GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה מולה: האם יש בתי ספר ממלכתיים-דתיים בעיר נתניה, חוץ מהזרמים בהם לא נמצאים בהם תלמידים יוצאי אתיופיה?
אביטל לאופר: אין אף בית ספר ממלכתי-דתי בעיר נתניה, שהוא באמת ממלכתי-דתי, שאין בו תלמיד יוצא אתיופיה, כמובן שהתמהיל משתנה.
שלמה מולה: בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, כלומר המדינה מממנת, האם אתם הפנתם תלמיד או תלמידה והם אמרו שהם לא מקבלים?
שלמה מולה: יש בתי ספר כאלה?
אביטל לאופר: צריך שקודם כל הילד יגיד שהוא רוצה ללכת לשם.
שלמה מולה: אני מקשה בכוונה, כי זה בדיוק מה שהיה לנו עם פתח תקווה.
שלמה מולה: יש בתי ספר של הציונות הדתית, שהם מאוד "אליטיסטיים", אני מדבר כעת על הממלכתי-דתי שלהם שיש שם חלוקה, כלומר המוכרים שאינם רשמיים ולא מדובר על הזרמים החרדים.
שלמה מולה: השאלה היא, האם יש בתי ספר כאלה שהמדינה מממנת אותם ואליהם שלחתם, כי אתם רוצים אינטגרציה, ואמרו שלא קיבלו אותם.
שלמה מולה: האם יש בתי ספר כאלה וכמה הפנתם ואמרו לכם שהם לא מקבלים?
אביטל לאופר: התשובה היא לא, אני גם אסביר למה.
אביטל לאופר: אצלנו אין בתי ספר "המוכר שאינו רשמי" ששייכים לזרם של הציונית דתית, אין אצלנו בתי ספר "אליטיסטיים" כדוגמת פתח תקווה.
אביטל לאופר: בתי הספר שיש לנו של "המוכר שאינו רשמי", אלו כל מיני רבנים שאני לא יודעת מה הם מלמדים שם - - -
מהרט דניאל: אבל מהות השאלה במקרה של פתח תקווה, כשהם לא רצו לקבל השר והמנכ"ל, הזמינו אותם לשמוע ובפועל היה עליהם לקבל.
אביטל לאופר: השאלה היא, אם יש ילדים שרוצים ללכת לשם.
שלמה מולה: אני אגיד לך שאני מאוד מעריך את מה שאמרת, זה נכון.
שלמה מולה: אני חושב שלהסתתר מאחורי רצונם של הורים זה לא בסדר.
שלמה מולה: כשאין להם את הבחירה הם לא יודעים מה לבחור, איך הם ילכו?
שלמה מולה: השאלה האם מעמידים את הבחירה בכלל?
שלמה מולה: זאת בעצם השאלה.
אביטל לאופר: אני לא יכולה לשלוח בלב שקט ילד לבית ספר של "המוכר שאינו רשמי", כשאין לי שם שום פיקוח, אני לא יודעת מה מלמדים, לא יודעת מה הילד יקבל שם.
אביטל לאופר: אני אומרת לך, שאלו לא בתי ספר אליטיסטיים, אין לי שום מידע מהם לומדים.
אביטל לאופר: החלפת יו"ר – היו"ר אלכס מילר
נסים זאב: אין מצב שדוחים ילדים אתיופים.
אביטל לאופר: אני גם לא יודעת אם הילדים אתיופים רוצים להגיע לשם, לא היה מצב של ילד מהעדה האתיופית שביקש ללכת לשם.
אלכס מילר: סליחה, איך אפשר לקיים כך דיון?
אברהם ליפשיץ: אני רוצה להגיד, שחבר הכנסת שלמה מולה הציג את הדברים בצורה נכוחה ואני מזדהה עם כל מילה שהוא אמר.
אברהם ליפשיץ: כמי שמייצג את משרד החינוך, אני יכול לומר שהוא מייצג את מדיניות השר, ממש מילה במילה.
שלמה מולה: למרות שאני לא בקואליציה שלו.
אברהם ליפשיץ: שמעתי קודם, שחבר הכנסת כץ רוצה להעביר אותך לאיחוד הלאומי, כך שאני לא יודע לאן אתה רוצה להגיע.
אברהם ליפשיץ: אני אומר את זה בחיוך, אבל בשמחה גדולה.
אברהם ליפשיץ: מדיניות השר היא בדיוק כפי שאמר חבר הכנסת שלמה מולה, לא נאפשר לבתי ספר הומוגניים שברובם הרוב המוחלט הם תלמידים עולים מאתיופיה.
אברהם ליפשיץ: זאת הייתה הצהרת הכוונות שלו אותן הוא מממש אחת לאחת.
אברהם ליפשיץ: המנכ"לית שמובילה את המהלך הזה בבדיקה שגרתית ומסודרת מול כל מנהלי המחוזות איך הדברים מסתדרים בשנה ובשנתיים ולא יותר מזה, כיצד נייצר מצב שתהייה אינטגרציה נכונה, אינטגרציה בריאה, אינטגרציה אמיתית.
אברהם ליפשיץ: אמר לי אחד ההורים בפתח תקווה 'לא בשביל זה הגענו מאתיופיה'.
אברהם ליפשיץ: אתה אמרת את זה קודם והתרגשתי לשמוע, 'הגענו מאתיופיה כדי להיות חלק אינטגראלי ומוביל בחברה הישראלית'.
אברהם ליפשיץ: אני שמח על המדיניות הזאת ואנחנו שותפים לה הלכה למעשה.
אברהם ליפשיץ: זה נכון בכל הארץ ועכשיו ניגע בנתניה.
אברהם ליפשיץ: בשיתוף פעולה מלא עם עיריית נתניה, אני רק אחדד את הנקודות שאמרה חברתי דוקטור אביטל לאופר סגן ראש העיר.
אברהם ליפשיץ: כשיש ארבעה בתי ספר שהם מעל 50% תלמידים עולים מאתיופיה לצד העובדה האזורית, הנושא הובהר בסיבות שהועברו כאן, בחרנו בקפידה דרך שיחה עם הורים, בשיחה עם הארגונים כולל בשיתוף פעולה מלא, כולנו שותפים.
אברהם ליפשיץ: בחשיבה משותפת גם עם הרשות, חשבנו שבית ספר סיני הוא זה שצריך להיות שמוטמע ומלווה להיכנס לתוך מערכת החינוך.
אברהם ליפשיץ: אני רוצה לומר במשפט כי זה לא הזמן להרחיב, כשמפזרים בית ספר זה להעביר קופסאות וחברת נעליים, זה העצמת התלמידים, זה לווי התלמידים, זה הטמעתם בצורה נכונה, זה ליווי במשך שנה-שנתיים בהמשך, זה להוסיף יועצת חינוכית כדי שיהיה ליווי מקסימאלי לתלמידים, להורים.
אברהם ליפשיץ: הדברים נעשים בצורה מסודרת ומובהקת ברגישות רבה ובהעצמה גדולה של התלמידים.
אברהם ליפשיץ: יש בית ספר אחד שאביטל לא הזכירה, בית ספר שחל.
אברהם ליפשיץ: משרד החינוך התחייב לבנות בניין חדש לבית הספר הזה, ליד שני בתי ספר די חדשים באותו אזור שבו הוא ממוקם.
אברהם ליפשיץ: בשנת תשע"ד, במערך של שנתיים מהיום, התלמידים יתפזרו בשלושת בתי ספר באותו אזור, באופן שווה של תלמידים עולים יוצאי אתיופיה יחד עם התלמידים הישראלים הוותיקים.
אברהם ליפשיץ: זה מהלך של שנה וחצי מהיום.
אברהם ליפשיץ: קודם כל נדאג שתהייה אינטגרציה מלאה, נכונה, בריאה לשמחת כולם.
אברהם ליפשיץ: אני אומר אינטגרציה ושאף אחד לא יחשוב לרגע, בתפיסתנו, שמישהו עושה טובה למישהו כולם יוצאים נשכרים.
אברהם ליפשיץ: אנחנו אומרים, כולם מקבלים עליהם עול מלכות שמיים מזה, כולם מקבלים, מי שקיבל את העולים והעולים שקיבלו את הותיקים - כולם יוצאים נשכרים.
אלכס מילר: סליחה, לפני שתמשיך להתייחס למה שאתה רוצה , תתייחס לשאלתי.
אלכס מילר: האם אתם מכירים את התכנית שבנו בעיריית נתניה והאם אתם מגבים אותה?
אברהם ליפשיץ: אנחנו מכירים היטב.
אברהם ליפשיץ: לא רק שאנחנו מגבים את התכנית, אנחנו שותפים מלאים לעשיית התכנית.
אברהם ליפשיץ: מי שמתבונן בתכנית, אני אומר שעשינו אותה יחד עם הארגונים בסוג דעת - - -
אלכס מילר: חוץ מנתניה, אם יש לכם תכנית מסודרת בנושא הזה אחרי אין-סוף ישיבות שעשינו כאן בוועדת חינוך?
שלמה מולה: זאת אומרת שיש לך ארבעה בתי ספר ובפתח תקווה היה אחד כזה, יש עוד עשרים בתי ספר.
שלמה מולה: איפה אתם בדו-שיח?
אלכס מילר: אנחנו יכולים לשבת כאן כל שבוע על עיר אחרת.
אלכס מילר: ביקשתי בעבר שאם יש רשות שאינה מוכנה לעשות את מה שעושים למשל בנתניה, לשתף פעולה, תבואו ותגידו.
אלכס מילר: בכל דרך אפשרית אני מעדיף לשבת כאן עם תכנית ולפקח על ביצוע התכנית מאשר לפתוח את עיתון ידיעות אחרונות בבוקר ולראות את הדברים המזעזעים שכתובים שם.
אלכס מילר: בשיא הרצינות אני אומר לכם כי בכל פעם שאני פותח את העיתון ואני רואה דברים, בין אם זה בבית שמש, בקריית מלאכי או חיפה.
שלמה מולה: הבעיה של בית שמש קיימת, היא לא נפתרה עד היום.
אלכס מילר: אני יודע, ראש עיריית פתח תקווה מעדיף להחליף אותי בראשות וועדת החינוך, מאשר לפתור בעיות של החינוך בפתח תקווה.
אלכס מילר: בסופו של דבר, אנחנו יודעים גם להתמודד עם הדברים האלה.
אלכס מילר: אני מבקש ממשרד החינוך, הרי בסופו של דבר אנחנו מחפשים רציונאל ואת החינוך הטוב ביותר שניתן לתת להם במדינת ישראל.
אלכס מילר: אני לא מוכן להתמודד עם רגולציה מכוונת על פי רצונות אישיים של ראש עיר כזה או אחר כלפי ילדי ישראל.
אלכס מילר: אם הצלחתם בנתניה לכו למקומות אחרים.
שלמה מולה: אתה נותן יותר מדי קרדיט לנתניה.
אלכס מילר: הוא אומר שהוא מגבה אותם ויש תכנית, הלוואי שבכל עיר היה כך.
גדי יברקן: צריך לדעת שיש חורים בתכנית, צריך לדעת לדבר עליהם.
אלכס מילר: בסדר אדוני, אנחנו לא חיים בשוויץ, תכף אתן להגיב.
אברהם ליפשיץ: בוא נסיים עם התכנית.
אברהם ליפשיץ: אני רוצה לומר לך בגדול, אם תרצה אפשר להציג את זה, בסך הכללי במדינת ישראל, כפי שאני יודע, אני לא יודע על איזו בעיה מיוחדת באחת הרשויות.
אברהם ליפשיץ: במשך שנה-שנתיים הקרובות מדיניות השר הולכת להתממש.
אברהם ליפשיץ: ראיתי בישיבות צוות של הנהלת המשרד שהן הולכות להתממש באופן נכון ומושכל.
אברהם ליפשיץ: המנכ"לית מובילה את זה הלכה למעשה, זה נבדק לאורך כל הדרך.
אברהם ליפשיץ: לגבי נתניה השאלות והמורכבות היו יותר גדולים וגם שם מצאנו מוצא, בשאר המקומות הדברים הרבה יותר פשוטים לדעתי ולכן הדברים מתממשים.
אברהם ליפשיץ: אני אסיים לגבי נתניה בעוד משפט אחד.
אברהם ליפשיץ: אני רוצה לחזק את המהלך ולומר כשאתה מסתכל על ארבעה בתי ספר, בית ספר אחד שעכשיו הזכרתי בית הספר שהחל משנת תשע"ד הוא יהיה מפוזר עם שלושה בתי ספר כך שהפיזור, האינטגרציה תהייה נכונה, בריאה, מושכלת וכל אחד ימצא במקומו.
אברהם ליפשיץ: זה דבר אחד שנפתר שכדאי שנזכור אותו, עם מבנה חדש של משרד החינוך.
אברהם ליפשיץ: בתי ספר טובים, כל הקהילה מעורה בבתי ספר.
אברהם ליפשיץ: שני בתי הספר עם מגמה - אני אגיד את זה במשפט אחד - המגמה הצמחה מלמטה.
אברהם ליפשיץ: פתיחת אזורי רישום מבוקרים במובן שמגיעים תלמידים, עכשיו אנחנו עובדים על זה ונעשים ערבי הורים, ערבי תלמידים ורשויות.
אברהם ליפשיץ: בתי ספר שפירא הוא בית ספר מצוין, בית ספר על-יסודי, כמו שנאמר למעלה מ- 30% עולים, כמו גם בית ספר ריגלר הוא מגיע להישגים גבוהים מאוד בבגרות בארץ כולל בנתניה.
אברהם ליפשיץ: בית ספר שפירא הוא זה שיאמץ, יש בו מגמת חלל, מגמות טכנולוגיות מפותחות, הוא יאמץ את בית ספר רמב"ם יחד עם עמית.
אברהם ליפשיץ: אנחנו רואים בזה בשורה שאנחנו מקווים שהציבור ילך עם כיתות א' ב' ובית הספר הזה יצמח כלפי מעלה ומהלך של כמה שנים קדימה תהייה אינטגרציה נכונה ובריאה עם תכנית מסודרת של המשרד.
אברהם ליפשיץ: כמו שאמרתי לשמחתנו הרבה, הדבר הזה נעשה בשיתוף פעולה מלא עם עיריית נתניה, עין בעין עם תקשוב של המאה ה -21 לכל דרום העיר וגם דברים נוספים.
אברהם ליפשיץ: השמחה הגדולה שלנו שלאורך כל מהלך הפעולה בכל הישיבות, בכל הדיונים, בכל המורדות והעליות הכל נעשה יחד עם הארגונים, בשיתוף פעולה בהתייעצות, במחשבה משותפת.
אברהם ליפשיץ: אני חושב שצריך לברך על זה.
אלכס מילר: גדי יברקן, יושב ראש מטה המאבק לשוויון חברתי, בבקשה.
גדי יברקן: בוקר טוב.
גדי יברקן: לפני הכל, יש לומר כל הכבוד לחבר הכנסת שלמה מולה, שביקש ויזם את הדיון הזה.
גדי יברקן: בנוסף, אני רוצה להגיד מילה טובה לשר החינוך על מינויה של פנינה גאדי, למועצה להשכלה גבוהה.
גדי יברקן: זו אחת מנקודות ההתקדמות.
אלכס מילר: אדוני, אתן לך רמז קטן, בוועדת חינוך לא מפרגנים.
אלכס מילר: תאמין לי.
אלכס מילר: בבקשה, נתניה, בעניין של בית הספר, איפה הבעיות מבחינתך, איך אתה רואה את הסוגיה הזאת ומה צריך לעשות.
גדי יברקן: ישבתי כאן ושמעתי את מה שנאמר, גם את דבריה של סגנית ראש עיריית נתניה, שאומרת "אנחנו גאים בזה שאנחנו הקולטים הכי גדולים במדינת ישראל של 16 אלף יוצאי אתיופיה".
גדי יברקן: אני רוצה לשאול שאלה אחת מאוד פשוטה, האם את יכולה להגיד לי כמה תימנים יש בנתניה?
גדי יברקן: כל עיר יודעת מה מספר אתיופים עד הילד האחרון בצבע, בתעודת הזהות.
גדי יברקן: לכן הגישה איתה באים לטפל בנושא של הקהילה, היא קודם כל הצבע.
גדי יברקן: אנחנו יודעים בדיוק בכל עיר כמה אנשים יש.
גדי יברקן: אם בסיפור הזה, כשמנסים לפתור את הבעיה אחת ולתמיד עם חזון לטווח הארוך, מלכתחילה מגדירים את הנושא הזה כבעיה.
גדי יברקן: יהודי אתיופיה הם לא בעיה, הם אזרחים במדינת ישראל וחשוב שהם ייקלטו במדינה לטובת המדינה, לא לטובתנו, אנחנו כבר פה.
גדי יברקן: ברגע שמגדירים את הקהילה במספרים בודדים, אפשר להגיד על כל דבר, עובדה שאני לא יודע כמה תימנים או אשכנזים יש מדינה, אבל אני יודע כמה אתיופים יש.
גדי יברקן: ברגע שאנחנו צובעים תרתי משמע בצבע, אנחנו לעולם לא נפתור את הבעיה הזאת.
נסים זאב: גם בעליה הרוסית יודעים כמה רוסים הגיעו.
אביטל לאופר: כמה צרפתים יש בעיר נתניה, אני גם יכולה לומר לך.
גדי יברקן: אני עדיין לא ידעתי שיש בעיית קליטה בחינוך בעיריית נתניה.
גדי יברקן: אנחנו יודעים, אבל אין להם את בעיית קליטה של החינוך.
גדי יברקן: אני חושב שאם היום לא יפתרו את הבעיה של גני הילדים - זה מתחיל בגן - - -
גדי יברקן: אני מציע שאת הסיפור הזה, כמו שמשרד החינוך עשה תכנית, יש לי הערות ותיקונים על התכנית, אבל לפחות משהו נעשה.
גדי יברקן: לא יתכן שעיר מסוימת, לאו דווקא נתניה אלא בכל עיר, יעשו מה שהם רוצים.
גדי יברקן: אם יש כאן בית ספר או מגזר כזה או אחר שלא רוצה לקלוט סקטור מסוים, אז בבקשה לסגור לו את רישיון העבודה.
גדי יברקן: לא יכול להיות מצב, שנגיע בכל שבוע לדיון בוועדת החינוך או בכל וועדה אחרת להתחנן שיקלטו את הילדים שלנו לבית הספר, אין מצב כזה.
גדי יברקן: יש כאן את הפעילים המקומיים בנתניה, שבוודאי יגידו מה שיש להם.
גדי יברקן: לדעתי זה פוגע באמת בביטחון העצמי של דור העתיד, הילדים, לא יתכן שילד יתקבל רק בגלל שעשו דיון בוועדת החינוך בכנסת כדי שהוא ילמד בבית ספר.
גדי יברקן: מונעים את הזכות הבסיסית ביותר של ילד במדינת ישראל, ללמוד איפה שהוא רוצה.
גדי יברקן: לצורך העניין, קובעים לו מהי היכולת שלו, מה גבול היכולת שלו, שמים לו תקרת זכוכית עוד מהגן.
גדי יברקן: מה אתם מצפים מהאנשים האלה?
גדי יברקן: לאן הם יגיעו אחר כך?
אלכס מילר: גיל אליאס, בבקשה.
גיל אליאס: רציתי להגיד שכל מי שיושב כאן, כולנו צבועים.
גיל אליאס: הרבה אתם לא יכולים לעשות, כי כל הבעיות הן בעיות שהיו עוד קודם בין הממסד הדתי לחילוני.
גיל אליאס: פשוט הכנסתם אותנו לתוך הסכסוך הזה, כאשר מי שנפגע מכל הדבר הזה זו האוכלוסייה החלשה, אנחנו מוגדרים כאוכלוסייה חלשה.
גיל אליאס: אתם משחקים בזה "פינג פונג".