GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קונסטנטין שוויביש: אבל מה לא חוקי בזה, שבתי-ספר, אחרי הצהריים, אשר עומדים ריקים, אנחנו יכולים לתת לילדים אפשרות להתפתח ולהשלים את מה שהם לא מקבלים מאותם מורים שיש להם מספר שעות מוגבל לפני הצהריים.
קונסטנטין שוויביש: מה לא חוקי בזה?
קונסטנטין שוויביש: מה פשע בכך?
קונסטנטין שוויביש: ומה משרד החינוך יכול לעשות בזה, אם הוא לא נותן לנו לפחות נוהל מסודר, אני לא שותפתי בשום וגם לא שמעתי על הליך שמביא להסדרת הכנסת גורמים חינוכיים, לא פוליטיים.
אלכס מילר: ודרך אגב, רק שתדעו לכם, שהיום אפשר לעשות גוף קיצוני שהוא גוף חיצוני חינוכי, אבל הוא פוליטי.
אלכס מילר: אבל הוא לא מצהיר על זה.
אלכס מילר: אני רואה כבר כל מיני חברות בת, אפשר להגיד את זה, מעמותות פוליטיות.
קריאה: מכבסות מילים.
אלכס מילר: רבותיי, תכף אני אסכם.
אהוד פלג: אני מסתכל פה על הדיון ואני מוצא שאנחנו כורכים ביחד ארבע סוגיות שונות שכל אחת מהן צריכה להידון בנפרד.
אהוד פלג: הסוגיה הראשונה היא פיקוח.
אהוד פלג: ברור שכל מה שקורה במסגרת מערכת החינוך, צריך להיות גורם מפקח במערכת החינוך שישלוט על זה.
אהוד פלג: הסוגיה השנייה היא מה קורה בשעות בית-הספר ומה קורה אחר-הצהריים, שני דברים שונים.
אהוד פלג: מה בזכות משרד החינוך לקבוע שיקרה במהלך שעות בית-הספר, זאת סמכותו כי זאת אחריותו ומה ההורים יכולים לקבוע, כדי לתת העשרה לתלמידים אחר-הצהריים.
אהוד פלג: סיפור נפרד.
אהוד פלג: דבר שלישי זה מה שהמורה הצעיר הזה תרם לדיון ואני מברך אותו, על עצם העובדה שהוא תופש את תפקידו כמחנך, שאני רוצה לראות יותר מוטיבציה כזאת שמביאה מורים למערכת החינוך, ולצערי הרב, לצערי הרב, הסוגיה שעולה פה ועולה דרך אגב, והיא צריכה להיות סוגיה מרכזית, אולי לא בדיון כזה, זה מה האג'נדה החברתית ערכית שצריך משרד החינוך לתת לתלמידים.
אהוד פלג: אני קיבלתי בעבר, כשהייתי, כשעסקתי בנושאים האלה, קיבלתי הזמנה מבית-ספר ביאליק בטורונטו, ושמתי לב ללוגו של בית-הספר ואמרתי – זה צריך להיות הלוגו של כל בית-ספר בישראל והלוגו כלל את הכיתוב – זה ביתר היוצר לנשמת האומה.
אהוד פלג: איפה אנחנו רואים לוגואים כאלה או מחויבות כזאת בבתי-ספר בישראל?
אהוד פלג: איפה אנחנו רואים דגשים כאלה?
אהוד פלג: אז זאת סוגיה נוספת.
אהוד פלג: הסוגיה הבאה זה העומס שמוטל על המורים, ההכשרה שהם מקבלים ומה הם לא מקבלים, האם מישהו הגדיר את תפקיד המחנך וגם הגדיר את ההכשרה הייעודית לתפקיד המחנך ונותן אותה, או שיש איזה חלל שלתוכו נכנסות עמותות שתורמות יכולת חינוכית ייעודית, שהיא מבורכת, היא לא קשורה לעובדה שאם הם רוצים לעבור בשערי בית-הספר, משרד החינוך צריך לאשר את זה, כדי שתהיה בקרה.
אהוד פלג: אבל מה שהן עושות היום, הן נכנסות לחלל שקיים, כי אם לא היה קיים, לא היו קמות העמותות האלה.
אהוד פלג: ולכן אנחנו כורכים פה ביחד כמה דברים ואני לא מתיימר בזמן הקצר שיש לי פה, לבוא ולפתור כל אחת מהבעיות.
אהוד פלג: אבל חשוב שלפחות נכיר בעובדה שכל אחת מהסוגיות האלה, דורשת דיון בפני עצמו, כי היא סוגיה חשובה, שיש לעסוק בה ובהתאם לזה, גם להסדיר אותה.
אהוד פלג: אבל אני מצטרף פה לקריאה לא לשפוך את התינוק ביחד עם המים מצד אחד, ולראות בחשיבות של הצורך לעסוק הרבה יותר בחינוך הערכי בדלת הראשית, כמצדיקה דיון בוועדה הזאת, אולי במועד אחר.
אלכס מילר: כן, אני אתן למשרד החינוך ואני רוצה לסגור.
חיים הלפרין: אני רוצה להגיב רק לשני דברים שנאמרו פה.
חיים הלפרין: שתי נקודות.
חיים הלפרין: שתי הערות שנאמרו פה.
חיים הלפרין: אחת, המורה החביב שדיבר על זה שהוא חושב שמרכז העשייה של מורים היא חינוך וכולנו פה גם תומכים וגם שמחים לאותו מורה יש גם מנהל או מנהלת בית-ספר שהחליטה שהיא רוצה שעוד גופים יתערבו.
חיים הלפרין: כלומר, אי-אפשר לראות פה רק איזה נקודת מבט אחת.
חיים הלפרין: זה דבר ראשון.
חיים הלפרין: דבר שני, הערה שנאמרה פה לגבי קרן קרב וההשלכות של זה בתור מופקד על תוכנית קרב במשרד, אני יכול לומר שזה לא נכון.
חיים הלפרין: כלומר, העובדות הן שהתוכנית היא מפוקחת על-ידי המשרד, נקבעת על-ידי המשרד ואכן להגיד שהגופים האלה לא תורמים כלום ומשיתים הכל על המדינה, זה לא מדויק.
אלכס מילר: רבותיי, אני רוצה לסכם קודם כל, אני, לפי מה שאני הבנתי כאן, אנחנו נמצאים פה בערפל מוחלט בכל מה שקורה במערכת החינוך מבחינת הגופים שנכנסים לתוך בתי-הספר.
אלכס מילר: גם אם זה בשעות הבוקר, הצהריים והערב.
אלכס מילר: עצם העובדה שהילדים נחשפים לגופים שבחלקם יש מצב שבמקומות מסוימים הם נפסלו והם ממשיכים לעבוד במקומות אחרים, זה אל"ף.
אלכס מילר: דבר שני, שלא מפוקחות, דבר שלישי, שחלקם גם עלולות לעבוד כנגד מטרות החינוך המוגדרות בחוק חינוך חובה ודבר רביעי, שבעצם, אני גם זיהיתי שמופעלות על-ידי, בדרך מסוימת, בשביל לקדם מטרות אחרות פנימיות של עמותות כאלו ואחרות.
אלכס מילר: אז בשביל שהדבר הזה באמת יבוא לסדר, אני קודם כל, כנראה שאלך ליזום הצעת חוק שתדרוש מכל גוף חיצוני, גם מה שקשור, אנחנו נאחד את זה, גם משרד החינוך וגם השלטון המקומי וכל הנושא של בעלויות.
אלכס מילר: כל גוף שרוצה להיכנס לשטח של בית-ספר לעבודה בפרונט, מול ילדים, או מול מורים, יצטרך לדווח ולקבל אישור.
אלכס מילר: יצטרך לדווח ולקבל אישור.
אלכס מילר: כל גוף שנפסל על-ידי משרד החינוך, במקום כזה או אחר, יהיה עליו אסור להיכנס לשום בית-ספר בארץ.
אלכס מילר: הרי היתה סיבה למה שפסלתם אותם, איך זה יכול להיות שבבאר-שבע הוא נפסל ובחיפה הוא כן נכנס?
אלכס מילר: מה, פתאום, הרי זה לא הגיוני, נכון?
אלכס מילר: אז קודם כל, אם יש לכם גופים, אני כבר מבקש מכם, אם יש עמותות וגופים שנפסלו על-ידי משרד החינוך, להוציא את כל הגופים האלו לכל בתי-הספר, הם לא נכנסים ומי שעכשיו נמצא, שיצא משם החוצה.
אלכס מילר: כי אם שם תפשתם ובבית-ספר אחר לא דיווחו לכם, אז הוא ממשיך לעבוד.
אלכס מילר: וגם כן עבודה, כל מה שקשור, אתם יכולים לחלק את זה.
אלכס מילר: יש לכם פעילות של השתלמות מול מורים, זה אל"ף.
אלכס מילר: יש לכם פעילות שהיא פעילות חברתית ופעילות חינוכית של עמותות, זה בי"ת.
אלכס מילר: יש לכם פעילת של פעילות תרומות.
אלכס מילר: עכשיו, גם בנושא הזה, מי מפקח היום?
אלכס מילר: יש פיקוח על הנושא של תרומות לבתי-ספר?
אלכס מילר: מישהו מפקח על זה?
אלכס מילר: אם אני עכשיו, אלכס מילר, יש לי כמה שקלים בצד, אני בא עכשיו לבית-ספר ואני תורם לבית-הספר, מישהו יכול למנוע?
אלכס מילר: מישהו בודק אותי?
אלכס מילר: ואז אני אומר – אני תרמתי, אני רוצה פעם ביום שעה שכל בתי-הספר ישב באודיטוריום ויקשיב למה שאני אומר.
אלכס מילר: מישהו יכול למנוע ממני לעשות את זה?
משה דקלו: מנהל בית-הספר.
אלכס מילר: מנהל בית-הספר?
משה דקלו: רק מנהל בית-הספר.
אלכס מילר: שפתחת לו נגיד כיתת מחשבים, הוא יגיד לי לא?
אלכס מילר: אנחנו, כולנו יודעים שהיום בתי-ספר זה יעד מרכזי לגופים שרוצים לנצל, להיכנס לשם.
אלכס מילר: הם מנצלים את המצב של הפרצה בחוק.
אלכס מילר: תאמינו לי, אני לא בא אליכם בטענות, אני לא בא אליכם בטענות.
אלכס מילר: אני בטוח שאתם תבקשו וכל משרד החינוך יודע שאתם נמצאים שם וגם מודה לכם על עבודתכם.
אלכס מילר: אבל תאמינו לי, מה שקורה בחלק מהמקומות, זה פשוט דבר שאנחנו חייבים להפסיק.
אלכס מילר: אני, כאשר ראיתי את הדו"ח של שתי"ל, אני אומר לכם, אני הייתי בשוק.
אלכס מילר: פעילות מקוונת של גוף, באג'נדה פוליטית מכוונת, ובדרך איך הם הולכים לעשות את זה?
אלכס מילר: להיכנס חוגי בית של גננות, של מורים, לדבר אתם, לנסות.
אורלי ארז לחובסקי: לדבר על מה?
אורלי ארז לחובסקי: על זכויות אדם?
אלכס מילר: מה זה על זכויות אדם?
אורלי ארז לחובסקי: על מה?
אורלי ארז לחובסקי: מעניין אותי מה כל-כך זעזע אותך.
אלכס מילר: מה זעזע?
אלכס מילר: יש להם אג'נדה פוליטית שלהם, נטו, שלהם.
אורלי ארז לחובסקי: על מה היתה התוכנית?
אלכס מילר: לא, זה לא משנה.
אורלי ארז לחובסקי: לא, זה משנה.
אלכס מילר: זה משנה?
אלכס מילר: אם יש לי אג'נדה, תקשיבי, גברתי, אם יש לי אג'נדה פוליטית שלי, לגוף שלי, אני מגייס גננות ואני מגייס מורים, שבשעות החברה שלהם מקדמים את האג'נדה הפוליטית שלי, של הגוף שלי, זה דבר פסול במערכת החינוך.
אורלי ארז לחובסקי: תלוי מה התוכנית.
אלכס מילר: תלוי?
אלכס מילר: אם זה מתאים – זה בסדר, אם זה לא מתאים, זה לא בסדר?
אורלי ארז לחובסקי: לא, אם התוכנית ראויה.
אלכס מילר: יש מטרות חינוך.
אלכס מילר: המורה בישראל יעבוד לפי מטרות חינוך ולא לפי המטרות של הגוף הפוליטי ולא לפי מטרות של עמותה פוליטית ולא לפי המטרות של אותם אנשים שכביכול תורמים לגוף הזה.
אלכס מילר: יש תוכנית לימודים.
אלכס מילר: תקשיבו, אני אומר דבר מאוד פשוט – משרד החינוך מנהל את המערכת שלו לפי ההחלטות המקצועיות של ועדה מקצועית, חד-משמעית.
אלכס מילר: כל מי שמנסה להתערב ולשנות את זה, פועל כנגד המשרד, פועל כנגד זה.
אלכס מילר: אם אותו גוף, יש לו הצעות, בבקשה, שיגיש את התוכניות לימוד שלו לגוף, לוועדה מקצועית של משרד החינוך, וינסה לשנות את הדרך של קבלת התוכנית הלימודים, אין לי שום בעיה.
אלכס מילר: אם באזרחות, אם באזרחות רוצים ללמד שיכתבו ירושלים שוחררה ולא, ובמקום זה ירצו לכתוב שהיא נכבשה, ירושלים?
אלכס מילר: אבל לא בדרך של להיכנס דרך העמותה וללמד את המורים שזה מה שהם צריכים ללמד, אלא דרך משרד החינוך.
אלכס מילר: אם משרד החינוך מחר יקבל החלטה שבספרי האזרחות צריך לכתוב במקום שחרור ירושלים כיבוש ירושלים, זה החלטה של משרד החינוך.
קריאה: איך הודעת הסיכום הזאת קשורה לכל מה שהיה בדיון, הרי היה פה דיון.
אלכס מילר: אתה גם רוצה לשבת במקומי, אולי?
קריאה: לא, אני רק שואל.
אלכס מילר: אתה יכול לנסות, אין בעיה.
אלכס מילר: טוב, רבותיי, זה העניין.
אלכס מילר: אני מבקש, קודם כל ממשרד החינוך לעשות הערכת מצב סביב הגופים שנכנסים, אני שוב חוזר לעניין שגופים שנפסלו, אנא, להוציא אותם מחוץ לכותלי כלל בתי-הספר וממה שקורה שלאותן עמותות שמזוהות בפעילות הפוליטית שלהן, כזו או אחרת, אני אבקש לבדוק פעמיים את דרכי הכניסה למערכת החינוך.
דב חנין: במיוחד בחינוך הממלכתי דתי, שהוא זירה לחינוך פוליטי ואידיאולוגי חסר תקדים.
אלכס מילר: זה בעניין זה ושוב, בקשר לנושא של הצעת החוק, אנחנו ננסח אותה ואני אשלח לכם.
אלכס מילר: הצעה לסדר היום, דיון מהיר, החלטת ועד ראשי האוניברסיטאות להדיר את מקצועות מדעי החברה ממתן בונוסים לבגרויות, אנחנו עשינו ישיבות כאן גם בעניין של המדעים המדויקים, גם בעניין השפה הערבית והיום אנחנו בעניין הזה.
אלכס מילר: אז אני אתן לחבר הכנסת חנא סוויד אשר ביקש דיון מהיר וקיבל אישור של נשיאות הכנסת, לנמק את בקשתו, אנחנו בפרוטוקול 578.
חנא סוייד: כפי שאמרת, אדוני היושב-ראש, מדובר בהחלטה של ועד ראשי האוניברסיטאות, לשנות את המדיניות של הבונוסים לגבי מקצועות הבחירה, כאשר מדובר בכך שמקצועות כמו מדעי חברה, יבוטלו עבורם הבונוסים שהאוניברסיטאות נהגו לתת.
חנא סוייד: זה בוודאי יפגע, יש לזה השלכות רוחב והשלכות לכל הכיוונים, שאני חושב שזו החלטה לא ראויה וצריך לפעול נגדה ולטרפד אותה וזה, אדוני, ממספר סיבות.
חנא סוייד: קודם כל, אני חושב שכאן מדובר בהחלטה שהיא לא החלטה ערכית.
חנא סוייד: אינני חושב שמישהו רצה להגיד כאן שמבחינה ערכית מדעים מדויקים הם יותר חשובים ממדעי החברה.
חנא סוייד: זו אמירה מאוד מסוכנת, אם מישהו אומר את זה ככה.
חנא סוייד: יכול להיות שהכוונה היא שרוצים לקשור יותר בין מקצועות ואופי של מקצועות לבין סיכויים לעבוד ולתרום לכלכלה.
חנא סוייד: יכול להיות שזו סיבה וזו סיבה מוצדקת, אבל עד מידה מסוימת, אם היא מבוצעת באופן מידתי.
חנא סוייד: לכן, אני חושב שצריך כאן לשלול ולצאת נגד, אם במידה ומישהו נגיד יש כאן החלטה ערכית, ולדרג מקצועות ולתת להם משקל יותר ממקצועות אחרים, זו אמירה לא נכונה ולא מקובלת בשום פנים ואופן, צריך להתווכח על ההשלכות הכלכליות וההשלכות של התעסוקה, של ההחלטה הזו.
חנא סוייד: אני חושב שפגיעה במקצועות החברה, אדוני היושב-ראש, יש בה פגיעה בדמוקרטיה, בחינוך לדמוקרטיה.
חנא סוייד: גם במקצועות מדויקים כמו פיסיקה והנדסה ורפואה ואם אפשר לחשוב על רפואה כמדע מדויק, אבל מדעים באופן כללי, מה שחושבים שהיום מאפשר לאנשים לקבל כלים יותר אפקטיביים למצוא עבודה ולתרום לכלכלה, גם אנשים ככאלו צריכים לקיים דיונים, לעשות פרזנטציות, לכתוב דו"חות, ולכתוב מאמרים מדעיים שמבלי ההכרה והידיעה האמיתית של מדעי החברה ומדעי הרוח, זה לא יעבוד וזה לא יצליח ואנחנו נקבל אנשים שהם, לא רוצה להגזים, אבל כמו רובוטים, משהו כמו רובוט, שהוא יכול לחבר ולהחסיר ולעשות לוגריתמים, אבל רוח – אין.
חנא סוייד: זה נטייה בעצם וזה כיוון הידרדרות, הייתי אומר, להשכלה גבוהה ללא רוח, ללא מדעי רוח וחברה, אני אומר זה השכלה גבוהה ללא רוח.
חנא סוייד: בקטע הזה ובשלב זה, אדוני היושב ראש, אני רוצה להתריע לצד כמובן עוד הרבה דברים אחרים שאולי תהיה לי הזדמנות אחר-כך להגיד אותם, אני רוצה להתריע גם על ההשפעות החברתיות כלכליות של ההחלטה הזו.
חנא סוייד: בואו נהיה אמיתיים.
חנא סוייד: אני חושב שבדרך-כלל סטודנטים, שהולכים לתחום הזה של מדעי הרוח והחברה, הם בדרך-כלל סטודנטים שבאים מרקע חברתי כלכלי, נמוך.
חנא סוייד: מוחלש.
חנא סוייד: כי בדרך-כלל, סטודנטים שבאים מרקע חברתי כלכלי חזק, יש להם את הכלים ויש להם את האפשרויות, באלף ואחת שיטות, להיות חזקים יותר במדעים מדויקים, ובמדעים שמזכים או בנושאים, במקצועות שמזכים בבונוסים.
חנא סוייד: עיקר הסטודנטים, אני לא עשיתי מחקר, אבל אני חושב, יש לי יסוד חזק לחשוב שעיקר הסטודנטים שהולכים לכיוון הזה, הם באים משכבות חלשות.
חנא סוייד: מה ההחלטה הזו תגרום?
חנא סוייד: ההחלטה הזו תגרום להקטנת הסיכוי של אותם סטודנטים להתקבל באוניברסיטאות, לא חשוב למה.
חנא סוייד: ללמוד היסטוריה, ללמוד שפה, ללמוד כל מקצוע אחר.
חנא סוייד: והאם זו הכוונה שלנו בתקופה הזו?
חנא סוייד: שאנחנו עומדים בה?
חנא סוייד: אנחנו כולנו מדברים על סגירת פערים.
חנא סוייד: הדבר הזה וההחלטה הזו, תגרום לפעירת, להגדלת הפערים הקיימים.
חנא סוייד: ולכן, זה לא רק החלטה שהיא בתחום ההשכלה הגבוהה ובתחום החינוך, אלא בתחום החינוך שיש לו השלכות מיידיות על התחום החברתי כלכלי, ולכן אני מתריע שזו החלטה של אליטיסטים, של אנשים ששייכים לעשירון העליון או לאחד אחוז העליון, שההשלכות השליליות שלה תהיינה על השכבות החלשות.
חנא סוייד: יש פה החלטה שהיא רעה מבחינה חברתית וכלכלית והיא אנטי שכבות חלשות והייתי מוסיף לזה – היא אנטי פריפריה.
חנא סוייד: ולכן, צריך להימנע מזה.
חנא סוייד: מפליא אותי מאוד שזה בעצם, שזו החלטה לגבי כל האוניברסיטאות.
חנא סוייד: מה זה, הטכניון, יש לו אותם פרמטרים מקבלת סטודנטים כמו אוניברסיטת חיפה, נגיד, אין כאן דיפרנציאציה בין האוניברסיטאות השונות מבחינת המיקום הגיאוגרפי, אופי המקצועות שהאוניברסיטאות מלמדות, אופי הסטודנטים שמתקבלים, הרקע החברתי כלכלי שלהם, הקרבה לפריפריה, ריחוק מהפריפריה.
חנא סוייד: מה זה, כל האוניברסיטאות אותו דבר?
חנא סוייד: הייתי יכול אולי במידה זו או אחרת לחשוב, אם אני לא רוצה להיכנס לצד הערכי שאני שולל כמובן העדפה של סוג מסוים של מקצועות על מקצועות אחרים, הייתי מוכן לחשוב על ההיבטים וההשלכות הכלכליות ולהגיד – OK.
חנא סוייד: בואו.
חנא סוייד: אוניברסיטת חיפה זה לא הטכניון.
חנא סוייד: אוניברסיטת בר-אילן זה לא אוניברסיטת באר-שבע בפריפריה.
חנא סוייד: בואו נחשוב על דיפרנציאציה מסוימת בין האוניברסיטאות השונות.
חנא סוייד: אבל לשים את כולם, בסל אחד, ולבעוט בהם בבעיטה אחת, במיוחד הכוונה לסטודנטים שתיארתי אותם שבאים בעיקר ממעמד חברתי כלכלי נמוך, זה לא מקובל.
חנא סוייד: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חותר לכך שאנחנו נקבל כאן החלטה והמלצה למשרד החינוך, לא לקבל את ההמלצה של ור"ה, בשום פנים ואופן.
אלכס מילר: ועד ראשי האוניברסיטאות, מי נמצא כאן?
אלכס מילר: בבקשה, בואו תסבירו לנו בדיוק.
אלכס מילר: אני כבר באמת, מותש מכל העניין הזה שקשור לבונוסים.
מסעוד גנאים: אם התשובה שלה תהיה כמו בערבית שזו רק הצעה ואין החלטה ושר החינוך, זה בסדר.
אלכס מילר: רגע, חבר הכנסת גנאים, אני אסביר לכם.
מסעוד גנאים: כך היתה התשובה.
אלכס מילר: רבותיי, או שתקבלו החלטה ותפסיקו להגיש את זה בכל מיני מישורים, לבדוק את הרוח הציבורית איך מתייחסים לעניין הזה ואני גם, אני, אני לא מבין.
אלכס מילר: יושבים כאן אנשים, גם שואלים אותי שאלות, שולחים לי אס.
אלכס מילר: אם.
אלכס מילר: אסים.
אלכס מילר: הרי אתם מבינים שבסופו של דבר, בן-אדם שהולך ללמוד סוציולוגיה, גם אם תעשו את כל הרגולציות שבעולם, הוא לא ילמד כימיה או פיסיקה.
אלכס מילר: נכון או לא? הרי זה מובן.
אלכס מילר: אז בסופו של דבר, מה יקרה?
אלכס מילר: גם לא תמצאו את הפיסיקאים, גם לא תמצאו אותם, וגם לא יהיו לכם את אלו שלומדים סוציולוגיה, כי הם ינסו איכשהו ככה, בין לבין, לתמרן באיזה מדעים שהם ככה אולי תתנו, תזרקו איזה עצם בין לבין.
אלכס מילר: תראו, תכף אנחנו נגיע למשרד החינוך.
אלכס מילר: אני חושב שההמלצות כבר מזמן קיימות, נכון?
אלכס מילר: צריך גם, עדיין לא?
דבורה מרגוליס: דווקא ניסיתי, העברתי גם חומרים לחבר הכנסת סוויד וניסיתי להסביר שעדיין, באמת, עדיין אין החלטה ואני מצטערת ששוב תשובה שאני צריכה לבוא אתה, הסיטואציה היא כזאת – סוף דצמבר התקיימה ישיבה של הצוות הבין אוניברסיטאי למדיניות קבלה שהוא הגוף שמונה מטעם ור"ה לרכז את הנושא הזה, תכף אני אגיד איפה, מה היו ההמלצות.
דבורה מרגוליס: בתחילת ינואר העברנו את ההמלצות האלה למשרד החינוך.
דבורה מרגוליס: תשובתו מאמצע ינואר התקבלה, שהעסק אצלו באמת נמצא בעבודת מטה, אם יש פה נציג של משרד החינוך, בטח הוא יוכל להגיד יותר טוב ממני וכרגע הנושא נמצא בבחינה במשרד החינוך, כך שהמלצות – יש, החלטה סופית – אין.
דבורה מרגוליס: משרד החינוך טרם סיים את העבודה הפנימית שלו ומדובר, אני משערת, אולי סביב החודש או חודשיים, עד שזה יסתיים ולכן הדיון הזה קצת, שוב, טרם זמנו.
דבורה מרגוליס: לאחר מכן, בכל מקרה, תהיה גם איזו שהיא פרוצדורה שצריכה לקרות בוור"ה.
דבורה מרגוליס: ההמלצות המשותפות או לא משותפות או לא ברור עוד מה יגיד משרד החינוך, אז אנחנו נצטרך ללמוד את זה גם כן, יגיעו לדיון בפורום הרקטורים של ור"ה, שזה ראשי, הראשים האקדמיים בכל המוסדות האוניברסיטאיים ולאחר מכן זה יגיע לדיון במליאת ור"ה, שכוללת את הנשיאים ומנכ"לים, לצורך העניין.
דבורה מרגוליס: שמנכ"לים פה, לעניין האקדמי הזה, פחות רלוונטיים, כמו שאתם בוודאי מבינים.
דבורה מרגוליס: אז פרוצדוראלית, לא, אין עדיין תשובה, אין עדיין החלטות.
דבורה מרגוליס: מה שאני יכולה להגיד לכם זה מה בינתיים היו ההמלצות של הצוות הבין אוניברסיטאי שהועברו למשרד החינוך.
דבורה מרגוליס: מה קורה אם בצד של משרד החינוך?
דבורה מרגוליס: לצערי, אין לי שום מידע נוסף.
דבורה מרגוליס: ההמלצות היו כאלה.
דבורה מרגוליס: רק מילת הקדמה.
דבורה מרגוליס: מדובר על עבודה של חודשים שנערכה ברמת ראשי החוגים, ראשי הפקולטות השונות, דיקנים והרקטורים בכל המוסדות האוניברסיטאיים.
דבורה מרגוליס: כל מוסד קיים התדיינות פנימית אצלו, לגבי סוג אותם מקצועות שהוא חושב שצריך להעניק להם בונוס, כשהמשמעות של הבונוס היא לא מי ימצא עבודה, או ירוויח יותר כסף, זה ממש לא מעניין את האוניברסיטאות, אלא איזה סוג ידע ינבא הצלחה אקדמית באוניברסיטה, כשאני מדגישה שהמטרה העליונה של האוניברסיטאות בצד ההוראה היא לייצר חוקרים, לייצר את הנובליסטים הבאים, וכו' וכו'.
דבורה מרגוליס: כך שזה היה השיקול.
דבורה מרגוליס: איזה סטודנט ייכנס בשערי האוניברסיטה, יוכל לסיים את התארים השונים ולהגיע בסוף ולהיות החוקר המעולה ביותר שאפשר לייצר כאן.
דבורה מרגוליס: ההמלצה לגבי המקצועות, לאחר שנבדקו כל הפרמטרים והיתה התייעצות עם ראשי החוגים וכל ראשי המערכת הפנימית בכל אוניברסיטה.
מסעוד גנאים: היעדים של האוניברסיטאות שונים מהעדים, חזון, של משרד החינוך?
מסעוד גנאים: נובליסטים זה יעד חדש, אני לא יודע.
דבורה מרגוליס: אני יכולה לדבר בשם ור"ה.
דבורה מרגוליס: האוניברסיטאות רוצות לייצר חוקרים.
דבורה מרגוליס: זה מה שמעניין אותם בהקשר הזה והן רוצות לכן לקבל את הסטודנטים.
אלכס מילר: מתי להערכתכם תהיה המלצה סופית בכל מה שקשור לבונוסים על ידי ועד ראשי האוניברסיטאות?
דבורה מרגוליס: כרגע שוב הכדור נמצא אצל משרד החינוך.
אלכס מילר: יש לי הרגשה שמתרחבת מיום ליום, שאתם לא הולכים לקבל את ההחלטה.
אלכס מילר: רומן פרס, סגן ראש עיריית יקנעם, בבקשה.
רומן פרס: תראו.
רומן פרס: עשינו קצת שיעורי בית ובהחלט אפשר להבין גם נימוקים של ור"ה בעניין הזה, אבל אני מאוד מוטרד, אדוני היושב-ראש, מדבר אחד.
אלכס מילר: תסביר למה ביקנעם זה דבר עקרוני.
רומן פרס: ביקנעם זה דבר עקרוני, אני חושב שבכל הארץ זה דבר עקרוני, כי שליש מהתלמידים בתיכון שלנו הם לומדים באותה מגמה ויש ישובים שקצת פחות, יש ישובים שקצת יותר וכמו שציינתי את זה, אדוני היושב ראש, אלה שבחרו, תלמידים שבחרו לבוא לאותה מגמה, אז הם מן הסתם לא ילכו ללמוד לא פיסיקה ולא ביולוגיה וכדומה, ובהחלט, אף אחד לא אמר שמדינת ישראל לא צריכה יותר סוציולוגים ואנתרופולוגים ואנשים שבהמשך ילכו למסלול הזה.
רומן פרס: אני רוצה לומר, אנחנו אלופים משום מה, במדינת ישראל, לקבל החלטות של קצוות.
רומן פרס: פעם התכנסו, פעם החלטנו שיש לנו פה בעיה למשל בהוראת מתמטיקה, אז התכנסה ועדה של מומחים והחליטו שמהיום, אחד פלוס אחד יהיה כחול.
רומן פרס: ואז כמה שנים זה היה כחול ואחר-כך הבינו שזה גרם נזק בלתי הפיך ושינו את זה שזה הפך להיות שוב פעם שתיים.
רומן פרס: אז היום התכנסה ועדה והחליטו שהמקצועות האלה, שמגיעים אנשים עם חוסר ידע לאקדמיה.
רומן פרס: אז יכול להיות שמגיעים אנשים עם חוסר ידע לאקדמיה וחייבים פה לטפל ולבדוק את כל מערכת החינוך ולטפל באותה בעיה, אבל ממקום אחר.
רומן פרס: אנחנו לא יכולים לפגוע בזכות של התלמידים, של הילדים, להחליט מה ללמוד וברגולציה הזאת, בכוחנות הזאת, שיחליט מחר משרד החינוך אם חס וחלילה תקבל את ההמלצה של ור"ה, אני אומר לכם, זו תהיה פה פגיעה לטווח ארוך ובעוד כמה שנים אנחנו פתאום נגלה שחסרים לנו אנשי מקצוע בתחומים לא פחות חשובים מאותן מגמות שרוצים כן לפתח ולחזק אותן ושוב פעם תתכבד איזו ועדה ותקבל החלטה כן להחזיר את הבונוסים.
רומן פרס: רק שהנזק כבר ייגרם.
רומן פרס: אני מאוד מקווה, אני מאוד מאוד מקווה, אני קיבלתי, היתה פה בהחלט, השמועות כבר יצאו, וקיבלתי אין ספור פניות, גם מאלה שצריכים בשנה הבאה לעלות למגמה והילדים אומרים חד משמעית, אם לא יהיו בונוסים, הם לא יגיעו לשם.
רומן פרס: הם לא יגיעו לשם.
רומן פרס: הם רואים בזה מסר שלא רוצים אותם.
רומן פרס: אז אני קורא לך, אדוני היושב ראש ולשר החינוך, באמת לפעול ולדחות את זה לאלתר מכיוון שחבל.
רומן פרס: יפה שעה אחת קודם, מכיוון שאנחנו בכל-זאת נגיע למצב כי עוד כמה שנים נצטרך לשנות את ההחלטה הזאת.
אלכס מילר: אני אשאל את משרד החינוך, האם בכוונתכם בכלל לקבל את ההמלצות הנוגעות בסוגיה הזו, כי לפי מה שנראה לי, ור"ה עושים את מה שהם עושים ואתם בסופו של דבר תקבלו החלטה שונה לחלוטין ממה שהם ממליצים.
רחלה שיפר: אני חושבת שיש שיחה בין הגורמים.
רחלה שיפר: אני מנהלת אגף א' תוכניות אסטרטגיות בחינוך לערכים, במשרד החינוך.
אלכס מילר: יש החלטות שהתקבלו כבר, שאנחנו צריכים לדעת מהן?
רחלה שיפר: אני מרכזת גם את עבודת המטה בעניין הזה.
רחלה שיפר: אז ראשית, אני רוצה להדגיש ולומר ששר החינוך מחויב לקביעת מדיניות בנושא הזה.
רחלה שיפר: זאת אומרת, זה לא דבר שמנסים למסמס אותו.
רחלה שיפר: לא בטרם תושלם עבודת המטה שנעשית גם בימים אלה, נעשתה ונעשית, ועוד יש איזה פרק זמן שנזדקק לו, באופן מאוד יסודי, במשרד החינוך, לבדיקת המשמעויות המערכתיות של שינוי, כלשהו, של שינוי בהענקת הבונוסים.
אלכס מילר: את אומרת, אם אתם מזהים שיש השלכות מערכתיות הרבה יותר גדולות ממה שבעצם חשבתם בכל השינויים האלה, יכול להיות שבכלל כל השינוי הזה הוא הרבה יותר בעייתי מערכתית, מאשר יביא את המטרה שמחפשים אותה באוניברסיטאות.
רחלה שיפר: אני לא יכולה להתייחס לזה נקודתית, מפני שנמצאים במהלך עבודה.
רחלה שיפר: דיונים במשרד.
רחלה שיפר: יש פגישות.
אלכס מילר: אבל אנחנו פעם אחת בכל אותם דיונים אנחנו רוצים לשמוע לפחות משהו שאתם הגעתם לאיזו שהיא הסכמה ביניכם.
אלכס מילר: הרי אתם לא, שכל דבר, זה לא משא ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית, שהכל פתוח עד שלא סגרו הכל.
מסעוד גנאים: איזה משא?
מסעוד גנאים: עכשיו אין.
אלכס מילר: תמיד זה איפה שהוא שם באוויר.
אלכס מילר: אבל יש דברים שאתם, נגיד, יש דברים שהם בהסכמה, יש דברים שהם פחות בהסכמה.
אלכס מילר: יש דברים שאתם כביכול הסכמתם עליהם והם כבר בעניין של ממשיכים הלאה לדברים אחרים ועל זה יש, אנחנו פשוט צריכים להבין, לאיזה כיוון אתם בכלל הולכים.
אלכס מילר: יש פה איזה שהיא אי-ודאות כללית.
אלכס מילר: לא רק בהיבט של ערבית או של מדעים מדויקים או של מדעי הרוח.
אלכס מילר: איפה יש הסכמה, בנושא של שינוי המדיניות, כלפי העניין של הבונוסים, בין משרד החינוך לבין ועד ראשי האוניברסיטאות.
אלכס מילר: אתם יכולים להגיד בנושא הזה כבר אנחנו הגענו להסכמות, אנחנו כבר ממשיכים הלאה לנושאים אחרים.
רחלה שיפר: ממתינים לקבלת תמונה מלאה.
מסעוד גנאים: יש לי שאלה, אולי עקרונית, ותשיבי אחר-כך.
מסעוד גנאים: מה הקו המנחה של משרד החינוך בכל העניין של מדיניות הבונוסים?
מסעוד גנאים: האם אותו קו של ור"ה, שמכונת פרסים ונובליסטים ומשהו כזה, או החזון של משרד החינוך ללמד לערכים, לפלורליזם, לכל הדברים האלה.
מסעוד גנאים: האם הקו המנחה שלכם, במדיניות הזו, הוא אותו קו של ור"ה או לא? זו השאלה לפי דעתי, העיקרית.
מסעוד גנאים: כי יש סתירה פה, לפי דעתי, בין מה שרוצה ור"ה, לבין החזון של משרד החינוך.
אלכס מילר: מה שחבר הכנסת גנאים רוצה לשאול, האם העדיפות שלכם זה שכטמנים או פרסים?
מסעוד גנאים: לא, אני מדבר תחילה כמחנך לשעבר, שנית, אני שמעתי מהשר או סגן השר, לא יודע מי היה בדיון, הוא אמר שהוא הקפיא את כל המהלך.
מסעוד גנאים: כך הוא אמר.
מסעוד גנאים: אז הוא מוקפא?
רחלה שיפר: נכון, עד שתושלם עבודת המטה שהיא נעשית בשניים-שלושה ערוצים עיקריים.
רחלה שיפר: אחד זה בחינת הדיסציפלינות השונות וההשפעה של שינוי בשיטת הבונוסים, על המערכת של החינוך בעל-יסודי, מערכת החינוך העל-יסודי.
רחלה שיפר: הדבר האחר הוא השלכות של זה על כוח-אדם בהוראה, זה לא עניין של מה בכך.
רחלה שיפר: כלומר, גם לאחר שאתה מחליט או אומר – אני חושב שהמקצוע הזה הוא החשוב מכל, מה יקרה עם המורים?
רחלה שיפר: האם יהיו למערכת הכלים לענות על הצרכים שהשתנו.
אלכס מילר: מצד שני, אם משהו אחר שאתם מורידים ממנו, אז זה פחות היענות ואז אותם מורים ימצאו את עצמם ללא עבודה.
רחלה שיפר: זה שני המסלולים, כלומר שני צדדים שונים של המטבע.
רחלה שיפר: אנחנו במקום אחד יכול להיות שיצטרכו יותר מורים, לא ברור, בודקים, אם יש מספיק, כמה לומדים בשנים האלה והאלה, ויוכלו לצאת לשוק וכמה פחות.
רחלה שיפר: זו נקודה באמת באמת מאוד יסודית ומצד שני, כמה אנשים ייפלטו לשוק בחוסר יכולת לממש את היכולות שלהם.
מסעוד גנאים: וההשלכות החברתיות כלכליות שאני הצבעתי עליהן.
רומן פרס: אדוני היושב-ראש, יצטרכו עכשיו 2,500 גננות בשלוש שנים הקרובות, אולי זו ההזדמנות.
רחלה שיפר: אני חושבת שחשוב שאני אציין גם שמתקיימים, התקיימו ומתקיימים דיונים בפורומים שונים שבוחנים את הנושא הזה של שינוי שיטת הבונוסים, במטרה להגיע למתווה מיטבי שייתן גם מענה.
אלכס מילר: מתי פעם אחרונה התכנסתם?
רחלה שיפר: לפני שבועיים.
אלכס מילר: ומתי הפעם באה?
רחלה שיפר: אבל כשאני מדברת התכנסנו, זה לא אני עם השר והמנכ"לית, זה עוד לא הפורום המחליט.
רחלה שיפר: נעשו דיונים גם עם הארגונים השונים, עם המפקחים של המחוזות, עם מנהלי בתי-ספר על יסודיים מכל הארץ, עם מגוון מאוד רחב.
אלכס מילר: טוב, הבנו.
רוני שפירא: שלום וברה, אני מחליפה את סתיו ארז בהתאחדות הסטודנטים.
רוני שפירא: אני קודם כל אדבר בשם עצמי.