GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: בנושא של אוניברסיטת תל אביב - אנחנו נקבל תשובה על זה שבעצם כל אותם הסטודנטים שצריכים לקבל אישורי לימודים יקבלו את זה ללא תשלום, ואם יש כאלה ששילמו עבור העניין הזה בגלל תקלה כזו או אחרת, אני מבקש שיוחזר הכסף לסטודנטים בצורה מסודרת, וגם כמובן בכל שאר המוסדות, אם יש עדיין תקלות שקשורות להנפקת אישור הלימודים למען הטבות כאלה ואחרות, צריך לראות איך אתם מסדירים את העניין הזה.
אלכס מילר: כמובן שגם מבחינת הסטודנטים אנחנו מצפים לאיזושהי אחריות שכל שבוע הוא לא הולך להוציא אישור לימודים – למשל, הוא הוציא, נתן למישהו, או איבד את זה - אז קצת אחריות.
אלכס מילר: יכול להיות שבאגודות צריכים גם להסביר מה המשמעות של הדבר ברגע שהם מקבלים את הדף הזה.
יהודית גידלי: צריך להשאיר את אישור הלימודים במקום או מספיק רק להציג אותו?
עפרי רביב: יכול להיות שאפשר לצלם.
עפרי רביב: אני יכול לומר לכם שסטודנטים לא מרבים לפנות להוציא אישור לימודים, הם מבינים שהיום זה תהליך שתודה לאל מקשים עליו מאוד, אז אף סטודנט לא שמח על כך.
יהודית גידלי: אני אגיד לך למה השאלה שלי, כי האוניברסיטה שהיא נותנת שני אישורים חינם, יכול להיות ששני אישורים לא מספיקים לכל המוסדות שצריך להשאיר שם את הדברים האלה.
עפרי רביב: נכון, זאת הבעיה.
עפרי רביב: הבעיה היא שבכל מקרה צריך להשאיר את הטופס.
עפרי רביב: השאלה אם חייבים להשאיר את המקורי, או שאפשר להשאיר את המצולם שזה הדבר היחידי שאני באמת לא סגור עליו.
יהודית גידלי: אם צריך יותר משני טפסים כדי להשאיר אחד בקופת חולים ואחד - - -
פפי יקירביץ: רוב הגופים הם הרבה יותר מתוחכמים, כמו קופות חולים.
פפי יקירביץ: אני לא זוכרת שקופת חולים ביקשה אישור.
פפי יקירביץ: רוב הגופים בהחלט לא עובדים עם צייטליך היום.
אלכס מילר: אני מבקש מהתאחדות הסטודנטים שתעבירו לי תוך שבועיים, לדעתי זה מספיק, מסמך לגבי כל הגופים שנותנים היום לסטודנטים הטבות משמעותיות, אני לא מדבר על 5% בקפה קפה מול בר אילן, אני מדבר על דברים משמעותיים.
יהודית גידלי: אבל ארנונה בהחלט מבקשת אישור.
אלכס מילר: אני מבקש להעביר לי מה כל גוף שנותן הטבות משמעותיות לסטודנטים שקשור למדינה כמובן בצורה כזו או אחרת, לא גופים פרטיים.
אלכס מילר: זאת אומרת, אם הם דורשים אישור לימודים - מקור, העתק ואז נעשה ישיבה וננסה להביא לכאן את כל הגורמים גם ממשרד התחבורה, גם הרבנות הראשית, גם אם מדובר על השלטון המקומי.
אלכס מילר: כל הגופים היום שבעצם מתעסקים בחיים הסטודנטיאליים, ואז ננסה לקבל החלטה כללית באיזה דרך זה הולך להיות שכולם יהיו מסונכרנים אחד עם השני, כל הגופים, וכמובן גם המוסדות והסטודנטים שכל סטודנט יידע בדיוק עם מה הוא צריך ללכת, כי אז מה שקורה, שהוא יכול ללכת עם תעודת סטודנט, אז הוא בזבז חצי יום, אמרו לו תודה רבה זה לא מתאים, לך חזרה, אז עוד חצי יום, ועוד חצי יום בשביל להוציא את זה, חבל.
אלכס מילר: לדעתי, גם לא תהיה בעיה ברגע שיהיה סנכרון אז גם אגודות הסטודנטים יוכלו להנפיק ברגע שהסטודנט נכנס בפתיחת שנת הלימודים בכל גוף שהוא הולך עם מה הוא צריך ללכת לשם, אז זה יחסוך לדעתי המון זמן, וכך אנחנו לא נשב כאן כל פעם על איזשהו דבר שעולה מסוגיה כזו או אחרת.
עפרי רביב: אין לנו בעיה לעשות את, אני רק אומר שהמוסדות שדורשים כסף תמורת אישור לימודים בעצם עוברים על דוחות ויש כאלה לפחות עשרות.
עפרי רביב: אגב, לביטוח הלאומי המוסדות מעבירים קבצים של מיהו סטודנט.
עפרי רביב: זה דבר שבעיניי צריך להיות דוגמה איך אנחנו עובדים, ואיך אנחנו מתפעלים את הסוגיה הזאת.
עפרי רביב: פשוט מגוחך שצריך כל הזמן את כל הטפסים האלה, ללכת ולהוציא וכו', זה ביורוקרטיה שמכבידה גם על המוסדות וגם על הסטודנטים, בעיניי, אגב, הפתרון צריך להיות באמת כמו עם ביטוח לאומי לעבוד עם קבצים שהמוסדות יודעים להעביר, בעיניי זה הכי פשוט.
אלכס מילר: אתה מרכבת ישראל, איך זה עובד אצלכם?
משה אמסלם: השרות שאנחנו נותנים היום לסטודנט זה החל מה-1.1, רק הצלחנו לעשות את זה.
משה אמסלם: הוא בא עם רב קו שלו, מניח אותו אצל הקופאית באיזהו מכשיר שיודע לקרוא את סוג ההנחה שמגיע לו, זה משדר לי ישר לקופה ואני נותן לו את ההנחה.
משה אמסלם: היום בחברות תחבורה ציבוריות אחרות – אוטובוסים, אגד, דן, קווים וכו'.
אלכס מילר: מי אחראי על רב קו – משרד התחבורה?
משה אמסלם: אחראי על הסוג של ההנפקה זה משרד התחבורה, זה באמצעות כרטיס קליפסו שהוא בכל חברות התחבורה הציבוריות בארץ, כולל אותנו.
אלכס מילר: למי אני הולך עם תעודת סטודנט או אישור הלימודים?
משה אמסלם: לא, אצלי לא עם אישור לימודים.
משה אמסלם: אני עדיין לא יודע להטביע לו את הזכאות על הכרטיס חכם שלו, אני עוד לא יודע לעשות את זה, בסוף השנה אני אדע לעשות את זה.
עוזאל ותיק: התהליך הוא כזה, באמת, מי שאחראי על רב קו זה משרד התחבורה, וגם ההנחיות הן הנחיות שניתנות על ידי משרד התחבורה, גורפות לכלל מפעילי תחבורה ציבורית.
עוזאל ותיק: אנחנו כחברה שמפעילה רכבת בירושלים, הנפקנו כבר מעל 350 אלף רב קווים בירושלים.
עוזאל ותיק: תהליך ההנפקה – בעצם אתה בא להוציא כרטיס, זה לוקח שתיים, שלוש דקות.
עוזאל ותיק: בכרטיס עצמו בתוך הזיכרון שלו טוענים את הפרופיל שאותו אתה רוצה.
דב חנין: - - לא כולל את התואר אני מבין.
עוזאל ותיק: אצלנו אתה יכול לבוא לעמדות גם ברגע זה, העמדות ריקות, אנשים לא באים.
אלכס מילר: אתה עושה לכולם את הרב קו?
עוזאל ותיק: אני עושה לכולם, לכל מי שרוצה להנפיק, אני מנפיק לו רב קו.
עוזאל ותיק: בירושלים כבר הנפקנו יותר מ-350 אלף.
אלכס מילר: מה אתה מבקש אישור לימודים או תעודת סטודנט?
עוזאל ותיק: לפי ההנחיות של משרד התחבורה, אנחנו צריכים בעצם – מי שרוצה לבוא להנפיק רב קו עם פרופיל סטודנט, צריך להציג לי שני דברים - תעודת זהות ותעודת סטודנט.
עוזאל ותיק: הייתה תקופה קצרה בתחילת שנת הלימודים שבהם עדיין לא היו תעודות סטודנט, זה גם כל התורים שהיו אז בעמדות של אגד.
עוזאל ותיק: אז נדרשנו על ידי משרד התחבורה משהו חלופי שזה אישור לימודים.
עוזאל ותיק: אבל כרגע מי שצריך להנפיק רב קו עם תעודת סטודנט, מציג לי, הוא לא צריך להביא לי את זה.
אלכס מילר: זאת אומרת, אתה היום תכבד את תעודת סטודנט.
עוזאל ותיק: בוודאי, הוא לא צריך להביא לי את זה, אני צריך לראות תעודת סטודנט, כמו שאני רואה תעודת אזרח קשיש, פנסיונר, זה אותו דבר.
אלכס מילר: מי עוד היום מנפיק רב קווים?
עוזאל ותיק: "אגד", "דן".
עפרי רביב: בעצם כל חברות התחבורה הציבורית ברחבי הארץ.
אלכס מילר: יש להם גם דרישות אחרות?
עפרי רביב: הן אמורות לעמוד באותו סטנדרט.
עפרי רביב: לצערי הרב, בגלל ריבוי החברות, יש כאלה שעוד לא לגמרי הפנימו את כל התהליך, אבל אנחנו כן עובדים על זה יחד עם משרד התחבורה להגיע לכל החברות האלה, חברות כמו אגד תעבורה שעושות קצת בלאגן עם הדברים האלה, אבל זה באמת מה שאני מאמין שהסתדר בתקופה הקרובה, חלק כבר סידרנו.
עפרי רביב: הבעיה הגדולה היא, למשל, עם סיטי פס שבתחילת השנה הם לא ידעו להנפיק פרופיל סטודנט וכל הסטודנטים התנקזו לאגד, הלחץ היה אדיר על התחנות.
עוזאל ותיק: אתה מדבר על לקנות, לא על להנפיק.
עוזאל ותיק: להנפיק אנחנו יודעים, לקנות – אין לנו חוזה כזה שנקרא סטודנט שנתי.
דב חנין: מה ההבדל בין הנפקה לבין קנייה?
עוזאל ותיק: הנפקה, זה אתה מוציא כרטיס.
עוזאל ותיק: זאת אומרת, אתה בא ואתה רוצה להוציא כרטיס רב קו כדי לנסוע בו בלי כרטיסיה, זה להנפיק כרטיס, אין בו כלום, עכשיו אתה צריך ללכת ולרכוש, מה אתה רוצה, כרטיסיה, חופשי חודשי, שנתי?
דב חנין: מה לגבי ההטענה?
עוזאל ותיק: ההטענה - אנחנו יודעים להטעין את מה שיש לנו בחוזים שלנו, מה שאנחנו מורשים למכור בעצם.
עוזאל ותיק: לנו אין סטודנט שנתי, סמיסטריאלי, כל מיני דברים כאלה.
עוזאל ותיק: כיוון שאנחנו קו אחד בירושלים, אז אנחנו לא מורשים להנפיק את הדבר הזה, ולכן, זה רק אצל מי שכן מוכר, לדוגמה – "אגד" בירושלים.
אלכס מילר: אם נוסע ב"אגד", אז הוא צריך ללכת ל"אגד", ואם ברכבת הוא צריך לרכבת.
עוזאל ותיק: להנפיק זה לא משנה איפה הוא הנפיק.
עוזאל ותיק: אם הוא רוצה לקנות סטודנט מורחב או סמיסטריאלי, הוא צריך לגשת לאגד שהם יודעים למכור לו את זה, וזה תופס גם ברכבת.
עוזאל ותיק: זה תופס אצלנו, אנחנו יודעים לכבד את זה, אנחנו לא יודעים למכור לו את זה, כי בסוף זה לא חוזה שמוגדר אצלנו.
יהודית גידלי: בכמה מקומות אפשר בירושלים להטעין את זה?
עוזאל ותיק: ב"אגד" בלבד, לנסיעות ברכבת זה משהו אחר, בכל תחנת רכבת יש מכונות טעינה.
אלכס מילר: זאת אומרת הרכבת היום לא יכולה להטעין את הנסיעות באוטובוס, ואלה שבאוטובוס יכולים להטעין את הנסיעות ברכבת.
משה אמסלם: רכבת כבדה, רכבת ישראל זה קצת יותר מורכב.
משה אמסלם: שום כלי תחבורה ציבורי לא יידע לא עכשיו ולא בעתיד למכור חוזה של רכבת, זה נקרא חוזה, כל נסיעה שאתה מטעין זה נקרא חוזה.
משה אמסלם: בכרטיס רב קוו כמו שהוא תיאר, אפשר להטעין עד 8 חוזים, ואחד מהחוזים יכול להיות נסיעה ברכבת או נסיעה משולבת.
משה אמסלם: אני אדע לקראת סוף חודש פברואר, אני אדע להטעין נסיעות משולבות בכרטיס חכם לכלל הציבור, אני לא מדבר רק על סטודנטים, כמובן שגם לסטודנטים.
משה אמסלם: היום כל סטודנט שבא, יודע לקנות אצלי כרטיס בהנחה שמגיע לו לפי סוג פרופיל שלו, בצורה אוטומטית הוא בא לקופה, מראה את הכרטיס שלו, מעבירים אותו, הוא מקבל את הכרטיס בהנחה שמגיעה לו.
משה אמסלם: לגבי חופשי חודשי, הטענת חוזים בחברות אוטובוסים, אני אדע לעשות את זה החל מחודש הבא, אבל זה יהיה כרטיסים משולבים, מי שקונה כרטיס נסיעה ברכבת יחד עם נסיעה, כמובן שזה עם הנחה נוספת בתחבורה ציבורית, אם זה בתל אביב, איזור אלף, איזור בית או חיפה או כל מקום אחר.
אלכס מילר: מבחינת שיתוף הפעולה שלכם שהיה לכם עם אגד או עם הרכבת, מבחינת הדוכנים, אתם יכולים לשים דוכנים כאלה למכירה בקמפוסים, בתקופות הלחץ לפחות?
משה אמסלם: מבחינה טכנית זה אפשרי, אני לא רוצה פה להתחייב.
אלכס מילר: אתה יכול לנייד את המכשיר שמטעין את הרב קו?
משה אמסלם: אני לא יכול להצהיר בשם החברות, אנחנו אחרונים להכניס את הכרטיס חכם בארץ.
משה אמסלם: לצערי, אני אומר את זה, אנחנו אחרונים, ואנחנו למעשה נהיה מוכנים רק בסוף השנה.
משה אמסלם: כל מה שאמרתי לך עכשיו זה תרופות שעשינו כדי שנוכל לתת הנחה לסטודנטים, ודברים אחרים.
משה אמסלם: מבחינה טכנית לדעתי זה אפשרי, לא צריכה להיות בעיה, אתה לוקח מחשב נייד, עם קורא חכם ואתה יכול לעשות את זה בכל מקום.
דב חנין: אפשר לשאול שאלה טכנית, סטודנט היום שעולה על אוטובוס בירושלים ובכל מקום אחר, ויש לו רב קו, כבר יש לו את הרב קו, הוא יכול לטעון טעינה של סטודנט באוטובוס?
עפרי רביב: לא, אין דבר כזה, זה בדיוק הנקודה שבגללה הצענו כבר למשרד התחבורה, ור"ה נענו לקריאה, יכול להיות שאנחנו נצטרך לזה התאגדות של כלל הגופים וסיוע גם אולי מהוועדה, ואני חושב שכלל האוכלוסייה צריכה להיות זכאית לזה שיהיה אפשרי לעשות את הדברים האלה דרך האינטרנט.
עפרי רביב: פשוט, אנחנו כל שנה מגיעים לאותו מצב, כל שנה אנחנו מגיעים, כלומר, אנחנו נאלצים לתאם עם כלל הגורמים, אם זה סיטי פס, אם זה הרכבת, אגד, להביא אותם לקמפוסים.
עפרי רביב: אגב, אם הם יבואו, הם יבואו רק לקמפוסים הגדולים, כלומר, רק לאוניברסיטאות.
עפרי רביב: וגם באוניברסיטאות הם יבואו רק לקמפוסים הגדולים של האוניברסיטאות, חלק מהאוניברסיטאות מפוצלות על כמה קמפוסים.
עפרי רביב: כלומר, רק מיעוט מהסטודנטים יוכלו ליהנות מזה שמגיעים להטעין להם את זה קרוב לאיפה שהם עומדים.
עפרי רביב: רוב הסטודנטים ייאלצו להיטלטל למקומות אחרים, לרוב לתחנות המרכזיות כדי להטעין את הדבר הזה.
עפרי רביב: אני מדבר פה על המכללות, בטח המכללות בפריפריה, הם לא יגיעו לשם – גם אם הם יגיעו לשם, זה יהיה באיחור, זה יהיה מעט, בשעות מאוד מסוימות ואחרי שאנחנו לחצנו והפעלנו את כל מה שאנחנו יכולים כדי להביא אותם לשם.
עפרי רביב: אגב, אני חושב שגם כלל האוכלוסייה, כלל האזרחים במדינת ישראל צריכים לראות שיפור בתחום הזה.
עפרי רביב: חבל לי שמשרד התחבורה לא נמצא פה, אבל לפי דעתי לא צריכה להיות בעיה להטעין לפחות את האקט של ההטענה בכסף לשים באשראי דרך האינטרנט, זה יקצר תורים, יקצר את התהליכים, כי כיום המצב הוא קטסטרופה בתחילת השנה, וזה חבל לכולנו, כלומר, זה מרחיק אנשים מהתחבורה הציבורית.
דב חנין: תודה אדוני היושב ראש, אני שמח שהגעתי לדיון כאן, כי אני חייב להודות שאני לא הייתי ער להיקף הבעיה.
דב חנין: אני שמעתי תלונות מסטודנטים ממכללת ספיר, אבל האמת היא שאני הייתי משוכנע שזו בעיה מקומית, וככזו אני באתי להתריע על זה שבאמת כמו שאמר המשנה ליו"ר התאחדות הסטודנטים, הדברים לא מגיעים למכללות הקטנות.
דב חנין: אבל כפי שהתמונה מצטיירת, אני חושב שאנחנו צריכים להיות דיי מודאגים.
דב חנין: הרי המהלך של הנחות לסטודנטים הוא מהלך שיש מאחוריו הרבה מאוד הגיון, וההגיון הזה מכוון בעצם לשני מהלכים.
דב חנין: מהלך אחד, סטודנטים ממילא הם אנשים שנמצאים בנטל כלכליים מאוד גדולים, והמדינה רוצה לסייע להם ככל הניתן בתחומים שבהם ניתן.
דב חנין: הדבר השני, יש פה עידוד לתחבורה ציבורית ולשימוש לתחבורה ציבורית במיוחד לאנשים צעירים, במיוחד לאנשים שעדיין לא עיצבו מודלים של התנהגות, לדברים האלה יש השלכות מאוד חשובות לטווח ארוך.
דב חנין: כפי שהתמונה מצטיירת פה, אנחנו בעצם הצלחנו לייצר - אולי ההחלטה היתה החלטה טובה, אבל המערכת שנוצרה היא מערכת מאוד לא ידידותית למשתמש.
דב חנין: אם כל פעם אני צריך להגיע לאגד כדי לטעון אם אני סטודנט ואני לא יכול באוטובוס באופן ידידותי עליתי, כבר יש לי, כבר האישור שלי הוא אישור של סטודנט באופן בסיסי, אבל הטעינה מחייבת אותי עוד פעם להיטרטר וללכת, אני פשוט במקרים רבים אוותר על הטרטור.
דב חנין: לכן אדוני היושב ראש, אני חושב שאנחנו צריכים אולי לקיים גם דיון המשך, עם נציגי משרד התחבורה, שגם אני מצטער שלא נמצאים איתנו כאן, כדי לבדוק איתם שני חלופות.
דב חנין: חלופה אחת אם זה ניתן ברמה הטכנית, שמשרד התחבורה ינחה את כל המפעילים להיערך לכך, שכל מכונות ההטענה תהיינה, אם זה ניתן ברמה הטכנית, תהיינה מסוגלות לטעון לפי סוג הכרטיס.
דב חנין: אם מדובר על סטודנט, טעינה לסטודנט.
דב חנין: אם מדובר בילד למשל שגם הוא זכאי להנחה - - -
יהודית גידלי: אבל זה כנראה כן אפשרי לילד וקשיש אפשר באוטובוס?
סתיו ארז: יש רק בתל אביב משהו שנקרא הנחה צוברת, שבאמת מטעינים סכום כסף, ואת סכום ההנחה מקבלים כתוספת, אבל זה רק באזור המרכז.
דב חנין: הבן שלי שהוא משתמש בתחבורה ציבורית, טוען, והוא ילד, הוא טוען באוטובוס.
דב חנין: ואם זה נטען לילד, אז זה נטען לסטודנט ברמת העיקרון.
סתיו ארז: אפשר לטעון כרטיסיות, סטודנטים יכולים.
סתיו ארז: מה שכן יש בגוש דן שמקל בעצם על התורים ועל הטעינה, זה לטעון במכונות ולטעון הנחה צוברת, זאת אומרת, לא להתחיל לטעון עכשיו כרטיסיה שהיא רלבנטית רק לקו מסוים של אוטובוס, כמו שלדוגמה קורה כן בירושלים, אלא אתה טוען מאה שקלים, ויש לך סטודנט פלוס, אז נטען לך 150 שקלים, ואיתם אתה יכול לנסוע עכשיו בתחבורה הציבורית.
דב חנין: אני חושב שאת אותו מנגנון צריך להחיל על כל הארץ, זאת אומרת, גוש דן זה כמובן מקום חשוב, אבל הוא לא המקום היחיד.
דב חנין: מה שנכון לגוש דן, צריך להיות מוחל בארץ כולה.
דב חנין: אני אומר לחילופין, אדוני היושב ראש, אם וככל שהסתבר לנו שיש בכל מיני מקומות בארץ בעיות טכניות, הפנייה שלנו למשרד התחבורה צריכה להיות שלא הסטודנטים הם אלה שמשלמים על הקושי הטכני.
דב חנין: זאת אומרת, אם יש קושי טכני לבצע את הטעינה בצורה הזאת, הדרישה צריכה להיות שהסטודנט יוכל לקבל את הכרטיס המוזל באמצעות קנייה שלו עם תעודת סטודנט באוטובוס או בכל מקום אחר, או במסוף הרכבת הקלה בירושלים.
דב חנין: זאת אומרת, מה שניתן לפתרון טכני צריך להיפתר טכנית, ומה שלא ניתן לפתרון טכני, צריך להיפתר בהחלטת מדיניות שאומרת – שאנחנו מממשים את זה, גם אם יש קושי טכני כרגע לבצע את זה.
אלכס מילר: אנחנו גם חשבנו שהתקלה היא רק באוניברסיטת תל אביב, זה בעצם המקרה שהועבר לנו, שאוניברסיטת תל אביב מבקשת תשלום עבור אישור הלימודים, כי באחד המקומות לא קיבלו תעודת סטודנט, את הנושא אנחנו פתרנו כי באוניברסיטת תל אביב יש תקלה בהנפקה.
אלכס מילר: לפי מה שהבנו, שעכשיו לא צריך בכלל אישור לימודים מספיק תעודת סטודנט, אישור לימודים נדרש רק לפתיחת שנת הלימודים לתקופה קצרה.
אלכס מילר: תעודת סטודנט מספיק.
אלכס מילר: לפי מה שאנחנו מבינים שיש פה בעיה לוגיסטית הרבה יותר גדולה.
אלכס מילר: מה שאני קובע, שבעוד שבועיים אנחנו נעשה כאן ישיבה על כל המנגנון הזה של מתן הנחות בתחבורה לסטודנטים, ואם אתם מספיקים להביא לי חומר, אנחנו נעשה מתן הטבות בכלל בכל המגזרים שהם מגזרים ציבוריים לסטודנטים, אם זה רבנות, אמרתי.
עפרי רביב: ואישור לימודים?
אלכס מילר: אנחנו נזמין לכאן את כולם גם את אגד וגם את משרד התחבורה, דן, כל מי שבעצם לוקח חלק בעניין הזה ומנסה לעשות כאן סינכרון בין כל הגופים.
אלכס מילר: מה שחשוב לנו כיום, שאתם תנסו להביא לנו כמה שיותר חומר איפה התקלות.
אלכס מילר: גם לעשות איזושהי השוואה של מה שקורה בשטח, כי כמובן שהם לא כל כך מעוניינים שנקפיד עליהם עוד תוספות של עבודה, אבל ברגע שאנחנו מזהים שאפשר לעשות חלוקה כמו שנגיד עושים למגזרים אחרים, אם זה פנסיונרים וכל מי שמקבל היום הטבות משמעותיות בתחבורה.
אלכס מילר: אני לא זוכר, מה קרה עם אותו פס שהיינו שמים אותו על תעודת סטודנט, שאיתו היינו מקבלים - - -
עפרי רביב: היינו קוראים לזה מדבקת - - - יש את זה עדיין, זה עדיין קיים, ואנחנו גם הצענו להשתמש בזה בצורה יותר מאסיבית.
אלכס מילר: אם אני עכשיו נכנס לאוטובוס בלי רב קו.
עפרי רביב: לא, זה לא עוזר לך.
עפרי רביב: גם אתה צריך אישור לימודים כדי להנפיק את הרב קוו.
עפרי רביב: צריך אישור לימודים ותעודת סטודנט ביחד כדי להנפיק את הרב קו.
עפרי רביב: זה הסיפור, מזה התחלנו.
עפרי רביב: שם זה נמצא היום, לפחות אצל אגד זה המצב, לפחות בשאר חברות התחבורה הציבורית של האוטובוסים, זה המצב.
אלכס מילר: מה שנעשה זה דבר כזה.
אלכס מילר: בעוד שבועיים נקיים ישיבה עם כל הגורמים, כולל משרד התחבורה, אגד, דן, וכל מי שמתעסק והרכבת, ננסה להגיע לפתרון שהוא הרבה יותר ידידותי.
אלכס מילר: אני מבקש גם מור"ה קצת להיות יותר אקטיביים בסיפור הזה.
אלכס מילר: אתם בכל זאת מייצגים את האוניברסיטאות ויש לכם נגישות גם ליו"ר מל"ג שהוא שר בכיר בממשלה, הוא יכול ללחוץ על משרד התחבורה בעניין הזה.
פפי יקירביץ: נשתדל אדוני, גם המל"ג צריך ליטול חלק.
אלכס מילר: מה הם יכולים לעשות?
פפי יקירביץ: כמו שאנחנו יכולים לעשות, גם הם יכולים לעשות, להם יש שר בממשלה.
דב חנין: אני מבין שאנחנו בישיבה הבאה נעסוק לא רק בהיבט התחבורה אלא כמו שאדוני סיכם, היום כל גוף אם אתה סטודנט אתה צריך להסתובב עם איזושהי תיקיה.
אלכס מילר: בגלל זה ביקשתי מהתאחדות הסטודנטים לתת לנו קצת חומר איפה יש בעיות.
אלכס מילר: אם יש לנו עיריות, רבנות, בנקים זה גופים פרטיים, אנחנו מדברים על הגופים שיש לנו איזושהי השפעה.
אלכס מילר: אפשר להביא את בנק ישראל, אני לא יודע מי קובע היום בעצם את המנגנון לכל הבנקים, באיזה דרך, מה הם מקבלים.
דב חנין: אדוני צודק שהבנקים הם גורמים פרטיים ואנחנו לא יכולים לתת להם הנחיות, אבל אם בנק רוצה לתת עדיפות לסטודנטים, אנחנו כוועדה יכולים להמליץ יחד עם התאחדות הסטודנטים מהו הסטנדרט של מיהו סטודנט.
אלכס מילר: כמו שאני מכיר היום את הבנקים - - -
דב חנין: הבנקים בישראל עוד יחסית בסדר, אני זוכר שעשיתי פוסט-דוקטורט באוקספורד, לפתוח חשבון בבנק שם הייתי צריך להביא ארון שלם מלא מסמכים כדי לפתוח איזשהו חשבון מסכן.
דב חנין: אבל עדיין צריך איזושהי סטנדרטיזציה שלא כל בנק ימציא אישורים שלא קיימים.
אלכס מילר: בעוד שבועיים נקיים ישיבה, מקסימום אתה יודע איך זה עובד, מגיע לפה איזשהו חוק של השכלה גבוהה, לוקחים תיקון קטן של תוספת של יושב ראש, הגופים שהם גופים ציבוריים יקבלו תעודת סטודנט בעת הנפקתו למתן הטבות אשר מופיעות אצלן, עושים את זה תוך שנייה, זה לא בעיה.
אלכס מילר: אני כינסתי את הישיבה, כי קיבלתי מקרה - בצורה לא שגרתית, בעת ביקור תלמידים פה בכנסת – על קבוצה לא קטנה של תלמידים שנבחנה בשפת האם, בהתאם לזכאות שמגיעה לה בתור עולים, ואותן בחינות הבגרות לא נבדקו על ידי משרד החינוך.
אלכס מילר: הסיבות לא ברורות.
אלכס מילר: אנחנו תיכף נבין.
אלכס מילר: באופן כללי, הייתי רוצה לשמוע מהו המנגנון של הפעלת הזכאות לכל אותם עולים.
אלכס מילר: מה החוק אומר היום, איך אותם התלמידים שמגיעים ארצה וזכאים להיבחן בשפת אמם יכולים לממש את זכאותם בצורה מלאה, ואיזה מגבלות קיימות.
אלכס מילר: אני מציע, שכל אותם דברים יובהרו בצורה מסודרת, כך שלתלמידים שמגיעים לכאן לא תהיה אי ודאות.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על מצב בו קבוצה לא קטנה של תלמידים, שנמצאים כאן בארץ וצריכים ללמוד ולקבל תעודת בגרות, צריכים לדעת את כל מה שמגיע להם בצורה מסודרת ולא להתמודד עם כל המנגנונים הבירוקרטים, שלא צריכים לעניין אותם.
אלכס מילר: אנחנו נפתח עם חוות הנוער הציונית.
אלכס מילר: נמצאת איתנו כאן גם סגנית עיריית ירושלים.
אלכס מילר: מי מדבר מטעם חוות הנוער?
ליליה רייכמן: אני מורה להיסטוריה ואזרחות במשך 23 שנים.
ליליה רייכמן: אני מחנכת כיתות עולים ונעל"ה מראשית הפרויקט, מאז 1990-1991.
ליליה רייכמן: אני מכינה לבחינת הבגרות באזרחות ובהיסטוריה במשך כל השנים הנ"ל.
ליליה רייכמן: במשך כל השנים התלמידים הגיעו ונבחנו בבגרויות עולים בעברית, עד אשר התקבלה הזכות בשנת 2007 שאפשרה לתלמידים להיבחן בשפת אמם.
ליליה רייכמן: אנחנו, כמו בתי ספר רבים אחרים - שמונעים מתלמידים את הזכות הזו ואומרים: אנחנו לא רוצים בעיות, שייבחנו בעברית וזהו - ניסינו לשכנע את התלמידים להיבחן בעברית.
ליליה רייכמן: אני רוצה לומר כמה מילים מתוך הניסיון שלי.
ליליה רייכמן: אני התמקצעתי בנושא הזה של עבודה עם עולים חדשים, גם מבחינת הוראה וגם מבחינת הערכת מבחנים וחיבור מבחנים.
ליליה רייכמן: אני רוצה לדבר קצת על החשיבות של מענה בשפת אם.
ליליה רייכמן: אנחנו עסקינן במקצועות הומאניים.
ליליה רייכמן: במקצועות הומאניים מאוד קשה שתלמיד יבטא את כל הידע שלו, ברמה הנדרשת, בשפה שהיא לא שפת אמו.
ליליה רייכמן: כאשר תלמידים מגיעים לארץ הם לומדים את העברית בין יתר המקצועות האחרים שהם לומדים.
ליליה רייכמן: זה עוד מקצוע חדש בשבילם.
ליליה רייכמן: בשנה הראשונה הם לומדים עברית באולפן, ובשנה השנייה הם משלבים ומממשים את העברית הזו בשאר המקצועות, במיוחד במקצועות הומאניים שהם עתירי מלל: ספרות, תנ"ך והיסטוריה.
ליליה רייכמן: כאשר התלמידים העולים עונים בעברית ולא בשפת אמם, הציון הוא לא נכון.
ליליה רייכמן: למה?
ליליה רייכמן: תלמיד שתפס טוב את העברית יוכל לבטא את עצמו יותר טוב.
ליליה רייכמן: אנחנו מעריכים מבחן בהיסטוריה יותר על הידע שלו בעברית מאשר על הידע שלו בהיסטוריה.
ליליה רייכמן: מה המטרה שלנו, לבדוק את הידע שלו במקצוע או לבדוק את הידע שלו בעברית?
ליליה רייכמן: אין ספק, שתלמיד בשנה השלישית או בשנה הרביעית לא יוכל לכתוב את כל מה שהוא יודע בעברית שהיא לא שפת אמו.
ליליה רייכמן: מה קרה השנה עם כל הנהלים?
ליליה רייכמן: לשמאלי יושב יצחק גפן, שהוא רכז הבגרויות ולעולם לא קרתה לו תקלה.
ליליה רייכמן: אדם יותר יקה ממנו, אין.
ליליה רייכמן: משרד החינוך יעיד שאנחנו לא עברייני תקנות והוראות של משרד החינוך.
ליליה רייכמן: מעולם לא היתה לנו תקלה, משום סוג שהוא.
ליליה רייכמן: השנה נשלח חוזר, שאנחנו אף שנה לא ראינו.
ליליה רייכמן: אף פעם לא היתה לנו בעיה, כי אף פעם לא היו לנו תלמידים שנבחנו בספרות ובתנ"ך בשפת אם.
ליליה רייכמן: בהיסטוריה זה היה מותר תמיד.
ליליה רייכמן: השנה נשלח חוזר בחופשת פסח, בדואר רגיל, והחוזר לא הגיע אלינו.
ליליה רייכמן: זה קורה.
ליליה רייכמן: או שהוא הלך לאיבוד בתוך הדואר, או שהוא הלך לאיבוד בתוך החווה.
ליליה רייכמן: אנחנו כפר נוער גדול, והמכתבים מגיעים למשרדים הראשיים ואחר כך מועלים לבית הספר.
ליליה רייכמן: יכול להיות שהמכתב נפל לאותו אחד שהעלה את המכתבים.
ליליה רייכמן: אני לא יודעת מה קרה.
ליליה רייכמן: העובדה היא שלא קיבלנו את המכתב הזה.
ליליה רייכמן: תיכף אני אומר מה זה המכתב הזה.
אלכס מילר: אותם התלמידים למדו במשך שנה לבחינת הבגרות.
אלכס מילר: כביכול, עד אפריל הם לא היו אמורים לדעת באיזו שפה הם ייבחנו.
ליליה רייכמן: בדיוק.
ליליה רייכמן: זה גם כן אבסורד.
ליליה רייכמן: תלמיד לא יודע עד הרגע האחרון באיזו שפה הוא יכול להיבחן.
יהודית גידלי: איך הם נבחנו בשנים הקודמות?
ליליה רייכמן: בכל המקצועות, מלבד היסטוריה, נבחנו בעברית.
ליליה רייכמן: השנה היה לנו מקרה מיוחד, שבו שלושה תלמידים הגיעו אחרי כולם והעברית באמת לא היתה שגורה בפיהם.
ליליה רייכמן: לא היה לנו מושג שיש נוהל וכל שנה שולחים חוזר, כי אף פעם לא ראינו אותו ואף פעם לא נזקקנו לו.
יהודית גידלי: כל שנה שלחו לכם מכתב, וכל שנה לא קיבלתם?
יהודית גידלי: לא קיבלתם אף שנה.
יצחק גפן: לא קיבלנו אף פעם חוזר.
ליליה רייכמן: זה לא עניין של 20 שנה.
ליליה רייכמן: זה עניין של השנים האחרונות.
יהודית גידלי: ב-4 השנים האחרונות נשלח חוזר, שאליכם לא הגיע.
יצחק גפן: החוזר היחיד שקיבלנו היה בפקס, בחודש ספטמבר, כאשר אני ביקשתי שיוכיחו לי ששלחו לי חוזר.
יצחק גפן: זה לא היה בשום אתר: לא באתר של בחינות הבגרות, לא באתר של המקצוע.
יצחק גפן: בשום מקום לא היתה הרואה לגבי הכתיבה בשפת האם.
אלכס מילר: כלומר, אתם הלכתם לפי מה שהיה לכם בשנה שעברה.
יצחק גפן: בדיוק.
יצחק גפן: זאת היתה ההנחה שלי.
יצחק גפן: אני אישית התנגדתי שהם יכתבו בשפת אמם.
יצחק גפן: המורים הם אשר הוכיחו לי שהם לא יכולים לכתוב בעברית, ולכן אני הלכתי לקראתם.
יצחק גפן: זו היתה ההנחה.
ליליה רייכמן: יש ילדים שבשבילם זה ממש עניין של חיים או מוות – בין לעבור את הבחינה לבין להיכשל בבחינה.
אלכס מילר: העניין כרגע, הוא עד כמה התלמיד יכול לממש את הזכאות לפי החוק.
אלכס מילר: אנחנו תיכף נדבר על זה עם משרד החינוך.
אלכס מילר: זה לא עניין של מי רוצה באיזו שפה הילד ייבחן.
אלכס מילר: זה לא שאתם יכולים לבחור באיזו שפה הוא ייבחן.
אלכס מילר: זו בחירה שלו.
אלכס מילר: אם הוא זכאי לבחור, הוא עושה את זה.
אלכס מילר: אם הוא לא זכאי, אף אחד לא יכול לעשות כלום.
אלכס מילר: אם הוא זכאי והמערכת נותנת לו אפשרות לעשות את זה, אי אפשר למנוע ממנו.
אלכס מילר: זאת לא השאלה כרגע.
אלכס מילר: בסופו של דבר, אתם פעלתם לפי מה שחשבתם לנכון.
אלכס מילר: התלמידים קיבלו מבחנים מתורגמים.
אלכס מילר: איפה המבחנים?
ליליה רייכמן: המבחנים היום בבית הספר.
ליליה רייכמן: בסופו של דבר, אחרי הבדיקה של המרב"ד, כל מחברות הבחינה מגיעות לבית הספר.
יהודית גידלי: באיזו שפה הם נבחנו?
ליליה רייכמן: ברוסית.
אלכס מילר: מי לא רוצה לקבל אותן?
ליליה רייכמן: הנוהל כזה: ברגע שהם נבחנים – באמצע יולי – המבחנים נשלחים באותו יום למרב"ד שנמצא בקריית אונו.
ליליה רייכמן: כאשר מתחילה הערכה של המבחנים, המבחנים מחולקים בין המעריכים השונים.
אלכס מילר: שלחתם את המבחנים?
ליליה רייכמן: בוודאי.
ליליה רייכמן: עם סיום הערכה של בחינות הבגרות במרב"ד על ידי המעריכים השונים, המחברות נארזות ונשלחות חזרה לבתי הספר.
אלכס מילר: ומה עושים איתן אחר כך?
ליליה רייכמן: כלום.
ליליה רייכמן: זה נשמר בארכיון, במידה ותלמיד ירצה לערער על הציון.
אלכס מילר: זאת אומרת, בדקו אותן.
ליליה רייכמן: לא בדקו אותן.
ליליה רייכמן: הן שלחו בחזרה את הבחינות לא בדוקות.
אלכס מילר: הם לא רצו אפילו לבדוק.
ליליה רייכמן: כן.
מאשה נוביקוב: מה אומר החוזר שאתם לא קיבלתם?
מאשה נוביקוב: מה המהות שלו?
מאשה נוביקוב: למה זה היה קריטי לקבל את החוזר?
יצחק גפן: שם כתוב באיזו שפה הם יכולים לענות.
ליליה רייכמן: ובאיזה מקצועות.
מאשה נוביקוב: והחוזר שאתם הייתם אמורים לקבל בחודש אפריל או מאי מה אמר, שלא ניתן השנה להיבחן בשפת האם?
ליליה רייכמן: היתה רשימה של מקצועות בהם אפשר להיבחן בשפת האם, והיסטוריה לא הופיע שם.
ליליה רייכמן: חשוב לי להדגיש, שאנחנו קיבלנו דחייה של המבחנים בשל עיקרון השוויון.
ליליה רייכמן: כלומר, לא יכול להיות שהתקנה אומרת ככה ואתם פעלתם ככה.
ליליה רייכמן: אם אנחנו מסתכלים על החוזר הזה, אנחנו רואים שחוסר השוויון כאן זועק.
ליליה רייכמן: סקטור מסוים, הסקטור הדתי, מקבל יכולת לענות בשפת אם בספרות, ברוסית ובאנגלית.
ליליה רייכמן: אם יש לכם מעריכים בספרות שיכולים לבדוק מחברות של בתי ספר דתי, למה לא לקבל את הבודדים של הסקטור החילוני לבדיקה?
אלכס מילר: בינתיים המחברות אצלכם, והם לא רצו לבדוק אותן.
אלכס מילר: הבנו איפה הדברים עומדים.
אלכס מילר: משרד החינוך, תאמרו לנו האם מצאתם פתרון.
אלכס מילר: אלכס, יועץ השר, מודע לסיפור הזה כבר במשך שבוע.