GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית נוקד: אז יש לנו בעצם שלושה סמינרים שמתקיימים אצלנו, סמינר של מחנכים מטייוואן, לא יהודים, הסמינר הראשון "ever" של מחנכים מטייוואן שמגיעים לארץ, יוזמה אגב של בוגר סמינר שלנו מטייוואן, כומר טייווני בשם צ'ו, שהיה אצלנו לפני שלוש שנים, נדלק, הצליח לגייס 36 – הרבה מאוד – אנשי חינוך מטייוואן שמגיעים אלינו ויהיו אצלנו ב-27 בינואר.
אורית נוקד: יש לנו סמינר למחנכים יהודיים מאמריקה הלטינית ויש לנו סמינר לסטודנטים לתיאולוגיה משוודיה, שמגיעים אלינו.
אורית נוקד: וכל השלושה סמינרים האלה יהיו אצלנו במועד הזה, וכמובן ה-27 בינואר יצוין גם מולם.
אורית נוקד: ב-26 בינואר, יום שישי, זה יום של פעילות מאוד מצומצמת ב"יד ושם", כי בתי-הספר פחות באים בגלל שזה יום קצר והם לא נוסעים.
אורית נוקד: ב-26 בינואר יש לנו 52 קבוצות של תלמידים מישראל, כ-1,450 משתתפים, זה מחר, ועוד 11 קבוצות של "תגלית", נוער יהודי מהעולם, זאת אומרת, סך הכול אם רוצים ביום הזה, ב-26 בינואר, יש לנו 52 ועוד 11, 63 קבוצות שנמצאות אצלנו ומקבלות הדרכה, hopefully גם על-פי המחקרים שאנחנו יודעים, הדרכה מאוד-מאוד משמעותית.
אורית נוקד: אלה עיקרי הדברים שאנחנו עושים במועד הזה, נדמה לי שזה מפה יפה שמדברת גם על מה שקורה בארץ, אבל לא פחות מזה גם על באיזה מידה באמת מציון יוצאת תורה, מ"יד ושם" יוצאת תורה בהקשר הזה.
אליהו ישי: אני רוצה להגיד כמה דברים לגבי גם המספרים וגם המרכזים החינוכיים להנחלת זיכרון השואה.
אליהו ישי: משרד החינוך עובד עם תשעה מרכזים חינוכיים להנחלת זיכרון השואה.
אליהו ישי: אני אמנה אותם בשמם בכדי שנדע לגבי כל המרכזים, כמובן שבית-הספר להוראת השואה ו"יד ושם" כאתר הזיכרון של המדינה הם המרכזיים.
אליהו ישי: יש מספר גופים נוספים שגם בהם מתקיימות פעילויות חינוכיות גם במסגרות הפורמליות וגם במסגרות הבלתי פורמליות.
אליהו ישי: יושב פה רון שהוא נציג של מוזיאון לוחמי הגטאות, או "בית לוחמי הגטאות", יש את בית אייבשיץ שנמצא בחיפה, יש את "שם עולם" שנמצא באזור כפר-הרואה, יש את "משואה" שבתל-יצחק, יש את מורשת שנמצא על יד קיבוץ גבעת-חביבה, יש את "יד ושם" כמובן, יש את "יד-מרדכי" שנמצא בקיבוץ יד-מרדכי, שעוסק שם משואה לתקומה עם הקרב מתש"ח והוא מתחיל את זה קודם, יש את "בית-העדות" שנמצא בניר-גלים על-יד אשדוד ויש את "בית טרזין" שגם הוא עוסק בנושא והוא ממוקד בהיבט של שואת יהדות צ'כיה, טרזין, פראג.
אליהו ישי: מה שאני רוצה להגיד לגבי העניין הזה, אני רוצה קצת לעשות סדר עם המספרים.
אליהו ישי: משרד החינוך הקצה עוד בשנה שעברה – אני הייתי כאן בוועדת החינוך, אדוני היושב-ראש, ודיברנו על זה שמשרד החינוך הקצה כסף שכל תלמידי י"א במדינת ישראל יגיעו ליום עיון בין שבע שעות לפחות, כל תלמידי י"א עומד לרשותם תקציב כזה, להגיע ליום עיון באחד מהמרכזים החינוכיים להנחלת זיכרון השואה.
אליהו ישי: מרביתם כמובן מגיעים ל"יד ושם".
אליהו ישי: אולם - - -
אלכס מילר: זה המלצה, כביכול.
אליהו ישי: זה לא המלצה.
אלכס מילר: או מה?
אליהו ישי: בתי-ספר מגיעים לשם.
יהודית גידלי: אולם, בפועל - - -
אליהו ישי: מגיעים כ-250,000 אלף תלמידים שפועלים בכלל המרכזים החינוכיים האלה להנחלת זיכרון השואה.
אליהו ישי: לא כולם מגיעים ל"יד ושם".
יהודית גידלי: - - -
אליהו ישי: החלק הגדול - - -
יהודית גידלי: המספרים לא מסתדרים לי.
אליהו ישי: אני אעשה סדר, כי המספרים - - -
יהודית גידלי: בכל כיתה י"א היה צריך להיות 100,000 תלמידים - - -
אליהו ישי: י"א בערך 80,000 תלמידים.
יהודית גידלי: אוֹ, נו.
אליהו ישי: אבל יש עוד תלמידים, כפי שדורית מנתה, משכבות גיל נוספות שמגיעים – אני מדבר רק על מי שמגיע למכון, אני לא מדבר כשהמרכז החינוכי מגיע אליו, נאמר, "יד ושם" מגיע אל המוסד החינוכי לקיים פעילות - - -
יהודית גידלי: המשפט הקודם שלך אמר שלמשרד יש כסף לכל תלמידי כיתה י"א ליום עיון - -
אליהו ישי: נכון.
יהודית גידלי: - - אז בכל כיתה יש 100,000 תלמידים או 80,000 - נניח, אז איך הגענו ל-250,000 תלמידים?
אליהו ישי: אני אחזור שוב על המספרים שנעשה מזה סדר.
אליהו ישי: בערך כ-80,000 תלמידי י"א מגיעים למרכזים החינוכיים להנחלת זיכרון השואה.
יהודית גידלי: חרדים, ערבים, כולם?
אליהו ישי: כן - פחות, בסדר?
אליהו ישי: אני מדבר על ממלכתי, ממלכתי-דתי בתפוסה מקסימלית.
יהודית גידלי: אוקיי.
אלכס מילר: כמה במגזר הערבי, מעניין אותי, היו ב - - -
אליהו ישי: אני לא יכול להגיד מספר מדויק כמה מהמגזר הערבי, אני יכול להגיד שאנחנו פועלים מאוד במגזר הערבי, כולל שיוצאת משלחת לפולין בסבב הקרוב בחודש פברואר שמונה 70 תלמידים מהמגזר הערבי - בדואים מהצפון, בדואים מהדרום, מגזר ערבי צפון, דרוזים כבר הוצאנו משלחת של כ-34 מפקחים ומנהלים דרוזים, בסבב הבא, אוקטובר-נובמבר אני מעריך שתצא משלחת של תלמידים מהמגזר הדרוזי, אנחנו די מכניסים את זה פנימה.
אליהו ישי: בסך הכול הכללי יוצאים אל המרכזים להנחלת זיכרון השואה 250,000 תלמידים.
יהודית גידלי: בשנה.
אליהו ישי: כן.
אליהו ישי: מעבר לכך, המרכזים החינוכיים האלה מגיעים אל מוסדות החינוך.
אליהו ישי: אחד הדברים הכבדים ביותר בעליות הן עלויות ההיסעים.
אליהו ישי: העלות הזאת היא מאוד משמעותית בגלל שזה נגבה מתשלומי הורים, להוציא את הילדים אל המרכז החינוכי, אז משקיעים את זה בשכבת גיל פחות או יותר, הם מגיעים פעם אחת באחת מהיחידות או בחטיבת הביניים או בתיכון, הם מגיעים אל-, ולעיתים המוסד החינוכי או המרכז החינוכי מגיע אל בית-הספר עם תערוכה, מקיים שם פעילות של ארבע-חמש שעות, שהיא פעילות משלימה לצורך העניין.
אליהו ישי: יתירה מזאת, בתוך התהליך של משלחות הנוער לפולין שבו משתתפים נכון להיום כ-25,000 תלמידים, ובעקבות התהליכים שהציב השר גדעון סער לצורך העניין, וגויסו כספים לצורך סיוע במלגות לתלמידים נזקקים, אנחנו מעריכים שבשנה-שנתיים הקרובות המספר יצמח לכדי 40,000 תלמידים שישתתפו במסעות לפולין.
אליהו ישי: גם שם אנחנו מדברים על תלמידים בכיתות י"א, י"ב, זה פחות או יותר הגיל, שהוא גם - - -
אלכס מילר: אז זה אותם תלמידים שהולכים גם ל"יד ושם".
אליהו ישי: חלקם מגיעים גם ל"יד ושם", חלקם מגיעים ללוחמי הגטאות, חלקם מגיעים למורשת, ל"משואה", ל"בית טרזין" - חלקם מגיעים, אבל אין מצב שתלמיד במדינת ישראל לא חווה חוויה חינוכית, לימודית, פדגוגית, ערכית כזו או אחרת, בנושא הנחלת זיכרון השואה, תודעת השואה.
אלכס מילר: לא, פדגוגית זה בסדר, אנחנו מדברים על הביקור ב - - -
אליהו ישי: ביקור במוזיאון.
אלכס מילר: כן, תשמע, אפשר למרוח את זה עוד.
אלכס מילר: אנחנו מדברים כרגע על עצם העובדה של ביקור בפועל אם זה במוזיאונים שהם כמו "יד ושם" - השאלה שנשאלת האם אנחנו צריכים לחייב חד-משמעית שכל התלמידים פעם אחת לפחות יבקרו ב"יד ושם" או שאנחנו יכולים להסתפק בביקורים בכל אותם המקומות שציינת חוץ מ"יד ושם", שגם מתעסקים בנושא של השואה.
אליהו ישי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהמספר 250,000 תלמידים שמבקרים במרכזים החינוכיים האלה ובגילאים הבוגרים יותר של חטיבות ביניים ותיכוניים זה מספר שמדבר בעד עצמו.
אלכס מילר: לא, בסדר - - -
אליהו ישי: להערכתי אנחנו בשנת הלימודים הבאה נעלה עם המספרים האלה קצת יותר - -
אליהו ישי: - - בגלל שיש איזשהו סוג של איזון בין יציאת המשלחות לפולין והעצמה של הנושא בבית-הספר.
אלכס מילר: אדוני, האם כדאי לחשוב אולי שבעקבות אותם הביקורים גם נגיד הנושא של הבחינה שחווים אותה התלמידים אם זה בבגרויות - הנושא של השואה נלמד בהיסטוריה, נכון?
אלכס מילר: יפה, אז חלק מהמבחנים שאתם כותבים, נגיד שתהיה הנחיה ברורה שתהיה בעצם אחת מהשאלות קשורות לביקור במוזיאונים כאלה או אחרים שיהיה שם איזשהו בעצם מנגנון של הלימודים – היום בכלל בהיסטוריה נבחן הפרק של השואה?
אליהו ישי: בוודאי.
אורית נוקד: כפרק נפרד.
אליהו ישי: פרק חובה, זה פרק נפרד עם מכסת שעות מוגדרת.
אורית נוקד: בין 30 ל-40 שעות.
קריאה: כמה אתם לומדים?
דין זהר: שאלון בי"ת.
עומרי שוקרון: - - - עשינו את השאלון הזה בסוף שנה שעברה.
עומרי שוקרון: שאלון בי"ת.
נטע זלינגר: כ-40 שעות.
אלכס מילר: אוקיי, בסדר.
אליהו ישי: הנושא כן נמצא בתוך תוכנית הלימודים בהיסטוריה ובצורה משמעותית.
אליהו ישי: הלמידה החווייתית בתוך המוזיאונים על כל מה שמשתמע מזה, כולל המסגרת שאנחנו מכוונים אליה, שזה לפגוש "איש עדות", לקיים שיחה בעקבות, להתכנס לשיחות על מה שאנחנו קוראים "השאלות הגדולות" שקשורות בנושא השואה.
אליהו ישי: העיסוק בנושא השואה עוסק מ-1,000 שנות יהדות וגם בתהליכים הנוראיים של תקופת השואה, מלחמת העולם השנייה על אדמת אירופה.
אלכס מילר: אתם רוצים להתייחס עכשיו?
דין זהר: קודם כל, שלום אדוני היושב-ראש.
דין זהר: אנחנו לא יכולים לדבר על תקציבים ומספרים, זה בכלל לא התחום שלנו, אנחנו ניגע באמת בעניין הערכי החינוכי וככה אספנו – יש לנו בדיוק סמינר של המועצה – כמה דעות של נציגים: יובל מצפת, ממחוז צפון דיבר על זה שהוא היה במשלחת לפולין, והוא אמר שזה לא היה אותו דבר בלי המפגש הזה ב"יד ושם" לפני זה; תימור מיכאלי מבאר-שבע אמר שזה מוזיאון עולמי ואם מגיעים מכל העולם ל"יד ושם" זה אמור להיות מובן מאליו שיגיעו ממדינת ישראל בני נוער, ואפילו אולי יחויבו להגיע - - -
אלכס מילר: כן, השאלה שנשאלת פה, האם בני נוער מחויבים להגיע כולם ל"יד ושם" או שאנחנו יכולים גם להסתפק גם במקומות אחרים, כמו שנאמר כאן, כי יש גם מקומות אחרים.
אלכס מילר: אותם אנשים שמגיעים, אין להם את המקומות האלה מאיפה שהם מגיעים, אז ברור שהם לא יכולים להיחשף.
אלכס מילר: אצלנו, כמו שנאמר כאן, יש עוד מקומות שגם שם אפשר להיחשף לכל הסוגיה ולעניין של הטרגדיה והשואה, והשאלה אם תלמידים שלנו יכולים להסתפק במה שהם חווים שם או שבלי שום קשר לזה שהם הולכים לשם הם גם צריכים ללכת ל"יד ושם", כי יכול להיות שבעצם החומר והתוכן הוא איכשהו דומה מבחינת החוויה שעוברים התלמידים.
דין זהר: כן, יש דברים שהם דומים בכל המקומות האלה, אבל יש משהו ייחודי ב"יד ושם".
דין זהר: לא סתם מביאים את כל בני הנוער מהעולם ל"יד ושם", יש חוויה אחרת במקום, יש חוויה אחרת במה שאתה רואה.
דין זהר: אני יכול להגיד לך שאצלי בבית-הספר לא הסתפקו רק ב"יד ושם" או להיפך והיינו גם ב"משואה" וגם ב"יד ושם".
דין זהר: ואני חושב שזה מאוד חשוב שהיה לנו גם את זה וגם את זה בלי שום קשר אחד לשני.
דין זהר: שוב, "יד ושם" צריך להיות, לפי דעתי, ולפי דעת המועצה הארצית כחובה לבני הנוער במדינת ישראל כחלק מהחברה הישראלית.
אלכס מילר: כן, נטע.
נטע זלינגר: מההיכרות שלי עם כל המרכזים – הייתי בכל המרכזים, וליוויתי כ-11 משלחות לפולין – אין כמו ביקור ב"יד ושם" עם הפעילות שאתם עושים ב"יד ושם".
נטע זלינגר: אני לא פוסלת אף אחד מהמרכזים, כל אחד מעלה ונהדר, אבל זה לא אותו דבר חד וחלק.
נטע זלינגר: אני חושבת, חבר הכנסת אלכס מילר, שזה חובה שכל תלמיד, בטח אלה שיוצאים לפולין, אבל זה בלי שום קשר, להיות במוזיאון ובבית-ספר להוראת השואה ב"יד ושם" כחלק מהלמידה, במיוחד מי"א עד י"ב זה חובה, אין בכלל מה להתווכח.
דין זהר: אדוני היושב-ראש, רק משפט אחד.
דין זהר: יש תלמידים שאם לא היו שולחים אותם מבית-הספר הם בחיים לא היו מגיעים למקום הזה.
דין זהר: ואולי פה נמצאת הנקודה שאולי המחויבות שלנו זה לבוא ולחייב.
אלכס מילר: וההמלצה שלכם זה חטיבות עליונות, נכון?
דין זהר: כן, חטיבות עליונות, כי הם גם יותר קרובים לנושא הזה כמו שאמרת מבחינת הבגרויות.
עומרי שוקרון: ופולין.
אליהו ישי: מה שרציתי להגיד זה שהמשרד בעצם התקצוב שהוא נותן לנושא ההגעה וההשתתפות של תלמיד י"א, הבחירה היא של בית-הספר להגיע אל המרכז החינוכי שמועדף על הצוות החינוכי של בית-הספר.
אליהו ישי: האפשרות היא לבחור את מה שהוא רוצה.
אליהו ישי: המשרד מאפשר להגיע ל"יד ושם" מתוך המוסדות.
אלכס מילר: לא, זה השאלה שנשאלת.
אליהו ישי: ברגע שאתה אומר על אחד "כן", אתה אומר על האחרים "פחות לו" וזה יוצר איזשהו קושי.
אלכס מילר: הרי בסופו של דבר אנחנו מדברים על כך שאתה כרגולטור, כרשות המבצעת, אתה קובע את המדיניות.
אלכס מילר: אם אתה קבעת מדיניות של בחירה - זה מדיניות אל"ף, אם אתה קובע מדיניות של חובה - זה מדיניות בי"ת.
אלכס מילר: תראה, אני לא סגור על זה, לפחות אני ככה, שבחטיבות העליונות כל תלמיד חייב לבקר ב"יד ושם", אוקיי?
אלכס מילר: אנחנו יכולים לעשות את זה בחקיקה – דרך אגב החוק מוכן – אנחנו נגיש הצעת חוק, ואז חברי הכנסת יחליטו, האם יש חשיבות וחובה של העניין.
אלכס מילר: ולדעתי, אם אני מסתכל על מספרים, אתה לא רחוק מזה.
אלכס מילר: כי בסך הכול, גם אם אנחנו נפרוס את זה – הרי זה לא יפעל בשנה-שנתיים הקרובות – לכמה שנים, יספיק לך להוציא 100,000 תלמידים כחובה ואתה סוגר שכבה.
אלכס מילר: אם נגיד משרד החינוך מודיע שהשנה כל שכבות י"א יצאו ל"יד ושם", הרי הם חייבים בחוק לעשות את הטיול ב-י"א, יש להם את התקציב הזה והם עושים את זה.
אלכס מילר: אם אתה מחייב, אם אתה בא ומוציא הנחיה שהשנה רק כיתות יו"ד או רק כיתות י"א או רק כיתות י"ב, אז אתה בעצם סגרת לך שנה.
אלכס מילר: אתה פשוט צריך להגיע לשם, ואז אתה כביכול מוריד את התקציב מהיסודי ומחטיבות הביניים.
אלכס מילר: אתה מעביר את כל התקציב שהיה לך פרוס לביקורי "יד ושם" בכל ההליך הזה, אתה מוציא בסך הכול הנחיה לבתי-הספר שאתה מבקש מבתי-הספר לרכז, לפי הנחיות של משרד החינוך, את התקציב לביקורי "יד ושם" בחטיבות עליונות.
אלכס מילר: ואז כביכול, אם אתה רוצה שהתלמידים יבקרו במקומות שהם מקומות אחרים, אתה נותן להם לעשות את זה ביסודי ובחטיבות הביניים, ואת הנושא של "יד ושם" אתה ממקד בחטיבות העליונות, כמו שלפי מה ששמענו, אתה אמרת שבשכבה אחת יש קרוב ל-100,000 תלמידים, ובסך הכול מבקרים בממוצע ב"יד ושם" 100,000 תלמידים - זה שכבה שלך.
אלכס מילר: לדעתי, אתה מספרית לא עובר בשקל את מה שאתה צריך בעצם לתקצב לנושא של "יד ושם", בלי שום קשר למה שאתה עושה עם הסוגיה האחרת, כי שם אתה יכול להתמקד דווקא במקומות – אני כן חושב שבסופו של דבר אם עושים את זה בצורה חכמה ומסודרת אפשר להגיע למצב שכל תלמידי השכבות העליונות, כך או אחרת, במשך שלוש שנים מבקרים בתוך "יד ושם" - - -
אליהו ישי: זה מה שיוצא, אדוני היושב-ראש, זה מה שיוצא במספרים באופן עקרוני, משום שיש גם אפקט של תקרה, אם יש 100,000 תלמידים בשכבת גיל, אין לי התייצבות של 100,000 תלמידים.
אלכס מילר: כן, אבל אם אנחנו נבדוק עכשיו, אתה תראה שיש לך נפילה של לפחות של 30,000, 40,000 תלמידים שיוצאים ממערכת החינוך שלא ביקרו שם.
אלכס מילר: אתה תמצא אותם, כי כך או אחרת, הם איפשהו שם לא נכנסים לתוך ה"לופ", יכול להיות שהם ביקרו במוזיאון הרצל, במקום אחר, אבל לא נכנסו ל"יד ושם" בכל ההנחיות.
אלכס מילר: אם אתה עושה נגיד את המעגל הזה ואתה מסדר לפי השכבות כל שנה, נגיד משנה הבאה אתה מודיע למשרד החינוך שכל שכבות י"ב בשנה הבאה הולכים ל"יד ושם", שנה אחר כך אתה אומר: כל שכבות י"א ל"יד ושם", שנה אחר כך יו"ד, ואז הם כבר יודעים גם להתכונן לכל הסיפור הזה.
אלכס מילר: ואז יכול להיות שאת התקציבים שיש להם ביסודי ובחטיבות הביניים הם ימקדו במקומות אחרים.
אלכס מילר: אבל אתה לפחות, כמשרד החינוך תהיה סגור שכולם ביקרו.
דין זהר: שיש אחידות ערכית.
אליהו ישי: אני בכל זאת רוצה לחשוף עוד משהו אחד.
אליהו ישי: אוכלוסייה מהמגזר הערבי או האוכלוסיות דוברות ערבית מעדיפות להגיע לאזור לוחמי הגטאות, שיש שם את המרכז ההומניסטי, שממוקד בשפה הערבית ודובר את השפה הערבית - - -
אלכס מילר: זה החלטה שלכם, זה מדיניות שלכם, אם אתם - - -
אליהו ישי: זה בדיוק העניין, זה העניין שאנחנו מאפשרים את זה, ולכן הבחירה – ויש עוד מרכז שנמצא במורשת על גבעת-חביבה ששם גם כן ממוקדים מאוד באוכלוסייה שדוברת ערבית וכו'.
אלכס מילר: אני לא חושב ש - - -
עומרי שוקרון: אין הדרכות בערבית ב"יד ושם"?
אורית נוקד: יש, יש כמובן.
אליהו ישי: אבל לא באותו אופן.
אורית נוקד: יש הדרכות ב"יד ושם" ב-20 שפות, ערבית בוודאי היא אחת השפות שאנחנו מדריכים בהן.
אורית נוקד: רק בשביל לסבר את האוזן, בשנה האחרונה וגם בשנה הזאת, אנחנו מקיימים חמש השתלמויות בכל רחבי הארץ, צפון, דרום, מרכז, למורים מהמגזר הערבי.
אורית נוקד: בשנה שעברה היו חמש, גם השנה יש עוד חמש.
אורית נוקד: אני יכולה לומר שזה מבשרי הכניסה היותר שיטתית ומסודרת להוראת השואה בתוך המגזר הערבי.
אליהו ישי: אין ספק שזה אחד המוזיאונים החשובים ביותר בעולם והמרכז להנצחה ולהנחלת זיכרון ותודעת שואה מהחשובים בעולם - אני לא מדבר על מדינת ישראל, אני מדבר על העולם, ואין ספק שכל תלמיד במדינת ישראל צריך לעבור ב"יד ושם" ולחוות את החוויה הן בהיבט הלימודי והן בהיבט החווייתי חינוכי שבו.
אליהו ישי: אין לי ספק בכלל.
אליהו ישי: הנושא הוא כל כך חשוב והוא כל כך משמעותי שהמשרד כן משקיע בו הרבה מאוד כסף, למעלה מחמישה מיליון שקלים בערך - - -
יהודית גידלי: התקציב הוא לתלמיד?
אליהו ישי: לא, אנחנו מסייעים – הלוא אמרנו שהעלות המשמעותית היא ההסעה, אנחנו מסייעים בהסעה - - -
יהודית גידלי: זה בדיוק מה שאני שואלת.
אלכס מילר: לא, אבל אל תשכחו שגם אנחנו – אבל בתי-ספר משתמשים בתשלומי הורים לכל הנושא של תקציב של טיולים גם - - -
אליהו ישי: כן, אבל זה לא טיול.
אליהו ישי: אי-אפשר להגיד: לנסוע, במקום טיול שנתי למוזיאון להנצחת השואה.
יהודית גידלי: זה סיור לימודי.
עומרי שוקרון: אז אולי להוסיף יום לטיול שנתי ואז - - -
אלכס מילר: לא, זה - - -
אליהו ישי: אי-אפשר להוסיף יום, אי-אפשר, זה כלול במשהו אחר.
אלכס מילר: זה סיור לימודי, כי אם אתה תיסע לאילת אתה לא תגיע לירושלים.
אליהו ישי: ובמסגרת זו מה שהמשרד עושה - הוא מאפשר לבית-הספר, על-פי תוכנית מתואמת מראש, להגיע ל"יד ושם" ל"משואה" וכו' ולמצות את הזמן.
אליהו ישי: אחד הדברים החשובים שאנחנו לוקחים בחשבון זה מיצוי הזמן, שתלמיד ייצא בסביבות השעה שמונה בבוקר מבית-ספרו להגיע לירושלים אם הוא מגיע מקריית-שמונה, ואנחנו דואגים שהוא יגיע מקריית-שמונה, כי אנחנו מממנים לו את ההסעה, שזה הדבר הכבד, זה בערך 80 שקלים לתלמיד עלות ההסעה לאותו יום.
אליהו ישי: שהוא כן יגיע ל"יד ושם", והוא כן יממש לפחות שבע שעות של פעילות חינוכית ערכית בנושא.
אליהו ישי: את זה אנחנו עושים.
אליהו ישי: זה הרגולציה שאנחנו עושים לתוך כל המערכת ואנחנו מאפשרים את הנושא הזה.
אליהו ישי: ו"יד ושם" הוא אחד המובילים שלנו לצורך העניין הן בחשיפה אל מול פני בתי-הספר והן בהכוונה שלנו של תלמידים אל המוסד.
יהודית גידלי: רון כהן פרירא, בבקשה.
רון כהן פרירא: אני רוצה להביא עוד כמה כיווני מחשבה.
רון כהן פרירא: קודם כל, לימוד השואה והחינוך לנושא לא מתמקד ב-י"א, י"ב, אלא צריך להיות לאורך השנים בצורה הדרגתית.
אלכס מילר: ברור, זה קיים.
אלכס מילר: "יד ושם" היא חוויה לא פשוטה ולחוות את זה בגיל עשר, 11 אפשר לצאת מזה גם לא הכי - - -
קריאה: ולא נכונה.
רון כהן פרירא: אני מסכים אתך במה שאתה אומר, אני רק רוצה להגיד, אצלנו ב"בית לוחמי הגטאות" הקימו מרכז כבר לפני הרבה מאוד שנים שנקרא "יד לילד", שבא ללמד ילדים על ילדים בשואה ברמה ובסגנון שמתאימים לילדים, הכוונה היא מכיתה ה"א ומעלה.
רון כהן פרירא: כלומר, מה שאני רוצה להגיד, קודם כל, שצריך להיות לא רק לחטיבות עליונות אלא גם לחטיבות ביניים וליסודי.
אלכס מילר: אני התכוונתי לנושא של "יד ושם" לחטיבות העליונות.
רון כהן פרירא: אוקיי, בסדר גמור.
אלכס מילר: זה היה בלי שום קשר.
אלכס מילר: תראה, שוב, אתה צריך להבין, אנחנו יוצאים לא רק מנקודה ערכית אנחנו גם יוצאים מנקודה כלכלית מספרית.
אלכס מילר: יושבים כאן אנשים שגם קצת יודעים לספור.
אלכס מילר: כשאתה מדבר שבשכבה שלך יש 100,000 איש ואתה מוציא בעצם כל שנה תקציב ל-250,000 איש, אז זאת אומרת, שאתה יכול מצד אחד גם לתת מענה לחטיבות הביניים, לפזר את ה-150,000 איש בחטיבות הביניים ואת ה-100,000 איש זה השכבה שלך בחטיבות העליונות, שכביכול זה לא חוויה, זה גם חלק מהבגרות וכו'.
אלכס מילר: אני לא מאמין שמישהו הולך להיפגע מכל העניין הזה בהיבט של הביקורים והתקציבים, אני אומר שצריך פשוט לרכז את זה בצורה כזאת שזה לא יהיה רק כביכול בעניין של איך עושים את זה – שזה פרוס גם בהיבט של - - -
רון כהן פרירא: אני אמרתי את דברי, כי אמרת באיזשהו שלב שאפשר להעביר כספים מכיתות נמוכות יותר לגבוהות יותר, ואני רוצה להגיד שהפריסה היא חשובה - - -
אלכס מילר: של "יד ושם", כן.
רון כהן פרירא: אוקיי, אני חושב שחשוב שכל אדם במדינה יהיה ב"יד ושם" פעם אחת.
רון כהן פרירא: אני חושב שגם חשוב שכל אדם במדינת ישראל וכל תלמיד יהיה ב"בית לוחמי הגטאות", שהוא המוזיאון הראשון בארץ, הוא הוקם ב-1949, אבל השני בגודלו היום אחרי "יד ושם".
רון כהן פרירא: ויש גם מכוני שואה נוספים שצריך לבקר בהם.
רון כהן פרירא: אני חושב שהפעילות שאנחנו עושים, ואנחנו בצפון בין נהרייה לעכו, היא מאוד טובה, מאוד משמעותית, מאוד ערכית, מאוד חשובה.
רון כהן פרירא: אנחנו משלימים נקודות שבהם "יד ושם" נותנים פחות דגש.
רון כהן פרירא: "יד ושם" משלים נקודות אולי שאנחנו פחות נותנים דגש.
רון כהן פרירא: אני חושב שכדי לראות תמונה שלמה צריך לתת לתלמיד להגיע לפחות לשני מקומות.
רון כהן פרירא: ואני קורא מפה את הקריאה גם של גם אנשי הצפון, מאוד קשה להגיע אלינו, אני שומע מהרבה מאוד בתי-ספר שכל מה שצפונית לחדרה זה רחוק.
רון כהן פרירא: אני חושב שיש אמירה בכך שהמחוקק במדינת ישראל יגיד: יש מספר גופים שמשרד החינוך הכיר בהם וקבע אותם שמוכרים ומתאימים להוראת השואה.
רון כהן פרירא: התפלאתי לשמוע את מה שאמרת, כי אני מכיר במשובים שלנו חוות דעת מאוד גדולות - - -
נטע זלינגר: זה מקום מקסים, אנחנו גם ביקרנו שם, דרך אגב, אצלכם.
רון כהן פרירא: אני יודע - - -
נטע זלינגר: אבל זה אחרת, לכן רציתי להוסיף עוד משהו שאצלכם עושים.
רון כהן פרירא: בגלל זה כל מקום נותן נדבך נוסף.
אלכס מילר: לא, ברור.
רון כהן פרירא: לדעתי לא צריך להשקיע את כל המקורות רק במקום אחד.
רון כהן פרירא: אני רוצה לבקש - - -
אלכס מילר: אתה לא משקיע אותם במקום – אתה פשוט מפזר את זה בצורה – אתה עושה את זה בצורה יותר מסודרת.
אלכס מילר: אני לא מאמין שיש פה יותר מדי תזוזה תקציבית.
רון כהן פרירא: אני לא יודע, אבל כשאני באתי הבוקר וראיתי: הבאת תלמידים ל"יד ושם", אני אמרתי: רגע, מה קורה עם מקומות כמו "בית לוחמי הגטאות" שנמצא בצפון הלא כל כך רחוק, כי המדינה שלנו קטנה, אבל בדימוי הוא נורא-נורא רחוק.
רון כהן פרירא: אני רוצה לבקש שגם לשמור על המקום שלנו, שמאוד חשוב לקיים אותו, שיש לו אמירות חינוכיות וערכיות חשובות מאוד.
רון כהן פרירא: אנחנו ביחסים נהדרים עם "יד ושם", אנחנו בקשר, בתקשורת, גם ערכית, גם חינוכית, גם חברית, וזה מאוד-מאוד חשוב לשמור גם על ההגעה של תלמידים אל המקומות האחרים ולא רק להגיד – כי זה סוג של אמירה: תלמידים ילכו ל"יד ושם", רגע, יש גם מקומות אחרים שנותנים דברים לא פחות חשובים באותו כיוון.
אליהו ישי: אני רוצה להגיד משהו לגבי העניין של המשרד והסיוע שלו.
אליהו ישי: המשרד מסייע, הוא מסבסד את הגעת התלמידים למרכזים החינוכיים, זה צד אחד של העניין, המשרד מסייע למרכזים החינוכיים שזה צד אחר של העניין, גם שם יש תקציב לתמוך בכל הצוות הפדגוגי, הצוות החינוכי, התוכניות, הפעילויות שהם מקיימים שם, זה צד נוסף של העניין.
אליהו ישי: זאת אומרת, שכל תלמיד שמגיע לאחד מהמרכזים החינוכיים, וכמעט כולם מגיעים באיזשהו מצב ל"יד ושם", באחת משכבות הגיל כשהוא מתפתח בתוך המערכת הוא מקבל סיוע מהמשרד, בין אם זה בהיבט של ההיסעים, כשאנחנו לוקחים שכבת גיל אחת שבה אנחנו מאפשרים ובין אם זה בגילאים אחרים שהם מגיעים ומקבלים את אותם פעילויות חינוכיות, שהם סוגים אחרים של תמיכה או סבסודים, שזה לא פר תלמיד אלא זה למכון הזה.
אלכס מילר: כן, נטע, רצית להוסיף משהו?
נטע זלינגר: אני רוצה לומר שמאוד-מאוד חשוב שתלמידים ייחשפו לנושא השואה לאו דווקא ב"יד ושם", ופה אני רוצה לתקן אם לא הובנתי כהלכה.
נטע זלינגר: גם בתיכון, בין י"א ל-י"ב חשוב מאוד לבקר באחד המרכזים.
נטע זלינגר: זה לא רק להיות ב"יד ושם".
נטע זלינגר: אנחנו מגלים שחבר'ה שהולכים ל"יד ושם" כהכנה למסע לפולין, יש לזה המשכיות - המסע לפולין, אבל מי שלא הולך למסע לפולין, זה כאילו איזשהו יום שהם למדו וזהו.
נטע זלינגר: זאת אומרת, הקטע של להיות בבית ווהלין, הקטע שאתם מביאים את הסדנאות שלכם אל תוך בתי-הספר - -
יהודית גידלי: הניידות.
נטע זלינגר: - - הקטע של להיות אצלכם, זה מאוד-מאוד חשוב, ואני אומרת כל שנה, זאת אומרת "יד ושם" מבחינתי זה איזשהו "highlight", אבל מעבר לזה כל שנה בתיכון או בשש-שנתי, אם אפשר לומר מזי"ן עד י"ב, חייבים ללכת לאחד המרכזים כחלק מלימוד השואה.
נטע זלינגר: לימוד השואה רק בבית-הספר כמתוך לגשת לבגרות או ללמוד את זה בתוך חטיבת הביניים זה לא מספיק.
נטע זלינגר: הם חייבים לעבור את החוויה הויזואלית של להיות במרכזים האלה.
אלכס מילר: טוב, רבותי, אנחנו קודם כל, באמת רוצים להודות על כל הפעילות החשובה שנעשית במשרד החינוך למודעות של תלמידי ישראל לטרגדיה של העם היהודי, זה דבר ראשון.
אלכס מילר: דבר שני, כמובן לכל אותם הגופים, גם אם זה "יד ושם" וגם כל הגופים והמוזיאונים שמתעסקים בשואה, אנחנו באמת מעריכים את העבודה ואת הדרך שאתם בחרתם להתעסק בה, וזה חשוב שבאמת הנושא הזה ימשיך לצמוח מבחינת המודעות ומבחינת הביקורים.
אלכס מילר: אכן, יש חשיבות לכך שתהיה אפשרות לאותם התלמידים שנמצאים היום בחטיבות העליונות להגיע ל"יד ושם" בצורה מסודרת, כחלק מההכנות גם כמובן למבחני הבגרות.
אלכס מילר: אנחנו מבינים שאין שום סתירה בכך שיש חשיבות גם להגיע למקומות אחרים, אבל מה שקשור מבחינת הסדר ומבחינת המנגנון שכרגע מופעל מבחינת הביקורים, אני לא רואה שום סיבה שלא לרכז בעצם את כל התקציב שמועבר לבתי-הספר לטובת ביקורים של "יד ושם" בחטיבות העליונות.
אלכס מילר: לדעתי, אתם לא תעלו מבחינה תקציבית ותוכלו לתת חשיפה לכל השכבות, לכל התלמידים בחטיבות העליונות ב"יד ושם", פשוט צריך לרכז את זה.
אלכס מילר: אנחנו נחשוב אם יש צורך בחקיקה, אבל אני אשמח אם תוכלו להביא איזשהו עדכון של בדיקה לוועדת החינוך בהיבט התקציבי – האם ניתן לעשות זאת בצורה מרוכזת בחטיבות העליונות, זאת אומרת כל מה שהיום קורה ביסודי ובחטיבות הביניים מבחינת "יד ושם", האם ניתן באמת לרכז את זה בחטיבות העליונות – וחוץ מזה התקציב שקיים היום בכלל לכל הנושא של לימוד השואה ולביקורים במוזיאונים השונים הוא תקציב קיים והתלמידים מבקרים, אין שום קשר ואין שום סתירה.
אלכס מילר: אז תעשו לי את הבדיקה, אני אשמח לקבל אותה, ואנחנו גם נראה אם יש צורך בכלל לקדם בחקיקה או שהמשרד יוכל להתמודד עם זה לבד.
אלכס מילר: תודה רבה, רבותי, הישיבה נעולה.
רונית תירוש: צהרים טובים לכל המכובדים.
רונית תירוש: אנחנו מקיימים כאן ישיבה משותפת לוועדת החינוך, התרבות והספורט.
רונית תירוש: יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת אלכס מילר, היושב לצדי שמיד יפתח יחד אתי, ואנוכי, יושבת-ראש ועדת מדע וטכנולוגיה.
רונית תירוש: יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, כמובן יצטרך אלינו מיד.
רונית תירוש: הוא עוזב למעננו את ישיבת הנשיאות שהוא מקפיד להימצא בה ולא לעזוב, אבל לכבוד האירוע המיוחד הזה – אנחנו בהחלט נמתין לו בסבלנות.
רונית תירוש: עד אז אני רק אומר שנמצאים כאן אתנו, כמובן, חתן פרס נובל, כולנו כאן כדי לברך אותו, פרופסור דן שכטמן.
רונית תירוש: לצדו יושב שר המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת דניאל הרשקוביץ.
רונית תירוש: אנחנו מאוד שמחים שגם שר החינוך נמצא אתנו, חבר הכנסת גדעון סער.
רונית תירוש: נמצאת אתנו גם יושבת-ראש ור"ה ונשיאת אוניברסיטת בן-גוריון, פרופסור רבקה כרמי.
רונית תירוש: גם נשיאת האקדמיה הלאומית למדעים, פרופסור רות ארנון, יושבת לצדו של שר החינוך.
רונית תירוש: נמצא אתנו גם נשיא הטכניון, פרופסור פרץ לביא.
רונית תירוש: גם יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה לשעבר, שאני החלפתי אותו, חבר הכנסת מאיר שטרית.
רונית תירוש: נמצאים אתנו גם חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת כץ, שהצטרף אלינו.
רונית תירוש: נשיא אוניברסיטת חיפה, גם כן נמצא כאן אתנו.
רונית תירוש: נמצאת אתנו גם מי שהיתה בכנסות הקודמות יושבת-ראש ועדת המדע הטכנולוגיה, חברת הכנסת לשעבר מלי פולישוק.
רונית תירוש: מנהלות הוועדות, מנהלת הוועדה לחינוך, יהודית ומנהלת הוועדה למדע וטכנולוגיה, ענת.
רונית תירוש: והנה, יושב-ראש הכנסת, אנחנו מברכים אותך.
רונית תירוש: ברשותך, חבר הכנסת מילר, אתה לומר כמה מילים?
רונית תירוש: אני אתן ליושב-ראש הכנסת.
אלכס מילר: כמו שציינה חברת הכנסת תירוש, יושבת-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, אנחנו מקיימים כאן ישיבת ועדה משותפת לועדת החינוך, התרבות והספורט ולוועדת המדע והטכנולוגיה.
אלכס מילר: אני כמובן מצטרף לברכות לחתני פרס נובל, וכמובן לך, אדוני, פרופסור דן שכטמן ולכל מי שנמצא כאן אתנו.