד לא יודעת מה היא רוצה לעשות בהר הבית.
ישראל כץ: ברגע שהיא תדע, ברגע שהיא תקבל החלטה, ברגע שהיא תרצה, ניתן לעשות את הדברים שאתם מציגים, שהם בסך-הכל, אין מעבר להם שום דבר, פרט לשמירת העתיקות, שמירת הארכיאולוגיה, שמירת המורשת התרבותית של העם היהודי ושל כל הדתות המונות
ישראל כץ: איסטיות החשובות, גם האסלאם וגם הנצרות, אין שום קושי בדברים האלה, כך אמר עוזי דיין, כך אמר לנו אז גם מי שהיה בסוף כהונתו כראש השב"כ עמי איילון.
ישראל כץ: ואנחנו, ככל שהתחלנו לבדוק ולהעמיק את הלימוד של הנושא, נתקלנו במציאות שפשוט חורגת מכל דמיון.
ישראל כץ: זה היה דבר מסמר שיער, לראות איך מדינת ישראל מטפלת, נוהגת ומפקירה את אתר העתיקות החשוב ביותר במדינת ישראל.
ישראל כץ: האתר שאני רוצה להזכיר, שגם ראש הממשלה הנוכחי, מדבר עליו כסלע קיומנו ומכביר מילים על חשיבותו ועל מקומו המרכזי וגם ראש הממשלה לפניו או אחריו, סליחה, אהוד ברק, דיבר גם על הוא על חשיבותו ולמעשה היה אחד הגורמים המרכזיים לאי-הגעה להסכם קיימפ דיוויד והמרחק בין הדברים של כל ראשי הממשלות ודיברנו עם כל ראשי הממשלות בתקופה שאנחנו פועלים במשך 12 השנים האחרונות, לפני שהם היו ראשי ממשלות, נפגשנו עם אריאל שרון לפני שמונה לתפקידו, נפגשנו עם אהוד אולמרט עשרות פעמים כשהיה ראש העירייה, נפגשנו כמובן עם ביבי נתניהו, תמיד לפני שנכנסו לכהונתם, עם ביבי זה היה גם אחרי הכהונה הראשונה, בפגישות שנפגשנו אתם היתה תמימות דעים גורפת, מוחלטת.
ישראל כץ: היתה הברכה והערכה עצומה לפעולה שאנחנו עושים.
ישראל כץ: היתה הזדהות מוחלטת אתם.
ישראל כץ: היתה הסכמה שלא ניתן לאפשר ולהמשיך את המציאות בהר הבית ומרגע שנכנסו אותם אנשים ללשכה שלהם, לצערנו, המחזות של התעלמות, של אזלת יד, של חוסר איכפתיות, של הפקרה, חזרו ונשנו ולשמחתנו, רק דבר אחד אני יכול לומר, שזה לא ראש ממשלה כזה או אחר, שאז היו אולי מאשימים אותנו שאנחנו איזה שהוא גוון פוליטי יש בדברים ובהתקפה שלנו, אנחנו תוקפים את כל ראשי הממשלה, לצערנו, כי כל ראשי הממשלה לא מילאו את המנדט שמסרו בידיהם.
ישראל כץ: עכשיו אני רוצה להבהיר.
ישראל כץ: קיימנו במשך 12 שנים עשרות פגישות עם כל השרים הנוגעים בדבר, שרי ביטחון פנים, לדוגמה, היו אולי חמישה או שישה, שרי ירושלים, שרי החינוך ואחר-כך, עכשיו שר התרבות שמופקדים על רשות העתיקות, כולם ללא יוצא מהכלל, וכל הגורמים האחרים, כולל רשות העתיקות שהמנכ"ל נמצא כאן והמשטרה, ממ"ז ירושלים, מפכ"ל וכן הלאה, כולם ללא יוצא מהכלל, הצביעו על גורם אחד בלבד במדינת ישראל שלו הסמכות והיכולת לקבל החלטות, והוא ראש הממשלה.
ישראל כץ: ואנחנו, לאור העובדה הזו, מכוונים את האצבע המאשימה, לצערנו, אך ורק לראש הממשלה.
ישראל כץ: כי ממנו מתחילה הרעה ושם המפתח והיכולת לשנות את פני הדברים.
ישראל כץ: תקצר היריעה, מבחינתי, להלאות את הוועדה בתיאורים.
ישראל כץ: אני אולי אציג דבר או שניים כדי שיושב-ראש הוועדה, חברי הוועדה, יבינו את עוצמת המחדל והרשלנות שלה לעניות דעתנו היא רשלנות פושעת.
ישראל כץ: אנחנו בשנת 2001 או 2002, באנו לשר לביטחון פנים דאז, לעוזי לנדאו, בנוכחות מפקדי המשטרה הבכירים, ממ"ז ירושלים וכן הלאה, והעלינו טענות קשות ביותר על הרס עתיקות ועל המצאותו של מסור, מסור תעשייתי ענק, בגודל של שישה מטר, קוטר סכין של מעל מטר, בהר הבית.
ישראל כץ: הדברים כמו תמיד נענו בשלילה, בסתירה, נאמר שאנחנו מתארים דברים שלא היו, שמצוצים מן האצבע, אין מסור כזה בהר הבית, אין כמובן שום הרס עתיקות.
ישראל כץ: התקופה היתה שהר הבית היה סגור, אחרי תחילת האינתיפאדה השנייה, יהודים לא יכלו לעלות להר.
ישראל כץ: אנחנו נהנינו ממקורות מודיעין משלנו וכעבור מספר שבועות הגענו לשר עם הצילום הזה, של מסור תעשייתי ענק של מנסרת אבן, מסור שאורכו כשישה מטר, שאתה פשוט לא מבין, עד לרגע זה אנחנו לא יודעים מי הביא או חסר אחריות המופקר שאישר לוואקף המוסלמי להכניס מסור כזה, שעבד במשך שנים, וניסר אבנים עתיקות, אבנים הרודיאניות ואחרות.
ישראל כץ: יש לנו צילומים, שוב, אני לא אשלוף כאן, איך מצד אחד של המבנה הזה, באה עגלה רתומה לטרקטור של הוואקף, עמוסה באבנים, ומצד שני יוצאות האבנים מנוסרות לפלחים, כאבני בנייה.
ישראל כץ: מזכיר את התמונות שאנחנו מכירים מבית-חרושת לנקניקיות שמצד אחד נכנסת תרנגולת, מצד שני יוצאת נקניקייה.
ישראל כץ: כאן, מצד אחד נכנסים העתיקות החשובות ביותר של העם היהודי, והן מנוסרות בריש גלי, בנוכחות המשטרה, בנוכחות פקחי רשות העתיקות.
ישראל כץ: אמורים להיות גם פקחי עיריית ירושלים ואין דין ואין דיין ושוב, זו רק דוגמה אחת קיצונית.
ישראל כץ: ואני יכול להביא דוגמאות כאלה למכביר.
ישראל כץ: אני אולי אקפוץ ואתמקד באירוע האחרון שהיה לנו.
ישראל כץ: בשנת 2007, מחליט הוואקף המוסלמי להחליף כבל חשמל לצורך תחזוקה שוטפת בהר הבית והוא מתחיל בהחלפה של כבל שמוליך לכיפת הסלע.
ישראל כץ: כיפת הסלע יושבת על הרמה, שטח מוגבה במרכז הר הבית, ושם מתחילה עבודה שכמובן אנחנו לא יודעים עליה מראש.