GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מה יפית: אנחנו משתדלים מאוד, אני חושבת שזאת אחת המערכות הכי מאורגנות ומסודרות היום במסגרת המוכר שאינו רשמי שאנחנו נחשפים אליה.
מה יפית: אני שומעת היום ואני מוכרחה לומר שמתחשק לי להיות חלק ממערכת עם כל-כך הרבה גאוות יחידה, עשייה, והמעבר הרך הזה מהמסגרת לתוך מסגרת רשמית, לתוך חברה שמביאה רב-תרבותיות – אני יכולה לברך יישר כוח.
מה יפית: מתוך ההיכרות שלי את הפעילות המצומצמת ברחובות, כי שם נחשפנו אליה, העבודה שנעשית היא עבודה יפה וטובה.
מה יפית: היכולת של איגום להשכיל ולעבוד בצורה עקבית, מקצועית, עם כוח-אדם איכותי, מביאה אותו למקום הזה.
מה יפית: חזון, עקביות ומקצועיות מובילים את הדברים להצליח במשך 20 שנה, ואתה תיארת את זה יפה מאוד גם בישיבת החינוך הקודמת.
מה יפית: אנחנו נמשיך לסייע ולעזור בכל המקומות שניתן.
מה יפית: קונסטנטין יודע שיש לו דלת פתוחה, הוא פונה בכל בעיה נקודתית ואנחנו משתדלים לפתור את הבעיות.
אלכס מילר: עוד מישהו רצה ולא דיבר?
אלכס מילר: אם לא, אז אפשר לסכם.
אלכס מילר: רבותי, אני רוצה, קודם כל, להודות לכם על הפעילות החשובה שאתם עושים בכל מה שנוגע לחינוך ילדי ישראל.
אלכס מילר: יום הולדת שמח, חג שמח, יש לנו גם את יום ההולדת שלכם, יש לנו חג פורים, יש לנו יום האישה הבין-לאומי, ואת כל החגים האלה נרכז היום ונברך את כולם בעניין זה.
אלכס מילר: ועדת החינוך שימשה מאז ומתמיד במה לכל מי שעוסק בנושא החינוך, ובמיוחד לאנשים והגופים שעוסקים בחינוך לגיל הרך, שהוא יסוד חשוב עבור הילדים להתקדם.
אלכס מילר: אנחנו מקבלים את הודעת משרד החינוך לסייע בכל דבר ועניין, ככל שהם יכולים כמובן.
אלכס מילר: לא ראיתי כאן את נציגי שלטון המקומי האחרים, והרי מאשה יכולה לעזור רק בירושלים, אבל אנחנו נעביר הודעה למרכז השלטון המקומי בבקשה לסייע לארגון מורים עולים בכל מה שנוגע בפיתוח העשייה שלהם ברשויות המקומיות.
אלכס מילר: קונסטנטין, הבנתי שאתה רוצה להעניק תעודות הוקרה.
אלכס מילר: רבותי, הישיבה נעולה.
אלכס מילר: אנחנו נפתח את ישיבת ועדת החינוך, תאריך 1.5.2012, הנושא – אי-הכרה בארץ של תוארי הישיבה יוניברסיטי מארצות-הברית, פרוטוקול מס' 601.
אלכס מילר: אנחנו מתכנסים בעקבות פנייה שקיבלנו על כך שהיתה איזה שהיא בעיה עם ההכרה של הסטודנט או כמה סטודנטים מאותה אוניברסיטה.
אלכס מילר: אני גם בדקתי ושוחחתי כאן עם רענן, מסתמן שוועדת החינוך, בראשותו של חבר הכנסת אורלב, קיימה את הישיבה בנושא הזה עוד בשנת 2005, היו הצהרות חד-משמעיות מצד משרד החינוך וכמובן מצד כל הגורמים הרלוונטיים לכך שלא תהיה שום בעיה בהכרה של התארים ואנחנו כאן מתכנסים ונראה שמשום מה, אותן החלטות, איפה-שהוא נפלו בין האצבעות ולא יודע למה היתה, יש עוד פעם בעיה בסוגיה של ההכרה בתואר הזה ואנחנו נשמח לשמוע גם ממשרד החינוך וכמובן מכל הגורמים הרלוונטיים, האם קיימת בעיה או שיש איזה שהוא משהו אחר שאנחנו צריכים לדעת.
אלכס מילר: אבל כמובן, ברגע, ודרך אגב, זה המסר כאן, רבותיי.
אלכס מילר: אנחנו לא איזה שהוא גוף שנהוג כל פעם להתכנס בגלל פניה כזאת או אחרת.
אלכס מילר: ברגע שיש החלטה, ברגע שיש הצהרה, בין משרדים ממשלתיים, אם יש לכם איזה שהוא שינוי ואותן הצהרות שיש לכם בוועדות הכנסת והם רשומים בפרוטוקול, אתם חייבים להודיע לנו.
אלכס מילר: אם אתם לא מודיעים לנו שאתם משנים איזה שהיא החלטה או הצהרה, רבותיי, אתם בבעיה מאוד גדולה, אני כבר אומר לכם.
אלכס מילר: אני אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת אורלב, שהעלה את הסוגיה הזאת לפני כמה שנים וכמובן בטוח שהוא די כועס בעניין הזה.
אלכס מילר: אני גם יודע שאדוני, יש לו ישיבה.
זבולון אורלב: דחיתי אותה.
אלכס מילר: שאתה היית צריך לעשות אצלך בוועדה, צר לנו על כך שאנחנו נאלצים לשנות לך את סדר-היום אבל שוב, כמו שאמרתי, זה די מדאיג אותנו שאנחנו צריכים להתכנס כל פעם אחרי שכבר קיבלו החלטות והכל עובד ושוב אנחנו חוזרים לכאן עם הסוגיות שכבר דנו בהן וקיבלנו החלטה.
זבולון אורלב: אדוני היושב ראש, אני מאוד מאוד מודה לך על הרגישות המאוד גבוהה שלך לעניין הזה.
זבולון אורלב: ישיבה יוניברסיטי, בניו-יורק, היא ספינת הדגל של המוסדות להשכלה גבוהה היהודיים הציוניים בעולם.
זבולון אורלב: היא המוסד האקדמי הציוני היהודי החשוב ביותר בעולם והגדול ביותר בעולם.
זבולון אורלב: אין שני לו באף מקום אחר.
זבולון אורלב: בוגריו עולים באחוזים מדהימים למדינת ישראל, וממלאים תפקידים מאוד מאוד חשובים.
זבולון אורלב: כדי לבטא את הקשר של יהדות הישיבה יוניברסיטי, של הקהילה הזאת, עם מדינת ישראל, הם מאפשרים שחלק מהלימודים יתקיימו כאן בארץ וזה חלק מהמוטיבציה של העולים לעלות לכאן, לארץ.
זבולון אורלב: כלומר, הישיבה יוניברסיטי, המוסד הזה, מגלם בתוכו את כל הערכים הבסיסיים של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ואין שני לו בעולם.
זבולון אורלב: מה עושה משרד החינוך?
זבולון אורלב: יורה לעצמו ברגל.
זבולון אורלב: מחבל באפשרות שישיבה יוניברסיטי, תמשיך לאותת לבוגריה ולהעביר את המסר: מקומו של העם היהודי במדינת ישראל.
זבולון אורלב: כיוון שהוא שם מכשולים על ההכרה האקדמית.
זבולון אורלב: כל העולם, כל העולם, ללא יוצא דופן, שקשור בהסכמים של הכרה בתארים אקדמיים, מכיר בתואר של ישיבה יוניברסיטי.
זבולון אורלב: כל העולם.
זבולון אורלב: בוגר של ישיבה יוניברסיטי בתואר ראשון יכול להתקבל לכל אוניברסיטה בעולם, שקשורה בהסכמים לתואר שני.
זבולון אורלב: אבל במשרד החינוך יש כמה אנשים שחושבים שבמדינת ישראל התואר הזה הוא לא מוכר.
זבולון אורלב: עברנו את זה בשנת 2005, יזמתי אז את הדיון ואמר יושב-ראש המזכירות הפדגוגית, איש אקדמיה, שהיה יושב-ראש המזכירות הפדגוגית, דברים כהווייתם.
זבולון אורלב: אמר – אנחנו, משרד החינוך, מכירים בתארים של ישיבה יוניברסיטי, זו הצהרה קטגורית.
זבולון אורלב: אין מבחינת המשרד המשך פקפוק בתואר האקדמי הראשון או אחרים של ישיבה יוניברסיטי.
זבולון אורלב: העובדה היא שבמשך השנים האחרונות, מאות תארים של העולים או של בוגרים, שלמדו בישיבה יוניברסיטי, קיבלו שקילות אקדמית, דהיינו התארים האלה שקולים לצורך שכר על-פי הכללים שנקבעו מעת לעת במשרדי הממשלה.
זבולון אורלב: מופיע בפרוטוקול הדיון שהיה ב- 31 במאי 2005, לפני שבע שנים, אנחנו ב- 1 במאי.
זבולון אורלב: זה לא 1 באפריל, אם היה 1 באפריל הייתי חושב שזו בדיחה, אבל אנחנו ב- 1 במאי.
זבולון אורלב: ולכן, אדוני היושב ראש, אני ממש מבקש להטיל את כל כובד משקלה.
זבולון אורלב: אני כמעט בטוח שהשר לא יודע מהעניין.
זבולון אורלב: אני בטוח שאם השר גדעון סער, ששנינו מכירים אותו, שהוא המחויבות העמוקה שלו לערכים האקדמיים, הציוניים, היהודיים, אין לי ספק שהוא היה נוזף נזיפה חמורה במי שהפר את אותו סיכום שהיה כאן בוועדת החינוך לפני שבע שנים.
זבולון אורלב: אין לי ספק בדבר הזה ואני ממש מבקש ממך, אני שיניתי, אתה יודע שאחרי שמתפרסם סדר יום של ועדות, קשה מאוד לשנות.
זבולון אורלב: אבל אתמול בערב החלטתי לשנות ברגע האחרון את מועד ישיבת ועדת זכויות הילד שאני עומד בראשה, כדי להשתתף כאן, כי אני מרגיש שזה דבר ממש חבלה חמורה באחד המסרים החשובים של מדינת ישראל לעולם היהודי ואני ממש מודה לך על הדיון הזה.
אלכס מילר: רענן, אתה רוצה ככה לספר לנו על מה בדיוק היתה הפנייה שלך ואיפה הבעיה?
רענן הר-זהב: כן.
רענן הר-זהב: אני מייצג את ישיבה יוניברסיטי בישראל בנושאים האלה של הכרה בתארים אקדמיים, בכלל הנושאים שקשורים לפעילות שלה במישור הזה.
רענן הר-זהב: כפי שאמר חבר הכנסת זבולון אורלב שיזם את הדיון בעבר ומכיר את הדברים טוב ממני וטוב מהרבה, או אולי כולם פה, בישראל, כבר ב- 2005 הנושא הזה עלה לדיון וכעת נודע לי שגם ב- 2006 זה היה בדיון, אצל מלכיאור.
רענן הר-זהב: שוב היה דיון כי שוב הסתבר שיש בעיה בתארים האקדמיים והיה דיון של ועדת חינוך וגם באותו דיון היתה אותה מסקנה, היה כעס גדול של ועדת החינוך בנושא הזה והיתה הנחיה חד-משמעית למשרד החינוך להכיר בתארים של ישיבה יוניברסיטי.
רענן הר-זהב: כעת, ממה נובעת הבעיה, למיטב הבנתי?
רענן הר-זהב: הבעיה שקופצת כל פעם מחדש, נובעת בדיוק מזה שהם נשלחים לארץ, במסגרת פרויקט מיוחד, מעל 80% מתלמידי התואר הראשון של ישיבה יוניברסיטי, מגיעים לארץ.
רענן הר-זהב: מדוע הם מגיעים לארץ?
רענן הר-זהב: כדי שיכירו את ישראל, הם לומדים פה ציונות, יהדות, ולימודי קודש.
רענן הר-זהב: במסגרת מוסדות שונים, ישיבות וסמינרים.
רענן הר-זהב: הרעיון הוא לקשור אותם למדינת ישראל, לעודד אותם לבצע פה עליה.
רענן הר-זהב: בתקופת הלימודים פה הם עושים סיורים בכל הארץ, מרביצים בהם מה שנקרא את תורת הציונות ומה שקורה זה שהם חוזרים, ישיבה יוניברסיטי, מעניקה להם, הקרדיטציה מוגבלת ומסוימת, עבור לימודים לא אקדמיים.
רענן הר-זהב: זה דבר שנהוג בכל העולם והוא גם, אגב, אפשרי גם בישראל.
רענן הר-זהב: בגלל הסיטואציה הזאת, הם כל פעם נקלעים לבעיה והאוניברסיטה מרגישה שהיא מצד אחד עושה מה שניתן כדי לעודד את הבוגרים שלה להגיע לישראל, ומצד שני, היא נענשת בשל כך.
רענן הר-זהב: אני רוצה לומר נתון שאני חושב שהוא באמת יוצא דופן.
אלכס מילר: מה בדיוק לומדים שם, שהצורך כל-כך גבוה בחישוב של השנים האקדמיות, לצורך העניין הזה?
אלכס מילר: מה לומדים שם?
רענן הר-זהב: במסגרת התואר הראשון?
רענן הר-זהב: הם לומדים תארים שונים – בתחום החינוך, חינוך יהודי ויש תארים אחרים שהם לומדים אותם ובמסגרת הזאת הם באים לישראל לעשות שנה.
רענן הר-זהב: כעת, אני רוצה לומר דבר שהוא מאוד מיוחד לישיבה יוניברסיטי.
רענן הר-זהב: ישיבה יוניברסיטי למעשה מעניקה להם בלימודים בארצות-הברית הרבה יותר שעות לימוד בעבור נקודות הזכות שהם לומדים שם.
רענן הר-זהב: כלומר, אם משרד החינוך היה הולך ובודק את שעות הלימוד שעושים בישיבה יוניברסיטי ארצות-הברית, היה מסתבר לו שלמעשה עבור הלימודים בישראל הם נותנים מעט מאוד נקודות זכות אמיתיות, הכרה, אבל ניתנות נקודות זכות.
רענן הר-זהב: והאוניברסיטה מרגישה שבגלל שהיא עושה משהו עבור המדינה או כדי לקדם ערכים ציוניים, היא נפגעת.
רענן הר-זהב: כעת, מעל 50%, בין 50% ל- 70% מכל העולים האקדמיים, בעלי תואר אקדמי מארצות-הברית, הם בוגרי ישיבה יוניברסיטי.
רענן הר-זהב: כלומר, רוב העלייה של בעלי תארים אקדמיים מארצות-הברית הם ישיבה יוניברסיטי.
רענן הר-זהב: כעת, אתה יכול לתאר לעצמך מה קורה כשאחד או שניים לא מוכרים, מייד מתחילים מיילים, אחורה, לארצות-הברית, שאומרים – התארים פה לא שווים שום דבר.
רענן הר-זהב: אל תלכו ללמוד פה.
רענן הר-זהב: והדבר יוצר גלי צונאמי גבוהים מאוד בישיבה יוניברסיטי ובקהילה היהודית בארצות-הברית, עם השלכות שאני חושב שהן חמורות מאוד.
רענן הר-זהב: כעת צריך לומר עוד נקודה אחת שכבר הדגיש אותה חבר הכנסת זבולון אורלב – זו אוניברסיטה מהטובות בארצות-הברית, אנחנו לא מדברים פה באיזה שהוא מוסד פחות ערך.
רענן הר-זהב: הם מדורגים באוניברסיטאות הטובות בארצות-הברית והם מדורגים מעל רוב האוניברסיטאות בישראל, בדירוג העולמי.
רענן הר-זהב: כלומר, מדובר פה באוניברסיטה ברמה הגבוהה ביותר האפשרית, שהיא אוניברסיטה בעלת, שמקדמת ערכים ציוניים ויהודיים, שנענשת בגלל הדבר הזה.
רענן הר-זהב: כעת, שתי ועדות חינוך של הכנסת, ב- 2005 ו- 2006, לא יכלו לבטא את זה בצורה יותר חמורה והן ביטאו את זה, כפי שחבר הכנסת זבולון אורלב ציין כעת, ביטאו את זה בצורה הכי חמורה ודרשו ממשרד החינוך להימנע אפילו ממקרה אחד.
רענן הר-זהב: מלכיאור אמר אז, יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מלכיאור, ב- 2008, אני דורש שלא יהיה אפילו מקרה אחד, אני לא רוצה לשמוע על מקרה אחד שזה קרה, בגלל ההדהוד החמור.
רענן הר-זהב: אני מצטער שזה עולה שוב על סדר היום אבל אני חושב שצריך לפתור את זה.
רענן הר-זהב: תודה רבה.
ציפי ויינברג: אני מנהלת גף הערכת תארים אקדמיים מחו"ל.
ציפי ויינברג: אני הבן-אדם שצריך לנזוף בו, כביכול.
ציפי ויינברג: תראו, אני רוצה קודם להסביר מה אנחנו עושים, מה בכלל התפקיד של הגף להערכת תארים, כי אני חושבת שהדיון הזה נובע גם בין היתר מהעובדה שבאמת לא מבינים מה אנחנו בדיוק עושים.
ציפי ויינברג: הגף להערכת תארים.
אלכס מילר: גברתי, עם כל הכבוד לך, לא תגידי מה אני מבין, מה אני לא מבין ומה חבר הכנסת אורלב.
ציפי ויינברג: לא, אני לא חס וחלילה.
אלכס מילר: עם כל הכבוד, תראו, אנחנו כאן, את יושבת פה מול שני יושבי-ראש ועדה עם הניסיון, עם ותק של לפחות שתיים-שלוש קדנציות בכנסת.
אלכס מילר: תאמיני לי שאני מכיר היטב מה עושה הוועדה להערכת תארים במשרד החינוך.
ציפי ויינברג: OK.
אלכס מילר: אז בואי, אנחנו כרגע מתעסקים בסוגיה הספציפית הזאת, אחרי שתי ישיבות שהיו כאן בכנסת ישראל, אחרי כל אותן החלטות שהתקבלו ואחרי ההצהרות שלכם.
אלכס מילר: אם במשרד החינוך לא מבינים את הרגישות, אז אתם מגיעים לכאן, שכל ההחלטות שאתם עלולים לקבל בצורה יבשה, על כך כן נשלים או לא נשלים, ומה, איזה גל ובלגאן זה יכול לעשות לאותם מקומות מה שאתם אישרתם או לא.
אלכס מילר: אני לא כרגע מדבר על איזה שהוא מקום שאנשים לא מכירים שם של המדינה, מאיפה באה האוניברסיטה, ואז מתחילים לבדוק מה כן ומה לא.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על מצב של אחד מהמוסדות הכי מובילים בעולם, לפי הדירוג שלהם.
אלכס מילר: לא מדובר פה על משהו שהם צריכים פה לבוא ולחפור מאיפה זה הגיע.
אלכס מילר: אז אנא מכם, בבקשה.
ציפי ויינברג: טוב.
ציפי ויינברג: אנחנו צריכים להעריך תאריך אקדמיים מחו"ל, לצרכי שכר בלבד במגזר הציבורי, בהשוואה לתארים אקדמיים ישראליים, זה התפקיד שלנו.
ציפי ויינברג: אנחנו בסופו של דבר, מה שצריכים לעשות זה לקחת תואר אקדמי מחו"ל ולהחיל עליו מספר כללים שלמעשה משקפים את כללי ההשכלה הגבוהה בישראל, ולהחליט האם התואר הוא תואר שקיל או לא שקיל, לתואר ישראלי.
ציפי ויינברג: בין היתר, של הכללים האלה, כמובן שהמוסד חייב להיות מוסד מוכר, בארצו, ואני חוזרת ואומרת ואני מאשרת את מה שאמר פרופ' כץ פה בישיבה לפני כמה שנים.
זבולון אורלב: שבע שנים.
ציפי ויינברג: שבע שנים.
ציפי ויינברג: תארים מישיבה יוניברסיטי, הם תארים, ישיבה יוניברסיטי זה מוסד מוכר ומכובד ואין על זה חולק, אין על זה חולק והתארים מישיבה יוניברסיטי, כן מוכרים.
ציפי ויינברג: אני, לצורך הדיון כאן, אני רוצה להגיד מספרים, מה- 1.1.2011 עד היום, הגיעו מישיבה יוניברסיטי 57 תארים, שמתוכם ארבעה לא הוכרו בשל הבעיה שאנחנו מדברים עליה כאן.
ציפי ויינברג: זאת אומרת, לא נכון לבוא ולהגיד שמשרד החינוך לא מכיר בתארים.
אלכס מילר: מתי היה שינוי בהחלטה?
אלכס מילר: זאת אומרת, מתי לאחרונה.
ציפי ויינברג: לא.
אלכס מילר: אבל כמו שנאמר לנו שב- 2005 וב- 2006, כן לקחו את אותם תארים שהגיעו האנשים שכן למדו כאן והכירו בהם.
אלכס מילר: מתי היה השינוי?
ציפי ויינברג: בעצם, לא היה שינוי בהחלטה.
ציפי ויינברג: לא היה שום שינוי בהחלטה.
אלכס מילר: את רוצה להגיד לי שמאז 2005, כל מי שהגיע עם תואר שעשו כאן את השנה כאן, לא הכירו בו?
ציפי ויינברג: אני רוצה להגיד.
אלכס מילר: כן או לא?
ציפי ויינברג: מ- 2005, אנחנו מחילים את אותם הכללים, שהיו קיימים אז.
אלכס מילר: גברתי, תקשיבו לי.
אלכס מילר: אם אני עכשיו מביא לכאן אדם שלמד שנה כאן והכירו לו בתואר, הכירו לו בתואר, את באה להגיד לי שלו הכירו ולמישהו בעוד שנה לא הכירו?
אלכס מילר: מה הסיבה?
אלכס מילר: יש אנשים שהכירו להם?
ציפי ויינברג: מי שעמד בכללים.
אלכס מילר: רענן, יש אנשים שהכירו להם?
רענן הר-זהב: יש אנשים שהכירו.
רענן הר-זהב: הרוב – הכירו.
רענן הר-זהב: אבל כפי שנאמר פה, יש מספר אנשים שלא הכירו להם.
אלכס מילר: לא, אבל השאלה שנשאלת כאן, תקשיב.
יהודית גידלי: אם הם עומדים באותם כללים.
רענן הר-זהב: הם עומדים באותם כללים.
אלכס מילר: השאלה שנשאלת, אם יש אנשים.
רענן הר-זהב: אין הבדל.
אלכס מילר: תקשיבו.
אלכס מילר: אם יש אנשים מ- 2005, הרי ב- 2005 זו היתה גם הסיבה שעשו כאן דיון.
רענן הר-זהב: נכון.
רענן הר-זהב: היו אז מספר אנשים שלא הכירו להם ואז העניין התפוצץ וב- 2006 שוב זה התפוצץ ואנחנו רואים שב- 2005 - - -
אלכס מילר: אבל הכירו להם אחר-כך או לא?
רענן הר-זהב: אחר-כך, אני לא יודע מה קרה אחר-כך.
רענן הר-זהב: אינני יודע מה קרה לגבי אותם אנשים.
זבולון אורלב: אפשר לשאול למה אלה שלא הכירו בהם, לא הכירו?
זבולון אורלב: זאת אומרת שיש חלק שהכירו, ויש חלק שלא הכירו.
ציפי ויינברג: אז אני מסבירה.
ציפי ויינברג: עכשיו אני אסביר.
זבולון אורלב: תסבירי, בבקשה.
ציפי ויינברג: אחד מהכללים להערכה של תואר ראשון, בהשוואה לתארים אקדמיים ישראלים, זה היקף נקודות הזכות שניתנות כפטורים ללימודים לא אקדמיים לתואר.
ציפי ויינברג: במדינת ישראל, היום, נכון להיום, ניתן להכיר בעד 30 נקודות זכות על לימודים לא אקדמיים, וגם זה בכפוף למספר כללים ולמספר תנאים.
ציפי ויינברג: לא אנחנו המצאנו את זה, זה כלל של מדינת ישראל, של המועצה להשכלה גבוהה, ישראל.
רענן הר-זהב: אבל זה כלל שחל לגבי מוסדות ישראליים.
ציפי ויינברג: נכון.
רענן הר-זהב: מה הרלוונטיות שלו לחו"ל?
ציפי ויינברג: מכיוון שהתפקיד שלנו הוא להעריך תארים מחו"ל, בהשוואה לתארים אקדמיים ישראלים, אנחנו חייבים להחיל על התארים מחו"ל.
רענן הר-זהב: לא חייבים, זה הטעות שלכם.
ציפי ויינברג: אז סליחה.
רענן הר-זהב: זו בדיוק הטעות שלכם.
ציפי ויינברג: רגע, רגע.
יעל טישלר: אני רוצה רגע להגיד משהו בנושא הזה.
זבולון אורלב: את אומרת ככה – לא מעניין אותי אם אוניברסיטת הרווארד או אוניברסיטת ייל או סטנפורד, הם כן מכירים בתואר ראשון.
זבולון אורלב: אנחנו קבענו לעצמנו איזה כללים, התעלמנו מהעניין של האוניברסיטה היהודית החשובה ביותר בעולם, כולל ישראל, זה לא מעניין אותנו.
ציפי ויינברג: אני לא יכולה לעשות.
זבולון אורלב: האם זה מה שאת אומרת?
ציפי ויינברג: אני רוצה להסביר.
זבולון אורלב: אני שם לך את הראי מול הפנים.
ציפי ויינברג: אני אומרת שאני לא יכולה לעשות, לעשות איפה ואיפה בין מוסדות בעולם.
זבולון אורלב: מי קבע את הכללים?
ציפי ויינברג: נציב שירות המדינה והממונה על השכר.
זבולון אורלב: מי זה נציב שירות המדינה?
יעל טישלר: אני רוצה בבקשה להגיד משהו, אני יועצת משפטי של משרד החינוך.
זבולון אורלב: זה לא עניין משפטי.
יעל טישלר: זה עניין משפטי, כי יש פה חוסר הבנה.
זבולון אורלב: לא עניין משפטי.
זבולון אורלב: זה החלטה של מדיניות, זה לא עניין משפטי, זאת הטעות שלכם.
זבולון אורלב: זה עניין של מדיניות.
יעל טישלר: לא לא, אני רוצה להסביר למה זה כן עניין משפטי.
זבולון אורלב: המשפט ייתן כיסוי למדיניות.
יעל טישלר: אם הכנסת לא רוצה לשמוע, לא נשמיע.
זבולון אורלב: אני רוצה לשמוע.
יעל טישלר: הגף להערכת תארים זה גוף שקם מתוך הסכמים קיבוציים בין ארגוני המעסיקים בשירות הציבורי לבין ארגוני העובדים, מתוך הסכם קיבוצי.
יעל טישלר: הסכם קיבוצי קובע את מסגרת הסמכות ותוחם אותה, של הגף להערכת תארים.
זבולון אורלב: איזה הסכם קיבוצי זה?
יעל טישלר: הסכם קיבוצי משנת 77, שההוראות שלו כיום מעוגנות בתקשיר ובתקשיר כתוב – מכוח אותן הוראות של הסכם קיבוצי, מה סמכותו המוגדרת מאוד מאוד של הגף להערכת תארים.
קריאה: הוא לא קם מתוך חובת האמנות הבינלאומיות.
זבולון אורלב: רק שנייה, תן לי.
זבולון אורלב: אני לא עורך-דין.
זבולון אורלב: אתם עורכי-דין תתווכחו.
זבולון אורלב: זאת הבעיה במדינה הזאת, שעורכי-דין מנהלים אותה ולא אנשים שמוסמכים, שנבחרים כדי לקבוע מדיניות, זאת הבעיה במדינה.
יעל טישלר: בכל מקרה, בגלל הנקודה הזאת שמדובר בהסכמים קיבוציים, כל הסמכות של הגף להערכת תארים, היא רק לצורכי דירוג ושכר בשירות הציבורי.
יעל טישלר: ולא לצרכים אחרים.
יעל טישלר: ובאותו הסכם קיבוצי ובאותן הוראות בתקשיר שהועתקו מאותו הסכם קיבוצי כתוב שסמכותו של הגף מתמצאת בהערכת תארים מחו"ל בהשוואה לתארים ישראליים.
יעל טישלר: לצורכי שכר.
יעל טישלר: איך משווים?
יעל טישלר: צריך לעשות כללים, נכון?
יעל טישלר: אותם כללים נקבעו על-ידי נציב שירות המדינה.
זבולון אורלב: תפסיקי להסתתר.
זבולון אורלב: תגידי, היה פעם מישהו, נציב שירות המדינה או שר חינוך או מנכ"ל, לא צריכים, אגב, את השר שיבוא לנציב שירות המדינה ויגיד – תשמע, יש אוניברסיטה יהודית החשובה ביותר בעולם, ואני מבקש שתוציא.
זבולון אורלב: אגב, אני מתערב אתך שאם נביא לפה את הממונה על השכר ואת נציב שירות המדינה, זה ישתנה תוך שעה.
זבולון אורלב: אנשים לא מטומטמים.
זבולון אורלב: מדינת ישראל זה מה שהיא יודעת לעשות, אין מדיניות?
קריאה: היה צריך להביא אותם.
זבולון אורלב: ההסתדרות תתנגד לזה?
זבולון אורלב: מה אתם מסתתרים מאחורי הדברים האלה?
זבולון אורלב: זה טמטום!
זבולון אורלב: מה זה הדברים האלה?
אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, תנו לי להבין משהו.
זבולון אורלב: אתם לא מקשיבים מה שאתם אומרים?
אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, תודה.
זבולון אורלב: זה לא יאומן.
אלכס מילר: מבחינת הנקודות זכות, כמה נקודות זכות לתואר שאנחנו מדברים עליו, לאותם אנשים שעושים, כמה הם מכירים בנקודות זכות, מבחינת הלימודים האקדמיים שלהם בשנה כאן בישראל, שהם עושים?
ציפי ויינברג: כמה ישיבה מכירים או כמה אנחנו יכולים לתת?
אלכס מילר: כמה ישיבה?
אלכס מילר: הרי זה חלק מהתואר, לא?
ציפי ויינברג: זה משתנה, זה משתנה.
ציפי ויינברג: הם לכל אחד מכירים בהיקף נקודות זכות אחר, כפטור.
אלכס מילר: מבחינת כלל הנקודות.
ציפי ויינברג: אנחנו יכולים להכיר, תלוי מתי.
אלכס מילר: עזבי, אבל ההיקף של התואר.
אלכס מילר: הרי בטוח שהם משלימים את זה במקומות אחרים, מבחינת הנקודות ומבחינת המקצועות.
אלכס מילר: היקף התואר, מה הבעיה?
אלכס מילר: נגיד ואתם מתעלמים מהשנה הזאת.
אלכס מילר: ההיקף של התואר לא מספק אתכם?
ציפי ויינברג: מכיוון שהם לא עושים מספיק היקף של נקודות אקדמיות.
אלכס מילר: כמה הם לא?
אלכס מילר: כמה חסר להם?
ציפי ויינברג: זה משתנה.
ציפי ויינברג: כי לכל אחד הם נותנים היקף פטור אחר.
רענן הר-זהב: זה לא נכון.
ציפי ויינברג: אנחנו רואים את התארים, אנחנו יודעים.
אלכס מילר: באיזה תארים יש לכם בעיה?
אלכס מילר: את אומרת זה משתנה.
אלכס מילר: איפה יש בעיה ואיפה אין בעיה?
ציפי ויינברג: אנחנו יכולים לתת היקף של עד 30 נקודות זכות, פטור, על לימודים לא אקדמיים.
ציפי ויינברג: בכפוף לכללים מסוימים גם.
אלכס מילר: אז איפה?
אלכס מילר: באיזה תארים?
אלכס מילר: אני רוצה להבין, באיזה מקצועות חסר לכם?
ציפי ויינברג: אם יש אדם, בוגר, שקיבל מישיבה יוניברסיטי, היקף פטורים יותר גבוה מזה, אז מן הסתם חסרות לו.
אלכס מילר: אבל על איזה מקצועות הוא לא למד?
ציפי ויינברג: אני לא יודעת איזה מקצועות הוא לא למד.
ציפי ויינברג: הוא קיבל פטורים, אני לא יכולה לדעת על איזה מקצועות הוא לא למד.
אלכס מילר: סתם שאלה, אם במקום ללמוד לא יודע מה, אזרחות של ארצות-הברית, הוא בא ובמקום שתי הנקודות האלו, למד שתי נקודות, הגיע לכאן.
אלכס מילר: מה זה משנה לכם?
אלכס מילר: מבחינת ההכרה בתואר לעבודה כאן, במשרד החינוך או בכל משרד ממשלתי.
ציפי ויינברג: היקף הלימודים האקדמיים שיש להם, בתואר עצמו, היקף הלימודים האקדמיים, הוא נמוך, הוא נמוך יותר.
אלכס מילר: בסדר, אבל רבותיי, תבינו, אתם מדברים על היקף אקדמי.
אלכס מילר: אני אומר לך, יש לכם מקומות שאתם מכירים, שמה שלומדים שם באקדמיה, לא מתקרב לשנה ג' בבית-ספר שלומדים כאן ואתם עדיין מכירים את זה ולא חסר מקומות כאלו.
אלכס מילר: רבותיי, אתם צריכים להסתכל על הרמה של האנשים.
אלכס מילר: באמת.
ציפי ויינברג: אז זהו, שאנחנו לא.
אלכס מילר: אתם צריכים, שוב, רבותיי, אין פה איזה שהוא, תבינו, יש פה רק מקום אחד שכנראה שיש לכם בעיה, ואתם עם הבעיה הזאת משנת 2005.
אלכס מילר: אני לא מבין למה עד עכשיו לא עשיתם איזה ועדה מקצועית.
ציפי ויינברג: עשינו.
אלכס מילר: ואת, גם הוועדה המקצועית באה ואמרה שחס וחלילה ונכיר להם בתואר, שהם היו כאן שנה בארץ?
אלכס מילר: הם כל-כך גרועים בכל מה שהם יעשו כאן?
ציפי ויינברג: אנחנו לא בודקים את התארים שלהם מבחינה אקדמית.
ציפי ויינברג: אנחנו לא בודקים את הרמה.
ציפי ויינברג: אין לנו את המנדט לזה.
ציפי ויינברג: אנחנו לא בודקים את הרמה של האנשים.
אלכס מילר: אתם הולכים על יבש.
אלכס מילר: יש לכם מספר נקודות?
אלכס מילר: אבל אי-אפשר ככה.
ציפי ויינברג: אבל זה המנדט שלנו.
אלכס מילר: אז תשאלו, אם יש לכם בעיה.
ציפי ויינברג: אנחנו לא אוניברסיטה.
אלכס מילר: רבותיי, אני אשאל אתכם שאלה, אתם רוצים חוק?
אלכס מילר: אם אתם לא מסוגלים לעשות את זה, אני אביא לכם את החוק.
אלכס מילר: אני אביא לכם את החוק.
זבולון אורלב: אני מתפוצץ מכם.
זבולון אורלב: אתם לא נורמאלים.
אלכס מילר: אני אביא לכם את החוק של המחלקה להערכת תארים ואני אקבע לכם בכללים, לפי איזה מנגנון אתם תעבדו.
אלכס מילר: אם אתם לא מסוגלים במשך שבע שנים לעשות את הדבר הכי פשוט שבעולם.
יעל טישלר: אדוני, הדבר הכי פשוט שבעולם זה להשלים את התואר, להשלים נקודות זכות.
יעל טישלר: אנשים עושים את זה.
יעל טישלר: כשאומרים להם – חסרות לכם עשר נקודות זכות.
זבולון אורלב: לא, אז הם לא יבואו לארץ.
זבולון אורלב: הם לא יבואו לארץ.
יעל טישלר: אולי הפיתרון זה למצוא דרך.
זבולון אורלב: לא, הפיתרון שתשנו.
זבולון אורלב: אנחנו רוצים שהם יבואו לארץ.
יעל טישלר: אדוני.
זבולון אורלב: תשמעי, לא את קובעת מדיניות.
זבולון אורלב: את משפטנית.
זבולון אורלב: את צריכה להבין, אתם צריכים להבין את מקומכם וכל אחד צריך להבין את מקומו.
זבולון אורלב: מה המדיניות של מדינת ישראל, זה צריכים.
זבולון אורלב: לכו לשר ולמנכ"ל, תעלו בפניהם את הבעיה ותגידו – תשמעו, יש כמה חברי כנסת, שהשתגעו לגמרי ורוצים שתלמידי ישיבה יוניברסיטי יבואו לארץ ולא יעשו להם אחרי זה בעיות ויגידו להם – בגלל שהם לא עשו מעבר ל- 30 נקודות זכות, אנחנו לא יכולים לתת תואר.
זבולון אורלב: אין לי ספק מה תהיה תשובת השר והמנכ"ל, אין לי ספק בדבר הזה.
זבולון אורלב: אתם אפילו לא מעלים להם את הבעיה הזאת.
זבולון אורלב: אתם מתבצרים אחרי איזה שהוא דבר שמי שקבע אותם, לא ידע מה תהיה התוצאה.
זבולון אורלב: כשקבעו את ההסכם הקיבוצי ואת התקשיר, זה מילים מאוד חשובות לפני טרפפו, בשנת טרפפו, לא חשבו על הדבר הזה.
זבולון אורלב: זה הוליד איזה שהיא בעיה כבר לפני שבע שנים.
זבולון אורלב: מה אני מצפה מפקידות מקצועית?
זבולון אורלב: שתבין שיש כאן בעיה, תעלה, לא תסתתר, תעלה את הבעיה למקבלי ההחלטות, למי שמוסמך לקבוע מדיניות ואין לי ספק שזה ישתנה בתוך יום.
זבולון אורלב: את יודעת, לא נעים לי.
זבולון אורלב: אם אני, אלכס ואני עכשיו הולכים, עכשיו עוזבים הכל, הולכים ועומדים ליד החדר של נציב שירות המדינה, עד שיקבל אותנו.
זבולון אורלב: אני אומר לך, זה משתנה תוך שעה.
זבולון אורלב: תוך שעה זה משתנה.
זבולון אורלב: זאת מדיניות, זה לא משפט.
זבולון אורלב: זאת מדיניות.
זבולון אורלב: מדינת ישראל, יש חוק השבות באיזה שהוא מקום בעולם?
זבולון אורלב: יש כזה חוק?
זבולון אורלב: מדינת ישראל למען ערכיה, למען עליית יהודים, קבעה כללים וחוקים שהם חריגים מעבר לכל העולם.
זבולון אורלב: תראי את זה כחוק השבות של העולם האקדמי היהודי.
זבולון אורלב: תראי את זה כחוק השבות של סטודנטים יהודיים, ככה תראי את הדבר הזה.
אלכס מילר: רבותיי, מהפרוטוקול של 2006, ביקשה ועדת החינוך להכיר באותו מוסד שאנחנו מדברים עליו, כמוסד מיוחד ושונה ממוסדות אקדמיים אחרים בחו"ל.
אלכס מילר: אתם עשיתם על זה דיון, אחרי הבקשה של ועדת החינוך, ב- 2006?
אלכס מילר: אפשר לראות את הפרוטוקול של הדיון שלכם, סביב הבקשה של ועדת החינוך?
ציפי ויינברג: היתה איזה שהיא ישיבה של ועדת היגוי.
ציפי ויינברג: היתה.
ציפי ויינברג: אין לי את זה כאן, אבל היתה לנו איזה שהיא ישיבה.
יהודית גידלי: ומה התוצאה?
ציפי ויינברג: התוצאות היו, התוצאות אמרו שלא ניתן להחריג אף מוסד מהכללים.
יהודית גידלי: למה לא הודעתם לנו על זה?
ציפי ויינברג: יש לנו ועדת היגוי.
אלכס מילר: מי יושב שם?
ציפי ויינברג: בוועדת ההיגוי יושבים נציגים מהממונה על השכר, מנציבות שירות המדינה, משרד המשפטים, בפרקליטות המדינה, היועצת המשפטית שלנו ואנחנו.
ציפי ויינברג: וכמובן שיש יושב ראש שהוא יושב ראש, איש אקדמיה.
אלכס מילר: מי זה היושב ראש?
ציפי ויינברג: היום זה פרופ' זכריה מדר.
ציפי ויינברג: אז הוא עדיין לא היה.
אלכס מילר: ומי היה אז?
אלכס מילר: אפשר לראות את העמדה האקדמית?
יהודית גידלי: אנחנו לא קיבלנו את זה.
ציפי ויינברג: אני מוכנה להעלות את זה עוד הפעם לוועדת ההיגוי.
זבולון אורלב: אני מתנגד, אדוני.
זבולון אורלב: אני מתנגד שזה יעלה לוועדת ההיגוי.
זבולון אורלב: ועדת ההיגוי היא ועדה טכנית, היא לא ועדה של מדיניות.