GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: יכול להיות שאפשר לחשוב על פתרון לפיו ברגע שכולם מסיימים, הכניסה ל-א' – אם יש הסכמה – תהיה כבר לפי המנגנון החדש.
אלכס מילר: זאת אומרת, זה כבר לא עניין של הסכמה כי את הרי צריכה הסכמה של ההורים.
אלכס מילר: לכיתות א' עדיין אין אנשים שנכנסו.
אלכס מילר: אני אומר שתהיה גם אופציה כך שבמידה שיש הסכמת כלל ההורים בבית הספר אבל יש אחוז קטן של הורים שלא מסכים ואין להם פתרון, אני מציע שאפשר יהיה לעשות את זה בשכבה כזאת או אחרת.
מירב ישראלי: לא, אתה משנה את בית הספר.
אלכס מילר: מה את משנה?
אלכס מילר: את מכניסה עוד ספר?
אלכס מילר: את נותנת עוד שיעור?
אלכס מילר: מה משתנה שם?
מירב ישראלי: כל אופי בית הספר.
אלכס מילר: בסדר, אבל זה לא משתנה מהיום למחר.
אלכס מילר: אתם הרי לא יכולים כל שנה לשאול.
דורית מורג: לא שואלים כל שנה.
אלכס מילר: אם אני עכשיו בכיתה ו' ועכשיו כולם מ-א' עד כיתה ו' רוצים אבל בכיתה ו' ההורים לא רוצים.
אלכס מילר: אני אומר שאני לא אשנה השנה, אבל בשנה הבאה כל מי שנכנס לכיתה א', הוא כבר נכנס לפי מנגנון זה כי כל כיתות ו' כבר יצאו מבית הספר.
דורית מורג: הכוונה של החוק הייתה שבית הספר משנה את פניו.
דורית מורג: שואלים את ההורים לא רק בכיתה א', לא רק לגבי אזורי רישום, אלא בית הספר ככלל ולכן שואלים את ההורים.
דורית מורג: אם שני שליש מההורים הביעו הסכמה או תשעים אחוזים במקום בו יש בית ספר בודד בישוב ותתקיים הפרוצדורה, זה יתקבל.
אלכס מילר: אני הבנתי אבל אני שואל אותך שאלה.
אלכס מילר: בדרך כלל הבעיות יהיו בכיתה האחרונה.
דורית מורג: אנחנו מדברים לקראת שנת הלימודים הבאה.
אלכס מילר: גם בשנת הלימודים הבאה תהיה כיתה אחרונה.
אלכס מילר: תמיד יש כיתה אחרונה.
מירב ישראלי: שני שליש לא נבחן לפי שכבות אלא בכל בית הספר.
אלכס מילר: כדי שהדבר לא ייתקע וההחלטה התקבלה, המערכת רוצה את זה ורובם רוצים בזה, אתם צריכים בשלב כלשהו להתחיל להפעיל את המנגנון.
אלכס מילר: אתם יכולים לומר שאם אלה כיתות א' ויש אי הסכמה של אחוז מסוים, כדי לא לגרום למצב שכל פעם שתהיה שנה א' אתם תשאלו את ההורים שנכנסים את אותה השאלה.
יבינה זכאי בראונר: ברגע שהמוסד הופך להיות כזה, גמרנו.
אלכס מילר: אבל הוא לא יכול לשנות כל עוד יש לו התנגדות.
מיכל כהן: ברגע שהותרת 66 אחוזים שצריכים להסכים, גם אם ויתרת על שכבת ו' לכאורה, עדיין יש לך 66 אחוזים.
מיכל כהן: נתת לבית הספר אישור שהוא משלב, בשנה הבאה אתה כבר לא צריך לשאול כי הילדים נכנסים.
אלכס מילר: השאלה אם את יכולה לתת אישור לשנה הבאה כאשר יש לך שכבה אחת.
מיכל כהן: אפשר.
מיכל כהן: אם יש 66 אחוזים.
אלכס מילר: ואם אין?
מירב ישראלי: אם אין, אז לפי החוק אי אפשר.
זאב אלקין: החוק שם הגדרה מאוד פשוטה לפיה שני שליש מהורי בית הספר והוא לא עשה את זה בצורה שכבתית.
זאב אלקין: לכן אם עוברים את הרף הזה, בית הספר נכנס.
זאב אלקין: אם לא עוברים אותו, בית הספר לא נכנס.
זאב אלקין: אגב, בדברי ההסבר לתקנות אתם כתבתם על שני שליש בכל כיתה.
מיכאל מלכיאור: זאת טעות בדברי ההסבר.
זאב אלקין: זה באופן חד משמעי לא נכון.
זבולון אורלב: זה בית ספרי.
מיכאל מלכיאור: יש טעות בדברי ההסבר.
מיכאל מלכיאור: ציינו את זה.
זאב אלקין: צריך לתקן את דברי ההסבר.
מירב ישראלי: בעיקרון ההחלטה לא צריכה להיות בידי ההורים שלא מסכימים אלא מי שצריך לתת את חוות הדעת זאת בעצם רשות החינוך המקומית.
מירב ישראלי: אם באמת לעשרה אחוזים אין שום מוסד חינוך שהם יכולים ללכת אליו אלא במרחק של חמישים קילומטרים, אפשר להבין שזאת החלטה לא סבירה.
מירב ישראלי: אבל מי שצריך להחליט האם פתרונות החינוך לשארית שלא מסכימה היא סבירה, זאת רשות החינוך המקומית ולא אלה ההורים שיכולים לשים את זכות הווטו.
זאב אלקין: שלא יפעילו כאן שיקולי תקציב.
מירב ישראלי: השיקולים שלה יהיו נתונים לביקורת מינהלית, האם השיקולים סבירים, ובהמשך אני ביקשתי מהם לתחום את השיקולים שהרשות יכולה לשקול.
זאב אלקין: רשות החינוך, במצבים כאלה, השאלה הראשונה שהיא שואלת את עצמה כמה זה יעלה לה בהסעות.
זאב אלקין: זה מניסיון אני אומר.
זאב אלקין: ברגע שזה עולה לה אגורה אחת יותר, היא תהיה נגד.
זאב אלקין: אני מבין שיש כאן בעיה מסוימת שמישהו צריך לתת עליה את הדעת למרות שהחוק, אגב, לקח את זה בחשבון ועדיין אמר שברגע ששני שליש או תשעים אחוזים כאשר זה מוסד יחידי רוצים, הולכים על זה.
מירב ישראלי: לדעתי השיקולים הם לא תקציביים אלא חינוכיים.
זאב אלקין: אבל הרשות תפעיל שיקול תקציבי.
מירב ישראלי: אנחנו נתחום את זה.
אתי אלוני: השאלה אם הפתרון גם מגלם בתוכו את הצד הזה.
אתי אלוני: אומרים שיש בית ספר אחר, אבל זה דורש הסעה וכידוע ילדים בגיל יסודי נמצאים באזורי מגוריהם.
אתי אלוני: אם בית הספר הזה הפך פניו, עכשיו ילד בכיתה ג' צריך לנסוע לבית ספר אחר.
זבולון אורלב: רואים אותו כאילו אין לו בית ספר באזור שלו?
אתי אלוני: אז יש לזה משמעות.
מירב ישראלי: לא, לא נאמר שאין לו בית ספר באזור.
מירב ישראלי: מה שנאמר זה שיש פתרונות חלופיים סבירים.
אתי אלוני: כשמדובר בעיר קטנה, אולי זה יותר פתיר.
אלכס מילר: אם הפתרון הסביר כולל הסעות לבית ספר, זה פתרון סביר?
אתי אלוני: הפתרון הסביר צריך להיות פתרון כולל.
דורית מורג: לפי החוק אין צורך בהסעה אלא צריכה להיות תחבורה.
אתי אלוני: על ידי מי?
זאב אלקין: לגבי מה?
זאב אלקין: לגבי בית ספר משלב או אלטרנטיבי?
דורית מורג: בכלל.
דורית מורג: באופן כללי.
דורית מורג: אותם תלמידים שלא ירצו ללכת לבית הספר המשלב, יש אותו משטר בתקנות, מרחק של בין שניים ושלושה קילומטרים לפי גיל התלמידים, זה מרחק הליכה ברגל, והיה והמרחק גבוה יותר, צריכה להיות תחבורה ציבורית הולמת.
דורית מורג: זה לפי הסטנדרטים הקיימים.
זאב אלקין: ברור לכם שכתוצאה מזה בהרבה מקרים לרשות זה יעלה כסף.
זאב אלקין: ברור שזה יהיה כך.
זאב אלקין: סיכוי שבמרחק של שני קילומטרים יהיה פתרון אלטרנטיבי, הוא לא גבוה.
מיכאל מלכיאור: זה יכול לעבוד לשני הכיוונים.
מיכאל מלכיאור: הסכמנו לעניין הזה של תשעים אחוזים שגם זה סותר את לשון החוק ולא העלינו אז על דעתנו עת חוקקנו את החוק.
מיכאל מלכיאור: הסכמנו לזה בגלל הוויכוח שהיה לנו עם השלטון המקומי וכדי לצאת לדרך.
מיכאל מלכיאור: זה יכול גם ללכת לכיוון השני.
מיכאל מלכיאור: הייתה לנו שאלה לגבי הרבה ישובים, גם בתוך הקו הירוק וגם מחוץ לקו הירוק, בהם יש דתיים וחילוניים.
מיכאל מלכיאור: התחלנו בית ספר משלב למשל בנתור ביהודה ושומרון.
מיכאל מלכיאור: דווקא הרוב הגדול של האנשים רוצים בית ספר משלב וצריך להסיע יותר במקרה בו אין בית ספר משלב מאשר במקרה בו יש בית ספר משלב.
מיכאל מלכיאור: אני אומר את הדברים בפועל אחרי שבדקנו את זה.
מיכאל מלכיאור: לכן זה יכול לעבוד לשני הכיוונים.
זאב אלקין: אני אומר לך איפה אתה טועה.
זאב אלקין: אתה לוקח מצב שהוא מצב אפס אבל זה לא מצב אפס.
זאב אלקין: יש כאן מוסד והמוסד משנה מעמד.
זאב אלקין: מה שהרשות תראה מול העיניים כתוצאה מכך שהמוסד שינה את המעמד, שיש לה כאן איקס תלמידים שעד עכשיו לא הייתה לה בעיה אתם אבל עכשיו תהיה לה.
זאב אלקין: אולי יש תלמידים אחרים שקודם הסיעו אותם ועכשיו הם ילכו לבית ספר משלב אבל זה משהו שהרשות לא רואה.
מיכאל מלכיאור: לפעמים זה כך ולפעמים זה לא כך.
זאב אלקין: אני מדבר על משהו חדש.
מיכאל מלכיאור: לפעמים זה משהו חדש.
מיכאל מלכיאור: לפעמים יש מצב של משהו חדש.
מיכאל מלכיאור: אני רק אומר שיש לנו מצבים שונים בעניין הזה וצריכים לשקול אותם בתוך המסגרת של החוק.
מיכאל מלכיאור: יש שיקולים שונים ויכולים להיות מצבים שונים.
מיכאל מלכיאור: לכן אני חושב שהרשות המקומית מהווה פונקציה – ואתה תראה בתקנות – בהסכמה כללית של היציאה לדרך של בית ספר משלב.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שאנחנו ניצמד ללשון החוק שאומר שני שליש ושיש סידור סביר מצד הרשות.
מיכאל מלכיאור: זה לא שבאים כאן לשנות סדרים ועושים דבר איום ונורא לבית ספר שהופך להיות בית ספר משלב.
מיכאל מלכיאור: זה לא שבאים כאן להמיר את דתו של הילד המסכן.
זאב אלקין: רשות מקומית גדולה יכולה לרעוד בגלל מחלוקת בבית ספר מסוים אחד עם עשרים הורים שלא רוצים שהילדים שלהם יהיו שם.
זאב אלקין: בוועדה הזאת נדונו מקרים והם לא אחד ולא שניים.
מיכאל מלכיאור: יש לך פתרון יותר טוב?
זאב אלקין: השאלה אם לא עדיף לתת כאן למשרד החינוך את השיקול ולא לרשות.
זאב אלקין: אני שואל את עצמי את השאלה כי לרשות השיקול התקציבי יהיה מאוד גדול.
מיכאל מלכיאור: יותר טוב לתת את שיקול הדעת למשרד החינוך.
זאב אלקין: אני מתלבט.
מיכאל מלכיאור: אני אשמח לתת את שיקול הדעת למשרד החינוך.
אתי אלוני: היושב ראש, אני מבקשת לחדד משהו.
אתי אלוני: אני חושבת שלתת את ההחלטה בידי הרשות המקומית היא החלטה נכונה אבל עוד לא פרצו את הגדרות של אזורי הרישום ומאחר וכן מדובר בגילאי בתי ספר יסודי עד ט' וזה עדיין נמצא תחת החוק של אזור רישום, אנחנו מבינים שהילדים הם ילדי השכונה.
אתי אלוני: אם בית ספר של שכונה שינה את אופיו, ונניח שהאלטרנטיבה היא רחוקה ביותר משלושה קילומטרים, אי אפשר לבוא ולומר שהרשות תחליט כי אז אתה אומר שהרשות מאוד רוצה לתת להורים את האלטרנטיבה אבל האלטרנטיבה הזאת כרוכה באיזשהו נטל כך שבעצם אתה אומר שלא יחליטו על זה.
אתי אלוני: אם לרשות אין את היכולת להסיע את אותו ילד בכיתה א' שעד היום למד מטר מביתו, עכשיו אמרו שלושת-רבעי הורים שבית הספר משנה את פניו והוריו שלא הסכימו צריכים להסיע אותו לקצה השני, אז מה האלטרנטיבה?
אתי אלוני: זה כאילו לכבול את הידיים כי הרשות בעצם לא יכולה להחליט כי היא אומרת שאם היא תחליט, היא גוזרת עליה משהו שאין לה איך לפתור אותו.
זאב אלקין: יש לה אבל זאת הוצאה נוספת.
אתי אלוני: בסל ההוצאות הנוספות אנחנו מכבידים.
זאב אלקין: לכן השאלה אם לא כדאי שמשרד החינוך יחליט.
אתי אלוני: הרשות נקלעת בין ההורים לבין היכולות.
יבינה זכאי בראונר: אתם מקשים על השלטון המקומי.
מירב ישראלי: מה שאת אומרת זה שבעצם רק אם יש מצב שיש כמה בתי ספר באותו אזור, הרשות תאשר את זה.
מירב ישראלי: זה למעשה מה שנאמר כאן כי אחרת צריך הסעות.
יבינה זכאי בראונר: מבחינה משפטית יש לך את התנאים.
יבינה זכאי בראונר: יש לך את סעיף 2 שמדבר על התנאים ואחר כך יש לך את הפרוצדורות ואת הראיות.
יבינה זכאי בראונר: בתנאים המהותיים, כאשר הממונה במשרד - לצורך העניין מנהלת המינהל הפדגוגי – השר מסמיך אותה ועכשיו מונחת על שולחנה בקשה.
יבינה זכאי בראונר: בבקשה היא רואה שמתוך בית ספר של 300 ילדים, מאתיים הורים הסכימו ומאה הורים לא הסכימו ובית הספר מצוי בישוב מרוחק בנגב כאשר פתרונות השיבוץ החלופיים האפשריים לאותם ילדים שלא מוכנים בשום פנים ואופן, הם במרחק של .
מירב ישראלי: אז זאת באמת בעיה.
יבינה זכאי בראונר: היא צריכה לשקול את זה.
מירב ישראלי: אז זאת בעיה ויש הצדקה.
מירב ישראלי: אנחנו מדברים על מצבים שצריך להסיע את הילד.
זאב אלקין: לכן אני אומר שאני כאן סומך על שיקול דעת של משרד החינוך שלמשל במקרה קיצוני כזה יגיד שזה לא סביר אבל מצד שני אותו משרד חינוך ישקול שאם התוצאה של השיבוץ מהווה קצת עומס על הרשות בגין קצת הסעות, הוא יאמר שהרשות תעמוד בזה.
זאב אלקין: לשים את הרשות במצב שהיא צריכה להחליט על עומס נוסף על עצמה, אני נותן לה תמריץ לשים כאן וטו.
מירב ישראלי: הרעיון הוא שהרשות תיתן חוות דעת ומי שיחליט, זה הממונה.
אתי אלוני: אבל חלק מחוות הדעת כרוכה בפתרון ריאלי.
מירב ישראלי: בסדר, אבל זאת רק חוות דעת.
מירב ישראלי: זאת לא החלטה.
זאב אלקין: מי הגורם המחליט?
יבינה זכאי בראונר: הממונה במשרד החינוך מטעמו של השר.
יבינה זכאי בראונר: הוא נכנס לנעליו של השר.
יבינה זכאי בראונר: כדי שתהיה בפניו תמונה מלאה, את כל ההיבטים הרלוונטיים כדי לשקול שיקולים ולקבל החלטה מושכלת והחלטה שלא כל יומיים נרוץ בגינה לעתירות מינהליות ולבג"צים על החלטת הממונה, אני צריכה שהרשות תגיד לי שמאתיים הורים הסכימו ומאה לא הסכימו אבל יש לה פתרונות שיבוציים חלופיים.
זאב אלקין: מה תעשי אם היא אומרת שאין לה פתרונות סבירים והסיבה שהיא אומרת את זה כי היא לא רוצה לשלם?
דורית מורג: היא צריכה לנמק.
דורית מורג: לא נקבל את הדברים כמות שהם.
מירב ישראלי: לרשות המקומית יש התייעצות בחוק.
מירב ישראלי: רשות החינוך המקומית נותנת חוות דעת והממונה הוא זה שמחליט אחרי התייעצות.
זאב אלקין: הסעיף הזה על ההסכמה של ההורים לשיבוץ חלופי יורד.
יבינה זכאי בראונר: לא, אנחנו לא חושבים שהוא צריך לרדת.
מירב ישראלי: הסכמה של ההורים?
יבינה זכאי בראונר: לא הסכמה.
מירב ישראלי: זה יורד.
מירב ישראלי: יש חוות דעת של רשות החינוך המקומית, חוות דעת שמבחינתה – אני לא מנסחת עכשיו משפטית – קיים שיבוץ חלופי סביר.
יעקב פרידברג: והם סבורים שאין?
מירב ישראלי: אז הממונה יסתכל על זה והוא יפנה אליו והוא ישאל אותו למה הוא חושב שזה סביר, כמה זה עולה לו, מה מספר הקילומטרים ואז הוא יחליט.
אתי אלוני: אני רוצה לשאול משהו.
אתי אלוני: אתם אומרים הממונה, לצורך העניין משרד החינוך.
אתי אלוני: לדעתו של הממונה זה סביר שהרשות המקומית תממן את הדבר הזה.
זאב אלקין: הוא לא מחליט.
זאב אלקין: בוודאי שזה יכול להיות.
יעקב פרידברג: זה מה שרצה המחוקק?
אתי אלוני: אתם מבינים שיש כאן בעייתיות.
מירב ישראלי: יש כאן גם בעייתיות שאת מכריחה עשרה אחוזים לעזוב את בית הספר.
אתי אלוני: מדובר באזרחים והם תושבים של אותו ראש רשות וגרים באותה רשות.
אתי אלוני: סביר להניח שראש הרשות בוודאי ירצה ללכת לפתרון שעונה גם לאלה וגם לאלה.
אתי אלוני: הנחת היסוד הזאת קיימת, אבל ברגע שהפתרון השני הוא שאמרתם שקיים שיבוץ חלופי אבל הוא כרוך בכך וכך.
דורית מורג: סביר.
דורית מורג: פתרון סביר.
אתי אלוני: אז תגדירו מה זה סביר.
דורית מורג: אי אפשר להגדיר סביר.
אלכס מילר: להלן ההחלטות.
אלכס מילר: משרד החינוך, אנחנו עושים את זה לפי המנגנון בו אתם תהיו.
אלכס מילר: פתרון סביר, כפי שהצעתם.
אלכס מילר: כשתגיעו לגשר, אתם תשבו לגבי אותה עיר שם תתעורר הבעיה ביחד עם השלטון המקומי ותדעו לפתור את הבעיה כמו שאתם יודעים לפתור כל דבר ועניין.
יעקב פרידברג: אפשר לקרוא נוסח?
אתי אלוני: זאת לא הבעיה היחידה שבאה לפתחנו.
אתי אלוני: אנחנו נתמודד גם עם זה.
זאב אלקין: מה יהיה הנוסח במקום סעיף 2(2)?
דורית מורג: עמדת הרשם, על פי הקיים, שיבוץ חלופי.
מירב ישראלי: לא, לא טוב.
מירב ישראלי: אם את אומרת עמדת הרשם, זה אומר שהממונה כאילו חייב לקבל את עמדת הרשם.
מירב ישראלי: זה צריך להיות הממונה השתכנע כי קיים שיבוץ חלופי סביר לאחר שראה – אני לא מנסחת כרגע – את חוות הדעת.
זאב אלקין: לאחר שקיים התייעצות עם הרשם.
יעקב פרידברג: למה צריך את זה ב-(2)?
יעקב פרידברג: תעבירו את זה ל-6.
מירב ישראלי: אפשר להתייעץ גם עם אילת.
דורית מורג: נדבר על העקרונות וננסח.
מירב ישראלי: בעיקרון הממונה צריך להשתכנע שיש חלופה סבירה לילדים שהוריהם לא הסכימו, לאחר שהוא קיבל את חוות הדעת.
זאב אלקין: לאחר התייעצות.
מירב ישראלי: לאחר התייעצות עם הרשם וראש הרשות.
מירב ישראלי: כאמור בסעיף 6.
זאב אלקין: צריך להיות ברור שההחלטה היא שלו.
מירב ישראלי: כן, זה ברור.
יעקב פרידברג: אבל זה חייב לשמור על עקרון החוק שמוסד חינוך שכאמור לא ייקבע כמוסד היחיד אליו זכאים להירשם.
יעקב פרידברג: זה חייב להיות.
מירב ישראלי: לכן יש את האפשרות החלופית.
דורית מורג: אנחנו עדיין בתנאים שהמוסד צריך לעמוד בהם כאשר הוא מגיש בקשה.
דורית מורג: (3) הסכמת רוב הצוות הפדגוגי כאמור בסעיף 4ב(א)(1) לחוק, תהיה בכתב לאחר שמנהל המוסד הסביר להם את משמעות הסכמתם.
דורית מורג: הסבר כאמור יהיה באמצעות מסמך שיופץ לכלל הצוות הפדגוגי במוסד החינוך.
דורית מורג: קודם מפיצים מסמך ולאחר מכן מקבלים הסכמה.
דורית מורג: צריך לקבל הסכמה של רוב וכדי לקבל הסכמה, צריך להסביר.
דורית מורג: (4) המפקח אישר כי תכנית השלמה למוסד חינוך ממלכתי משלב – במקור כתוב המתקיימת ואנחנו מבקשים לשנות - אשר הוגשה לאישורו, היא בעלת ערך חינוכי והשכלתי המקביל לשאר תכניות ההשלמה המאושרות למוסדות חינוך.
דורית מורג: (5) מוסד החינוך מקיים או עתיד לקיים אקלים בית ספרי ואורח חיים בית ספרי התואם את החינוך הממלכתי המשלב ואת מטרות החינוך הממלכתי הקבועות בסעיף 2 לחוק חינוך ממלכתי, באופן שאורח החיים מותאם הן לאורח חיים דתי, והן לאורח חיים שאינו דתי, תוך גילוי סובלנות מרבית לצורת לבוש וסממנים חיצוניים.
זבולון אורלב: אם זה בית ספר ממלכתי דתי, צריך ב-(5) לומר מתאים לחינוך הממלכתי דתי.
דורית מורג: הן לאורח חיים שאינו דתי והן לאורח חיים דתי.
דורית מורג: זאת אומרת, הם יהיו צריכים להגיע לאיזושהי הבנה בעניין הזה בנושא התקנון שלהם ובנושא קביעת אורח החיים.
יעקב פרידברג: שאלה לגבי (5).
יעקב פרידברג: כאשר מדובר במוסד חינוך שהוא מן הזרם הממלכתי הדתי ויש בו תוכנית השלמה לממלכתי דתי, האם תוכנית ההשלמה החדשה הזאת, המשלבת, מחליפה את התוכנית?
יעקב פרידברג: זה בעצם חוזר לחידוד שאמרתי קודם.
יעקב פרידברג: אנחנו יוצרים כאן ממלכתי דתי ייחודי.
יעקב פרידברג: שהוא בפיקוח ממלכתי דתי אבל תכנית ההשלמה שבו לא דומה לתוכנית השלמה של החינוך הממלכתי דתי.
מירב ישראלי: מיוחדת.
יעקב פרידברג: חשוב שזה ייאמר לפרוטוקול.
דורית מורג: הוא משנה את פניו.
דורית מורג: (6) ישנן חוות דעת ביחס לבקשה, מאת ראש רשות החינוך המקומית, הרשם הראשי, המפקח על בית הספר ומנהל המחוז.
זאב אלקין: למה צריך גם את ראש הרשות וגם את הרשם הראשי?
דורית מורג: זאת דרישה גם של מרכז השלטון המקומי.
דורית מורג: אתי יכולה לענות על השאלה הזאת.
מירב ישראלי: לדעתי ראש הרשות צריך להפנים לתוך חוות הדעת שלו את חוות הדעת של כל הגורמים ברשות.
דורית מורג: הרשם הראשי הוא ראש מחלקת החינוך.
זאב אלקין: זה מאוד מוזר.
זאב אלקין: רשות מקומית תעביר שתי חוות דעת?
זאב אלקין: אם הן לא זהות, ראש הרשות לא יודע לעבוד.
דורית מורג: ראש הרשות.
דורית מורג: בדרך כלל מי שנותן חוות דעת לגבי ענייני החינוך בעיר, זה ראש הרשות.
אתי אלוני: זה ברור שראש מחלקת החינוך כותב לו את חוות הדעת.
דורית מורג: השאלה איך נדע שזה אכן כך.
דורית מורג: יש רשויות בהן אנחנו רואים אי התאמות בעמדה.
מירב ישראלי: לפי החוק צריך להתייעץ נדמה לי עם רשות החינוך המקומית, אם אני זוכרת נכון.
מירב ישראלי: אתם יכולים להתייעץ גם עם מנהל מחלקת החינוך.
זאב אלקין: שתהיה חוות דעת אחת ששניהם כותבים אותה.
זאב אלקין: ף
אתי אלוני: שניהם חותמים.
זאב אלקין: זה אפשרי, אבל לא שתי חוות דעת כי זה יכתוב א' והשני יכתוב ב'.
אתי אלוני: שניהם יחתמו על חוות הדעת.
זאב אלקין: חוות דעת שחתומה על ידי ראש רשות ורשם ראשי.
מירב ישראלי: אם כן, נאמר: חוות דעת ביחס לבקשה של רשות החינוך המקומית.
מירב ישראלי: הם יחליטו ביניהם.
מירב ישראלי: רציתי לחדד נושא עליו שאלתי אתכם בטלפון.
מירב ישראלי: הרישה של תקנה (2) אומרת מוסד חינוך המבקש להיות מוסד חינוך ממלכתי משלב לעמוד בתנאים שלהלן.
מירב ישראלי: אז כתוב: ישנן חוות.
מירב ישראלי: לא ברור האם חוות הדעת האלה מצורפות לבקשה על ידי המוסד או שזאת התייעצות פנימית של הממונה.
מירב ישראלי: צריך אולי לכתוב את זה בתוספת.
דורית מורג: התקבלה חוות דעת או מצורפת.
דורית מורג: במקום "ישנן" נאמר "מצורפת".
זבולון אורלב: לא סתם יש חוות דעת אלא יש חוות דעת התומכות בבקשה.
זאב אלקין: לא חייב להיות.
מירב ישראלי: הסמכות היא של הממונה.
זבולון אורלב: אני שוב קורא את האמור:
זבולון אורלב: אם למוסד חינוך ממלכתי משלב, קיום חוות דעת חיובית.
זאב אלקין: לא, כי אחרת אתה נותן לו זכות וטו.
זבולון אורלב: יכולה להיות חוות דעת שלילית ואתה תאשר?
זאב אלקין: כן, בוודאי.
מירב ישראלי: חבר הכנסת אורלב צודק במובן של מה שהגדרנו קודם.
זאב אלקין: אתה לא מכיר דוגמאות שרשות רצתה לסגור בית ספר במקום מסוים ומשרד החינוך אמר לה לא?
מירב ישראלי: צריך להבחין בין דרישות טכניות, וזה גם יעקב חידד קודם, ומה הבקשה צריכה לכלול לבין מה הממונה שוקל כשהוא מחליט.
דורית מורג: הוא שוקל את חוות הדעת.
מירב ישראלי: יש כאן בלבול ניסוחי.
יעקב פרידברג: הסיבה שזה נכתב בצורה הזאת, זה בגלל שהחוק מדבר על דרישה וצפי.
יעקב פרידברג: זה התנאי המהותי.
מירב ישראלי: אבל הוא כותב בתנאי שזה עמד בתנאים שהשר קבע.
יעקב פרידברג: נכון, אבל אתה לא נותן זכות וטו לגורמים.
מירב ישראלי: ברור שלא.
יעקב פרידברג: לפי מה שרוצה חבר הכנסת אורלב, אתה בעצם נותן זכות וטו.
מירב ישראלי: צריכה להיות הבחנה בין מה כוללת הבקשה שזה דבר אחד לבין מה הממונה צריך לשקול כשהוא נותן את החלטתו.
מירב ישראלי: לדעתי יש כאן בלבול בין שתי הרמות האלה.
דורית מורג: אנחנו מדברים על מה כוללת הבקשה.
מירב ישראלי: ברשות היושב ראש, זה עניין שאחר כך יכול להיות צריך יהיה להפריד את זה לשתי תקנות נפרדות.
מירב ישראלי: כל עוד מחליטים על המהות, לגבי הניסוח צריך יהיה להתייעץ עם משרד המשפטים.
דורית מורג: יכול להיות שהרשות רצתה את המבנה למטרה אחרת ופתאום זה משנה להם סדרי עולם.
דורית מורג: לא הייתי נותנת להם זכות וטו.
מירב ישראלי: גם לפי החוק זאת רק התייעצות.
דורית מורג: גם בתקנות אנחנו רוצים שיהיה שיקול דעת לממונה שיראה את התמונה הכללית לנגד עיניו.
מירב ישראלי: זה גם לפי החוק.
מירב ישראלי: התנאי שמצורפות חוות דעת.
דורית מורג: במקום "ישנן" ייאמר "מצורפות".
מירב ישראלי: אני שאלתי מה כוללות חוות הדעת האלה.
מירב ישראלי: כאן היה חידוד של משרד החינוך.
מירב ישראלי: דורית, אולי תקריאו את זה.
דורית מורג: בעקבות השאלה אנחנו מציעים להוסיף: ובחוות הדעת ישנה התייחסות לתנאים הנקובים בחוק ובתקנות על מנת להיחשב מוסד חינוך משלב וכן להשלכות האפשריות של הפיכת בית ספר למשלב על סוגיה של רישום ואזורי רישום.
דורית מורג: אנחנו רוצים לקבל חוות דעת יותר מושכלת ומפורטת של הרשות המקומית כך שאפשר יהיה לקחת את חוות דעתה, להתחשב בה ולקחת אותה בחשבון.
דורית מורג: 3.
דורית מורג: בקשה להיחשב מוסד חינוך ממלכתי משלב בקשה של מוסד חינוך להיות מוסד חינוך משלב (להלן – הבקשה), תוגש לממונה, לא יאוחר מיום א' בתשרי של כל שנה, ביחס לשנת הלימודים שמתחילה שנה לאחר מכן.
דורית מורג: הבקשה תוגש בכתב, בחתימת מנהל מוסד החינוך, ערוכה לפי הטופס שבתוספת הראשונה, ותכלול את המידע והמסמכים הבאים:
זאב אלקין: התנאי הבסיסי כאן מחייב בית הספר לעשות תהליך בירור פנימי עם ההורים ועם הצוות.
זאב אלקין: בתשרי בית הספר מתחיל לפעול ואם זה כך, מתי הוא יעשה את זה?
יעקב פרידברג: בסוף השנה הקודמת.
זאב אלקין: זה מוקדם מדיי.
זאב אלקין: לדעתי אתם צריכים לתת חודשיים לפחות מתחילת השנה לבית הספר להתארגן ולדון על זה ברצינות.
יבינה זכאי בראונר: הבעיה שלנו עת כתבנו את התקנות הייתה שהחוק מחייב אותנו להוציא הודעה על שינוי מעמדו של בית הספר לפני ההודעות הרגילות בנושא הרישום.
יבינה זכאי בראונר: הרישום לבתי הספר כידוע מתחיל באזור חודש דצמבר של השנה.
יבינה זכאי בראונר: מבחינת השנה הקלנדרית זה בערך דצמבר, בינואר-פברואר ההורים ניגשים לעירייה לרשום את ילדיהם ובאזור חודש מרץ מסתיים תהליך הרישום שמתייחס לשנת הלימודים הבאה.
יבינה זכאי בראונר: את זה יודע כל מי שיש לו ילדים קטנים.
יבינה זכאי בראונר: אנחנו בעצם מבקשים שיהיה לנו במשרד החינוך מספיק זמן לשקול את הבקשה.
זאב אלקין: אבל אתם לא נותנים מספיק זמן לבית הספר.
יבינה זכאי בראונר: אני אסביר את ההיגיון.
מיכאל מלכיאור: ההיגיון ברור.
זאב אלקין: ההיגיון שלכם ברור אבל יש גם הגיון של בית הספר.
זאב אלקין: אני מציע לכם למצוא כאן איזושהי נוסחת ביניים שהיא קצת תצמצם את לוחות הזמנים שלכם ותשאיר שפיל לבית הספר בתחילת השנה לגמור את ההליך הזה.
יעקב פרידברג: זה תהליך.
יעקב פרידברג: זאת לא החלטה שצריך לקבל אותה ברגע.
יעקב פרידברג: אפשר לעשות אותה גם משבועות עד סוף שנת הלימודים.
זאב אלקין: אי אפשר.
מיכאל מלכיאור: יש תלמידים.
זאב אלקין: מבחינת החוק, מי שצריך להחליט אלה התלמידים של השנה החדשה ולא התלמידים של השנה הקודמת.
זאב אלקין: לכן יש לך למשל כיתות א' שהם אמנם נרשמו אבל אתה לא יודע מי בסוף יישאר ומי לא.
זאב אלקין: לכן מבחינת החוק אתה לא יכול להטיל את זה על שנה קודמת אלא רק על השנה הזאת.
זאב אלקין: על השנה הזאת, הרי ברור שאף אחד לא יעסוק בזה בזמן החופשה.
זאב אלקין: כולנו יודעים איך מתפקדים בתי הספר.
זאב אלקין: לכן א' בתשרי זה לא מציאותי לחלוטין.
זאב אלקין: אני הייתי אומר לתת כאן חודשיים.
זאב אלקין: אתם אומרים שאי אפשר חודשיים כי זה מצמצם לכם, אז תנו חודש אבל צריך לתת איזשהו פרק זמן סביר לבית הספר בהרכבו החדש בשנה בה מתקבלת ההחלטה.
זאב אלקין: אי אפשר להטיל את זה על שנה שעברה כי שכבה אחת כבר סיימה ושכבה אחת נכנסה.
מיכאל מלכיאור: אתם דורשים מכתב מההורים.
זאב אלקין: יבואו עולים חדשים ויגישו עתירה כי הם לא מסכימים ותצטרכו לקיים את כל ההצבעה מחדש כי לא ספרו אותם.
יבינה זכאי בראונר: אני אסביר מה היה הרציונאל.
יבינה זכאי בראונר: הרציונאל היה שאם ב-1 בספטמבר מוגשת בקשה, יש לממונה – ואין לנו יותר מדיי תקינה במשרד לטובת הדבר הזה ואדם אחד יצטרך להתמודד עם עשרות, מאות ואולי אלפי בקשות – עד ה-1 בנובמבר היא צריכה לקבל החלטות.
יבינה זכאי בראונר: כמו שאמרתם קודם, היא לא יושבת וקוראת ניירת בלשכה אלא לפעמים היא בודקת, קוראת לרשות לשימוע, מדברת אתם, מוציאה מפקח לשטח וזה אומר שצריך להודיע על ההחלטה בסדר הזמנים שבין ה-1 בנובמבר, אז מתקבלת ההחלטה, באזור חודש נובמבר-דצמבר לקראת מועדי הרישום, שבית הספר הפך למשלב.
יבינה זכאי בראונר: בעצם האוכלוסייה שגרה במקום, מבחינתה צריכה לדעת שהילד שלה הולך לבית הספר הקרוב לבית שהוא בית ספר משלב או לחילופין ההורה רץ לעירייה לבקש שינוי.
אתי אלוני: זה צריך להיות כבר במועד הרישום.
יבינה זכאי בראונר: העתירות יהיו בדיוק במקרה ההפוך.
יבינה זכאי בראונר: אם ההודעה של המשרד מתאחרת, לא נצליח לעמוד בפחות משישים ימים.
זאב אלקין: אם לא יהיה מרוץ המונים, לא צריך שישים ימים אלא אפשר לצמצם.
זאב אלקין: אין בית ספר אחד שיעמוד בזה או שההחלטה היא שהפורום שמחליט הוא הפורום של שנה לפני כן אבל זה משנה מאוד את הכוונה.
מירב ישראלי: למעשה הם יצטרכו להתייעץ עם הילדים שכבר נרשמו בשנה הקודמת אבל עוד לא נכנסו לבית הספר.
אלכס מילר: אלקין, מה אתה מציע?
זאב אלקין: אני מציע לתת לבית הספר לפחות חודש.
זאב אלקין: אמנם מהחודש הזה לא יישאר הרבה כי זה חודש חגים וממילא יש הרבה ימי חופשה.
מירב ישראלי: אפשר להתחיל ב-26 באוגוסט.
זאב אלקין: בסדר, אז נוסיף עוד חמישה ימים.
זאב אלקין: עדיין אני הייתי אומר א' מרחשון ולא א' תשרי.
דורית מורג: קיבלנו.
דורית מורג: התייעצנו וקיבלנו.
מירב ישראלי: אם כן, משנים את זה ל-א' מרחשון.
מירב ישראלי: כאן יש פירוט של הדברים שצריכים להיות מצורפים לבקשה כמו שדיברנו קודם.
מירב ישראלי: כאן צריך לעשות את כל התיקונים שנובעים – לא אלאה אתכם – מהדברים.
דורית מורג: מההחלטות הקודמות.
מירב ישראלי: זה לא אישור רשם כי נמצא או יימצא שיבוץ חלופי לתלמידים אלא חוות דעת וכולי.
רנית בודאי היימן: מירב, אם שינינו ל-א' מרחשון, צריך גם את 4(א) לשנות.
מירב ישראלי: תכף נגיע לזה.
דורית מורג: הסעיף הזה מתאים את עצמו להחלטות הקודמות.
מירב ישראלי: אם כן, יש לנו אישור רשם שיהפוך לחוות דעת בהתאם למה שכתבנו.
אתי אלוני: צריך להוסיף שיבוץ חלופי סביר.
מירב ישראלי: זאת חוות דעת על שיבוץ חלופי סביר.
מירב ישראלי: חוות דעת המפקח, צריך לומר למה היא מתייחסת.
מירב ישראלי: חוות דעת מנהל המחוז.
מירב ישראלי: כאן יש התייחסות גם למנהל המחוז ביחס לעניין של פתרון החינוך.
מירב ישראלי: זאת אומרת, זאת לא רק הרשות המקומית אלא גם הגורם של משרד החינוך שצריך לתת חוות דעת.
יבינה זכאי בראונר: התיבה מוסד חינוך יחידי מסוגו ביישוב, אנחנו מבקשים להשמיט אותה.
מירב ישראלי: כן, לא צריך את זה.
מירב ישראלי: לגבי כלל הדברים, אמרנו שרשות החינוך המקומית כולה, לרבות הרשם.
מירב ישראלי: אנחנו מורידים את והיה יחיד מסוגו בישוב.
מירב ישראלי: העתק מהחוזר, העתקים מחתימות ההורים, תוכנית הלימודים, אישור מפקח.
מירב ישראלי: כאן, מה ההבדל בין (2) ל-(8)?
מירב ישראלי: למה יש שתי חוות דעת של המפקח?
מירב ישראלי: אני לא לגמרי מבינה.
דורית מורג: אפשר להוריד.
יבינה זכאי בראונר: אפשר להשמיט.
מירב ישראלי: את מה להשמיט?
זאב אלקין: את (8).
זאב אלקין: (2) זה יותר כוללני.
מירב ישראלי: אם כן, (8) יורד.
מירב ישראלי: אני שוב אומרת שייעשו כל ההתאמות שנדרשות מהתיקונים לתקנה 3.
דורית מורג: 4.
דורית מורג: קבלת החלטה בבקשה והודעה בדבר ההחלטה (א) הממונה יחליט בבקשה, לאחר קבלת טופס הבקשה בצירוף כל המסמכים הנדרשים שיש לצרף לבקשה לפי תקנות אלה, בתוך שישים ימים מיום קבלת הבקשה, ולא יאוחר מיום א' בכסלו של אותה שנה.
מירב ישראלי: זה א' בטבת.
זאב אלקין: אולי תצמצמו ל-45 ימים?
יעקב פרידברג: לדעתי זה צריך להיות א' בשבט.