GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני שפירא: אני למדתי לבגרות מדעי המחשב והיסטוריה, שזה מקצועות שלפי הרשימה כן מקבלים בונוסים לבגרות, והגעתי לאוניברסיטה ללמוד סוציולוגיה ופסיכולוגיה ואז הכרתי במשמעות המכרעת של המקצועות הללו ואני מאוד מכבדת את העמדה של ור"ה שרוצים שיצאו סטודנטים שיועילו למחקר בישראל, אבל אנחנו בהתאחדות מחפשים גם סטודנטים שיובילו לשינוי חברתי, סטודנטים שיכולים לנהל דיון, סטודנטים שיודעים על פלורליזם ועל קבלת האחר וברגע שמורידים את הבונוסים ממקצועות כאלו, מפחיתים את הסיכוי, כבר בשלב של בית-הספר התיכון, שזה שלב של עיצוב התלמידים וגיבוש הזהות שלהם, אנחנו מפחיתים את הסיכויים שהם יגיעו להיות סטודנטים כאלו ואני יכולה ככה לתת דוגמה של התאחדות הסטודנטים שכולם אנשים שלמדו באוניברסיטה מדעי החברה, לאו דווקא מהפריפריה וכולם אנשים שהגיעו לשם במטרה להוביל שינוי חברתי.
רוני שפירא: אנחנו חושבים שחלק מהעתיד של החברה טמון לא רק במחקר אלא בעמוד השדרה הערכי שלה.
אלכס מילר: מועצת התלמידים והנוער, בבקשה.
ישי תורג'מן: שלום, אני ישי ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
ישי תורג'מן: אני רואה שיש פה ויכוח לגבי המטרה, אם באמת צריך להוריד את זה או לא.
ישי תורג'מן: אבל אני רוצה, בואו נתעסק שנייה באמצעים.
ישי תורג'מן: כי ידוע לכולנו שהמטרה איננה מקדשת את האמצעים ומה שעומד לקרות פה בעצם, להוריד את הבונוס לחלק מהתלמידים שאנחנו מייצגים אותם, תלמידים שעושים מקצוע של חמש יחידות, עושים במהלך המקצוע עבודת חקר שלוקחת להם המון מזמנם היקר, ובעצם עומדים אותם תלמידים להיפגע, גם אלו שיחליטו בסופו של דבר כן להישאר במקצועות מדעי החברה, הם עומדים להיפגע מהעובדה שפוגעים להם בבונוס.
אלכס מילר: כן, חבר הכנסת גנאים, אתה רוצה?
מסעוד גנאים: תחילה, אני חושב שידוע שעם מדיניות בונוסים זה לא רק עניין כמותי, זה עניין כאשר אתה נותן בונוס למקצוע מסוים ואחר לא, זה אומר, זה נותן מסר על משקלו של המקצוע שלך של המשרד ושל ור"ה.
מסעוד גנאים: שניים, אני חושב שאנחנו, כאשר פוסלים את הבונוסים מהמקצועות של מדעי החברה, אנחנו אומרים בסוף שלא בניית האדם, עולם הערכים שלו, המוסר שלו, המידות שלו, הם החשובים לנו, אלא של המדעים המדויקים, כפי שנאמר על-ידי נציגת ור"ה.
מסעוד גנאים: אני חושב שאם אנחנו בדיוק כאשר אנחנו חיים בעידן של אלימות, של הפקרות של חיי בני-אדם, אנחנו חייבים לבנות את הבן-אדם, משום שבסוף, זו מטרת החינוך.
מסעוד גנאים: בסוף אנחנו לא מחנכים כדי שיהיה לנו בוגר אוניברסיטה הפקיד או המכונה או מישהו כזה.
מסעוד גנאים: אנחנו רוצים לחנך לבן-אדם, אנחנו מכינים אותו לחיים ובסוף ולקינוח, אדוני היושב ראש, נאמר מה זה חינוך?
מסעוד גנאים: אחד החכמים אמר, מה זה חינוך?
מסעוד גנאים: וזה אני מאמין בו, אומר חינוך זה כל מה שנשאר בנו, אחרי ששכחנו את כל מה שלמדנו.
מסעוד גנאים: זאת אומרת, זה לא האינפורמציה, זה מה שנשאר בך כערכים, כמידות, כי בסוף אנחנו רוצים לבנות את הבן-אדם.
מסעוד גנאים: ואני חושב, את המקצועות, מקצועות החברה, הם בונים את האדם בונים את עולם הערכים שלו וזה בדיוק מה שאנחנו צריכים עכשיו.
חנא סוייד: טוב, אני רוצה להגיד כמה מילים, כבוד היושב ראש.
חנא סוייד: אדוני היושב ראש, התשובות שניתנו כאן על-ידי ור"ה ועל-ידי משרד החינוך, הן לא מספקות בכלל ואני לא רוצה להכביר במילים ולא רוצה להגיד דברים יותר שליליים על העמדות שהוצגו כאן.
חנא סוייד: זו עמדה אליטיסטית, אנחנו נחליט.
חנא סוייד: כשאנחנו נחליט, אנחנו נגיד לכם מה החלטנו.
חנא סוייד: למה לא לקיים כאן דיון עקרוני, אדוני היושב-ראש?
חנא סוייד: אני חושב שאנחנו צריכים כאן בוועדת החינוך של הכנסת, לקיים דיון ערכי, עקרוני, על הנושאים האלו, לאוורר, לפני שאתם מקבלים החלטה.
חנא סוייד: מה זה התחום הקבוצה הסגורה, הוועדה, כאילו שהיא הוקמה, יש לה את תמצית החוכמה בעולם?
חנא סוייד: אפשר גם בכנסת כאן לקיים דיון בהשתתפות כל הגורמים, שיגידו את דברם ושזה בעצם יהיה חומר בפני הוועדה שתחליט בסופו של תהליך.
חנא סוייד: לכן, הגישה הזו שאנחנו נחליט ותחכו וזה, אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, לא לקבל.
חנא סוייד: זה טכני.
חנא סוייד: זה טכני ולא לזה יש ועדת חינוך בכנסת.
חנא סוייד: דבר שני, אני חושב שכאן מדובר בהחלטה שקלית, החלטה שיש לה השלכות על השקל, זה מתן ערך שקל לנושאים ולמקצועות מסוימים, ופגיעה במקצועות אחרים.
חנא סוייד: זו החלטה שקלית.
חנא סוייד: זה לא הכוונה, הכוונה שלה זה לא לייצר חוקרים, מה זה חוקרים?
חנא סוייד: גם במקצועות האלו צריך חוקרים.
חנא סוייד: זה בעצם, חיפוי על כוונה להגיד שמי שלומד פיסיקה ומתמטיקה, הוא יכול לקבל ג'וב יותר טוב ולתרום לחברה יותר.
חנא סוייד: אני מבין את זה ככה.
חנא סוייד: להתחבא מאחורי הטענה שאנחנו רוצים לייצר חוקרים יותר טובים, זה מגוחך, ממש מגוחך.
חנא סוייד: אני לא שמעתי טענה שהיא יותר מגוחכת מהטענה הזו.
חנא סוייד: מה, האוניברסיטאות עובדות בשביל עצמן, שייצרו חוקרים יותר טובים עבור עצמן, או שהן משרתות את החברה, בסופו של דבר?
חנא סוייד: לא מקובל בשום פנים ואופן.
חנא סוייד: החינוך הגבוה על כל גווניו הא מוצר ציבורי שהמדינה מחויבת לממן אותו ושוור"ה, שהיא גוף בסופו של דבר גוף ממלכתי, היא לא יכולה לעשות מטעמים מהמוצרים הציבוריים ולעשות מה שהיא רוצה בעניין הזה.
חנא סוייד: בסופו של דבר, האוניברסיטאות, משרד החינוך, המדינה, האוצר, הממשלה, היא שתממן והיא תממן את הכל ו-ור"ה לא תעשה לעצמה חיים קלים ותחפש רווח.
אלכס מילר: הדברים שלך ברורים.
אלכס מילר: השאלה שאני עדיין לא מצליח להבין, משרד החינוך עושה את כל הבדיקות עם המפקחים, אתם קיבלתם את ההמלצות של ור"ה כבר?
אלכס מילר: על מה אתם עושים בדיקות?
רחלה שיפר: אנחנו בוחנים.
אלכס מילר: את מה?
אלכס מילר: אם ור"ה לא ממליצה עכשיו, נגיד, לבטל את הבונוס ממקצוע א', אתם בודקים את כל המקצועות?
אלכס מילר: לא המליצו לכם עדיין, מה אתם בודקים?
רחלה שיפר: אנחנו בודקים את כל מערך המקצועות, כן, בהחלט כן.
אלכס מילר: אז בלי שום קשר למה שוור"ה תחליט.
רחלה שיפר: בדיונים של אנשי המקצוע.
אלכס מילר: הרי זה לא שמשעמם לכם בחיים, נכון?
אלכס מילר: קודם כל, ור"ה צריכה להמליץ על, לא יודע, על מקבץ של מקצועות, ואז את המקבץ מקצועות האלו, אתם בודקים.
אלכס מילר: או שאתם בודקים את הכל בלי שום קשר.
רחלה שיפר: זו היתה נקודת מוצא, זה יציאה, ובדיונים, גם המנהלים וגם המפקחים והארגונים המקצועיים של המורים, ארגון המורים, התאגדות המנהלים, הסתדרות המורים, בחנו והביעו את דעתם על איך לדעתם צריך להיראות הבוגר של המערכת.
רחלה שיפר: מהם הכישורים והמיומנויות במאה ה- 21, שהוא יזדקק להם, מה חשוב.
רחלה שיפר: כלומר, הלומד, התלמיד.
אלכס מילר: אני מדברייך מבין שוועד ראשי האוניברסיטאות פה בכלל לא רלוונטי.
אלכס מילר: בכל הסיפור הזה, ועד ראשי האוניברסיטאות בכלל לא רלוונטי לכם.
אלכס מילר: כי פשוט, הם מתעסקים במה שהם חושבים ורואים לנכון, אתם עושים את הבדיקה הכללית, ובסופו של דבר, אתם - - -
חנא סוייד: יש ממשק?
חנא סוייד: יש נקודת, יש ממשק בין מה שאתם עושים לבין מה שוור"ה עושים?
אלכס מילר: לא, הם עושים.
רחלה שיפר: זאת היתה בעצם נקודת הקפיצה לעניין ומתחייב טיפול במדיניות.
אלכס מילר: ועד ראשי האוניברסיטאות זה בסך הכל עוד איזה שהוא בורג בכלל המערכת שאתם עושים, הסתדרות המורים זה בורג אחר, ארגון המורים זה בורג שלישי.
חנא סוייד: אבל לא ועדת החינוך של הכנסת.
חנא סוייד: פה זה לא עם דיון.
אלכס מילר: אנחנו, חבר הכנסת חנא סוייד, בוא, אני גם מציע שאנחנו גם לא נהיה בורג בכל הסיפור הזה.
חנא סוייד: לא נקיים דיון?
חנא סוייד: עקרוני.
אלכס מילר: דיון אנחנו מקיימים.
אלכס מילר: אבל אנחנו לא דיון מקצועי.
אלכס מילר: ממתי פוליטיקאים הפכו להיות אנשי המשרדים?
חנא סוייד: אין לך דעה לגבי זה?
אלכס מילר: דעה יש לי.
חנא סוייד: נו, אז תביע אותה.
אלכס מילר: לא, דעה יש לי.
אלכס מילר: אבל אני לא יכול לבחון, אני לא יכול לבחון מערך.
חנא סוייד: זה עניין ערכי, למה?
חנא סוייד: למה אתה לא שם את האמונה שלך?
אלכס מילר: אדוני, אתה לא יכול.
חנא סוייד: אתה עושה מה שאתה רוצה, אדוני.
חנא סוייד: אני מבקר פה פעם בשנה תעשה מה שאתה רוצה.
חנא סוייד: רק אני אומר לך, אם אתה רוצה להחליט על משהו - - -
אלכס מילר: אתה מוזמן לבקר כאן כל יום, אם כל-כך מעניין אותך נושא החינוך.
חנא סוייד: אני מודה לך.
חנא סוייד: יש לי הרבה דברים שמעניינים אותי.
אלכס מילר: בגלל שאתה בא רק פעם בשנה, קשה לי לתת לך להיות מעורב בקביעת מדיניות של משרד החינוך, לעתיד של מדינת ישראל, בנושא של בונוס.
אלכס מילר: זה הבעיה שלי.
חנא סוייד: אז טוב שוועדת הכנסת, טוב שוועדת הכנסת מצאה לנכון שהדבר הזה חשוב וצריך לשים אותו על השולחן.
אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת חנא סוייד, שאתה נותן לי ציונים, אבל אני מזמין אותך לעבור על פרוטוקולים של ועדת החינוך, קרוב ל- 270 ישיבות של ועדת החינוך.
מסעוד גנאים: למה אתה אומר ציני?
אלכס מילר: רבותיי, מה ההבדל בין התערבות להבעת דעה ובין השפעה?
חנא סוייד: לא, להביע דעה.
אלכס מילר: תקשיב, אני אמרתי, קודם כל, אנחנו, לפני שאתה הלכת לוועדת הכנסת, אנחנו כבר עשינו לפחות שלוש או ארבע ישיבות כאן, על הנושא של הבונוסים.
אלכס מילר: דבר שני, אנחנו אמרנו שקודם כל, אנחנו רוצים לראות את המדיניות ברורה ממערכת, במשרד החינוך, בעניין הזה, אם בכלל ללכת להשתנות.
אלכס מילר: כל העניין שכל פעם שאנחנו - - -
חנא סוייד: אבל אתה מבקש שיקבלו החלטה.
חנא סוייד: את הטוען לגיבוש ההחלטה.
אלכס מילר: ברור, מה, אני קודם כל נותן לגורמים המקצועיים לקבל את ההחלטה.
חנא סוייד: אז בגלל זה אני אומר דיון כזה חשוב, לפני שמקבלים החלטה.
אלכס מילר: אתה צריך, בוא, אם אתה רוצה להיות, להשפיע על ההיבט המקצועי, אז אני מציע שתלך לעבוד במשרד החינוך.
אלכס מילר: אם אתה רוצה כחבר כנסת.
אלכס מילר: אין בעיה, אז בסדר.
אלכס מילר: אז קודם כל, אנחנו מתייחסים, אנחנו הרשות המבקרת, על משרד החינוך.
אלכס מילר: קודם כל, כשמשרד החינוך יקבל את ההחלטה אז אין בעיה, אנחנו נוכל, אנחנו מתעסקים כאן בשמועות, רבותיי.
חנא סוייד: למה שמועות?
אלכס מילר: כי זה שמועות.
אלכס מילר: רבותיי, לעצם הדיון.
אלכס מילר: אני מבקש מכל מי שעוסק בדבר, בעניין של הבונוסים.
אלכס מילר: אנחנו מחכים מכם, קביעה סופית והחלטות בנושא של בונוסים, כי ההתעסקות בשנה האחרונה בנושא הזה בכל מקצוע בנפרד, גורמת עוול גדול לילדי ישראל.
אלכס מילר: אנשים לא יכולים לכוון את עצמם, לא משנה הבאה ולא מעוד שנתיים, כל אחד פה נמצא באיזה שהוא מרחב אי-ודאות.
אלכס מילר: אתם צריכים לקבל את ההחלטות.
אלכס מילר: יכול להיות שכדאי לקבל החלטה לא לגעת בעניין הזה, זה גם כן החלטה.
אלכס מילר: יכול להיות שצריך לקבל החלטה שעד תאריך ככה וככה, משרד החינוך מפרסם את החלטותיו בנושא הזה, אז כמובן אנחנו נקיים כאן ישיבה כפוף לדו"ח שאתם תביאו בעניין של שינוי מדיניות הבונוסים.
אלכס מילר: אבל יש דברים עקרוניים.
אלכס מילר: אנחנו דיברנו גם על הנושא של המדעים המדויקים, דיברנו על מדעי המחשב, אנחנו דיברנו על הנושאים האחרים, עכשיו גם נושא של מדעי הרוח.
אלכס מילר: גם במדעי הרוח יש מקצועות שיהיו, יש מקצועות שלא יהיו.
אלכס מילר: אבל תביאו לנו החלטה שהיא החלטה שנוכל להתייחס אליה בצורה מקצועית ולא בשמועה כזו או אחרת שיוצאת מאחד מהמנגנונים שנמצאים בדיונים בנושא של הבונוסים.
אלכס מילר: רבותי, צהרים טובים, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.
אלכס מילר: אנחנו מקיימים כאן דיון חירום על ההסלמה במצב הביטחוני בדרום, כמובן בכל מה שנוגע למערכת החינוך.
אלכס מילר: אנחנו מתכנסים כאן מדי כמה חודשים, כאשר המצב בדרום כופה על מערכת החינוך להיכנס למצב בעייתי מאוד, כאשר תלמידי ישראל והמורים נמצאים בבית ומחכים להכרעה בהיבט של ההסלמה.
אלכס מילר: רבותי, אנחנו כבר התכנסנו כאן קודם והסוגיות האלה עלו על סדר-היום של הוועדה.
אלכס מילר: היו גם מסקנות, היו גם המלצות בהיבט של מה שקשור למערכת החינוך, בסוגיה של הדרכת המורים בהשלמת החומר, לימודים מרחוק, גם בעניין של המיגון, כאשר היה מדובר על כך שבטווח עד 7 ק"מ יש מיגון מלא.
אלכס מילר: היתה איזו החלטה של תקצוב מוסדות חינוך עד 15 ק"מ וכמובן אנחנו גם ביקשנו הרחבה של תקצוב המיגון עד ל-40 ק"מ מעזה.
אלכס מילר: כמובן הדברים האלה בכל פעם עולים על סדר-היום, ואנחנו לא רואים שהחלטות מתקבלות.
אלכס מילר: אנחנו גם נחשפנו לכמה מקומות, היכן שיש בנייה ללא מקלטים, ללא אישורים, והדבר הזה מטריד.
אלכס מילר: גם אז אמרתי שילדי ישראל אינם יכולים להיות חלק מהרולטה הרוסית של החמאס או כל ארגון טרור כזה או אחר שיום בהיר אחד מחליט לתקוף את דרום הארץ.
אלכס מילר: אם אנחנו מדברים על מתקפה שהיא מתקפה פתאומית, כאשר יש ילדים שנמצאים במקומות שאינם מוגנים בכלל ואין שום פתרון, הם עלולים להיפגע מאותם הטילים.
אלכס מילר: זה בהיבט של המיגון.
אלכס מילר: כמובן בהיבט של מערכת החינוך אנחנו מדברים על תקופות שונות כאשר אנחנו נחשפים לפעילות כזאת או אחרת, אם להסלמה, אם למבצעים נקודתיים של צה"ל, או לאיזו מערכת שצה"ל נכנס אליה והיא לוקחת זמן יותר ארוך.
אלכס מילר: אנחנו כמובן נקבל עכשיו עדכון ממשרד הביטחון על מה שקורה במצב היום בשטח בדרום הארץ, האם עדיין התלמידים נמצאים בבית או שהם חוזרים לספסל הלימודים.
אלכס מילר: כאמירה כללית, באמת אולי הגיע הזמן ליצירת מנגנון הרתעה הרבה יותר חזק ממה שאנחנו רואים היום.
אלכס מילר: אנחנו לא צריכים בכל פעם להיחשף למצב האבסורדי הזה שיותר מ-200,000 תלמידים נמצאים בביתם ומפסידים לימודים, ובכל פעם זו תקופה אחרת, תקופה של בגרויות, תקופה של מבחנים פסיכומטריים, זה הפסד עצום של שעות לימודים.
אלכס מילר: אני חושב שדווקא בעניין הזה יש פתרונות ודרך פעילות ולא צריך לחשוש ממנה.
אלכס מילר: זו הפתיחה.
אלכס מילר: שוב, קודם כול, אני אתן לנציג משרד הביטחון לעדכן אותנו במצב בדרום הארץ, ואנחנו נעבור אחר-כך כמובן לשלטון המקומי, משרד החינוך וכל הגופים הרלוונטיים.
בני שיק: אני נציג פיקוד העורף, לא נציג משרד הביטחון.
בני שיק: העדכון שיש פורסם גם בתקשורת, עד טווח של 40 ק"מ לא לומדים היום.
בני שיק: בטווח של 7-0 ק"מ כן לומדים, בגלל המיגון המלא שיש.
בני שיק: יש מקומות ספציפיים בטווח ה-40 ק"מ שהחליטו באופן משותף עם הרשויות איפה כן מתקיימים לימודים, אבל לא הבאתי את הנתונים האלה, כי לא ידעתי שאני צריך להתייחס אליהם.
בני שיק: באופן עקרוני ב-40-7 לא לומדים היום.
אלכס מילר: מה קורה מחר?
בני שיק: מחר?
בני שיק: נחליט בצהרים.
אלכס מילר: עכשיו צהרים.
אלכס מילר: מבחינת תקציב.
אלכס מילר: היה אמור להיות תקציב – כמה זה היה?
אלכס מילר: 90 מיליון שקל - - -
בני שיק: 80 מיליון שקל.
אלכס מילר: 80 מיליון שקל להיבט של המיגון עד 15 ק"מ.
אלכס מילר: מה קורה עם זה?
אלכס מילר: האם התקציב הוקצה?
בני שיק: נציג משרד הביטחון יתייחס לסיפור הזה.
בני שיק: באופן עקרוני, הגאנט שהגדרנו והצגנו אותו בפעם הקודמת בדיון אתך כאן, לפני ארבעה-חודשים, אמר שעד אמצע מרץ-אפריל אנחנו נמצאים בתהליך התכנון ובתהליך המפרטים.
בני שיק: לפחות בחלק הזה אנחנו עומדים בתוכנית במשותף עם הרשויות, בחלק מהרשויות זה יותר מתקדם, בחלק מהרשויות זה ייגמר, אני מקווה, בימים ובשבועות הקרובים.
בני שיק: מרבית הפערים מופו, יש לנו עוד דין ודברים עם כמה רשויות ספציפיות כלפי מוסדות נוספים, פנימיות או דברים אחרים שעלו תוך כדי דיון, וגם להם נמצא פתרון.
בני שיק: התקציב הראשון שניתן בתהליך היה תקציב תכנוני של 3.5 מיליון שקלים, ובאופן עקרוני כמעט כולו מוצה, ואנחנו ממתינים להיבט התקציבי האחר, שצריך לדון בו בין משרד האוצר למשרד הביטחון והעורף, בדבר הקצאת 76.5 מיליון שקלים נוספים.
אלכס מילר: לאור העובדה שהמציאות משתנה משנה לשנה מבחינת טווח הירי, האם יש בדיקה לתכנון מחודש בכל נושא המיגון?
אלכס מילר: אנחנו היום נמצאים במצב שללא שינוי במדיניות המיגון אנחנו חיים איפשהו בעבר, לפני כמה שנים, כשטווח הטילים היה הרבה יותר קצר, ויכול להיות שאותן החלטות שהתקבלו, למגן עד 15 ק"מ, היום הן כבר לא רלוונטיות.
אלכס מילר: הטווח הוא כבר הרבה יותר גדול.
אלכס מילר: התכנון כמובן צריך להיות כפוף לאותן החלטות שקשורות להיבט התקציבי, אבל אני חושב שגם כאשר אנחנו מדברים על ההמלצות של משרד הביטחון בהיבט של תכנון המיגון, אני לא חושב שהיום הממשלה תחסוך דווקא בעניין זה.
אלכס מילר: זו שאלה אם בכלל הנושא הזה עולה על סדר-היום, כי לא פעם אמרנו – עכשיו נחשפנו לסוגיה הזאת ב-2012 – ב-2011, קיימנו כמה דיונים: ועדת החינוך קיימה דיון, ועדת הכספים קיימה דיון, ואז המלצנו שבגלל שהטווח מתחיל להיות הרבה יותר גדול, שיהיה תכנון עד 40 ק"מ.
אלכס מילר: איפה הדברים עומדים מבחינת אותן ההמלצות?
בני שיק: באופן עקרוני, לטווח של 7-0, בגלל המהלכים האיומיים או האיומים האפשריים של פגיעה במרחב הזה, המיגון שניתן שם הוא מיגון מלא.
בני שיק: ניתן ללמוד כמעט בכל מצב במרחב של 7-0 ק"מ.
בני שיק: יש עוד פערים מסוימים שיושלמו עד אמצע השנה, בעיקר בגני ילדים, ולדעתנו המרחב של 7-0 ק"מ יהיה כמעט סגור ואפשר יהיה ללמוד בו באופן מלא.
בני שיק: הסיפור הזה של כמה מיגון נותנים הוא כמעט אין-סופי.
בני שיק: אפשר גם להחליט שממחר את בתי הספר בונים במרחב התת-קרקעי וזה הכי טוב, אבל אי-אפשר וכו'.
בני שיק: ההחלטה שנפלה, ואיתה אנחנו הולכים, זה שמטווח ה-7 ק"מ והלאה אנחנו ממגנים על-פי התקנות שפיקוד העורף הגדיר, שגם הן, צריך לזכור, לעימות מלא או לא להסלמה בסגנון של מה שקרה עכשיו בדרום.
אלכס מילר: כן, אבל יש הבדל בין מיגון עד 15 ק"מ, ומ-15 ק"מ עד 40 ק"מ.
בני שיק: גם פה הוגדרו ההגדרות, אושרו על-ידי משרד הביטחון וגם על-ידי משרד ראש הממשלה, בהיבטים של המדרגתיות המתקדמת, מקרב המגע מול האיום ומול גודל הרשות, ולכן אנחנו הולכים קודם לשלב של ה-15-7 ק"מ.
בני שיק: השלב הבא יהיה כנראה 40-15 ק"מ, ויכול להיות שיהיו שלבים נוספים.
בני שיק: כרגע, בתהליך התכנוני של מוסדות החינוך, אנחנו מטפלים רק בטווח של ה-15-7 ק"מ.
בני שיק: כשזה ייגמר, או אולי יהיו דברים במקביל, נתעסק גם עם דברים שנמצאים מעבר ל-40-15 ק"מ.
בני שיק: התוכנית הזאת קיימת, היא לפחות ממופת בשלבים הראשונים, וכשהיא תהיה בשלה מספיק, היא תעלה לדיון במקום שהיא צריכה להעלות בו לדיון.
בני שיק: צריך לזכור, בנייה של מיגון זה לא מהיום למחר בבוקר, אלה תהליכים ארוכים.
בני שיק: גם הבנייה וגם הזמן שבו היא משרתת את הציבור היא טווח ארוך מאוד.
בני שיק: אנחנו מדברים על 25-20 שנה.
בני שיק: כשאנחנו בונים משהו היום, צריך להסתכל על הטווחים הארוכים.
בני שיק: לכן זה עניין שייקח זמן.
בני שיק: יעברו לפחות שנתיים עד שנגמור את כל הפרויקט במרחב של ה-15-7 ק"מ, ואם נצטרך להיכנס במקביל ל-40-15, גם את זה נדע לעשות, אבל אלה תהליכים שלוקחים זמן, ואין פתרונות אד-הוק, מעכשיו לעכשיו.
אלכס מילר: זה בסדר שהם לוקחים זמן, השאלה אם זה בכלל בתכנון.
אלכס מילר: כמה זמן לקח לכם לתכנן מ-7 ק"מ עד 15 ק"מ?
אלכס מילר: אתם עדיין בשלבים של סוף תכנון?
בני שיק: כמעט גמרנו.
אלכס מילר: כמה זמן זה לקח?
בני שיק: שלושה חודשים.
בני שיק: הבעיה היא לא התכנון, הבעיה היא להעביר את הרעיון.
בני שיק: זה החלק הקשה.
אלכס מילר: רבותי, אם אנחנו אומרים שמעכשיו יש תכנון גם לעד 40 ק"מ, וחסר כך וכך כסף, ואתם באים לכנסת ואומרים: רבותי, חסר לנו כך וכך עשרות מיליוני שקלים בשביל לבצע מיגון של עד 40 ק"מ, אנחנו נדע לפעול.
אלכס מילר: אם אנחנו אומרים עכשיו שעד 15 ק"מ יש תכנון בעלות של 80 מיליון שקל, ומ-15 עד 40 ק"מ אנחנו בכלל לא מתעסקים, אם בכל זאת נגיע להחלטה, אז נתכנן, זה ייקח עוד כמה חודשים, ואנחנו יכולים למצוא את עצמנו בעוד שנה-שנתיים בלי תכנון.
בני שיק: זו לא האמירה.
בני שיק: היה דיון שהתקיים לפני כשנה במשרד ראש-הממשלה, בראשות ראש הממשלה, על התכנון בטווח 40 ק"מ.
בני שיק: גם אז ניתנה הנחיה שקודם נבצע את ה-15-7 ונתחיל תכנון ל-40-15, ואנחנו נמצאים בשלבים של מיפוי הפערים.
בני שיק: צריך להבין שצריך לעבור בית ספר-בית ספר, גן-גן, להבין לאן זה מתפתח ולאן זה הולך.
אלכס מילר: האם התחלתם תכנון של עד 40 ק"מ?
בני שיק: באופן עקרוני התחלנו תכנון.
אלכס מילר: זה מה שאני מנסה להבין בעשר הדקות האחרונות.
אלכס מילר: רבותי, אנחנו בסופו של דבר מחפשים כאן רציונל.
אלכס מילר: לא יכול להיות שאנחנו נמצאים באי-ודאות עד כדי כך גדולה שאפילו אין תכנון.
אלכס מילר: אם משרד הביטחון אומר: רבותי, התחלנו בתכנון, ואם בתוך שלושה חודשים הספקתם לעשות עד 15 ק"מ, יכול להיות שבעוד חצי שנה, לפחות נראה את התכנון הלאה.
אלכס מילר: גם שם צריכה להתקבל החלטה אסטרטגית, האם עושים אטימה שהיא אטימה כמו שעשיתם עד 7 ק"מ או שעושים כמו שעשיתם עד 15 ק"מ.
אלכס מילר: שוב, אנחנו נמצאים פה במצב שטווח הטילים עולה, ההרס של אותם טילים הרבה יותר גדול, ואני חושב שיכולים להיות פה מצבים שיכול להיות שלא הבאתם אותם בחשבון מבחינת התכנון, ועלולה להיות קריסה טוטלית של המערכת.
אלכס מילר: לזה אנחנו לא צריכים להגיע.
אלכס מילר: פה צריך אנשי מקצוע שיגידו לנו: זה מה שתכננו, את זה צריך לבצע בשביל לספק ביטחון לילדי ישראל לטווח המיידי, לפחות בטווח המיידי, וזה התקציב שדרוש, תפעלו כדי להביא את התקציב הזה.
אלכס מילר: זו כבר אמירה שהיא אמירה שונה ממה שקורה היום.
אלכס מילר: היום יש איזה תקציב, ונגיד, עשיתם עד 15 ק"מ, כשטילים בכלל יורים לכיוון באר-שבע וגדרה, והטווחים האלה הופכים להיות כבר לא רלוונטיים לטווח המיידי.
אלכס מילר: פה צריכה להיות הערכת מצב למה שהגענו בתקופה של השנה-שנתיים האחרונות, כאשר יש שינוי דרמטי בכל מה שנוגע לטווח הטילים מארגוני הטרור, ויכול להיות שהרבה יותר קל לכם להיכנס לעזה ולמחוק את החמאס.
אלכס מילר: אולי זה יהיה הרבה יותר זול.
יהודית בלום: אני מפקחת המחוז.
יהודית בלום: אנחנו נמצאים בסוג של שגרת חירום, ואנחנו נותנים דבר ראשון מענה רגשי.
יהודית בלום: זאת אומרת, אנחנו מאתרים תלמידים הנמצאים בחרדה.
יהודית בלום: יש הוראה שכל מחנכת וכל גננת מתקשרת לכל אחד מהילדים שלה ומנהלת אתו שיח קצר.
יהודית בלום: המחנכות והמורים הוכשרו לכך במהלך השנים, לאור הניסיון שלנו.
יהודית בלום: כשילד שנמצא בסוג של חרדה, יש גם שיח עם ההורים, יש גם הפניה ליועצת, ואם אנחנו רואים שהמצב לא בשליטה שלנו, אנחנו פונים לשירות הפסיכולוגי שנמצא ברשויות.
יהודית בלום: במענה הלימודי יש לכל בית ספר אתר, באתר נמצא המרחב הלימודי.
יהודית בלום: המרחב הלימודי הוא מרחב של כיתות.
יהודית בלום: לכל כיתה יש מרחב כזה, יש לה המיני אתר שלה עם בלוג וקשר עם המחנכת.
יהודית בלום: המורים מעבירים מטלות למידה לילדים, ובנוסף גם מטלות הפגה: סוג של משחקים, תשבצים, משהו שלא יהיה רק בתחום הלימודי.
יהודית בלום: כל ילד בממוצע מקבל שתיים עד שלוש משימות.
יהודית בלום: הלמידה היא חשובה, אבל הקשר עם הילדים הוא חשוב, כדי שידעו שאנחנו אתם, אנחנו נמצאים.
יהודית בלום: יש טלפונים של המורים אצל ההורים, ויש לכל מורה וגננת את הטלפונים של הילדים.
יהודית בלום: זה בנושא של השמירה על סוג של רצף לימודי.
יהודית בלום: בחינוך המיוחד אנחנו לא יכולים להוציא חלק גדול של הילדים מהבתים.
יהודית בלום: יש קושי גם בגלל מרחק הנסיעה, כי בתי הספר של החינוך המיוחד לא נמצאים בכל מקום ולא בכל שכונה כאמור.
יהודית בלום: אי לכך ובהתאם לזאת יש סיורים של צוותים חינוכיים וצוותים פארא-רפואיים אצל ילדים עם מוגבלות גבוהה.
יהודית בלום: חלק מהילדים שמתפקדים: קוראים, כותבים – יש גם להם אתרים מיוחדים שפיתחנו אתם בחינוך המיוחד.
יהודית בלום: התקיימה אתמול בחינת בגרות באלקטרוניקה.
יהודית בלום: זה היה בעיקר באשדוד.
יהודית בלום: זה עבר בשלום.
יהודית בלום: נתנו הארכת זמן לילדים, קיבלנו גם ילדים שאיחרו, כיבדנו את הילדים במשהו מתוק, עם שתייה, עם שיח מרגיע, לא להכניס את הילדים ללחץ נוסף.
אלכס מילר: האם שקלתם לתת איזה בונוס מכיוון שהמצב לא סטנדרטי בהיבט של הבחינה?
יהודית בלום: ב"עופרת יצוקה" היה בונוס כזה.
יהודית בלום: זה לא בשולחן שלי, אבל אני מאמינה ששר החינוך וכן הלאה ייקחו על עצמם את הבונוס, כי זה היה בעבר.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על אותם מבחנים שנעשו בטווח של הימים האלה, ויכול להיות ששלושה-ארבעה ימים אחר-כך, כאשר לא היה באפשרותם להתכונן לאותם המבחנים.
אלכס מילר: כמובן זה לא הגיוני לצפות מהתלמידים שנבחנים לבגרות – עכשיו הזכרת אלקטרוניקה, אחד המקצועות הקשים ביותר מבחינת הלימודים במערכת החינוך – כל אותם תלמידים שיושבים וחושבים שחס וחלילה תהיה אזעקה, לצפות מהם להישגים הטובים ביותר בצורה רגועה.
אלכס מילר: זה דבר לא הגיוני.
אלכס מילר: מבחינת המערכת ומבחינת אותם התלמידים אני חושב שדווקא במצב הזה צריך להיות כאן צעד של משרד החינוך שיאזן מול המצב הנפשי הלא פשוט שהם עוברים למול ההישגים שהם צריכים להשיג.
אלכס מילר: בסך הכול אנחנו מדברים על המשך דרכם, ולא יכול להיות שבגלל המצב הביטחוני המשך דרכם קדימה בחייהם ייפגע בצורה משמעותית, כי הם לא הצליחו להתמודד עם המבחן בגלל המצב הביטחוני.
יהודית בלום: הילדים האלה שנבחנים באלקטרוניקה ונבחנים היום בתקשורת טלוויזיה, הנדסת תוכנה וקולנוע ותקשוב אלה ילדים בכיתות י"ג, גם הילדים שנבחנו באלקטרוניקה אתמול.
יהודית בלום: זה לא מקל, כי כשאדם נמצא בחרדה יש לו קושי לתפקד רציונאלית ולאסוף את עצמו וגם להתכונן בבית כשהבית בלחץ.
אלכס מילר: בדרך כלל כל מי שלומד בי"ג אלה עתודאים, שעם אותם הציונים שהם מקבלים הם צריכים להתקדם הלאה למערכות הביטחון.
אלכס מילר: כמובן אם הם נכשלים שם, זה פוגע בהמשך דרכם.
אלכס מילר: פה צריכים להיות מאוד זהירים וקשובים למצב שנוצר.
אלכס מילר: נוצר מצב לא פשוט בכלל.
יהודית בלום: אני מקבלת את זה.
אלכס מילר: מבחינת המורים.
אלכס מילר: בישיבה הקודמת דיברנו על כך שאותם המורים שנמצאים בדרום הארץ צריכים לקבל הכשרה מיוחדת למצבי החירום.
אלכס מילר: אז היה משהו מעורפל מאוד בכל הסוגיה הזאת, וביקשנו שיהיה איזה שינוי.
יהודית בלום: אני אדבר על מה שאני מכירה מהמחוז.
יהודית בלום: אצלנו המורים הוכשרו בשלוש תוכניות וגם מחנכי הכיתות, בעיקר מחנכי הכיתות, בתוכנית חוסן של שפ"י, בתוכנית צל"ח – צוות לשעת חירום – וכישורי חיים.
יהודית בלום: גם היועצות הוכשרו, גם מחנכי הכיתות וחלק מהתלמידים המקצועיים.
יהודית בלום: התוכניות האלה הופעלו עם הילדים, כיוון שאנחנו נמצאים, אני אקרא לזה בזהירות רבה, ב"כוננות מסוימת", כדי שיינתן מענה רגשי.
יהודית בלום: אני חושבת שהקושי המהותי ביותר הוא בפאן הרגשי, גם בגני הילדים.
יהודית בלום: הילדים מופחדים, אני יכולה להעיד מהנכדים שיש לי, מהלחץ שיש לילדים, מהפחד.
יהודית בלום: מצד שני, הם הופכים את זה לסוג של הומור, הם מחקים את הצלילים של האזעקה והם צוחקים אחד מהשני, כי הם נבהלים אחד מהשני.
יהודית בלום: זה סוג של הומור מסוים בין הילדים הקטנים.
יהודית בלום: יש תוכניות כאלה, הוכשרו מחנכות, הוכשרו יועצים.
יהודית בלום: באשקלון למשל השירות הפסיכולוגי פיתח תוכנית מאוד מעניינת של חיזוק הידע של המורים בתחום הפסיכולוגי והנחיה שלהם כיצד לדבר בטלפון עם ילד בצורה מקצועית יותר, משהו שהמורים לא ידעו.
יהודית בלום: זה סוג של פיילוט, אנחנו נלמד אותו, והוא כנראה ישתלב גם עם התוכניות של שפ"י.
אריה מור: אני אשלים בנושא הזה.
אריה מור: יש תוכנית חירום רב-גילאית בכל בתי-הספר, בשיתוף פיקוד העורף, והתוכנית הזאת כבר עובדת שנה בכיתות ב' ו-ג'.
אריה מור: בשנת תשע"ב יוכנסו על-פי התוכנית גם כיתות י"א.
אריה מור: זה דבר אחד.
אריה מור: דבר שני, שינינו את השיטה ובמקום להכשיר רק את המורים הספציפיים, המחנכים, התוכנית כרגע בתשע"ב והלאה, על-פי אגפי הגיל: יסודי, חטיבות ביניים ועל-יסודי.
אריה מור: ההכשרה תתבצע לכל סגל ההוראה בבית הספר, בשעות השהייה, כחלק מאופק חדש.
אריה מור: הנחיות כאלה מטעם המינהל הפדגוגי יצאו במערכת.
אריה מור: דבר נוסף שעשינו, אמרתי את זה בישיבה הקודמת, הנושא של תוכנית של 60 שעות לכל רכזי הביטחון והבטיחות והחירום הבית-ספריים.
אריה מור: למשל, באשקלון יש קבוצה של מורים שכבר התחילו את ההכשרה הזאת.
אריה מור: אנחנו כרגע אחרי 37 קבוצות הכשרה שרצות, כשמתוכן 20 שעות פיקוד העורף, כך שיהיה ממונה הג"א בכל מוסד.
אריה מור: התוכנית הזאת תסתיים בתוך שלוש שנים.
אריה מור: כלומר, מאפריל הנוכחי 50 קורסים כבר מתוכננים, עובדים עם גאנט מסודר יחד עם פיקוד העורף והמכללה שעושה את ההכשרה מבחינתנו, כדי לתת את המענים גם לתלמידים, גם לעובדי ההוראה בתוכנית החירום הרב-גילאית וגם לרכזים.
אלכס מילר: שאלה נוספת.
אלכס מילר: בישיבה קודמת נחשפנו לכך שיש כל מיני מוסדות חינוך פיראטיים שקמים ללא אישור - - -
יהודית בלום: של עמותות.
אלכס מילר: ללא אישור, ללא מקלטים וכו', ויש פה סכנה ממשית מיידית לאותם ילדים.