GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנן דגן: אנחנו מקצצים בעלויות של המיסוי, שבעצם המרכיב העיקרי פה של המחיר הוא המיסוי שאותו מיסוי יורד מאותו מחזור פעילות של הגן, ולא ניתן לקיים את זה.
חנן דגן: אנחנו מצפים שיבואו גם משרד האוצר, גם משרד הפנים עם הסוגיה שלהם שימושים חורגים, גם משרד החינוך ויתנו פתרונות כדי שכן אפשר יהיה לשלב את כל הגנים הפרטיים פנימה, ולהמשיך את אותו דבר.
חנן דגן: בעתיד גם יהיה לנו בעזרת השם חוק חינוך חינם מגיל אפס, אבל זה לא יוכל להתקיים בדרך הזאת אם אנחנו לא נבוא ונשים את זה על השולחן בצורה ברורה לחלוטין.
אלכס מילר: מיטל להבי, עיריית תל אביב, בבקשה.
מיטל להבי: אני רוצה לברך על החוק שסוף סוף מתיישם.
מיטל להבי: אני רוצה לומר שאין קורלציה להמלצות טרכטנברג.
מיטל להבי: כי טרכטנברג דיבר על רצף חינוכי והאחדת החינוך מגיל אפס תחת - - - תחת משרד החינוך זה לא קורה כי זה פוליטי ולא עולה כסף.
מיטל להבי: גם טרכטנברג דיבר על הארכת יום לימודים, מדובר היה רק בעלות ולא בבינוי וגם זה לא קורה.
מיטל להבי: אנחנו הלכנו כרגיל למה שהכי קל והכי מסובך שזה הבינוי.
מיטל להבי: אין ספק שיש תנופת בינוי היום בארץ.
מיטל להבי: אנחנו כעירייה השנה נבנה 40 גנים כדי לתת משהו כמו 20% מענה לצורך של שנתון אצלנו שעומד על 6,000 ילדים.
מיטל להבי: אני חרדה, אני חרדה מפני שחינוך הוא לא רק עלות הוא גם איכות.
מיטל להבי: אני עדיין בעיר חזקה שיודעת להשלים תקציבים למערכת החינוך, ואני יודעת שערים אחרות קשה להם גם להשלים את תקציבי הבינוי וגם להשלים את תקציבי החינוך.
מיטל להבי: קשה לי גם כשאני יודעת שיש פה ענף שהוא ענף של עצמאים, אנחנו בתל אביב אוהבים ענפים של עצמאים ושל בעלי עסקים.
מיטל להבי: אני חושבת שזה ענף שנתן שרות ציבורי חשוב לאורך כל השנים, וצריך למצוא לשלב אותו בפנים.
מיטל להבי: הייתי רוצה תשובה ברורה ממשרד החינוך לגבי הנתונים כדלהלן.
מיטל להבי: כשמשרד החינוך מעביר 700 שקל פר ילד לרשות, או לגן פרטי, עדיין יש עלויות נלוות שממומנות על ידי הרשות המקומית.
מיטל להבי: הרשות המקומית עושה השלמה תקציבית.
מיטל להבי: הרשות המקומית מממנת סייעת, הרשות המקומית מממנת את השרות הפסיכולוגי, את הסיוע לילדים עם צרכים מיוחדים.
מיטל להבי: הרשות המקומית נותנת מקום ללא עלות ללא ארנונה ללא חשמל, ללא מים.
מיטל להבי: כל הדברים האלה הם נתונים כספיים שמישהו צריך לכמת אותם כדי לא לבוא ולדבר במושגים של 700 שקל, כי ילד לא עולה למערכת 700 שקל.
מיטל להבי: 700 שקל זה מה שמשרד החינוך נותן, עירייה משלימה עוד 10% עוד 20%, תלוי מי היא.
מיטל להבי: היא נותנת ציוד מתכלה, היא נותנת כוח אדם, היא נותנת מבנה.
מיטל להבי: כשלנו תהיה התמונה המלאה של עלות של ילד במערכת, אז אולי גם אם נדלג על המילה מיסוי שחלה על הגנים הפרטיים, עדיין נדע מה העלות ומה התקצוב האמיתי.
מיטל להבי: אני חושבת שכאשר מדברים עם הגנים הפרטיים, צריך להבין מה התקצוב האמיתי של ילד במערכת חינוך ציבורי ולדבר איתם באותה שפה וזה לא קורה היום.
מיטל להבי: אני רואה לנו חובה, אני יודעת שהיום קמו ארגונים נגד הפרטת החינוך לגיל הרך, וכבר יש עתירות, כל הארגונים שלא מכירים כל כך את הנושא הזה.
מיטל להבי: אני חושבת שהגנים הפרטיים צריכים להיות חלק ממערך המענים, ואני מדברת עכשיו באינטרס העירוני.
מיטל להבי: אנחנו יודעים שביקושים לגני ילדים הם כמו עקומת גאוס, הם כמו עקומת פעמון.
מיטל להבי: היום צריך הרבה גנים, הולכים בונים, בונים, מחר העיר מזדקנת ויש לנו את זה כתהליך טבעי בכל עיר, הולכים ומסבים את הגנים לשימושים אחרים.
מיטל להבי: אז כשעוד הפעם העיר נהיית צעירה, וצריך שוב פעם להכשיר גנים, את השימושים האחרים בית כנסת, מועדון נוער, אי אפשר להוציא וצריך לבנות עוד הפעם.
מיטל להבי: יש לנו תכונה במדינת ישראל להשקיע בתשתיות, עושים את זה גם בתחבורה.
מיטל להבי: משקיעים מיליארדים, מאות מיליארדים בתשתיות תחבורה ולא בניהול תנועה.
נסים זאב: זה כמו הרכבת הקלה בדיוק.
מיטל להבי: הרכבת הקלה זה דוגמה, אבל כשאנחנו בודקים את התקציבים, אנחנו רואים מאות מיליארדים בתשתיות.
מיטל להבי: אני שוב פעם אומרת, החינוך הוא איכות ולא רק עלות, כאן צריך לשבת ולראות איך כדי למעט או לצמצם את הבלגן בתחילת שנה זו, מעריכים את העלות על בסיס קריטריונים של איכות שהרשות נותנת גם ומביאים לתוך השולחן של הדיאלוג סכום שהוא יותר הגיוני.
מיטל להבי: אם נחסך ממני לבנות מבנה, ואם הגן העירוני לא צריך לשלם ארנונה, היטל השבחה אני לא רוצה להזכיר, אני לא רוצה להזכיר בכלל את מה שאתם עוברים, אתם יודעים את זה לבד.
מיטל להבי: אנחנו מממנים את השרות הפסיכולוגי, ואנחנו מממנים סייעת, נא אדוני, תתן הנחייה שמישהו פה יחשבן כמה באמת עולה ילד במערכת ציבורית כאשר נותנים לו את האיכות הסטנדרטית.
מיטל להבי: כמה נותנת העירייה, כמה נותנת הממשלה, ואולי דרך זה נקבל תמונה כמה הגנים הפרטיים עם המשתלבים באמת צריכים לקבל, ולא לפי איזה מספר שמישהו זרק, באמת, עם כל הכבוד, בלי לבדוק את העלויות האמיתיות.
מיטל להבי: אני רואה בזה חובה כי בגנים הפרטיים יש איכות של ניהול, לפחות בעיר שלי, שצריך לתת להם להתקיים כחלק ממערך מענים הרבה יותר גמיש.
מיטל להבי: אני הייתי רוצה גם תשומת לב לעניין התשומות, כי עוד הפעם אני חוזרת ואומרת, גם בגן עירוני, ילד בן שלוש לא יכול לקבל את אותו איכות כוח אדם כמו ילד בן חמש.
מיטל להבי: ילד מגיע לא גמול, ילד צריך לישון בצהריים.
מיטל להבי: אני לא הייתי רוצה שנפתח בניינים בניינים של גנים בלי שתקציבים לענייני איכות יהיו מובהרים בעניין הזה ולא רק לענייני כמות.
מיטל להבי: אנחנו מחויבים לקלוט אותם גם באיכות מסוימת ולא רק כמותית.
מיטל להבי: תודה רבה.
אלכס מילר: בישיבה הקודמת אני ביקשתי התייחסות לנושא של הקיזוז, קיזוז שכביכול צריך להיות מבחינת התשלומים העוקפים של הגן הפרטי שעושה שינוי והופך להיות עד לשעה מסוימת גן ציבורי.
אלכס מילר: כל התשלומים מסביב הם כמובן צריכים להיות מותאמים בהתאם, אנחנו לא מצפים מגן שהיה מקבל שכר לימוד מ-1700 שקלים עד 2,000 ומשהו שקלים בחודש פר ילד, עכשיו הוא מקבל קיזוז ממשרד החינוך משהו כמו 700-800, וימשיך לשלם את אותם התשלומים שהם תשלומים השוטפים לכל המעטפת העירונית.
אתי אלוני: אני אומר מה עשינו בעניין הזה.
אתי אלוני: התקיימה פגישה עם יושב ראש ועדת החינוך של השלטון המקומי ונציגי הגנים הפרטיים.
אתי אלוני: בעקבות זאת הם העלו בעצם 4 סוגיות שקשורות להיטל השבחה, לרישוי עסקים וכו'.
אתי אלוני: העלינו את זה על נייר.
אתי אלוני: בשלטון המקומי קיימנו שני מפגשים ברמת מנכ"ל ונציגי פורום ה-15 ואחרים ללמוד את סוגית הארנונה וכו', הנושא הזה כרגע בעידכון.
אלכס מילר: משרד הפנים - - -
אתי אלוני: משרד הפנים יהיה גם.
אתי אלוני: הייתה פנייה גם למשרד הפנים בעניין הזה, כי זה לא רק החלטה שלנו, אבל הנושא הזה נדון ואין לי עוד כרגע תשובות.
מיטל להבי: לכל רשות יש לה ארנונה אחרת, אנחנו למשל מחייבים גם על שטח קרקע תפוסה לא רק על המבנה.
דלית שטאובר: מטפלים בזה מהשלטון המקומי, השונות היא ברורה, אבל הכוונה היא ליצור הוזלה של העלויות האלה כדי לאפשר - - -
אתי אלוני: יש כרגע בחינה של העניין הזה גם מול משרד הפנים.
אתי אלוני: מאחר ושמענו את הטענה ואתם פניתם, והבנו שיש פה איזה משהו, אז זה כרגע עלה.
אתי אלוני: התקיים דיון אחד אצל מנכ"ל השלטון המקומי בשותפות מהנדסים, גזברים, מתכננים וכו', עכשיו אנחנו נכנסים לזה לעומק.
אלכס מילר: אני אגיד לך, אם יש לך עכשיו קבוצה של גנים פרטיים במקומות מסוימים בארץ שמעוניינים לעבור למנגנון חדש, הם מחכים שתתנו להם את המתווה, שבעצם מוזיל את ההוצאות השוטפות שלהם.
אלכס מילר: אתם בתור שלטון מקומי לא יכולים לפתוח הרשמה עכשיו לאותם הגנים שעדיין לא עשו את השינוי, אבל רוצים לעשות את השינוי ומחכים לכם, עכשיו ההרשמה נסגרה.
אלכס מילר: אם הגן עדיין לא עבר למסלול הציבורי, אז הוא לא רושם, הוא ממשיך להיות פרטי, ואם הוא כן רוצה לעבור, ויש לו אפשרות, הוא מחכה למתווה של השלטון המקומי בעניין של ההוזלה כי הוא גם צריך לנשום, לשרוד.
אלכס מילר: בתל אביב כמה משלמים שכר דירה לגן פרטי?
מיטל להבי: אני אגיד 10,000 שקל ואני אתן מחיר זול.
מיטל להבי: לא על זה דיברתי, אני גם דיברתי על זה שהרשות משלימה תקציבים.
אלכס מילר: סליחה, רבותיי, אנחנו כאן מנסים כמה שיותר גנים להכניס לתוך המסלול של הגנים הציבוריים, כך שתינתן פתרון לכמה שיותר ילדים, זה הרבה תלוי בכם, כי בפועל גן שנמצא במצב של תשלומים עצומים גם עבור שכר דירה שאנחנו לא יכולים להתערב כאן, כמובן אין לי פה איזשהו משהו שאני יכול לבוא ולכסות את ההוצאות של השכירויות בגנים פרטיים, אבל בעניין של אותם תשלומים, כמה שיותר מהר אתם תחליטו, וכמה שיותר מהר יהיה לכם את המתווה, כך יותר גנים יהיה לכם לפתרון של החינוך הציבורי, אם בכלל אתם רוצים שזה יהיה, כי יכול להיות המדיניות שלנו – רבותיי, חשבנו על זה, לא כל כך מוצלח.
אתי אלוני: אם מראש היינו חושבים שזה לא מוצלח ולא בא להקל, אני מניחה שהיינו שולפים את התשובה הזאת.
אתי אלוני: מאחר ומצאנו שיש לזה איזשהו עניין שיכול להקל, גם מתוך רצון של ראש רשות לתת מענה, אז אני יודעת לומר, יש פה כמה סעיפים שצללנו לתוכם, ומאחר ואני מבינה את החשיבות – סעיף 197, ההיתר של המבנה, אם הוא בתוך מבנה ציבורי ומביאים בו יותר ילדים מעל 10 ילדים וכו'.
אתי אלוני: יש פה כל מיני סוגיות שנכנסנו אליהם עם היועצים המשפטיים, והן סוגיות כבדות שלא בטוח שהכול מייד יוכל להתקבל, ועושים לי פה עם הראש, כי אנחנו מבינים את כובד העניין.
אתי אלוני: לכן אנחנו רוצים לא לתת תשובות בשליפה, הנושא נדון מייד אחרי שאתם נפגשתם, לקחתי את זה ושמנו את זה במוקד העניין.
אתי אלוני: תתכנס ועדה בראשות מהנדסים, אדריכלים, כל התמ"אות למיניהם וכו', זה נושא שייבחן עם היועצים המשפטיים, כי זה לא רק החלטה של יושב ראש השלטון המקומי, ואני אומרת לכם מראש, נושא ההקלה בארנונה הוא החלק הקטן.
אתי אלוני: אני אומרת לכם, זה לא הפרופסיה שלי, אבל ממה שצללתי לזה, זה החלק היותר קטן.
אתי אלוני: הרישוי עסקים והיטל השבחה, אלה הדברים היותר קשים משפטית, לכן זה דבר שהוא נדון, ואנחנו נשתדל ברגע שיהיו התשובות המהירות להביא את זה.
חנן דגן: עוד דבר, אנחנו צריכים לקחת בחשבון, כשאנחנו נותנים לשלטון המקומי לדון בנושא של המיסוי, שזה היטלי השבחה וכל הדברים מסביב, אנחנו צריכים להבין שהשלטון המקומי קשה לו לוותר על אותם הכנסות לרשויות.
חנן דגן: אנחנו צריכים להוציא את זה מהידיים שלו, זו צריכה להיות החלטה שצריכה לבוא הרבה מלמעלה ולרדת כלפי מטה, כי ממה שאני יודע שהולך במסדרונות שם, אין כל כך רצון לוותר על ההכנסות האלה.
אלכס מילר: כך או אחרת, אתם צריכים להבין.
אלכס מילר: ראש העיר הצטרך לתת מענה לכל התושבים, לכל הילדים בעיר שלו.
אלכס מילר: זה לא משנה אם מישהו הצטרך לבנות לו על השטח גן ציבורי או על השטח הזה יקום בניין משרדים, או יקום בניין מגורים, שכמובן שגם ההכנסות הן שונות, גם לזה וגם לזה.
אלכס מילר: אבל צריך לתת מענה תוך שלוש שנים.
אלכס מילר: זה לא משנה לראש העיר אם הוא עכשיו הצטרך לבוא ולקזז לגן שכבר בנוי, לגן שכבר עומד, בלי להתחיל לבנות שם ולשלם תשלומים מסוימים, במקום שהוא הצטרך לשבור את הראש עכשיו איזה שטח הוא צריך לתת למשרד החינוך בשביל לבנות שם גן ציבורי כי הוא חייב תוך שלוש שנים להיכנס לתוך העניין הזה.
אלכס מילר: זה שיקול לוגיסטי שכך או אחרת כל ראש עיר הצטרך לעשות.
אלכס מילר: אבל בלי שום קשר לזה, כמובן שאנחנו חוששים מהעניין שיכול לקרות שאותם הגנים שהם היו מנוהלים כגנים פרטיים למטרת רווח, הופכים להיות ציבוריים, אז במשך שנה, חצי שנה, פתאום הם רואים שזה לא רווחי, פתאום הם רואים שהם בהפסדים, אז מתחילים לסגור, ואז מה קורה עם הילדים?
אלכס מילר: מי נותן לי פה ערבות על העניין הזה, מי נותן לי פה התחייבות – אף אחד.
אלכס מילר: פה צריך לחשוב איך יוצאים מהסוגיה הזאת, שלא נראה מפעלים כאלו או אחרים שלא מצליחים להתרומם ואז המדינה צריכה כל פעם להתערב להציל אותם.
אלכס מילר: שלא יהיו לנו פה מצבים שגנים שפתאום מודיעים לנו באיזה השנה, שבעל הגן פתאום החליט לסגור אותו, ואז צריכים לחפש לאיזה 20, 30 ילדים מענה לאיזה גן להכניס אותם.
אלכס מילר: כביכול מטעם הרשות הם אושרו ככאלה שלא משלמים, הם מסובסדים, אז מה עושים איתם?
אלכס מילר: הם צריכים עכשיו ללכת ולחפש פתרון, ללכת לגן אחר, רבותיי, כל הדברים האלה כך או אחרת הם יגיעו לכאן, אז צריך להתכונן לפניי, צריך איזשהו ערבות, מסלול מסודר, צריך הפחתות בסוגיות מסוימות.
נסים זאב: כך זה לגבי ילדים עד גילאי 3-4 במעונות.
נסים זאב: כלומר, כשיש זכאות מסוימת לילדים, ואין אפשרות לתת מענה במעונות שמוכרים, אז מכניסים מעונות פרטיים, זה מוכר, מי שעומד מול הרווחה זה בעצם הגוף הפרטי או העמותה זה אותו מוסד - זה לא דבר שלילי כל כך.
אלכס מילר: אנחנו לא מדברים על שלילי.
נסים זאב: זה מעשי בכל יום בגילאים 3-4 שהם זכאים.
אתי אלוני: יש הבדל בין פרטי לבין משהו שהוא ממלכתי ומי שלוקח עליו אחריות עכשיו לאומית או רשותית.
אתי אלוני: גן פרטי גם הרשות לא לוקחת עליו – זה פרטי.
אתי אלוני: הוא מקבל רישוי עסק כמו רישוי עסקים.
אתי אלוני: אבל עכשיו אם אתה רוצה להכשיר אותו, להלבין אותו - - -
קרן רז-מורג: רציתי להתייחס לנושא של רישום ברשויות בשני מובנים.
קרן רז-מורג: אחד, הנושא שעלה כאן בהקשר של החינוך המיוחד.
קרן רז-מורג: למעשה, מכיוון שהרישום הסתיים היום והשיבוצים בחינוך המיוחד, ועדות ההשמה וועדות השיבוץ מתקיימות בשלבים מאוחרים יותר של השנה.
קרן רז-מורג: השאלה המרכזית לדעתי שצריכה להישאל, היא האם משוריינים מקומות בגנים שהפכו להיות מאוד מבוקשים עכשיו לגילאים האלה עבור ילדי החינוך המיוחד שהצטרכו בחודש יוני או יולי למצוא מקומות לאחר ועדות השיבוץ, זאת סוגיה אחת בהקשר לרישום.
קרן רז-מורג: סוגיה שנייה שעולה מדי שנה, אנחנו נתקלנו בשנים האחרונות בעיקר במגזר הערבי, אבל עכשיו אני מתחילה לשמוע את זה גם מהמגזר היהודי שהרשויות למעשה לא יודעות איך הן מתמודדות עם העניין הזה של רישום לגן ילדים שעדיין לא קיים מבחינתם במערכת.
קרן רז-מורג: כלומר, מגיע הורה עם אותו טופס אישור מהגן שאומר, אנחנו היינו רוצים לקלוט את אותו ילד, בטופס הזה הגן מתחייב לקבל הכרה עד תחילת שנת הלימודים, אבל למעשה לרשות אין איפה למלא את הרובריקה בטופס שאומרת מה זה הגן הזה, אין עדיין סמלי מוסד.
קרן רז-מורג: סמלי המוסד לפי מה שאני מבינה ממשרד החינוך, בשאיפה התקבלו סמלי מוסד - - - עד לחודש מאי.
נסים זאב: חשוב לי לדעת, את מדברת על עמותות שהפעילו גנים בעבר או לא.
נסים זאב: עמותה שיש לה כבר גנים ויש לה גן נוסף, כי גם כן באותה בעיה?
קרן רז-מורג: היא באותה בעיה, בעצם צריך לעשות הפרדה.
קרן רז-מורג: אם יש עמותה שהפעילה גן מסוים, ועכשיו היא פותחת גן חדש, כלומר, כשאנחנו מדברים על רשיון חדש, על סמל מוסד חדש שטרם ניתן למוסד, אי אפשר לבצע את הרישום לאותו גם עד שסמלי המוסד לא ניתן.
קרן רז-מורג: התהליך מבחינה חוקית הוא הפוך.
קרן רז-מורג: זאת אומרת, הסדר הכרונולוגי הוא הפוך.
קרן רז-מורג: קודם כל רושמים ילדים לגן, ואחר כך רק מקבלים סמל מוסד לאותו גן.
קרן רז-מורג: אגב, ברשויות הערביות העניין הזה קיים גם כשיש סמלי מוסד שכבר קיימים, כי הרשויות בהרבה מאוד מקרים, למרבה הצער, כבר הגענו עם זה לא פעם ולא פעמיים לבתי המשפט והפסיקה לא אחידה בנושא הזה.
קרן רז-מורג: הרשויות אומרות, עד שאתה לא מראה לי רשיון אני לא רושם אליך ילדים.
קרן רז-מורג: הבעלויות מבחינתה יכולות להמתין לרשיון גם לתוך תחילת שנת הלימודים.
קרן רז-מורג: גם אם עכשיו באמת יעמדו ביעד ועד ל-2 לספטמבר יהיו רישיונות - - -
נסים זאב: עד ה-1 בינואר נותנים את האפשרות של הארכה בדרך כלל.
קרן רז-מורג: אפשר בדיעבד לבצע רישום.
קרן רז-מורג: אבל כאשר מבצעים את הרישום בשלב מאוחר יותר, אלף, פגענו בוודאות של ההורה.
קרן רז-מורג: בית, הנושא התקציבי הוא מאוד משמעותי.
קרן רז-מורג: בעלויות שהילדים יירשמו בחודש ינואר או בחודש פברואר, אפילו בחודש אוקטובר, לא בהכרח יקבלו את התקציבים עבור הילדים האלה.
קרן רז-מורג: הרשויות רושמות את הילדים, במידה ויש להם, הם רושמות את הילדים לגנים שלהם, כי מבחינתם הגן הזה לא קיים.
קרן רז-מורג: יש לי כרגע הורה שמגיע, אומר, אני רוצה להירשם לגן איקס, הגן הזה לא קיים לי כרגע במערכת, אני כרשות מחויב לרשום אותך לגן שלי.
קרן רז-מורג: לכן הפלונטר הזה מבחינת לוחות זמנים חייב להיפתר בהוראה חד משמעית של משרד החינוך שאומרת לרשויות המקומיות, אתם צריכים לבצע איזשהו רישום מותנה לגנים, וכשיינתן הרשיון, תוכלו למלא את הטופס הנכון.
קונסטנטין שוייביש: אני מנכ"ל בארגון מורים עולים, "איגום", שזוהי עמותה שמחזיקה היום - - -
מסעוד גנאים: איגוד מורים עולים?
קונסטנטין שוייביש: כן.
מסעוד גנאים: חשבתי יש לנו ארגון והסתדרות.
אלכס מילר: חבר הכנסת גנאים, בעולם הזה של ההתאגדויות, עדיף לא לחשוב אפילו.
קונסטנטין שוייביש: ב-20 שנים שאנחנו כבר קיימים, אנחנו מחזיקים היום בלמעלה מ-20 גני ילדים אשר 95% מהם הם ברשות, זאת אומרת, במודע בעשור האחרון השקענו והשקענו הרבה, ופה צריך לציין שאנחנו לא מקבלים שום סבסוד משום גורם.
קונסטנטין שוייביש: השקענו על מנת לקבל רשיון, למען האמת כולם צחקו עלינו, כיוון שזה לא היה צריך לאף אחד, להשקיע, ולקבל רשיון, ולעבור ויה דה-לורוזה של כל האישורים וביקורת.
קונסטנטין שוייביש: היום אנחנו קוטפים פרות ואנחנו מאוד שמחים על כך, מכיוון שתמיד רצינו להיות חלק ממערכת חינוך.
קונסטנטין שוייביש: היום אנחנו אמנם בן חריג עדיין, אבל אנחנו היום כבר במשפחה וזה דבר מאוד משמח.
קונסטנטין שוייביש: כמו כל בן חריג, אנחנו לפעמים מקבלים מנות קטנות יותר מאשר האחים הטבעיים שלנו.
קונסטנטין שוייביש: לגבי רישום, יש הנחיות מאוד ברורות של משרד החינוך איך הוא אמור לבצע, אבל השנה, ואנחנו מבינים שזו השנה הראשונה, כל רשות הבינה זאת אחרת, אבל היה די מצב מבולגן, מכיוון שכל רשות ממציאה את הכללים משלה, אבל בסופו של דבר אנחנו עברנו את התהליכים והיום אנחנו בקרית אתא רושמים ילדים אחרונים.
קונסטנטין שוייביש: כהפקת לקחים - הייתי מציע לרשויות מקומיות בשנה הבאה, לקחת איזשהו נוהל אחיד לכולם, מכיוון שלא יודעים באמת איך לאכול אותנו.
קונסטנטין שוייביש: אנחנו מצד אחד גן ציבורי, מצד שני גן פרטי, לגני עירייה אנחנו לא שייכים כביכול, אז היו גם תקופות רישום שונות.
אלכס מילר: זה מה שאנחנו מדברים כאן, הם מנסים ליצור מסלול לאותם גנים שהם גנים פרטיים, שהם יוכלו להיכנס למנגנון כגן ציבורי.
קונסטנטין שוייביש: אנחנו כבר גן ציבורי, סליחה שאני קוטע אותך.
קונסטנטין שוייביש: אני מדבר על רישום של ילדים בגנים, לא צריך רישום למוסדות עצמם, זה נושא נפרד.
קונסטנטין שוייביש: ברישום כל עירייה המציאה כללים משלה.
קונסטנטין שוייביש: בעירייה אחת פתאום הפסיקו את הרישום ב-8 בפברואר, למה?
קונסטנטין שוייביש: מדוע?
קונסטנטין שוייביש: בעירייה שנייה אמרו אתם לא קיימים בכלל במערכת שלנו.
קונסטנטין שוייביש: אנחנו הבאנו את הרשימות מאתר משרד החינוך איפה שפורסמו כל הגנים, זה לא משנה, אנחנו לא עובדים לפי הרשימות האלה.
קונסטנטין שוייביש: לכל רשות הייתה מדיניות משלה, שהיא הייתה שונה לפעמים ממה שפורסם באתר משרד החינוך, הנחיות של משרד החינוך בנושא של רישום ילדים לגנים מוכר אינו רשמי חרדי.
אלכס מילר: אני מבקש ממך שתעביר את כל מה שכרגע אמרת, אנחנו לא נתחיל לעבור פר גן מי קיבל, תעביר את זה ללשכת המנכ"לית, היא תבחן איפה היו בעיות בסוגיות האלה.
אלכס מילר: השאיפה היא שכמה שיותר גנים ייפתחו היום לפי המסלול גנים ציבוריים, ואם יש אפשרות להכניס, אז כמובן שמשרד החינוך מעוניין שהם ייכנסו.
אלכס מילר: אם יש בעיות, אז צריך לבדוק איפה הבעיות.
קונסטנטין שוייביש: אנחנו מקבלים רישוי כל שנה לשנה הבאה.
קונסטנטין שוייביש: ישנה אפשרות באגף לתת רשיון לכמה שנים.
קונסטנטין שוייביש: אם למשל גן כבר קיים 8, 10 שנים, אז לא לחדש רישוי כל שנה, אלא לתת רישוי תלת שנתי למשל, ל-5 שנים, אבל מותנה בהגעת תברואן וכו'.
קונסטנטין שוייביש: ארנונה – בארנונה יש אפשרות ברשות מקומית לתת פטור רשמית בלי שום בעיה, לא צריך ועדות ולא שום דבר, יש אפשרות.
קונסטנטין שוייביש: יש ועדה שהיא עושה זאת, יש עירייה שעושה זאת, יש שלא.
קונסטנטין שוייביש: לגבי כוח אדם - - -
נסים זאב: המבנה חייב להיות מוכר כציבורי.
קונסטנטין שוייביש: גן מוכר, והרשות המקומית יכולה לתת פטור לגן ילדים שהוא מוכר ונמצא ברשות של משרד החינוך.
קונסטנטין שוייביש: ישנן עולות חדשות רבות אשר סיימו מכללות פדגוגיות והיום הן צריכות ללכת למסלול מלא של ארבע שנים על מנת לקבל אישור של גננת מוסמכת, אם אפשר להקל על אנשים אלו, אז אפשר להוסיף עוד מאות, אם לא אלפים של גננות לגננות מוסמכות.
שולמית ביסמנובסקי: אני רוצה לציין את קולם של הגננות וקולם של הילדים.
שולמית ביסמנובסקי: אני רוצה לציין שאנחנו הגננות בעד חינוך חינם ובעד כל עזרה כלכלית שתינתן להורים.
שולמית ביסמנובסקי: גם הגננות הפרטיות הן אמהות, והם הן היו במחאה וסיוע יעזור גם להן.
שולמית ביסמנובסקי: אבל לאנשי המחאה לא הייתה כוונה שהקלה יחסית בכיס ההורים תהיה במחיר של הורדת רמת החינוך והטיפול בילדים שלהם, וגם לא ברור לנו מדוע הגננות הפרטיות צריכות לשאת בנטל על גבן את כל המשמעויות הכלכליות והמשפטיות של המהלך הזה.
שולמית ביסמנובסקי: אנחנו חושבים שהמהלך הזה הוא כלכלי גרידא, ולמרות שהוא ייתן פתרון חלקי למשפחות מסויימות שזקוקות לכך, אמנם, הוא עלול לפגוע בלא מעט גורמים וביניהם, באופן מפתיע, גם בילדים עצמם או לפחות בחלקם.
שולמית ביסמנובסקי: אנו מבקשים לשאול: האם בהחלטה על יישום החוק נלקחו בחשבון פרט לפרמטרים הכלכליים פרמטריים פדגוגיים?
שולמית ביסמנובסקי: התפתחותיים?
שולמית ביסמנובסקי: רגשיים?
שולמית ביסמנובסקי: חברתיים?
שולמית ביסמנובסקי: של ילדים בני שנתיים ותשעה חודשים?
שולמית ביסמנובסקי: שלעתים אינם גמולים?
שולמית ביסמנובסקי: שלעתים זקוקים לקבוצה קטנה ופחות מאיימת?
שולמית ביסמנובסקי: שלעתים זקוקים לגדול בחממה עוד שנה?
שולמית ביסמנובסקי: עוד שנתיים?
שולמית ביסמנובסקי: האם 300,000 ילדים רכים בלי יוצא מן הכלל יוכלו לאתגר הזה?
שולמית ביסמנובסקי: האם יוכלו כולם לחיות עם 35 ילדים שנלחמים על תשומת ליבה של גננת אחת, וסייעת אחת?
שולמית ביסמנובסקי: כמנהלת מחלקת גני ילדים בעבר באגף החינוך של עיריית רמת גן, אני זוכרת מקרים רבים שאנחנו היינו צריכים לגייס סייעות נוספות לגנים של גילאי שלוש, כי הגננות לא עמדו במשימה הקשה הזאת וקרסו תחת הנטל.
שולמית ביסמנובסקי: האם מישהו יממן את הסייעות החדשות האלה, הנוספות לגן ציבורי?
שולמית ביסמנובסקי: ואם כן, מניין יבואו כל הסייעות האלה?
שולמית ביסמנובסקי: שכן, כבר היום קיים מחסור עצום בכוח אדם בענף הזה?
שולמית ביסמנובסקי: אנחנו המלצנו בעבר לגייס בנות של שירות לאומי על מנת שיגיעו לעבוד בגנים הפרטיים ושיהיה פה כוח אדם נוסף, או לתת עבודה מועדפת לבנות שיוצאות צבא ולקחת אותן לתכנית הזאת.
שולמית ביסמנובסקי: אין אנשים במערכת, אי אפשר למצוא אנשים.
שולמית ביסמנובסקי: והילדים הרכים האלה – האם הם יכולים לחכות עם ארוחת צהריים בגיל זה עד השעה 14:00?
שולמית ביסמנובסקי: האם כולם יוכלו לשנות את השעון הביולוגי שלהם וללמד אותו ששנת הצהריים שלהם מתבטלת?
נסים זאב: כל השאלות האלה הן רלבנטיות גם על העבר.
שולמית ביסמנובסקי: סליחה, לא ירדו לגיל שנתיים ותשעה חודשים, סליחה אדוני.
שולמית ביסמנובסקי: עד עכשיו שנתיים ותשעה חודשים היו בגנים הפרטיים, לא היו כמעט בגנים העירוניים.
נסים זאב: יותר גרוע זה לא יהיה בכל מקרה.
שולמית ביסמנובסקי: האם הם הפסיקו להזדקק לעיבוד המידע במוח?
שולמית ביסמנובסקי: חברים יקרים, אנחנו זוכים לקבל את הילדים האלה כבר מגיל הלידה, אנחנו יודעים למה הם זקוקים.
שולמית ביסמנובסקי: אנחנו מכירים את הצרכים שלהם טוב מכולם.
שולמית ביסמנובסקי: כשהם מגיעים לגיל שנתיים ותשעה חודשים, הם צריכים קבוצות קטנות, הם צריכים יחס אישי.
שולמית ביסמנובסקי: לכן בואו ניקח את הכסף, ובמקום להשקיע אותו בקירות נשקיע אותו בילדים, באבחונים מגיל צעיר, בזיהוי הקשיים, בטיפולים, בהדרכה וליווי של צוותים.
שולמית ביסמנובסקי: לזה המערכת שלנו זקוקה.
שולמית ביסמנובסקי: כולם מדברים פה על הפיכת הפירמידה, הגיע הזמן להפוך אותה.
שולמית ביסמנובסקי: הגיע הזמן להשקיע בכמות המטפלים הנדרשת ובמחנכים מעולים למניעת התפתחות של הפרעות וליקויי למידה, שלא נגיע לעוד ילדים בחינוך מיוחד כבר מהשנים הראשונות לחייו של הילד.
שולמית ביסמנובסקי: כך נחסוך על פי המחקרים גם מבחינה כלכלית 7 דולר על כל דולר שנשקיע וזה על פי הבנק העולמי, בטווח ארוך – זה החזון האמיתי.
שולמית ביסמנובסקי: בואו נעבוד בקבוצות קטנות, בצוותי חינוך איכותיים, בשעות פעילות שמתאימות לילדים האלה, לא עד השעה שתיים, בסיוע למתקשים, וכן, גם בסיוע כלכלי להורים שכורעים תחת נטל הפרנסה.
שולמית ביסמנובסקי: ולגבי הגננות הפרטיות, שרובן מוסמכות, אקדמאיות ולעתים גם בעלות תואר שני.
שולמית ביסמנובסקי: הגננות הללו מחנכות באהבה את ילדי ישראל כבר יותר משישים שנה לעילא ולעילא.
שולמית ביסמנובסקי: צריך לקחת בחשבון שהגננות הפרטיות עשו עד היום עבודה מצוינת ואסור להפסיק את המנגינה הזו.
שולמית ביסמנובסקי: עצוב לנו לומר שעתידן היום לא נראה מזהיר במיוחד.
שולמית ביסמנובסקי: נמצאות היום במערכת שלנו אלפי גננות ומטפלות שעומדות לאבד את פרנסתן.
שולמית ביסמנובסקי: אסור לנו לשכוח שאנחנו בחברה אחת, עם ערבות הדדית, עם שותפות גורל, ולכל פעולה שנעשה תהיינה השלכות על כל החברה, שכן חוזקה של השרשרת תלוי בחוזקה של כל חוליה וחוליה.
שולמית ביסמנובסקי: אנחנו מצפים ממשרד החינוך ומוועדת החינוך לא לפגוע בחינוך הפרטי ולהשאיר את מערכת החינוך הפרטית כאופציה להורים המעוניינים בחינוך אחר לילדיהם.
שולמית ביסמנובסקי: חינוך חינם – כן!! חינוך חובה – לא !! אל תחייבו את ההורים לעשות את הדבר הזה.
שולמית ביסמנובסקי: לגבי התקצוב המתוכנן - 700 ₪ לחודש - הסכום הזה שאתם מציעים להשקיע בכל ילד הוא מגוחך, פשוט אי אפשר לחיות איתו.
שולמית ביסמנובסקי: גם הרשויות המקומיות התקשו עד היום לעמוד בתקציבים האלה וגבו מההורים, אדוני הנכבד, 1000 שקלים גבו הרשויות המקומיות מההורים.
שולמית ביסמנובסקי: האם ידוע לחברי הוועדה, שמתוך סכום של 700 ₪ אנחנו עוד צריכות לשלם מע"מ, מס הכנסה, ביטוחים, שכר דירה, ארנונה, חשמל, מים, שכר גננות ומטפלות, תחזוקה, גינון, ניהול חשבונות, מאזנים של רואה חשבון, הצטיידות, תחזוקה שוטפת, ועוד... ובל נשכח, שלגנים הפרטיים מעצם הווייתם, קיימות עוד הוצאות - צוות מתוגבר, שעות פעילות רבות במהלך היום, חופשות מצומצמות, השקעה גדולה במבנים שאינם מובטחים לזמן ארוך.
שולמית ביסמנובסקי: ולזה עוד צריך להוסיף עכשיו הקמת עמותה או חברה בע"מ ולהשקיע בערבות בנקאית וזה עוד לא הסוף.
שולמית ביסמנובסקי: האם למישהו במדינה נדמה שאפשר ב700 ₪ בחודש לספק את כל אלה ולהעניק חינוך איכותי - הרי אין מתמטיקה כזאת בעולם.
שולמית ביסמנובסקי: אז למעשה מה עומד לקרות כאן?
שולמית ביסמנובסקי: רוב הגננות הפרטיות לא תיכנסנה לפרוייקט כי הן לא מוכנות להסתכן ולהמר על תקצוב של 700 ₪.
שולמית ביסמנובסקי: לכן, הפתרון היחיד הוא להעניק לכל הורה שובר אישי בגובה 700 ₪ כדי שיוכל לממש אותו בכל גן שיבחר על פי צרכיו, אם בגן עירוני או בגן פרטי עם רישיון.
שולמית ביסמנובסקי: אם זה לא יקרה – לצערנו הרב הרבה מהגנים יסגרו והגננות תאבדנה את פרנסתן, חלק מהגנים בעל כורחם ייאלצו להוריד את גיל הילדים והמדינה תצטרך לתת מענה לעוד עשרות אלפי ילדים שיתדפקו על דלתותיה בראשית השנה.
שולמית ביסמנובסקי: ואם בכל זאת יגיעו חלק מהילדים האלה לגנים פרטיים - יש להניח, שכ 40,000 ילדים בשנה הקרובה יאלצו להמשיך לשלם מחיר מלא ולאבד את זכותם לתקצוב או לפחות להנחה בגובה התקצוב.
שולמית ביסמנובסקי: מדובר על 300 מליון שקלים שמיועדים להורים ולא יגיעו ליעדיהם.
שולמית ביסמנובסקי: בשם ארגון גני הילדים הפרטיים, אני פונה לוועדת החינוך בבקשה למנוע בזבוז מליארדים של שקלים לצורך בנייה מאסיבית של מבני חינוך, אשר תוך מספר שנים יעמדו כאבן שאין לה הופכין, בשל הזדקנות האוכלוסייה, ובשל סיבות כאלה ואחרות! לחילופין - אנו מבקשים לנצל את המשאבים הקיימים הן ברמת המבנים והן ברמת כוח האדם של הגנים הפרטיים ולהשקיע בתקצוב אישי להורים, להשקיע יותר בהדרכה, פיקוח וסיוע פארא-רפואי לילדים ולהוספת אנשי צוות בגנים.
שולמית ביסמנובסקי: זו תהיה התרומה האמיתית והמשמעותית לילדים, להורים ולמדינה, הנשענת כל כולה על המשאב האנושי שבה.
עינת וילף: האופציה להיות גן פרטי נשארת.
שולמית ביסמנובסקי: לא בעוד שנתיים, בעוד שנתיים היא נגמרת.
דלית שטאובר: סליחה, אני חושבת שזה אי הבנה – האופציה לא נגמרת.
דלית שטאובר: אני אסביר מה קורה עכשיו.