GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: יו"ר התאחדות התעשיינים, בבקשה.
צביקה אורן: אני מאוד שמח על הדיון.
אלכס מילר: ברכות על התפקיד.
אלכס מילר: עוד לא נפגשנו ולא יצא לנו לשוחח, אבל היינו בקשר מאוד הדוק עם ההתאחדות - ואני מקווה, שכך ימשיך בעתיד בפרויקטים השונים - בעבר כיו"ר ועדת משנה של ועדת כספים לעסקים קטנים ובינוניים, והיום כיו"ר ועדת חינוך.
אלכס מילר: אגב, בזמנו שרגא דיבר על חוסר של 5,000 טכנאים בתעשייה בכל שנה.
אלכס מילר: זו היתה המקפצה שלנו בכנסת הקודמת לחקיקת חוק להקמת מועצה לחינוך לתעשייה והכשרה מקצועית.
אלכס מילר: מבחינתנו, זה הרגולטור העליון שצריך לתת לתעשייה את הכמות הנדרשת של אנשים שצריכים לעבוד בה.
אלכס מילר: התחושה שלנו היא, שאנשים יוצאים עם א' כאשר התעשייה צריכה ב'.
אלכס מילר: אנחנו מחפשים סנכרון.
אלכס מילר: כמובן שהתפקיד שלכם בעניין הזה הוא תפקיד ראשי.
אלכס מילר: אנחנו בטוחים, שבכל גוף ובכל מועצה שתקום חייבים להיות נציגים של התאחדות התעשיינים, שיוכלו לבוא ולשקף את הצורך של התעשייה בעניין של הבוגרים: הנדסאים והטכנאים.
אלכס מילר: זה צריך להיות תוך סינרגיה עם האקדמיה כשזה נוגע להנדסה, אבל עדיין אנחנו רואים בכם שותף בכיר בכל הסוגיה.
צביקה אורן: אני מסכים כמובן עם כל מילה שאמרת.
צביקה אורן: אני שמח על הדיון, גם בתור נשיא ההתאחדות וגם בתור איש פרטי.
צביקה אורן: חצי מחיי אני מתעסק עם הנושא של הכשרה מקצועית וחינוך טכנולוגי.
צביקה אורן: אני הייתי בעבר קצין חימוש ראשי, ואתם יודעים שאנחנו הצרכנים.
צביקה אורן: אני רוצה לרדת לרמה שעליה דיבר מאיר.
צביקה אורן: אני רוצה לומר הצהרה: "לנו בתעשייה יש מחסור עצום בבעלי מקצוע".
צביקה אורן: אני לא יודע למה אנחנו כל הזמן מדברים על חינוך טכנולוגי ולא מדברים על רתכים, מסגרים, רפדים ונגרים.
צביקה אורן: זו לא בושה.
צביקה אורן: אני חושב, שצריך לתת הרבה כבוד לאנשים שיש להם ידיים חכמות.
צביקה אורן: זו עיקר הבעיה.
צביקה אורן: כל המגמה שהתחילה לפני 20 ומשהו שנה, שאומרת לאנשים: "אל תפסלו את החינוך הטכנולוגי, מכיוון שזה דומה לחינוך העיוני.
צביקה אורן: תקבלו תעודת בגרות ותעשו דברים מהסוג הזה", רק מחמירה את הבעיה.
צביקה אורן: גם חלק ממה שאמרו כאן הדוברים, בעיקר נציגי משרד החינוך, מחמירים את הבעיה.
צביקה אורן: לדעתי, המחסור נובע כתוצאה מתדמית לא נכונה של בעלי מקצוע, כתוצאה מזה שאנחנו לא יודעים לתת כבוד לאנשים שיש להם ידיים חכמות.
צביקה אורן: כאשר אני התמניתי לקצין חימוש ראשי, חייבתי כל סדנה לשים על הקירות שלה את הסיסמה שאומרת שאנחנו מחפשים אנשים עם ראש טוב וידיים חכמות.
צביקה אורן: יש הרבה גאווה בלהיות רתך.
צביקה אורן: יש הרבה גאווה בלהיות נגר.
צביקה אורן: לא צריך לעטוף את המקצועות החשובים האלה בכל מיני עטיפות של מחשבים.
צביקה אורן: אנשים אומרים: למה שלא תהיה חרט, יש הרבה מחשבים.
צביקה אורן: מחשבים זה לא חזות הכל.
צביקה אורן: אני לא יודע מי קבע, שמי שיודע לדפוק על מקלדת הוא יותר חשוב מאשר אחד שיודע לרתך.
צביקה אורן: היום יש לנו בעיה עם כוח אדם מקצועי.
צביקה אורן: אני לא יודע מה מכשיר משרד החינוך ומהו הגידול ל-125,000 שמדברים עליו.
צביקה אורן: רתכים, מסגרים ורפדים אין.
צביקה אורן: ביחד עם ידידי מאיר כהן, אני הקמתי מפעל בדימונה.
צביקה אורן: אני רוצה להגיד לכם, שהחשש והסיכון הכי גדול היה מאיפה נמצא בעלי מקצוע.
צביקה אורן: היתה לי הפתעה עצומה.
צביקה אורן: חיפשנו אנשים למקצועות רכבת, וראו זה פלא: הגיעו 130 אנשים מצוינים מדימונה, שרוצים לעבוד עם נכונות עצומה, שרוצים ללמוד.
צביקה אורן: אני מניח, שלמאיר היה חלק בזה שהגיעו כל כך הרבה אנשים, אבל זה סימן שזו בעיה של תדמית.
צביקה אורן: אני רוצה להסביר לכם למה הבעיה הזאת קלה.
מוחמד ברכה: זו גם בעיה של תדמית, וזה גם שילוב בין ביטחון לתעסוקה.
צביקה אורן: נכון, אבל אני לא מכיר רתך אחד באזור הדרום שהוא מחוסר עבודה.
צביקה אורן: אם יש לך היום לתת לי 20 רתכים, אני עכשיו מראיין אותם וקולט אותם.
צביקה אורן: עד כדי כך המצב חמור.
צביקה אורן: בואו נסתכל על המציאות.
צביקה אורן: רתכים מקבלים בין 10,000-15,000 שקלים לחודש.
צביקה אורן: אין בעיה של משכורת.
צביקה אורן: זה מקצוע סופר חכם.
צביקה אורן: אגב, אני רתך בעצמי, ואני אוהב את זה מאוד.
צביקה אורן: למה אנחנו לא יכולים לשבת פה ולהגיד: בואו נכריז על תוכנית, שאומרת שמדינת ישראל חושבת שהכשרה מקצועית ובעלי מקצוע הם חשובים?
צביקה אורן: לא חינוך טכנולוגי, לא טכנאים ולא הנדסאים.
צביקה אורן: עזבו אתכם מכל העטיפות האלה, הן רק מזיקות.
צביקה אורן: חשוב להיות רתך.
צביקה אורן: זה כבוד להיות רתך.
צביקה אורן: רתך היום זה מקצוע מבוקש, ששכרו בצדו.
צביקה אורן: בואו נכשיר אנשים.
צביקה אורן: שמשרד החינוך ייקח על עצמו אחריות לבדוק.
צביקה אורן: עופר, למה אתה מגחך?
עופר רימון: אני לא מגחך, אני מחייך.
עופר רימון: עשינו מאמץ כל כך גדול, ביחד עם התאחדות התעשיינים, על מנת להגדיל את שיעור הטכנאים וההנדסאים ב-2,500, ולכן לא הייתי אומר עכשיו: "עזוב אותך מטכנאים וההנדסאים".
קריאה: זה לא במקום.
צביקה אורן: תסלח לי.
צביקה אורן: אני שמתי לב גם להערות שלך למאיר.
צביקה אורן: אתה יותר מדי מסתכל על הצדדים השליליים.
צביקה אורן: לכולנו פה יש מטרה משותפת.
צביקה אורן: אנחנו לא באנו להתעמת.
צביקה אורן: אני לא נגד טכנאים והנדסאים.
צביקה אורן: צריך טכנאים, הנדסאים ומהנדסים, אבל צריך גם נגרים, רתכים וחשמלאים.
צביקה אורן: זה נושא הדיון.
צביקה אורן: אני לא מתנגד למה שאתם עושים.
צביקה אורן: אני יודע מה עושים בהתאחדות, ואני מאוד גאה על מה שעושים בהתאחדות.
צביקה אורן: אני רק אומר לך, שצריך רתכים ובעלי מקצוע.
נחום חופרי: צריך רתכים טובים בצנרת.
קריאה: רתכים בחלוק לבן.
קריאה: זה הנושא.
נחום חופרי: הגיצים יעופו עליהם.
נחום חופרי: לא נורא.
צביקה אורן: אני לא רוצה גיצים, ואני לא רוצה שיעופו.
צביקה אורן: אני רוצה פה שיתוף פעולה, כדי שכולנו ביחד נעשה מאמץ.
צביקה אורן: הבעיה היא תדמיתית, והיא פשוטה.
צביקה אורן: אני אתן לכם דוגמא למה אני חושב שהיא פשוטה.
צביקה אורן: כאשר אני הייתי צעיר, בשביל שמישהו יודה שהוא טבח הוא היה צריך לקבל מכות רצח.
צביקה אורן: היום יש תוכנית טלוויזיה, והאמא היהודית כבר לא מתביישת להגיד שהבן שלה הוא שף.
צביקה אורן: האם אנחנו לא יכולים לעשות את זה לגבי דברים אחרים?
מוחמד ברכה: שף ולא טבח.
צביקה אורן: אין שום בעיה עם שמות.
מאיר כהן: מחבר ולא רתך.
קריאה: רתך זו מילה טובה ונכונה.
צביקה אורן: לזה יש בעלי מקצוע.
צביקה אורן: לא באתי פה לקטר, אלא לנסות להיות חלק מהמאמץ הקולקטיבי, שאני מקווה שכולנו נעשה פה, בשביל לדאוג לזה שיהיו בעלי מקצוע במדינת ישראל בכמות, באיכות ובמגוון הדרושים.
צביקה אורן: בשביל שזה יקרה, צריכים לעשות שתי פעולות.
צביקה אורן: פעולה אחת: משרד החינוך-ממשלת ישראל צריכה לקחת על עצמה את האחריות לאתר את הצרכים, כמו שהיא יודעת לאתר את הצרכים יפה מאוד בחינוך העיוני, ולהגיד: אני צריכה להכשיר בשנה איקס בעלי מקצוע במגוון הזה והזה, ולדאוג תדמיתית לכך שהאנשים הטובים יגיעו.
צביקה אורן: אגב, אני הרציתי לא מזמן ב-OECD, ואמרתי להם שאחת הסיבות לאופטימיות שלי היא הרמה של היזמים ושל בעלי המקצוע המגיעים היום לתעשייה הנקראת מסורתית.
צביקה אורן: אם אנחנו מצליחים להגיע להישגים שהגענו עד היום, תארו לכם מה יקרה אם נצליח להסית את כל האנשים הטובים, שאמא שלהם אמרה להם להיות עורכי דין, והם יהיו כל חייהם עורכי דין מתוסכלים, למקצועות האלה ולגרום לאמא לרצות שהבן שלה יהיה רתך.
אלכס מילר: בזמנו, ניסיתי לקדם רעיון, כך שמפעלים מסוימים, במשותף עם מערכת החינוך, תמ"ת או לשכת התעסוקה, יעשו פרויקט, שבמסגרתו כאשר מפעל צריך 10-20 אנשים במקצוע מסוים, המפעל מתחייב לתת עבודה לכל מי שעובר את הקורס.
אלכס מילר: צריך לדאוג לזה גם בפרסום, כדי שאנשים יידעו.
אלכס מילר: היום כל מי שמתעסק בתחום הטכנולוגי-המקצועי יודע שלא מדובר במשכורות מינימום.
אלכס מילר: מפעלים יודעים לתת משכורות יפות, אבל הציבור לא כל כך יודע על זה.
אלכס מילר: אם יפנו לאותם אנשים שנמצאים ללא עבודה, נמצאים בלשכת התעסוקה ולא מצליחים למצוא את עצמם במסגרת כל הקורסים שנותנים, לא מצליחים למצוא עבודה גם אחרי קורסים שהם עוברים, יכול להיות שכאשר יבוא מפעל מדימונה, קריית שמונה או כל מקום אחר ויגיד: "אני צריך 20 אנשים עם תנאי סף כאלה, ואני מתחייב שכל מי שמסיים יתחיל לעבוד אצלנו, עם כל התנאי", זה יהיה משהו שימשוך.
צביקה אורן: זה מה שאנחנו עושים היום.
צביקה אורן: היום כל בעלי המקצוע מוכשרים בהכשרה פנים מפעלית.
צביקה אורן: אגב, ההצלה שלנו ב-20 שנה האחרונות היתה על ידי העלייה הרוסית.
אלכס מילר: לא רק שלכם, אלא גם של משרד החינוך.
צביקה אורן: זה מה שנתן לנו את המרווח של ה-20 שנה.
צביקה אורן: לצערנו, הם התבגרו כמו כולנו, והסיפור הזה נגמר.
אלכס מילר: אנחנו צופים שתהיה בעיה מאוד גדולה בעשור הקרוב, גם בתחום הרפואה, גם בתחום התעשייה וגם בתחום החינוך.
אלכס מילר: רוב האנשים שהגיעו לכאן, תוך עשור, ייצאו לפנסיה, ואז יהיה פה לא פשוט.
טל לוטן: אני אשלים את דבריו של צביקה אורן.
טל לוטן: נמצא איתנו כאן חיים רוסו, יו"ר ועדת חינוך שלנו.
טל לוטן: אני אספר בקצרה מה ההתאחדות עושה.
טל לוטן: כמובן שאנחנו רואים את החינוך הטכנולוגי כקשת רחבה של מקצועות: מהמקצועות עתירי המידע ועד המגמות של מתכת.
טל לוטן: הכל בעינינו זה חינוך טכנולוגי מקצועי.
טל לוטן: התעשייה צריכה את כל הרמות, כפי שנאמר: הרמות הנמוכות והרמות הגבוהות.
טל לוטן: אני לא אחזור ואומר איפה נמצאת ישראל היום מבחינת החינוך הטכנולוגי, הקיצוץ המאסיבי שהיה לאורך השנים והפגיעה בתעשייה כתוצאה מזה.
טל לוטן: התעשייה הישראלית, כידוע, היא מנוע צמיחה של המשק.
טל לוטן: כבר היום חסרים לנו אלפי עובדים בכל הרמות, ממכונות חשמל, עיבוד שבבים, פלסטיקה, עץ, מסגרות וריתוך.
טל לוטן: אנחנו חוששים, שחסרה לנו העתודה הטכנולוגית למחקר והנדסה.
טל לוטן: אין מספיק תלמידים שלומדים ברמה של 5 יחידות מתמטיקה ופיזיקה במקצועות גבוהים.
טל לוטן: כמו שנאמר, מזלנו שהיתה העלייה מחבר העמים.
טל לוטן: היא הצילה אותנו.
טל לוטן: אם אנחנו לא נגדיל את היקף הלומדים, כמו המגמה שאנחנו פועלים בכיוונה היום עם משרד החינוך ומשרד התמ"ת, אני חוששת שאנחנו נצטרך להעביר את רצפת הייצור לחו"ל.
טל לוטן: זו הסיבה שהתאחדות התעשיינים, בהובלתו של נשיא ההתאחדות הקודם, שרגא בראש, וגם בהובלתו של הנשיא הנוכחי, פועלת אקטיבית להעלאת מספר הבוגרים בחינוך הטכנולוגי והמקצועי, בשיתוף משרד החינוך ומשרד התמ"ת.
טל לוטן: אנחנו עושים את זה כל השנים האחרונות, והמגמה הזו צריכה להמשיך.
טל לוטן: אנחנו חושבים, שנדרשת תוכנית ממשלתית יסודית מקיפה לקידום החינוך הטכנולוגי מקצועי בכל הרבדים, מרתכים ועד תלמידים שלומדים רובוטיקה, בכמות ובאיכות הנדרשת, בהתאם לצרכים העתידיים של המשק.
טל לוטן: צריכים לזהות את הצרכים העתידיים של המשק והתעשייה, ובהתאם לכך להכשיר את היקפי הלומדים.
טל לוטן: ראשית, אנחנו חושבים שצריכים להגדיל את היקפי הלומדים בחינוך הטכנולוגי המקצועי לממוצע של ה-OECD – 46%.
טל לוטן: בנוסף, הגדלה משמעותית של התלמידים בתחום מדעי-טכנולוגי.
טל לוטן: המגמה הזו נעשית, אבל צריך להעצים את המגמה הזו, אם לא להכפיל את היקף הלומדים.
טל לוטן: צריך להתאים את מקצועות הלימוד לצורכי המשק העתידי והנוכחי.
טל לוטן: אנחנו כבר היום עושים את זה בתחום של אלקטרו אופטיקה, אנרגיה, אחזקה, ובשיתוף המעסיקים בתעשייה בונים תוכניות לימודים שהן רלוונטיות לשוק העתידי.
טל לוטן: החכמה היא לא ללמד עכשיו רק לצרכים הנוכחיים, אלא לראות 10-15 שנה קדימה, ובהתאם לכך מערכות החינוך יכוונו לצרכים הנוכחיים והעתידיים.
טל לוטן: בנוסף, נדרשת השקעה מאסיבית בסדנאות מתקדמות.
טל לוטן: חינוך טכנולוגי-מקצועי לא לומדים בהתכתבות.
טל לוטן: צריך ללמוד "הנדז און" בסדנאות מתקדמות.
טל לוטן: הכיוון עכשיו הוא של שתי סדנאות בבאר שבע ובחיפה, בהשקעה של 25,000,000 שקלים לכל מרכז.
טל לוטן: זה הכיוון, וצריך להעצים אותו.
טל לוטן: היעד הוא להגיע לפחות ל-10 מרכזים כאלה.
טל לוטן: אנחנו חושבים, שצריכים לטפל בעתודת כוח האדם.
טל לוטן: העלייה מחבר העמים הצילה גם את תחום החינוך.
טל לוטן: צריך לחשוב, איך עושים את זה ביחד על מנת שיהיו לנו מורים טובים, מדריכים טובים, שילמדו את המקצועות האלה.
טל לוטן: בנוסף, צריך להכשיר את המורים הנוכחיים, כמו שאנחנו עושים היום בשיתוף עם התאחדות התעשיינים.
טל לוטן: אנחנו מכשירים מורים נוכחיים שיהיו אפ דייט לחינוך הטכנולוגי.
טל לוטן: בנוסף, אנחנו מדברים על שינוי תדמית.
טל לוטן: צריך לעשות משהו.
טל לוטן: כולנו ביחד צריכים להירתם לשינוי התדמית ושיווק של החינוך הטכנולוגי המקצועי והתעשייה.
טל לוטן: הדבר האחרון הוא לגבש מדיניות ארוכת טווח לחינוך הטכנולוגי, באמצעות אותה מועצה שדיברנו עליה, בשיתוף כל הגורמים, שתקבע את המדיניות בהתאם לצורכי המשק, שתגדיר כיוונים עתידיים, תוכניות אופרטיביות: לובי וחקיקה, תטפל טיפול מהותי בנושא של המורים, מחקרים ושינוי תדמית.
מוחמד ברכה: אני מצטרף לברכות על קיום הדיון הזה.
מוחמד ברכה: מעבר לזה, אני מברך על הקשת הרחבה שנוכחת בישיבה הזו, שיכולה לייצר דיון רציני ומקיף.
מוחמד ברכה: אני מסכים עם מה שנאמר, שאחת הבעיות העיקריות של החינוך הטכנולוגי המקצועי הוא העניין של הדימוי.
מוחמד ברכה: אני לא יודע, באיזו מידה הקמפיין לקרוב המקצועות האלה אל התלמידים מגיע לכלל הציבור ולכלל התלמידים במדינת ישראל.
מוחמד ברכה: למרבה הצער, חלק גדול מהעבודה לקרוב תלמידים מצטיינים לא נעשית בידי המוסדות הממלכתיים של המדינה אלא דרך חברות שמתעניינות בכוח עבודה מיומן.
מוחמד ברכה: הן באות, מחפשות ומאתרות.
מוחמד ברכה: אני חושב, שהמדינה צריכה לקחת את תפקידה ביתר שאת בעניין הזה.
מוחמד ברכה: אני חושב, שהבעיה העיקרית – וזה גם משתמע מדבריו של נשיא התאחדות התעשיינים, ואני מברך על חלק ניכר מהדברים שהוא אמר – היא החיבור בין לימוד טכנולוגי לבין תעסוקה.
מוחמד ברכה: כמו אותה אמירה שאנחנו אומרים מדי פעם כאשר אנחנו מדברים על הצמיחה במשק המדינה, כאשר באותו זמן אנחנו מדברים על כך שמספר העניים לא ירד.
מוחמד ברכה: פה יש מחסור, אבל יש גם אנשים מובטלים.
מוחמד ברכה: פעם היה דיון בכנסת בנוכחות ראש הממשלה, והוא אמר שהממשלה תקדם תגבור התחבורה הציבורית ותגבור מעונות יום.
מוחמד ברכה: אני חושב, שהגישה צריכה להיות אחרת, אדוני היו"ר: לא איך להביא את העובד לעסק, אלא איך להביא את העסק לעובד.
מוחמד ברכה: הפריסה של מקומות העבודה צריכה לקחת בחשבון גם צרכים כלכליים וגם צרכים חברתיים.
מוחמד ברכה: המדינה צריכה לתת הטבות לפי אזורי עדיפות, גם במקומות בהם יש אבטלה גדולה או אחוז בלתי מועסקים גבוה, כך שמקום העבודה יבוא למקומות האלה.
מוחמד ברכה: אני מדבר בעיקר על הציבור הערבי.
מוחמד ברכה: בתחום של תעסוקת נשים יש אבטלה איומה בקרב הנשים והצעירות הערביות.
מוחמד ברכה: קרוב ל-68% אינן מועסקות.
מוחמד ברכה: זה דבר מחייב הסתכלות.
מוחמד ברכה: זה דבר המחייב התייחסות.
מוחמד ברכה: אני יודע שאחוז הבנות בבתי ספר טכנולוגיים הוא הנמוך ביותר.
קריאה: שליש.
מוחמד ברכה: זה בהחלט נמוך.
מוחמד ברכה: יש מקום לברך על המאמצים של התעשייה ושל בעלי עניין באיתור ועידוד תלמידים שיבואו ללימוד הטכנולוגי, אבל יש גם מקום לתוכנית ממשלתית שתטפל בעניין הזה בראייה רחבה, כך שהיא תטפל גם במוקדים של אבטלה.
מוחמד ברכה: כולם שמחים שאחוז האבטלה ירד ל-5.3% בישראל, אבל כאשר בודקים רואים שיש שתי מדינות לשני עמים במדינת ישראל.
מוחמד ברכה: אצל הערבים אחוז האבטלה קרוב ל-15%.
מוחמד ברכה: אני לא יודע אם מישהו יכול לראות בזה ברכה או סיבה שהדבר הזה ימשיך להתקיים.
מוחמד ברכה: המשולש של לימוד טכנולוגי, אבטלה ותעסוקה צריך להיות משולש מאוד משמעותי בקביעת המדיניות.
מוחמד ברכה: אני רוצה להסב את תשומת הלב לנושא של העלמות של כמה מהמקצועות הטכנולוגים.
מוחמד ברכה: נשיא התאחדות התעשיינים דיבר על רתכים.
מוחמד ברכה: אני מדבר גם על הנגרים, גם על המסגרים.
מוחמד ברכה: בחינוך המקצועי הערבי זה מצטמצם למכונאות רכב וחשמלאות רכב.
מוחמד ברכה: במקומות אחרים יש את מקצועות המחשבים, הדרושים לאינטל וכו'.
מוחמד ברכה: אני חושב – וכאן אני מתחבר לדבריו של נשיא התאחדות התעשיינים - שצריך לראות במקצועות האלה מקצועות מכובדים, מקצועות שהמדינה מעוניינת בעידודם.
מוחמד ברכה: מותר לטפל גם בעניין של הפריסה.
מוחמד ברכה: אתה אמרת, אדוני, שאם יביאו לך 20 רתכים בדימונה.
מוחמד ברכה: כנראה, שבדימונה יש תעסוקה מלאה או עומדת על הממוצע הארצי.
מוחמד ברכה: אני חושב, שיש מקום שהתאחדות התעשיינים ומשרד התמ"ת יפנו משאבים לקליטת עובדים מקומות שבהם יש אבטלה.
מוחמד ברכה: כלומר, לקחת את העסק לאנשים ולא את האנשים לעסק.
מוחמד ברכה: ככל שמדובר בנשים - וזה לא עניין מנטאלי, שהנשים הערביות לא עובדות מחוץ ליישוב.
מוחמד ברכה: - נשים לא ייעדו מהבית 10-12 שעות, בגלל המטלות שיש עליהן כאמהות.
מוחמד ברכה: כאשר מביאים את העבודה למקום, אפשר לשלב צרכים חברתיים וצרכים הנחוצים למשק.
אלכס מילר: אצלי בבית זה הפוך.
אלכס מילר: אני צריך להיות בזמן בגלל המטלות.
מוחמד ברכה: אצלי זה אותו דבר, אבל הילדים שלי גדלו.
מוחמד ברכה: כאשר אשתי עשתה את הדוקטורט בכימיה, אני ישבתי בבית וטיפלתי בילדים.
אלכס מילר: גם אנחנו עושים מטלות.
אלכס מילר: הכל מתחלק בסופו של דבר.
שלום בן משה: אדוני היו"ר, אני מודה לך על הדיון הזה ועל ההזדמנות והיוזמה של השלטון המקומי.
שלום בן משה: אני מבקש לפתוח ולומר, כי המשרד שלנו, כמי שאחראי על התעשייה, המסחר והתעסוקה, אומר שכל הפעילות נעשית כדי שלאנשים יהיה מקצוע.
שלום בן משה: אנחנו מדברים באופן ישיר ואומרים: התפקיד שלנו הוא להכשיר אנשים וללמד אותם על מנת שיהיה להם מקצוע – חינוך והכשרה למקצוע.
שלום בן משה: טכנולוגיה היא אמצעי.
שלום בן משה: השימוש בטכנולוגיה נעשה לפני כך וכך שנים כדי לתת לזה אימאז' מיוחד של תדמית.
שלום בן משה: אנחנו מדברים על לימוד מקצוע.
שלום בן משה: במערכת שלנו, שהיא מערכת משלימה למשרד החינוך ולא מתחרה איתו – והלוואי שזו תהיה התפיסה הכוללת – נותנת הזדמנות לתלמידים, שלא רוצים ללמוד לימודים עיוניים אלא מקצוע, ללכת למסלול של מקצוע.
שלום בן משה: צריך לאפשר להם את הבחירה הזו.
שלום בן משה: היא לא תמיד מתאפשרת, בטח לא כמו שנעשה בעבר.
שלום בן משה: היום שמעתי שהם מתויגים.
שלום בן משה: כלומר, מי שעובר ממשרד החינוך ללימודים בבתי ספר כאלה מתויג.
שלום בן משה: אני מתקומם נגד האמירה הזו.
שלום בן משה: אין לה שום מקום.
שלום בן משה: היא מיותרת, והיא נעשית בכוונת מכוון.
שלום בן משה: אנחנו מסתכלים על ההכשרה באופן הרבה יותר רחב.
מאיר כהן: מי מכוון?
שלום בן משה: כשלא מאפשרים לתלמידים והורים לבחור לעבור לבית ספר בפיקוח שלנו, זה במתכוון.
מאיר כהן: האם אתה מכיר הרבה מקרים בהם הורים רוצים לעבור לבית הספר שלכם ועוצרים אותם?
שלום בן משה: מקרים רבים מאוד.
שלום בן משה: אנחנו יכולים היום לקלוט עוד אלפי תלמידים, והם לא מגיעים.
קריאה: הפתרון הוא להעביר את זה למשרד החינוך.
עופר רימון: אנחנו מסכימים.
אלכס מילר: לפני שאתם מקבלים החלטות להעביר משהו ממקום אחד למקום אחר, קודם תשאלו את השרים שלכם.
שלום בן משה: כאשר מזכירים את אירופה מדברים על מערכת חניכות של חינוך נוער סיסטם, של לימודים בבית הספר והתנסות תוך כדי עבודה במשך שנתיים בתעשייה ולא בביקור כזה או אחר.
שלום בן משה: מאז שנות החמישים אנחנו פועלים על פי חוק ולא בגלל מישהו שהתנדב והוא מחוץ למערכת.
שלום בן משה: המערכת שלנו פועלת בצורה שהיא מסתכלת על הצרכים הכלליים - ויש לנו קשר הדוק מאוד עם התעשייה ועם גורמי המסחר - מתחילים בנוער, אחר כך ממשיכים עם כל מי שמגיע אחרי צבא ורוצה ללמוד מקצוע טכנאי או הנדסי – ויש לנו היום מערכת שמלמדת 23,000 סטודנטים לתעודת הנדסאי או טכנאי ב-24 מגמות שונות.
שלום בן משה: אחר כך, את כל מי שלא הצליח ואין לו מקצוע אנחנו מקבלים כבוגר.
שלום בן משה: אנחנו עושים הכשרה מקצועית למבוגרים.
שלום בן משה: כלומר, אנחנו מטפלים בחצי השני – החצי שמסיבות אלה ואחרות אין לו בגרות.
שלום בן משה: אם אין לו בגרות, אין לו מקצוע.
שלום בן משה: הוא צריך לרכוש מקצוע.
עופר רימון: בחצי אתם מטפלים?
שלום בן משה: אנחנו רוצים לטפל.
שלום בן משה: אנחנו מטפלים בהם אחר כך כמבוגרים.
שלום בן משה: אנחנו בסך הכל 10% מכלל החינוך הטכנולוגי.
שלום בן משה: אנחנו מדברים על כך שהמדינה מטפלת בהם כאשר הם בוגרים שאין להם מקצוע.
שלום בן משה: אני רוצה להדגיש עוד שני דברים.
שלום בן משה: כמו שאמר עופר, יש מהפיכה שנמשכת כמה שנים.
שלום בן משה: מזה שנתיים, חרדים, שמעולם לא באו ללמוד מקצוע, באים ללמוד מקצוע.
שלום בן משה: יש לנו 500 תלמידים שלומדים בבתי ספר בפיקוח שלנו, חלקם בפנימיות.
שלום בן משה: יש לנו גם כ-500 מבוגרים, שבאים ללמוד מקצועות חשמל ומחשבים.
שלום בן משה: אני רוצה לסכם ולומר, שאני ממליץ ומציע שכל גידול שנעשה אצלנו בחינוך מקצועי יירשם במסגרת הסטטיסטיקה של משרד החינוך כגידול כללי.
שלום בן משה: זה לא עסק פרטי שלנו.
שלום בן משה: אם נגדל יותר, סך הכל הכולל יהיה יותר.
שלום בן משה: אני רוצה להזכיר שתי נקודות שאתה הזכרת.
שלום בן משה: לאחרונה, ביחד עם האוצר, העברנו 10,000,000 שקלים מתקציבנו ו-10,000,000 מתקציב משרד האוצר, כדי לעשות ניסיון לגייס מעסיקים, שיקבלו אנשים בוגרים ויכשירו במשך זמן נתון 500 רתכים.
שלום בן משה: עכשיו בעקבות הכניסה של הגז הטבעי, במדינת ישראל אין בעלי מקצוע במגוון רחב מאוד בתחום הגז.
שלום בן משה: היינו צריכים להביא 3 אנשים מקצוע מאיטליה ב-15,000 שקלים, כדי שילמדו אנשים שלנו סוג של ריתוך מיוחד שלא קיים בארץ.
שלום בן משה: אנחנו בשוקת שבורה בתחום הזה.
שלום בן משה: הדבר האחרון: אני מציע שבקמפיין הבא שיעשה משרד החינוך, הוא ישתף אותנו ונכוון לשני כיוונים: האחד לתלמידים עיוניים שילכו למקצועות טכנולוגים גבוהים של 7-10 יחידות.
שלום בן משה: השני, לקרוא לתלמידים שיבואו ללמוד מקצועות חשמל, אלקטרוניקה, ריתוך, נגרות וכו' - מקצועות שאנחנו מומחים בהם.
אלכס מילר: דן, בבקשה.
דן שורון: אני רוצה להצטרף למה שאמר יו"ר ההתאחדות.
דן שורון: אני חושב, שזה הכיוון.
דן שורון: הכיוון צריך להיות בעלי מקצוע.
דן שורון: אני לא חושב, שאנחנו צריכים להיכנס לוויכוח שבין משרד התמ"ת ומשרד החינוך, שעוסק בהשכלה טכנולוגית, בהעשרה ובכל מיני מקצועות.
דן שורון: אני הזקן של כולכם פה.
יהודית גידלי: הוותיק.
דן שורון: אני רוצה לומר לכם, שהתפוקה של בעלי מקצוע, מתוך בתי הספר המקיפים, לא היתה מי יודע מה בעבר.
דן שורון: זאת אומרת, רובם לא פנו למקצוע.
דן שורון: יושב פה מאיר, שיודע מה זה ילדים שקופים בבתי ספר מקיפים.
דן שורון: אלה ילדים שבמרתף למדו נגרות.
דן שורון: זה לא תמיד הצליח.
מאיר כהן: אצלי זה לא הצליח.
דן שורון: נכון, אנחנו יודעים.
דן שורון: לאחרונה פרסם קרוגמן, כלכלן שכותב בניו יורק טיימס, על Apple.
דן שורון: הוא אמר: תראו חבר'ה המנייה עלתה, סטיב ג'ובס נפטר והיה כל הסיפור של ההצלחה שם.
דן שורון: כמה אנשים עובדים יש ב Apple בארצות הברית?
דן שורון: קרוב ל-50,000 עובדים.
דן שורון: זה מספר גדול.
דן שורון: כמה עובדים יש ל Apple-בסין?
דן שורון: מיליון.
דן שורון: זאת אומרת, Apple מייצאת עבודה לסין.
דן שורון: למה?
דן שורון: משום שבמייל אחד מסדרים שם את כל ההזמנה.
דן שורון: יש שם את כל הקלסתר של אלה שמייצרים ויודעים לקרוא ולכתוב את השרטוטים.
דן שורון: זאת אומרת, שאנחנו מדברים על רקע תעשייתי, שיכול לנצל את הכישרון הלאומי שלנו.
דן שורון: ברגע נתון זה אנחנו מייצאים עבודה למזרח, מחזיקים מרכזי פיתוח בישראל לכל מיני מוצרים על ידי הבוגרים של עופר ואחרים, כדי שיפתחו.
דן שורון: הייצור עובר לחו"ל, ובשלומי יש אבטלה.
דן שורון: זה הסיפור הפשוט.
דן שורון: אנחנו מייצרים אבטלה מצד אחד, ומייצרים ייצוא של עבודה מן הצד השני.
דן שורון: אלה הנתונים הקשים.
דן שורון: ככה אנחנו נראים.
דן שורון: אכן היתה הצלה.
דן שורון: הרוסים עזרו לנו, אבל הם נגמרים.
דן שורון: הם מזדקנים.
דן שורון: אנחנו עומדים לפני משבר חברתי וכלכלי מאוד רציני.
דן שורון: הדיון פה הוא לא דיון אקדמי.
דן שורון: חבר'ה זה רציני מאוד.
דן שורון: לא יהיה מי שיעבוד בארץ.
דן שורון: מה המשימה של החינוך?
דן שורון: מערכת החינוך צריכה להתאים חינוך לכישרונות ולנטיות של התלמידים.
דן שורון: זאת אומרת, אם יש לנו כך וכך ילדים בשנתון, צריך להתאים כמה שיותר סוגי חינוך ולא רק הכשרות ולמידה עיונית.
דן שורון: המטרה היא להכשיר בעלי מקצוע.
דן שורון: בעלי מקצוע מכשירים.
דן שורון: זה לא קטע של עוד מקצוע או עוד 10 שעות.
דן שורון: הנטייה שלנו לבנות תוכניות לימודים על סמך שעות של נושאים, היא נטייה אקדמית.
דן שורון: היא נחמדה מאוד, אבל זה לא הקטע של ייצור בעלי מקצוע.
דן שורון: הנקודה הראשונה שאני רוצה להדגיש - גיוון ההיצע של החינוך בארץ צריך לעלות בצורה דרמטית.
דן שורון: אין לנו מורים ומדריכים ללימוד המקצועות.
דן שורון: אנחנו מנסים ללמד בבתי הספר שהקמנו, אבל אין לנו מורים.
דן שורון: כאשר יש, הם לא בעלי מקצוע מספיק טובים.
דן שורון: המורים האלה לא טובים מספיק.
דן שורון: כאשר אנחנו מסתכלים על בחינות ההסמכה בחו"ל, בגרמניה בעיקר, אנחנו רואים שאנחנו אפילו לא מתקרבים אליהם ביכולות.
דן שורון: יש לנו בעיה עמוקה מאוד, שאליה צריכים להיכנס מחר בבוקר.
דן שורון: אם לא נתחיל, לא נוכל לייצר רתכים, חרטים או אנשי מקצוע אחרים.
דן שורון: עוד סוד אחד: בעלות מקצוע או רכש מקצוע איננו תהליך של למידה.
דן שורון: הוא תהליך של חיברות, של התחברות חברתית של נער או נערה לתוך התעשייה.
דן שורון: אנחנו מכשירים כבר כמה שנים טובות בעלי מקצוע.
דן שורון: כאשר אני מסתכל על אלה שיוצאים מהצבא, אחרי שלמדו אצלנו ועשינו כל מה שיכולנו, אני רואה שהם לא מתכוונים לפנות למקצוע.
דן שורון: הם הולכים לעבוד בפיצה, בביטוח, בסוכנויות, אבל לא במקצוע.
דן שורון: כדי שהם יחזרו למקצוע, אנחנו חייבים לעשות מנגנון שלם – מנגנון חברתי, שכנועי, חימומים וכן הלאה.
נחום חופרי: ושכר.
דן שורון: ושכר, נכון.
דן שורון: גם לימודים.
דן שורון: כאשר מפעל עושה את תהליך החיברות הזה, קורה תהליך יפה מאוד.
דן שורון: לא מדברים רק על הקניית ידע, אלא גם על הקניית יכולות ביצוע.
דן שורון: יכולות ביצוע זה תהליך של אימון.
דן שורון: הצטרפות לתעשייה זה תהליך של חיברות.
דן שורון: אני רוצה לומר, שאין לנו סולם הסמכות מקצועי ראוי לשמו.
דן שורון: זה לא כדאי היום מבחינת פרסטיז'ה, מבחינת תפיסת עולם, מבחינת האמא ששולחת את הילד.
דן שורון: חסרות לנו הסמכות מקצועיות אמיתיות.
דן שורון: אני יודע, שבמשרד התמ"ת התחילו לעבוד על זה.
דן שורון: צריך לעודד אותם לזה.
דן שורון: חבר'ה, אם אנחנו לא נעשה פה שינוי, לא יהיה לנו אוכל.
אלכס מילר: מאיר, בבקשה.
מאיר כהן: חברי דן שורון אמר בעצם הכל.
מאיר כהן: לא בכדי שאלתי את השאלה, עופר.
מאיר כהן: לא בכדי ביקשתי שתנסו להגדיר את החינוך הטכנולוגי.
מאיר כהן: את התשובה מצאתי בשקף של הגברת מהתאחדות התעשיינים.
מאיר כהן: השקף האקלקטי הזה ביטא יותר מכל מה אנחנו רוצים.
מאיר כהן: אני נסעתי לגרמניה כדי לבדוק את החינוך הטכנולוגי בעיר התאומה.
מאיר כהן: אמרתי לעצמי: אולי נלך ללמוד, חוץ מלדשדש בשלג.
מאיר כהן: חזרתי נפעם.
מאיר כהן: לומדים את המקצועות הטכנולוגיים: רתכים וטבחים, בתוך בית הספר, לא מתויגים, עם סדנאות יפות, כאשר הילדים האלה גם ניגשים לבחינות בגרות.
מאיר כהן: השכילו לבנות תעודת בגרות בסדר גמור, מקצועית, שנספרת כשאר תעודות הבגרות.
מאיר כהן: לא באים למנהל בית הספר.
מאיר כהן: ממה נפשנו?
מאיר כהן: כולנו יושבים פה ומדברים על כמה אנחנו צריכים מסגרים ואנשי מקצוע אחרים.
מאיר כהן: תראו לי מנהל בית ספר שיהיה מוכן לוותר על 10% בגרות.
מאיר כהן: יורידו לו את הראש.
מאיר כהן: תראו לי את ראש העיר, שיהיה מוכן להכניס בצורה מאסיבית – כמו שעופר אומר – את תוכנית "הזנק לתעשייה".
מאיר כהן: משרד החינוך אומר בעצמו: "קח את הילדים האלה ושים אותם במסגרת התמ"ת, כי שם הם לא נספרים".
מאיר כהן: אתה יכול להגיד עד מחר לא, אבל אני חי את המציאות.
מאיר כהן: אני אתווכח איתך אחרי זה.
עופר רימון: על איזו קדנציה אתה מדבר?
עופר רימון: אנחנו קיבלנו מהשר ומהמנכ"ל הנחיה אחרת.
מאיר כהן: ובכל זאת, בסוף השנה הבאה אתה לא תפרסם כמה ילדים יש במסגרת הפרויקט "הזנק לתעשייה".
מאיר כהן: אתה תפרסם את תוצאות בחינות הבגרות, וזה יפחיד את מנהל בית הספר בפעם הבאה.
עופר רימון: אנחנו מדווחים רק על התלמידים שלנו.
מאיר כהן: זה יפחיד את מנהל בית הספר.
מאיר כהן: אתם גורמים לכך.
עופר רימון: אלה התלמידים שאנחנו הכי גאים בהם.
עופר רימון: עזוב את זה שאתה גאה בהם.