GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: אתם חייבים להבהיר בצורה חדה וחלקה, מי יכול להיכנס ומי לא.
אלכס מילר: תנו אישור, מה הבעיה?
אלכס מילר: לבוא ולבחון, כל גוף וגוף, מה מטרותיו, מה הם עושים, ואם הוא חיוני מבחינתכם, תנו לו להיכנס, אין לנו שום בעיה עם זה.
אלכס מילר: אבל אתם חייבים לבדוק.
אלכס מילר: נכנסים לכם גופים שפועלים בצורה מכוונת לקידום אג'נדה פוליטית.
אלכס מילר: מה, אנחנו עכשיו נהפוך את בית-הספר, כל אחד מי שיש לו אפשרות ומכיר מנהל, להכניס תוכן פוליטי?
אלכס מילר: אנחנו לא נצא מזה.
אלכס מילר: הרי יש לכם אפשרות להשפיע על זה.
אלכס מילר: חד וחלק, להוציא חוזר מנכ"ל.
אלכס מילר: אם לא יהיה חוזר מנכ"ל, אנחנו נחוקק חוק שמחייב, מחייב כל מנהל, לדווח בצורה מסודרת, למפקחת, על כל גוף שנכנס.
אלכס מילר: על כל גוף שנכנס.
אלכס מילר: ואז משרד החינוך יודע ואני מאמין שהמפקחות או המפקחים יודעים מי כן ומי לא.
אלכס מילר: מה הבעיה לעשות את זה?
אלכס מילר: למה צריך ללכת כל הזמן מסביב ולנסות למצוא חן אצל כל אחד ואחד?
אלכס מילר: זה הדבר הכי טריוויאלי שנדרש.
אלכס מילר: ומה הבעיה לבוא ולבדוק כל גוף וגוף?
אלכס מילר: הרי אתם לוקחים איזה שהיא כותרת, עושים על זה, ולא מעניין.
אלכס מילר: בפועל, מה בתכל'ס הגוף הזה עושה מסביב.
אלכס מילר: הרי זה לא גופים קטנים, זה גופים גדולים.
אלכס מילר: תבדקו בכלל מאיפה מקבלים תרומות.
פניה קירשנבאום: האמת שהגדרת הכל מאוד יפה ואני רק רציתי להוסיף ולשאול – הרי כשאנחנו מכניסים למסגרת כזאת או אחרת, נגיד מסגרת חינוכית, כל גוף חיצוני, אני חושבת שעל המפקחים, מנהלים, על אלה שמובילים את האסטרטגיה, המדיניות, במשרד החינוך, צריכים לבדוק, האם הארגון הוא ישראלי, האם הוא רשום בכלל במדינת ישראל?
פניה קירשנבאום: מאיפה הארגון הזה מקבל תרומות?
פניה קירשנבאום: כי ברור שבעל המאה הוא בדרך-כלל גם בעל הדעה.
פניה קירשנבאום: האם הוא מגיש דו"חות לרשם העמותות?
פניה קירשנבאום: האם הגוף הזה נבדק?
פניה קירשנבאום: מתי נבדק לאחרונה?
פניה קירשנבאום: מה הפעילות שלו?
פניה קירשנבאום: או שכל מי שבא ומביא שני שקל שעוזר קצת לנו, מהצד, לא מהצד, אלא, אנחנו מכניסים אותו למערכת החינוך ולא איכפת לנו באמת, אם הוא פושע או לא משנה, פושע באי-הגשת דו"חות אפילו.
פניה קירשנבאום: אז אני שואלת – צריכים להיות קריטריונים שהם צריכים להיבדק, לא יכולים להכניס.
פניה קירשנבאום: מערכת החינוך זה משהו, זה העתיד של מדינת ישראל, אתם מגדלים את הדור הבא של מדינת ישראל.
פניה קירשנבאום: האם אתם בודקים מי שותף אתכם לדרך הזאת?
אלכס מילר: תכף, אני אתן לכם בסוף אולי להתייחס.
אלכס מילר: אמנון רבינוביץ' ביקש, כן, בבקשה.
אמנון רבינוביץ: שלום לכולם.
אמנון רבינוביץ: אני מורה בתיכון זיו בירושלים, מחנך כיתות י"א ואני רוצה לחזק מאוד את הוועדה הזאת על זה שהיא כינסה את הנושא החשוב הזה.
אמנון רבינוביץ: אני חושב שהבעיה העיקרית בזה שעמותות נכנסות לבתי-ספר, זה לא רק העמותות מהקצוות הקיצוניים.
אמנון רבינוביץ: הבעיה העיקרית זה שזה פוגע ואוכל במערכת החינוך הציבורית ופוגע בצורה אנושה במעמד המורה.
אמנון רבינוביץ: אני מלמד, באתי ללמד כי אני רוצה לחנך ילדים.
אמנון רבינוביץ: יושבים פה ילדים שרוצים ללמוד מהמורים שלהם ומי שמעביר את כל התכנים שקשורים לסובלנות עם האחר, זה איזה עמותה שעושה פה פרויקט עם הסינמטק.
אמנון רבינוביץ: מי שמעביר את כל התכנים שקשורים להכנה לצבא, זה עמותת אחריי.
אמנון רבינוביץ: מי שמעביר את כל התכנים שקשורים לזהות יהודית, זה רוח יהודית.
אמנון רבינוביץ: מי שמעביר את כל מה שקשור למסע לפולין, זה המעורר.
אמנון רבינוביץ: מי שמעביר את הטיול השנתי זה אגד.
אמנון רבינוביץ: בסוף, מה יישאר למורה לעשות?
אמנון רבינוביץ: ומורים, אני חושב, באו להיות מורים כי הם רוצים לחנך ילדים והם רוצים לחנך לאהבת האדם ויסלח לי כבוד מי שייצג פה את משרד החינוך, מי שצריך ללמד מגדר בבתי-ספר ושיהיה את הזכות לשוויון זה המורים של התלמידים ולא איזה עמותה חיצונית שתבוא ותלמד אותי על מגדר.
אמנון רבינוביץ: והדבר הזה הוא לאט לאט אוכל עוד ועוד במערכת החינוך הציבורית ופוגע בנו בצורה אנושה ולכן הבעיה הזאת זה לא איזה בעיה שולית שצריך פה רק להגביל משהו ככה בקטנה.
אמנון רבינוביץ: צריך לטפל בזה מהשורש ולחזק את מערכת החינוך הציבורית, כדי לאפשר מצב שבו לא צריך את העמותות האלה ולא, אי-אפשר, כל עמותה יכולה לבוא ולפתות את המנהל בזה שהיא תיתן לו שעות חינם.
אמנון רבינוביץ: אני חושב שהנושא הזה, הוא סופר חשוב והוא חלק ממה שאנחנו מדברים עליו הרבה בזמן האחרון, של הפרטת החינוך, הוא חלק עיקרי שאי-אפשר להפריד אותו מהעסקה לא הוגנת ואי-אפשר להפריד אותו מכל שאר החלקים וחייבים לשים את זה על המפה ולדבר ומשרד החינוך יסלח לי זה, אתם אומרים פה תשובות שהן לא קשורות לשטח.
אמנון רבינוביץ: היום, כל עמותה שרוצה, יסלח לי דקלו, כל עמותה שרוצה, יכולה להיכנס לבית-ספר והדבר הזה מאוד חמור.
אלכס מילר: שתי"ל כאן?
אלכס מילר: לא כאן.
אלכס מילר: זה מדהים אותי.
אלכס מילר: כל הישיבות, הם מתעקשים להגיע לוועדת חינוך.
אלכס מילר: אני מבקש ממך, גברתי, לא להזמין יותר את שתי"ל לוועדת החינוך.
אלכס מילר: יש לנו את עו"ד אורלי ארז לחובסקי, בבקשה.
אורלי ארז לחובסקי: שלום.
אורלי ארז לחובסקי: אני מהתנועה הרפורמית ואני מדברת ככה בשם ארגונים שעוסקים בהתחדשות יהודית, מגוון של ארגונים שעוסקים בנושא הזה ועושים פעולות העשרה בבתי-ספר.
אורלי ארז לחובסקי: אני חייבת להגיד שלא מדובר בארגונים שאף אחד לא שמע עליהם, מדובר בהרבה ארגונים שגם מקבלים תמיכה ממשרד החינוך, כדי לבצע את הפעולות האלה, במגוון הקשרים ובעוד שאני מבינה שזה נושא שדורש הסדרה, צריך מאוד - - -
אלכס מילר: שנייה, זה קצת מזכיר לי את הביטוי על הכובע שבוער.
קריאה: על ראש הגנב בוער הכובע.
אלכס מילר: אתם אמרתם.
אורלי ארז לחובסקי: לא הבנתי.
אלכס מילר: לא, לא אלייך.
אלכס מילר: אני פשוט עדיין שם.
אורלי ארז לחובסקי: אני רק רוצה להגיד שמאוד חשוב לא לשפוך פה את התינוק עם המים.
אורלי ארז לחובסקי: אנחנו היינו מעורבים, אני מברכת את משרד החינוך שלא מנסים לעשות פה איזה שהיא פעולה של זבנג וגמרנו, אלא מנסים ליצור נוהל, תוך כדי שמיעת פידבק מהארגונים שמעשירים את מערכת החינוך ועם כל הכבוד למה שנאמר פה, המורים צריכים להעביר את החומר, אבל כולנו מכירים את מצבה של מערכת החינוך, וגם אני אימא לילדים בבתי-ספר, והארגונים האלה מוסיפים לימודים מאוד מאוד חשובים, עושים תוכניות העשרה, שלולא הארגונים האלה, הילדים שלנו היו מקבלים תוכנית לימודים דלה יותר.
אורלי ארז לחובסקי: ולכן, מאוד מאוד חשוב לוודא שאנחנו לא משליכים את כל הדברים האלה החוצה.
פניה קירשנבאום: תביאו כסף למשרד החינוך ובכסף שאתם מפעילים, משרד החינוך יפעיל את התוכניות האלה.
פניה קירשנבאום: למה אתם צריכים להפעיל?
פניה קירשנבאום: אם יש לכם כסף ורוצים לעזור למערכת החינוך, תעבירו כסף למשרד החינוך ושהוא יפעיל את התוכניות האלה.
ליה שמטוב: פה משרד החינוך מעביר להם.
אורלי ארז לחובסקי: כמו שהדברים פועלים כרגע, מערכת החינוך לא בנויה לעשות את אותן תוכניות העשרה שהארגונים מציעים ולכן העובדה שהניסיון ליצור נוהל כזה נעשה בשיתוף פעולה עם הארגונים, היא מבורכת ואנחנו באמת היינו שותפים לסבב הקודם, משום מה אנחנו לא קיבלנו את טיוטת הנוהל האחרון.
אורלי ארז לחובסקי: הערנו הערות משום שהנוהל בעצם הנוהל שרצו להסדיר, היה גורם לכך שיש ארגון אחד או שניים, שזה קרן קרב ועמותה נוספת, וכל היתר בעצם לא נכנסים למערכת ואני חושבת שאפשר לשמוע פידבקים גם אחרים ממה שנאמר פה, של מנהלים, של מורים, שמברכים על הכניסה של הארגונים האלה.
אמנון רבינוביץ: בואי תראי אותם, איפה הם?
אלכס מילר: סליחה, סליחה, לא צריך להפריע.
אורלי ארז לחובסקי: איפה הם?
אורלי ארז לחובסקי: אני חייבת להגיד לך שאני הייתי בקשר עם כמה ארגונים, לא ידענו בדיוק מה הנושא היום, לא היה לנו ברור מהזימון.
אלכס מילר: אני אשאל אותך, גברתי,שאלה.
אלכס מילר: האם מבחינת הגוף שלך, יש לך בעיה לבוא לקבל אישור מסודר למערכת החינוך?
אורלי ארז לחובסקי: אין לי בעיה לקבל אישור אבל כמובן תלוי, תלוי.
אלכס מילר: את מוכנה שגוף, אם היית מקבלת אישור וגוף אחר לא מקבל אישור, האם את מוכנה שגוף שלא מקבל אישור, מסיבה כזו או אחרת, יהיה חשוף לילדים שלך?
אורלי ארז לחובסקי: השאלה היא מהו ההליך לקבלת האישור, הרי על זה הוויכוח, כי חשוב לוודא שלא ייקבעו תנאים שבעצם לא מאפשרים וחוסמים את הדרך לכל מיני ארגונים מלהיכנס.
אורלי ארז לחובסקי: עכשיו, חשוב להבין שהדברים האלה, הם קריטיים למערכת החינוך ואני חושבת שגם לבוא ולהגיד – ארגון שעושה פעולת שינוי חברתי לילדים, לא מדובר פה על איזה שטיפת מוח.
אורלי ארז לחובסקי: אנחנו צריכים לצאת מהתפישות האלה.
אורלי ארז לחובסקי: מדובר על הצגת נושאים מאוד מאוד חשובים, בין אם מדובר במגדר ובין אם מדובר ביהדות, מתוך תפישת עולם פלורליסטית והדברים האלה צריכים להיעשות.
אורלי ארז לחובסקי: והאמירה שאנחנו בעצם רוצים לחסום כניסה של כל גוף כדי לא לעשות שטיפת מוח ולהישאר במערכת שהיא עד היום לצערי היא דלה ולא מספקת, היא בטח לא הפיתרון לדבר הזה, ולכן מאוד חשוב לעשות את הדבר הזה.
אלכס מילר: תחיל מכך שאף אחד לא אמר כאן שאנחנו רוצים לאסור כניסה של גופים כאלו ואחרים, לתוך בתי-הספר.
אלכס מילר: מה שנאמר כאן, שאותם גופים שרוצים להיכנס, צריכים לקבל אישור שמבחינת משרד החינוך, הגוף שנכנס, הוא נכנס במטרה שמשרד החינוך הגדיר אותה.
אלכס מילר: ולא במטרה אחרת.
אלכס מילר: כי אם, כי אם, תחשבי לעצמך לרגע, שאותם ילדים שנחשפים לתכנים שמשרד החינוך אוסר ולא רוצה שהתכנים האלה יהיו חשופים בצורה פורמאלית לאותם הילדים, מקבלים ואף אחד לא מפקח על זה.
אלכס מילר: זה דבר שהוא לא יכול לקרות במערכת.
אלכס מילר: מערכת החינוך היא לא וולונטארית.
אלכס מילר: מערכת החינוך היא מערכת חינוך חובה.
אלכס מילר: המורים שלנו מקבלים הכשרה.
אלכס מילר: אם משרד החינוך נמצא בבעיה כזו או אחרת, שצריך לקבל החלטות להוציא למיקור חוץ נושא כזה או אחר, זה החלטה שמתקבלת, היא נעשית, אבל צריך לפקח עליה.
אלכס מילר: כי בסופו של דבר, אנחנו לא יודעים מי האנשים שנכנסים, מה הכשרתם, על מה הם מדברים, האם יש בכלל מורה שמפקח מטעם בית-ספר שנמצא בשיעורים האלו?
אלכס מילר: האם הוא שומע על מה מדברים שם, מה עושים, לאן הולכים?
אלכס מילר: אז אני, שוב אני אומר, שאם לא יהיה סדר בכל העניין הזה, אם לא יהיה פיקוח בסוגיה הזאת, אז בסופו של דבר, תאמיני לי, שאותם הגופים שיש להם מטרות שהן מטרות לא חינוכיות, שיש להם מטרות פוליטיות, גודל התרומות שהם מקבלים לקידום האג'נדה שלהם, הרבה יותר גדולה מאותה עמותה שהיא עמותה חברתית חינוכית, שבאמת רוצה להתעסק בנושא הזה.
אלכס מילר: ולהם יש הרבה יותר כוח ואפשרות להיכנס בבית-ספר, מאשר לעמותות אחרות.
אלכס מילר: הרבה יותר כוח.
אלכס מילר: תאמיני לי שהם יכולים לבוא, ואני שמעתי על כך שתרמו כאן מגרש כדורגל לבית-ספר, בשביל שעות חברה.
אלכס מילר: שמעתי כך שתורמים מחשבים לבתי-ספר, שתורמים ספרים לבתי-ספר, שנותנים מפעל הזנה לבתי-ספר.
אלכס מילר: אתם רק תבדקו מה קורה, אתם תהיו בשוק ממה שקורה היום בבתי-הספר ומי נכנס ומה קורה שם.
אורלי ארז לחובסקי: כל מה שאני אומרת הוא שצריך לוודא שלא תהיה פה צנזורה באמת של הצגת דעות מסוג מסוים, כי הדוגמאות שאתה הבאת, הן באמת נוגעות לצד מסוים של המפה הפוליטית.
אורלי ארז לחובסקי: לא נתת למשל דוגמאות של עמותות אורתודוכסיות וימניות שגם נכנסות לבתי-ספר.
אורלי ארז לחובסקי: אז צריך לעשות פה איזה שהיא בדיקה.
אלכס מילר: גברתי, החוק, החוק הוא חוק לכולם.
אלכס מילר: החוק הוא חוק לכולם.
אלכס מילר: ואם חוק מגדיר על כך שמשרד החינוך חייב לתת אישור על כל גוף שנכנס, לתוך השטח של בית-הספר, לפחות בפיקוח הרבה יותר הדוק ממה שקורה היום, זה לא משנה אם זה עמותה א' או עמותה ב'.
אלכס מילר: בסופו של דבר, בודקים אותה מבחינת הכללים שמשרד החינוך עובד בהם.
אלכס מילר: אני לא ראיתי בחוק חינוך חובה, כללים שהם נוגעים בצד אחד ולא בצד האחר.
אלכס מילר: הכללים הם כללים ברורים לכולם.
אלכס מילר: וצריך לפעול על הכללים האלה.
אלכס מילר: אם אותם הגופים רוצים לשנות את הכללים האלו – בבקשה, יש להם את הכנסת.
אלכס מילר: אפשר להגיע לכנסת, לחוקק חוק, ולשנות את הכללים של חינוך חובה.
אלכס מילר: מוזמנים.
ליה שמטוב: פה אני שמעתי ממשרד החינוך אם מזהים איזה שהוא גוף שהוא לא עובד לפי הכללים של משרד החינוך, אז לא נותנים לו להיכנס למערכת.
ליה שמטוב: מה עושים עם מנהל בית-הספר, שכן נתן?
ליה שמטוב: אני לא שמעתי מה עושים לו.
ליה שמטוב: כי לא יכול להיות שאתם, בסדר, מזהירים את הגוף, לא נותנים לו להיכנס, אבל המנהל שהוא היה מעוניין בזה, שהגיע הגוף הזה, שהתחיל לעשות את הפעילות שהם לא לפי החוזר המנכ"ל, אני בטוחה שמדינת ישראל קיימת 63 שנים, אז חוזר מנכ"ל, אני חושבת שלא מהיום ולא מאתמול, הוא ישנו וצריך להיות וצריכות להיות הוראות ברורות.
ליה שמטוב: אני חושבת שפוליטיקה משאירים מחוץ לגדר של בית-הספר.
ליה שמטוב: ובכלל, דברים כאלה, ופה יושבות עמותות, יש כאלה שאומרים שבכלל לא צריכים שייכנסו לבית-הספר, כי זה התפקיד של המורים, יש כאלה שאומרים, כמו שהגברת, מה שהם עושים את העבודה והם משלמים את זה.
ליה שמטוב: אז כל דבר כזה צריך לבדוק, אבל אין דבר כזה שטיפת מוח לילדים.
ליה שמטוב: מדברים על דברים כלליים, מדברים על האזרחות.
ליה שמטוב: שום זרם פוליטי, כזה או אחר, ולא משנה – ימני, שמאלני, הוא לא צריך להיות בתוך מערכת החינוך.
אלכס מילר: כן, חברת הכנסת וילף, בבקשה.
עינת וילף: אני רוצה להביע תמיכה מלאה בדבריו.
עינת וילף: באמת, לי לא איכפת כל-כך מה המניעים לדיון פה, לא איכפת לי ימין, שמאל, עוכרי ישראל כן או לא, אורתודוכסים או רפורמים, באמת, המצב היום הוא כזה שצריך לקבל הכרעה ואני חושבת שכן צריך לשפוך את הכל ולהגיד שלא נכנסים גורמים חיצוניים למערכת החינוך בשעות היום.
עינת וילף: אם יש דברים של העשרה ואנחנו חושבים שזה באמת מעשיר את חיי ילדינו, בבקשה שיוגדר אחר הצהריים.
עינת וילף: אחר הצהריים, פעילויות, שיממנו אז גם את השארת בית-הספר פתוח.
עינת וילף: כי מה קורה?
עינת וילף: הארגונים האלה לכאורה נותנים כסף, אבל הם לא נותנים כסף, גם נאמר כן, הם בסוף לוקחים כסף.
עינת וילף: נתחיל מזה שכל תוכנית קרב היא שערורייה.
עינת וילף: קוראים לה קרב, על שמה של צ'ארלס ברונפמן, שהוא מזמן כבר בקושי נותנים כסף, הכל שייך למדינת ישראל.
עינת וילף: מדינת ישראל נותנת את הכסף, זה התוכנית על שמם, שגם הם עוד תורמים, שהם עוד איכשהו קובעים ומנהלים.
עינת וילף: וההורים, כמובן.
עינת וילף: צריך להפסיק עם זה.
עינת וילף: בשעות היום, בשעות מערכת החינוך, כשהתלמידים מחויבים לשבת בכיתה, לא מכניסים תכנים שהם לא תכנים של מערכת החינוך, לא מלמדים אנשים שהם לא אנשי מערכת החינוך.
עינת וילף: יבוא הורה ביום הורים, וכמובן.
עינת וילף: אבל כל הדבר הזה צריך להיפסק כי גם לא נותנים באמת כסף, מנצלים כסף.
עינת וילף: לוקחים שעות ממערכת החינוך, בעצם מכריחים את הילדים, הילדים הרי בבית-הספר, ואלה השעות של מערכת החינוך.
עינת וילף: מי שבאמת רוצה לתת כסף – שייתן כסף להשאיר את בית-הספר פתוח אחר-הצהריים, עם כל כמה שזה עולה, עם השגחה של מורים, ואז אפשר תכנים.
עינת וילף: וזה יהיה חוגים ויהיו פעילויות ותהיה העשרה וגם זה דבר שתורם לצמצום פערים, לא צריך לרכוש חוגים.
עינת וילף: כאן, שכל מי שרוצה לפעול, כמובן במגבלות הסבירות – שיפעל.
עינת וילף: בתוך שעות היום של מערכת החינוך, שלא תהיה פעילות חיצונית מכל סוג שהוא.
עינת וילף: לא מעניין אותי, לא הדעות הפוליטיות, לא שום כיוון.
עינת וילף: אנחנו הגענו למימדים מחפירים ואני חושבת שהסדרה שמתחילה לדרוש אישור וכאלה, זה הליכה בכיוון לא נכון, שכן מנציח את אותה הפרטה שנמשכת כבר לפחות עשור אם לא יותר, שנעשית בעצם מתחת לרדאר.
עינת וילף: מי שבאמת רוצה לתת כסף, שייתן את הכסף במלואו.
עינת וילף: כי מי שנותן כסף, אבל הוא סומך על זה שבית-הספר פתוח והחשמל עובד ויש מורים ויש השגחה, הוא לא באמת נותן כסף.
עינת וילף: שייתן את הכסף להכל – לבית-ספר אחר-הצהריים, להשגחה, לפעילויות, ואז שמנהלים שרוצים להביא תלמידים, שיתגאו בכל מה שבית-הספר נותן, אחר-הצהריים.
עינת וילף: בשעות היום, אך ורק מערכת החינוך.
עינת וילף: אני חושבת שצריך, אתם, כאנשי מערכת החינוך, צריכים להפסיק.
עינת וילף: הרי זה גם בזבוז זמן וזה בירוקרטיה על בירוקרטיה נוספת, לבדוק, המפקח יודיע, המנהל אחראי, מי ישפוט אותו.
עינת וילף: די, אין.
עינת וילף: הכי פשוט – אין.
עינת וילף: אף אחד לא נכנס.
עינת וילף: רק הורים, ליום שיספרו על המקצוע שלהם וגמרנו.
עינת וילף: רוצים משהו?
עינת וילף: אחר-הצהריים.
עינת וילף: וצריך להחזיר את מערכת החינוך למערכת החינוך הציבורית.
עינת וילף: כי אחרת אנחנו ניכנס לבירוקרטיה, לפוליטיזציה של כל הארגונים האלה והמסר צריך להיות ברור.
עינת וילף: בבוקר, בשעות היום של מערכת החינוך, רק מערכת החינוך.
עינת וילף: אחר-הצהריים, שיהיה פתוח ושאז יממנו את הכל.
עינת וילף: ואז נראה למי באמת יש כסף לכל הדברים האלו.
אלכס מילר: כן, אבל השאלה אם פעילות אחרי הצהריים לא תשווק על-ידי בית-הספר, אז מה עשינו בזה?
עינת וילף: לא, פעילות אחר-הצהריים, שתלמידים יבואו, אבל שישלמו שבית-הספר יהיה פתוח, כל הדברים האלה, ויהיו ילדים שיעניין אותם לשמוע בנושא מסוים – יבואו לנושא המסוים.
עינת וילף: יירצו להיות פעילים בנושא אחר – יהיו פעילים בנושא אחר.
עינת וילף: אבל במהלך היום, די עם זה כבר, זה שערורייה מה שקורה בבתי-הספר.
אלכס מילר: זיו בר, שלטון מקומי, בבקשה.
זיו בר: אני אגיד שנקודת המוצא היא שגוף שנכנס בטח צריך לעבוד לפי מטרות החינוך והנקודה שאמנון ציין, צריך לשמור על מקום המורה ולחזק את מערכת החינוך הציבורית, זה נקודת המוצא של הדיון.
זיו בר: עדיין, כן צריך לשים לב לא ללכת לקיצוניות האחרת.
זיו בר: אנחנו יודעים שזו מערכת שצמאה למשאבים, גם אם נשים איזה שהוא ערפל על העיניים שלנו, זו מערכת שצמאה למשאבים.
זיו בר: יש לא מעט תוכניות שתורמות, יש תוכנית שמשרד החינוך יזם שנקראת המתנדבים בחינוך, שרואים איך אנשים עם יכולות, עם רצון טוב, גם הורים, נכנסים למערכת החינוך ותורמים.
זיו בר: גם אם אנחנו מנסים להגביל את זה, עד איזו רמה?
זיו בר: אם רק המחנך נמצא במרכז ואני כן חושב שבכל תוכנית מחנך צריך להיות בכיתה ולהיות במרכז, תנועות נוער, שהן לא בדיוק מורים, נכנסות, לא נכנסות?
זיו בר: וגם בימינו, האם זה באמת מערכת, במציאות של היום, שאפשר לסגור אותה הרמטית?
זיו בר: זה דבר שקורה?
זיו בר: הרי זו מערכת שקשה מאוד לסגור אותה הרמטית.
זיו בר: אני רוצה להתייחס, אפילו להציע כיוון של פתרונות.
זיו בר: היום אנחנו יודעים שאנחנו הולכים לכיוון של פיילוט ניהול עצמי, אנחנו נותנים יותר מקום למנהלים לקבל אחריות ולהפעיל שיקול דעת ואני מעלה שאלה – האם חקיקה, כלומר, אין ספק, אני גם לא יודע אם למנהל יש את כל הכלים ואת כל הזמן לבדוק את הגופים כמו שצריך.
זיו בר: צריך תהליך מוסדר, צריך בקרה, צריך לתת לו כלים כדי לקבל את כל האינפורמציה הנכונה, וגם להגדיר קריטריונים.
זיו בר: אבל שיקול הדעת ואם רוצים להעניק כוח למורים ולמנהלים, שיקול הדעת צריך להיות גם של מנהל בית-הספר.
זיו בר: אז אנחנו רוצים להגיד שחשוב לי להתייחס למטרות החינוך, להציל את מערכת החינוך הציבורית, אבל לא לעשות איזה שהוא כלל שסוגר את הדבר הזה בצורה הרמטית.
עינת וילף: אגב, הארגונים האלה, וזו האשליה הגדולה, הם לא באמת מביאים כסף למערכת.
עינת וילף: יגידו לך גם מנכ"לי משרד החינוך.
עינת וילף: יגידו לך, הארגונים האלה בסוף שותים מאיתנו יותר כסף, כי אנחנו צריכים, חלק גדול מתקציב משרד החינוך בעצם משועבד לתוכניות, כי הרבה מהתוכניות האלה עובדות על כל מיני Matching, ועם הזמן בסוף אלה משרד החינוך נותן יותר ויותר מהכסף והוא משועבד לתוכניות שלא הוא יזם ולא הוא מעוניין בהן, אבל פשוט נוצר איזה לובי פוליטי לאפשר אותם ולכן ההנחה שהדברים האלה מביאים משאבים למערכת החינוך, 35 מיליארד השקלים של תקציב החינוך במדינת ישראל, זה תקציב משמעותי וההנחה, הנזק שנגרם מפעילותן של כל העמותות האלה, הנזק לחינוך הציבורי גדל עשרות מונים מהאחוז הפשוט לא חשוב, של הכסף שהם תורמים יחסית לתקציב משרד החינוך ועל זה צריך להסתכל.
עינת וילף: כי הטעות שעושים הרבה מאוד גורמים זה ההנחה שהתוכניות האלו באמת מכניסות משאבים למערכת החינוך, והן לא באמת עושות את זה.
עינת וילף: לא לאורך זמן.
- אהרונוף: תודה, אדוני היושב ראש.
- אהרונוף: אני חושבת שהמפסידים העיקריים יהיו התלמידים, כי אם הפעילות תעבור לשעות אחר הצהריים, בסופו של דבר מי שיממן את הפעילות הזאת, זה אותם הורים שיש להם כסף כי הפעילות הזו תהיה כרוכה בתשלום ובאמת כשהפעילות נמצאת- - -
עינת וילף: כלומר, סימן שהארגונים האלה לא באמת מביאים כסף למערכת.
עינת וילף: זה מה שאני אומרת, או שזה יהיה בחינם או שלא יהיה.
- אהרונוף: אני רוצה רגע להפריד, אי-אפשר לעשות הכללה של כל הארגונים.
- אהרונוף: יש גם ארגונים שנכנסים לבתי-הספר ונותנים איזה שהיא פעילות התנדבותית, פעילות כדי באמת להעביר תכנים שיש בהם חשיבות שאין מה לעשות, אבל המורים בשעות הלימודים המאוד מאוד מצומצמות, לא מגיעים ולא מגיעים בכל הנושאים שניתן וצריך להעביר לתלמידים וההזדמנות הזאת, אגב, גם בנושאים שכבר נלמדים על-ידי המורה, אני לא רואה איזה שהוא פסול, שיבוא איזה שהוא ארגון ויעביר את אותה פעילות בדרך חווייתית ורק יחזק את הדברים הללו.
עינת וילף: אני רואה פסול.
עינת וילף: תכשירו את המורים לעשות את זה.
- אהרונוף: אני חושבת שיש פה הזדמנות, באמת לאפשר לתלמידים שלא יגיעו לפעילות כזאת או אחרת או שלחילופין אין להם כסף לחוגים בשעות אחר הצהריים, לגעת וללמוד נושאים שהם, שוב, לא יעשו זאת, אלמלא ילמדו זאת במסגרת בית-הספר ובבית-הספר אין להם תמיד את הזמן ואת הכלים להגיע גם לנושאים הללו.
- אהרונוף: נכון, צריך מאוד מאוד להיזהר.
- אהרונוף: יש גם עמותות.
עינת וילף: זה בעיה במקום אחר, לא עם העמותות.
- אהרונוף: יש גם עמותות וארגונים שאגב, הם מגיעים בשם אחר לגמרי, שהשם שלהם נשמע מאוד מאוד מבטיח והם רוצים להיכנס לבתי-הספר וגם אנחנו התרענו על זה בפני משרד החינוך לא אחת, על כתות שמנסות להגיע לבתי-הספר.
- אהרונוף: אבל אני מסכימה לחלוטין עם דברי קודמתי, שאסור, צריכים מאוד מאוד להיזהר ולא לשפוך את התינוק עם המים.
- אהרונוף: כי אני חושבת שיש כאן באמת גם הזדמנות לאפשר לתלמידים ללמוד נושאים ולגעת בכל מיני נושאים שהם לא ייגעו בהם, אלמלא אותם ארגונים ייכנסו לבית-הספר ויעבירו את החומר הזה בצורה חוויתית ונעימה, אולי אפילו יותר.
עינת וילף: אם אותם ארגונים היו מכשירים את המורים, זה היה מגיע לתלמידים.
עינת וילף: לכן, כל מה שאת אומרת, הוא לא נכון ועובדה שהארגונים האלה, אין להם את הכסף לממן את הפעילויות אחר-הצהריים, זה מראה שאין להם באמת כסף והם בעצם יושבים על המשאבים של מערכת החינוך.
אורלי ארז לחובסקי: אבל זה פשוט לא נכון, אני מצטערת.
עינת וילף: זה בפירוש נכון.
אורלי ארז לחובסקי: יש תוכנית שאנחנו, התנועה הרפורמית, מעבירים בבתי-ספר, תוכנית שנקראת School to school תוכנית שיוצרת קשר בין כיתות בארץ לכיתות בתפוצות.
אורלי ארז לחובסקי: התוכנית הזאת נמכרת לבתי-ספר במחיר מגוחך שבקושי מכסה על העלות שלנו.
אורלי ארז לחובסקי: הילדים מקבלים העשרה נטו, בלי להוציא גרוש מהכסף שלהם וגם בית-הספר בקושי משלם, אז את אומרת שמביאים ושותים את הכסף.
אורלי ארז לחובסקי: ההפך.
עינת וילף: כי זה יושב על שעה.
עינת וילף: את יודעת כמה עולה שעת חינוך בבית-ספר?
עינת וילף: זה המון כסף.
עינת וילף: זה יושב על השעה.
עינת וילף: מה זה ליבה?
עינת וילף: השעות האלה, יש להן מימון.
עינת וילף: זה שעות שמשלמים עליהן.
אורלי ארז לחובסקי: מה שחברת הכנסת וילף אמרה, אולי בעולם אידיאלי הוא היה נכון, שהכל היה צריך להיעשות דרך מורים.
אורלי ארז לחובסקי: אני, כאימא לילדים במערכת החינוך, יודעת שהדברים לא עובדים בפועל.
אורלי ארז לחובסקי: המורים כורעים תחת העומס, הם בקושי, הם רצים אחרי הזנב של עצמם בשביל להספיק את החומר שהם חייבים בשביל משרד החינוך.
אורלי ארז לחובסקי: ככה זה ביסודי, ככה זה בתיכון, הבן שלי לומד עכשיו לבגרויות, אין להם דקה אחת לפעילות העשרה.
אורלי ארז לחובסקי: וכמו שנאמר פה, התלמידים יצאו נפסדים, אם לא יקבלו את הפעילות הזאת.
עינת וילף: רוצה לשמוע משהו?
עינת וילף: רק לפני שבוע היינו בדיון כאן.
אלכס מילר: את לא תשכנעי אותה ואת לא תשכנעי אותה.
עינת וילף: רק לפני שבוע היינו בדיון על שעות לבגרות, היינו פה עם יושב ראש הוועדה, ובשעות האלה אמרו ש- 20% מהשעות המדווחות, שהן כאילו שעות מקצוע, הולכות על העשרה.
עינת וילף: אז כולנו מרמים את עצמנו.
עינת וילף: אז בואו נפסיק עם זה והפעילויות האלה, שילכו אחר הצהריים והפעילויות שסוף סוף, למה המורים רצים אחרי הזנב?
עינת וילף: כי השעות שהן כאילו שעות ללמד את המקצועות, הולכות לכל הפעילויות האלה, הרי הדברים האלה הם אחד על חשבון השני.
עינת וילף: אי-אפשר להתעלם מזה.
אורלי ארז לחובסקי: אז אנחנו נפסיד גלישה בטוחה באינטרנט, ונפסיד כל מיני פעילויות חשובות שנוגעות לילדים עצמם, להגביר את המודעות בנושא של פגיעות מיניות בקרב תלמידים.
עינת וילף: בנוסף, אחר-הצהריים.
אלכס מילר: איגוד המורים העולים, בבקשה.
קונסטנטין שוויביש: אני רציתי להתייחס רק למה שקורה בבית-הספר אחר-הצהריים.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו, איגוד מורים עולים, אני מנכ"ל באיגוד מורים עולים.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו אכן מבוססים על תשלומי הורים בלבד, בלי סבסוד כלשהו מקרנות, מהמדינה, מצד אחד.
קונסטנטין שוויביש: מאידך, אנחנו מקיימים פעילות בבתי-הספר אחרי הצהריים ואנחנו קיימים 20 שנה.
קונסטנטין שוויביש: לפני 20 שנה, בתי-הספר, מועצות פועלים, ההסתדרות, נתנו לנו להיכנס למבנים שלהם והיינו מקיימים פעילות.
קונסטנטין שוויביש: היום אנחנו, מתוך 34 מיליארד שקל שגב' וילף, המדינה מסבסדת, תוסיפי עוד 300,000 שקל, אשר הורים שלנו משלמים לבתי-הספר, כי זה שוד.
קונסטנטין שוויביש: מבני ציבור, בתי-ספר, אשר נבנו על-ידי, על כספי ציבור, זאת אומרת, על מיסים, היום בבעלותם, במקרה הטוב של מנהל בית-הספר, אחרי הצהריים, במקרה הפחות טוב – של מתנ"ס מקומי או רשות מקומית.
קונסטנטין שוויביש: ואז אנחנו לא משלמים עלות חשמל, שרת, ניקיון, אנחנו פשוט משלמים שכר-דירה עבור כיתות שאנחנו מקיימים בהן פעילות.
קונסטנטין שוויביש: בעיני זו שערורייה, מכיוון שלא מנהל בית-הספר ולא הרשות המקומית, לא יכולים להשלים את ההכנסות שלהם, על בסיס תשלום של הורים.
קונסטנטין שוויביש: הורה בממוצע משלם 50 שקל בחודש, זאת אומרת לאותם מיסים שהוא משלם למס-הכנסה, מיסי עירייה, אפשר להוסיף עוד 50 שקל, אשר אנחנו מסבסדים את מערכת החינוך.
קונסטנטין שוויביש: לכן, אם יש נוהל, אנחנו מדברים פה בעיקר על פעילות לפני הצהריים, בזמן חוק חינוך חובה.
קונסטנטין שוויביש: אבל אין נוהל אשר מסדיר אפשרות להיכנס לעמותות, לארגונים, בלי אג'נדה פוליטית כי הפוליטיקה שלנו זה חינוך איכותי בלבד, ולא לשלם.
משה דקלו: סליחה, מה אתם עושים בבית-הספר אחר הצהריים?
קונסטנטין שוויביש: זה פעילות אחר-הצהריים.
משה דקלו: ברשות מי?
משה דקלו: מה פתאום?
משה דקלו: הנה, אמר יושב-ראש הוועדה, ברשות מי אתם עושים את זה?
משה דקלו: מי נתן לכם רשות?
קונסטנטין שוויביש: אני אומר לך, אחרי הצהריים.
משה דקלו: מי חתם על זה?
קונסטנטין שוויביש: אני אומר לך.
קונסטנטין שוויביש: אחרי הצהריים.
קריאה: ועד ההורים הסכים.
משה דקלו: ועד ההורים לא מוסמך, חברים.
קונסטנטין שוויביש: מה ועד הורים?
קונסטנטין שוויביש: בוא, אני אסביר.
קונסטנטין שוויביש: אל"ף, זה אחרי הצהריים.
משה דקלו: גם כן לא.
קונסטנטין שוויביש: בי"ת, אני שוב אומר לך, הרשות המקומית.
משה דקלו: אתה מתאר את מה שסיפר הרגע ראש הוועדה.
קונסטנטין שוויביש: לא, ראש הוועדה מדבר על פעילות לפני הצהריים.
משה דקלו: לא.
משה דקלו: אסור לכם לעשות את זה.
משה דקלו: חד וחלק.
קונסטנטין שוויביש: למה אסור?
קונסטנטין שוויביש: למה?
משה דקלו: אם זה תל"ן, אני מבין.
קריאה: לא, הוא אומר זה חוג.
משה דקלו: זה חוג?
משה דקלו: מי אישר?
משה דקלו: עירייה אישרה?
משה דקלו: מנהל?
קונסטנטין שוויביש: עירייה.
קונסטנטין שוויביש: העירייה.
קונסטנטין שוויביש: מה זה אישרה?
משה דקלו: ככה זה נראה.
קונסטנטין שוויביש: היא גם כן גובה כסף.
משה דקלו: אל תזלזל, אני מאוד מעריך את זה.
קונסטנטין שוויביש: אני רוצה רק להבין, סליחה אדוני, אני פשוט לא הבנתי מה תפקידך במשרד החינוך.
קונסטנטין שוויביש: לא הצגתי את עצמי, לכן אני לא שמעתי.