GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סימה קוצ'רסקי: שלחו אותי לתחנת המשטרה במרחב שלם, בטענה שיש שם תמונות של חשודים אפשריים שאני אוכל לזהות במקום.
סימה קוצ'רסקי: זו תחנת משטרה מאוד לא סימפטית במזרח העיר.
סימה קוצ'רסקי: יכול להיות שבחורה אחרת היתה מוותרת.
מיכאל בן-ארי: זה בין שער שכם לשער הפרחים.
מיכאל בן-ארי: אני לא מפחד להגיע לשום מקום, אבל כאשר אני מגיע לשם אני קצת נזהר.
סימה קוצ'רסקי: במקרה חבר הקפיץ אותי.
סימה קוצ'רסקי: להיכנס לשם רגלית לא מרגיש בטוח.
סימה קוצ'רסקי: כאשר הגעתי לשם, אמרו לי: "למה הגעת לפה.
סימה קוצ'רסקי: אין פה שום תמונות.
סימה קוצ'רסקי: אנחנו עסוקים עכשיו, אולי את רוצה להגיע מחר?".
סימה קוצ'רסקי: אמרתי, שאני לא רוצה להגיע למחרת לאותו מקום.
סימה קוצ'רסקי: התעקשתי להגיש את התלונה, ואמרו לי: "מחר תלכי למגרש הרוסים, ותבדקי שם תמונות של חשודים".
סימה קוצ'רסקי: הגעתי למגרש הרוסים, ואמרו לי שמחלקת זיהוי פלילי כבר לא שם.
סימה קוצ'רסקי: שלחו אותי למרכז כלל, לתחנת משטרה אחרת.
סימה קוצ'רסקי: בכל מקום כזה, כשאת מגיעה את צריכה שוב להסביר מה קרה.
סימה קוצ'רסקי: יושבים 5 גברים בחדר, מפצחים גרעינים, ואת צריכה שוב לעבור את החוויה המאוד לא נעימה הזו, ולהיכנס לפרטים שעלולים להיות קצת מביכים.
סימה קוצ'רסקי: זו נקודה שמונעת מבנות להגיש תלונה.
אלכס מילר: מתי כל זה היה?
סימה קוצ'רסקי: לפני שתי שבתות.
אלכס מילר: האם עד עכשיו היתה התקדמות עם העניין הזה?
אלכס מילר: האם דיברו איתך?
מיכאל בן-ארי: אני לא הבנתי את סוף הסיפור.
מיכאל בן-ארי: האם בסוף היתה תחנת משטרה, שלא אמרה לך ללכת לתחנה הבאה?
סימה קוצ'רסקי: כן.
סימה קוצ'רסקי: הגעתי בסופו של דבר למחלקת זיהוי פלילי במרכז כלל, ושם היו 160 תמונות של חשודים לפי הצלבה של פרטים כלליים שיכולתי לתת.
סימה קוצ'רסקי: אף אחד מהם לא היה הבחור הספציפי שהטריד אותי.
ליה שמטוב: האם התלוננת במחלקת הביטחון של האוניברסיטה?
סימה קוצ'רסקי: התלוננתי גם במחלקת הביטחון.
סימה קוצ'רסקי: גם זומנתי לשיחה ביוזמת דיקנית הסטודנטים.
סימה קוצ'רסקי: היא היתה מאוד חביבה, אבל היא בסוף הסבירה לי שגבולות ההשפעה שלה מוגבלים בתוך האוניברסיטה.
מיכאל בן-ארי: בלי לרדת לפרטים, האם היתה תקיפה פיזית?
אלכס מילר: לפי מה שאני מבין, כרגע התלונה במשטרה והנושא בחקירה.
סימה קוצ'רסקי: התחושה שלי, היא שאין שום חקירה שממשיכה.
סימה קוצ'רסקי: החקירה נעצרה.
סימה קוצ'רסקי: התקשר אליי הקצין החוקר, שהגשתי אצלו את התלונה, וביקש ממני לבדוק האם יש מצלמות אבטחה באזור שזה קרה.
סימה קוצ'רסקי: אני הסתכלתי, וכמו שזה היה נראה לי לא היו מצלמות.
ליה שמטוב: הוא צריך לשאול אותך?
מיכאל בן-ארי: לא יאומן.
ליה שמטוב: הוא צריך לבדוק את זה לבד.
סימה קוצ'רסקי: הצעתו היתה לא להסתובב בשעות כאלה יותר לבד.
סימה קוצ'רסקי: כנראה שהוא שכח את פרטי החקירה.
ליה שמטוב: אם מקרים כאלה קורים, ולא בפעם הראשונה, אתם צריכים להציב שם מצלמות.
ליה שמטוב: זה הדבר הראשון שצריכים לעשות.
אלכס מילר: מה בנוגע לסיפור עם המאבטח?
אלכס מילר: בוא תספר לנו את הסיפור שלך.
צביקה פוגל: הייתי קצין ביטחון באוניברסיטה העברית.
צביקה פוגל: אני מצטער מראש אם אני אדבר טיפה ברגשנות.
צביקה פוגל: הנושא בוער בעצמותיי.
צביקה פוגל: אני עדיין מזועזע מההתנהגות של האוניברסיטה – התנהגות פאשיסטית.
צביקה פוגל: שכל אחד שנמצא פה יחשוב, איך הוא היה מרגיש אם אמא שלו או אשתו היתה מוטרדת מינית, או שכאשר הוא היה חוזר לאוטו שלו הוא היה מוצא אותו שרוף או מנוקב, או שהבן שלו היה מתקשר אליו ומספר לו שהרגע שברו לו את החלון בפנים כאשר הוא יושב בתוך האוטו.
צביקה פוגל: הדברים האלה הם לא מצבים היפותטיים.
צביקה פוגל: לא המצאתי אותם.
צביקה פוגל: הדברים האלה קורים יומיום באוניברסיטה: זריקות אבנים, בקבוקי תבעירה, הטרדות מיניות ,הטרדות פיזיות ומליליות.
צביקה פוגל: יש אינסוף של מקרים, שמטאטאים מתחת לשולחן.
מיכאל בן-ארי: הם טוענים שזה לא בשטח הקמפוס, אלה בשטח העירוני.
צביקה פוגל: יש איזשהו ציר שבו עוברים סטודנטים, יומיום באלפים, משלושה מוקדי מעונות: רזניק, אידלסון וכפר הסטודנטים, אל הקמפוס.
צביקה פוגל: בנוסף, יש מעבר מתוך המעונות אל המרכז המסחרי של הגבעה הצרפתי, שם הם עושים את הקניות שלהם.
צביקה פוגל: כל האזור הזה מועד לפורענות.
צביקה פוגל: יומיום קורים שם הדברים האלה.
צביקה פוגל: בשבוע שעבר אגודת הסטודנטים עשתה סקר באוניברסיטה, ו-91.5% מהסטודנטיות דיווחו שהן חוששות לצאת.
צביקה פוגל: 78.5% מהסטודנטיות הוטרדו לפחות פעם אחת.
צביקה פוגל: המספרים האלה לא הגיוניים.
מיכאל בן-ארי: גם סטודנטיות ערביות מוטרדות?
צביקה פוגל: אני חושב שכן.
מיכאל בן-ארי: הם לא גזענים, אתה אומר.
צביקה פוגל: הם לא גזענים.
צביקה פוגל: לא בטוח שהם יודעים.
צביקה פוגל: אני אספר את הסיפור שקרה לי, בקצרה.
צביקה פוגל: כמו שאמרתי, אני עדיין מזועזע.
צביקה פוגל: אף אחד לא פנה אליי בהתנצלות, אף אחד לא דיבר איתי מאז הסיפור, למרות שהוא התפרסם והיתה תמיכה כוללת מכל הכיוונים.
צביקה פוגל: ב-06 לינואר היה המקרה של סימה.
צביקה פוגל: אני התארחתי אצלה באותו היום.
צביקה פוגל: הגעתי מיד אחרי שזה קרה.
צביקה פוגל: חשבתי על פתרון יצירתי כדי לעזור לבנות.
צביקה פוגל: אחד הרעיונות היה להקים קבוצה, שתקנה באופן מרוכז גז פלפל, כדי שכך הבנות יוכלו להגן על עצמן או להרגיש יותר בטוחות.
צביקה פוגל: כדי לעשות את זה פתחתי קבוצה בפייסבוק.
צביקה פוגל: כתבתי שם שבעקבות ריבוי תלונות על הטרדות מיניות, כל מי שרוצה לקנות גז פלפל יכולה לפנות אליי.
צביקה פוגל: גם ככה הן קונות את זה בעצמן בחנויות: בריקושט או בכל מקום אחר.
צביקה פוגל: לא הצגתי את עצמי כאיש ביטחון.
צביקה פוגל: פניתי באופן אישי, פרטי, כאזרח שומר חוק שאיכפת לו.
מיכאל בן-ארי: אתה לא צריך להתנצל.
ליה שמטוב: אבל פיטרו אותו.
צביקה פוגל: אני פרסמתי את זה בערב ה-08 לינואר, יומיים אחרי המקרה.
צביקה פוגל: ב-09 לינואר מעירים אותי בבוקר, כמה שעות אחרי שפרסמתי את זה, ומודיעים לי להגיע מיד למשרד הביטחון.
צביקה פוגל: שם חיכה לי סגן ראש אגף הביטחון, משה נאור.
צביקה פוגל: הוא אמר לי שאני לא אמשיך לעבוד בעבודתי.
צביקה פוגל: הוא איים עליי בתביעה משפטית, ואמר לי שהוא יפתח לי תיק במשטרה.
צביקה פוגל: הוא אמר לי:"אתה לא יודע עם מי אתה מתעסק".
צביקה פוגל: אני גם שאלתי על מה.
צביקה פוגל: הוא טוען שאני השתמשתי בתפקידי כאיש ביטחון על גבם של חלשים.
צביקה פוגל: אני עדיין לא יודע למה פוטרתי.
צביקה פוגל: אני יושב פה עם נציגי האוניברסיטה, ואין לי מושג.
צביקה פוגל: אני חשבתי שאני אגיע לשם ויגידו לי: "צביקה, כל הכבוד על היוזמה".
אלכס מילר: האם הלכת לבית משפט מנהלי בקשר לפיטורים ממקום העבודה?
צביקה פוגל: לא.
צביקה פוגל: אני יחיד, חלש, מול מערכת גדולה.
צביקה פוגל: הכוח שלי מוגבל.
צביקה פוגל: אני לא יודע איך להתנהל מול מקומות גדולים.
אלכס מילר: אתה בעצם פרסמת שיש הטרדות מיניות בקמפוס וצריך לטפל בזה.
צביקה פוגל: בדיוק.
מיכאל בן-ארי: הוא הציע להם אמצעי הגנה.
צביקה פוגל: אמרתי, שמי שרוצה יצטרף, ונארגן קבוצה שתקנה ביחד אמצעי הגנה.
מיכאל בן-ארי: יש לציין: אמצעי הגנה חוקי, לגיטימי, נמכר בחנויות, אין איתו שום בעיה.
קריאה: זה לא פתרון.
מיכאל בן-ארי: ודאי שזה לא פתרון, אבל מישהו שנמצא במצוקה נתלה גם בקש כדי לא לטבוע.
קריאה: לא משתמשים באלימות כלפי אלימות.
מיכאל בן-ארי: את מכירה דרך אחרת להתנהג עם אלימות?
אלכס מילר: אני מתחיל להבין את הסוגיה של המצוקה, של חוסר יכולת לתת פתרון, של פינג פונג בין מי שמופקד על מתן פתרון בסוגיה הזו, וחוסר רצון לקחת אחריות.
אלכס מילר: איפה עיריית ירושלים?
רבקה וידר: עיריית ירושלים טוענת, שמי שמתעסק בביטחון זו המשטרה.
רבקה וידר: בנוסף, האוניברסיטה היא לא מתקן של עיריית ירושלים.
אלכס מילר: לעיריית ירושלים אין אגף ביטחון עירוני?
איתי גוטלר: יש לעירייה אגף ביטחון.
אלכס מילר: האם בירושלים גובים דמי ביטחון מהתושבים?
אלכס מילר: אצלי בראשון לציון גובים.
שושנה זילגמן: אני מבקשת להדגיש, שהאירועים שדווחו קרו בשכונה בעיר ירושלים ולא בקמפוס האוניברסיטה העברית.
שושנה זילגמן: כל מה שאנחנו עושים זה בתיאום עם המשטרה ועם עיריית ירושלים, גם הנושאים של תחבורה ותאורה.
שושנה זילגמן: המענה הראשון צריך לבוא ממשטרת ישראל ולא מהאוניברסיטה העברית.
שושנה זילגמן: אסור לנו לטפל בנושא הזה, ועל אף כל זה יש לנו סיורים, שאטלים, הוספנו תאורה וכו'.
אלכס מילר: את יודעת מה אני הייתי עושה?
שושנה זילגמן: אני אשמח לשמוע.
אלכס מילר: אני עשיתי כך, אמנם לא במסגרת של האוניברסיטה כולה אבל כאגודת הסטודנטים.
אלכס מילר: הייתי פעם שם, ועשינו דברים.
אלכס מילר: אני הייתי משבית את כל הקמפוס, עד שלא ימצאו לכם פתרון.
אלכס מילר: אני לא הייתי מוכן שהסטודנטיות שלומדות אצלי במוסד – ובמדובר כאן בקרוב ל-90% - יוטרדו מינית.
אלכס מילר: כל עוד מישהו לא לוקח אחריות על עצמו, אני לא פותח דלתות של הקמפוס.
אלכס מילר: הייתי אומר: או שאתם נותנים אבטחה לסטודנטים שלנו בצורה מסודרת, או שאתם תיקחו על עצמכם אחריות.
אלכס מילר: אם, חס וחלילה, יקרה מצב של לקיחת חוק לידיים של סטודנטים – ותאמינו לי, זה בסופו של דבר יגיע לכך.
אלכס מילר: אם התחילו לארגן קבוצות של הגנה, אנחנו יודעים בסופו של דבר לאן זה יתגלגל - בסופו של דבר יהיה מישהו שייפגע, ולא ברמה המילולית, אלא פיזית, בצורה קשה מאוד.
אלכס מילר: אתם תצטרכו אחר כך לחשוב מה לעשות.
אלכס מילר: אני לא אמרתי לך שתשביתו את האוניברסיטה.
אלכס מילר: אני נתתי לכם דוגמא.
אלכס מילר: ברגע שאתם רואים שהדברים לא נפתרים – ותיכף נגיע למשרד לביטחון הפנים - אתם צריכים לדעת, שכך או אחרת, האחריות בסוף תיפול עליכם.
אלכס מילר: אי אפשר להאשים את האחרים כל הזמן.
אלכס מילר: לא מדובר כאן על כך שמישהו מתוך אלפים בקמפוס הוטרד מינית.
אלכס מילר: זה לא מקרה בודד שקרה.
אלכס מילר: מדובר כאן במספר גדול של נפגעים בקמפוס.
אלכס מילר: אתם יודעים איפה הבעיה.
אלכס מילר: אתם זיהיתם את הבעיה.
אלכס מילר: בסופו של דבר צריך לפעול לפתרון.
אלכס מילר: התשובות שלכם זה לא משהו שאני יכול לחיות איתו ולהרגיש שזו דרך לפתרון משמעותי.
אלכס מילר: התשובות שלכם מעידות על חוסר אונים.
אלכס מילר: אם אתם אומרים שהאוניברסיטה העברית לא מוכנה לקחת על עצמה אחריות של הובלה של הסוגיה הזו, אנחנו נמצא מי ייקח את האחריות.
שושנה זילגמן: מי שמוביל כאן את הנושא זו משטרת ישראל.
שושנה זילגמן: האחריות על תושבי ירושלים היא של משטרת ישראל ולא של האוניברסיטה העברית.
שושנה זילגמן: לגבי הנתונים שנאמרו כאן - זו פעם ראשונה שאנחנו שומעים את הנתונים האלה.
שושנה זילגמן: אני רוצה לציין, ש-70% מהסטודנטים של האוניברסיטה העברית הם לא סטודנטים שגרים בירושלים, ולכן הנתונים האלה לא סבירים, מבחינתי.
אלכס מילר: מה זה משנה איפה הם גרים?
שושנה זילגמן: אתה אומר שהאוניברסיטה לא לוקחת על עצמה אחריות.
שושנה זילגמן: האוניברסיטה לוקחת על עצמה את האחריות.
שושנה זילגמן: היא לקחת את הנושא לטיפולה מתחילת הדרך.
שושנה זילגמן: היא עושה את כל מה שהיא יכולה.
שושנה זילגמן: שמשטרת ישראל תיתן את התשובות שלה.
אלכס מילר: נציג משטרת ישראל, אנחנו שומעים מעדויות של אנשים כאן, שהמצב הוא מצב בעייתי מאוד באזור הקמפוס.
אלכס מילר: יש הטרדות כלפי הסטודנטיות בכמויות.
אלכס מילר: אנחנו רואים, שגם הסטודנטיות שמחליטות ללכת ולהתלונן עוברות סיוט שלם.
אלכס מילר: אתם מקדמים כאן, בכל דרך אפשרית, את הרציונאל של ללכת ולהתלונן למשטרה.
אלכס מילר: אנחנו מזהים, שמללכת להתלונן ועד התאכלס, הבן אדם עובר סיוט והאחר מתחיל לחשוב פעמיים אם בכלל לעשות את הצעד הזה.
אלכס מילר: זה לא מסתדר עם המדיניות של המשרד לביטחון פנים, שהיא הפוכה לחלוטין.
אלכס מילר: אם זה מה שקורה בשטח, צריך לעשות כאן בדיקה וחקירה מקיפה בכל הסוגיה הזו.
אלכס מילר: בן אדם אחרי בן אדם, סטודנטית אחרי סטודנטית, נחשף לסוגיה הזו.
אלכס מילר: מה הדרך שלכם לטפל בזה?
אלכס מילר: בלוד חיכיתם עד אשר יהיה שם רצח בכל שני וחמישי, ורק אחר כך החלטתם להכניס לשם את מג"ב ואת כל העולם ואשתו, כדי לסגור את העיר בשביל לטפל שם בסוגיות האלו.
אלכס מילר: אתם לא מצפים שזה יגיע לזה.
אלכס מילר: אפשר לטפל קודם.
אלכס מילר: הדוגמא של המצלמות היא הזויה לחלוטין.
אלכס מילר: אתם שואלים את הסטודנטית, האם יש באותו מקום מצלמות.
אלכס מילר: האם אתם מחזירים אותה לזירת הפשע, על מנת לבדוק?
אלכס מילר: זה נשמע הזוי.
אלכס מילר: מדובר בקטע מסוים.
אלכס מילר: תציבו שם מצלמות.
אלכס מילר: יש לכם תקציב.
אלכס מילר: אישרנו לכם תקציב של "עיר ללא אלימות".
אלכס מילר: לא חסר לכם כסף למצלמות.
אלכס מילר: תציבו שם 3-4 מצלמות, תעצרו 3-4 אנשים שיש נגדם תלונה.
אלכס מילר: עם יד קשה והרתעה, ייגמר הסיפור ולא תראו אותם יותר ברחובות.
אלכס מילר: האם אנחנו צריכים עד כדי כך להיכנס לפרטים?
אלכס מילר: אני מקווה, שתהיה התייחסות של האוניברסיטה.
אלכס מילר: את אלה שאתם מצפים מהם לבצע את תפקידם בצורה נאותה, צריך לשמור במערכת ולא לפטר.
אלכס מילר: זה נשמע לי הזוי.
אלכס מילר: אם יש אדם שעשה טעות או שהתנהל בצורה שלא כל כך מתאימה למדיניות של המחלקה שלכם, אפשר לבוא ולהסביר.
אלכס מילר: אדם ניסה בסך הכל לסייע.
אלכס מילר: אם הוא היה מסתיר מידע, הייתם יושבים כאן ומקבלים בראש על כך שיש לכם עובדים שמסתירים מידע.
אלכס מילר: פה מדובר על משהו הפוך.
אלכס מילר: רבותיי, יש פה מצוקה, מישהו בא ומרים את הדגל ומנסה לפתור את המצוקה, או שאנחנו חיים בעולם של הסתרת מידע, הכל בפנים ואין פתרון.
אלכס מילר: אם היה פתרון, לא היינו יושבים כאן.
אלכס מילר: כנראה שיש פה מצב של חוסר אונים, אף אחד לא יודע מה עושים, ומחכים שמישהו יבוא וייקח את האחריות.
אלכס מילר: אני לא רוצה שנגיע למצב, שיהיה פה משהו חסר תקדים, שנצטרך כאן להפעיל את כל המנגנונים.
אלכס מילר: אפשר לעשות את זה לפני ולמנוע זאת.
אלי כאזרי: אני סגן מפקד מרחב ציון.
אלי כאזרי: ראשית, אני רוצה להתנצל בפנייך, סימה.
אלי כאזרי: אני חושב, שהטיפול שקיבלת הוא טיפול לא טוב.
אלי כאזרי: לא זה הטיפול שהיית צריכה לקבל.
אלי כאזרי: כדי לסבר את האוזן, אני אפרט את אופן הטיפול.
אלי כאזרי: ברגע שמישהי מזמינה ניידת, ניידת צריכה להגיע במהירות האפשרית, לקחת תיאור ראשוני כדי לסרוק ולחפש אחר החשודים.
אלי כאזרי: במקביל, היא צריכה להגיע בזמנה הפנוי אל תחנת המשטרה.
אלי כאזרי: טוב עשו השוטרים שהפנו אותה במוציא שבת.
אלי כאזרי: אנחנו נותנים אפשרות למי ששומר שבת, להגיע במוצאי שבת ולהגיש את התלונה.
אלי כאזרי: זה נכון שהיא הגיעה לתחנת שלם.
אלי כאזרי: צודק חה"כ בן ארי בנוגע למיקום התחנה.
אלי כאזרי: אגב, היא יכולה היתה לגשת לכל תחנת משטרה במדינת ישראל כדי להגיש את התלונה.
אלי כאזרי: בתלונות מסוג זו צריך לגשת ליחידת הזיהוי הפלילי, כדי לנסות ולזהות חשודים הנמצאים באלבום המחזיקה משטרת ישראל – אלבום של חשודים פוטנציאליים, שנעצרו בעבר ויש להם עבר פלילי.
אלי כאזרי: אני לא מכיר את המקרה הזה ספציפי, אבל אני מניח שהניידת לא איתרה את החשודים.
אלי כאזרי: אני גם אדאג, שאותו קצין משטרה שהתקשר אלייך ואמר: "תבדקי אם יש במקום מצלמות", יתקשר אלייך ויתנצל.
אלי כאזרי: זו הבטחה אישית שלי.
אלי כאזרי: לעניין ההטרדות המיניות והסיפור המזעזע ששמענו פה – אני רוצה להגיד פה, שבמחשבים של משטרת ישראל, בשנת 2011 יש בסך הכל 12 תלונות.
אלי כאזרי: מתוך 12 התלונות יש 7 עצורים שקיבלו כתבי אישום, התיק נמצא בפרקליטות וממתינים להמשך הליך הדין.
אלי כאזרי: מפקד תחנת שלם ערך פגישה עם יו"ר אגודת הסטודנטים במהלך חודש דצמבר.
אלי כאזרי: מבדיקות שמשטרת ישראל עשתה, מתברר שמרבית התלונות, כפי שאמרה דיקן הסטודנטים, הן מילוליות, שלעצמן הן נוראיות ואנחנו לא מסכימים לעניין הזה.
אלי כאזרי: אבל צריך לזכור, שיש פער גדול בין 12 תלונות שרשומות במחשבים של משטרת ישראל, לבין תיאור של תופעה עם אלפי תלונות.
אלי כאזרי: מרבית התלונות, כמו שאנחנו מבינים, הגיעו ישירות לאגדות הסטודנטים, שלא העבירה את התלונות האלה למשטרת ישראל.
אלי כאזרי: אני אומר פה באחריות מלאה: כל תלונה שתגיע למשטרת, יחקרו אותה וימצו איתה את הדין.
אלי כאזרי: יש לנו שיתוף פעולה מלא, הדוק ומצוין עם יחידת האבטחה של האוניברסיטה העברית.
אלי כאזרי: דבר שני, יש לא מעט סיורים, סמויים וגלויים, והרבה מאוד פעולות שנעשות באזור הגבעה הצרפתית, בדרכים המובילות אל האוניברסיטה העברית, באזור הכפר עיסוויה.
אלי כאזרי: עושים הרבה מאוד פעולות, גלויות וסמויות, על מנת למנוע את התופעה.
אלי כאזרי: אני רוצה לתת דוגמא מיום ראשון האחרון.
אלי כאזרי: ביום ראשון האחרון, סטודנטית הוטרדה מילולית בדרכה לאוניברסיטה העברית.
אלי כאזרי: היא התקשרה למשטרה, אנחנו הגענו, השניים נעצרו, אבל היא לא רצתה להגיש תלונה.
אלי כאזרי: צריך לזכור, שבסוף זו האסמכתא שאיתה צריך ללכת הלאה.
אלי כאזרי: יש את הפרטים של השניים האלה, אבל הם שוחררו.
אלי כאזרי: משטרת ישראל תעשה הכל.
אלי כאזרי: היא מטפלת בהכל.
אלי כאזרי: היו 7 שקיבלו כתבי אישום, והתיק שלהם נמצא בפרקליטות ומתקדם בהליך הפלילי.
ליה שמטוב: מה עם המצלמות?
אלי כאזרי: את הסיפור של המצלמות ניקח בחשבון במסגרת הפרויקט "עיר ללא אלימות".
אלי כאזרי: זה פרויקט מורכב מאוד.
אלי כאזרי: אני מרכז את הפרויקט הזה במרחב ציון, ואני אעלה את זה בפני סגן מפקד מחוז ירושלים.
אלי כאזרי: אנחנו נבחן את הסוגיה.
ליה שמטוב: זה נכון שלא כל בחורה מסכימה להתלונן.
ליה שמטוב: אתם מכירים את החשודים, ומשחררים אותם.
ליה שמטוב: במקרה הזה סימה כן התלוננה, וזו לא היתה הטרדה מילולית.
ליה שמטוב: זו היתה הטרדה פיזית.
ליה שמטוב: אולי אפשר לקחת תביעות אצבעות מהבגדים שהיא לבשה, ולגלות מי הבן אדם שעשה את זה.
אלי כאזרי: מראש התנצלתי על הטיפול שהיא קיבלה ועל ההתנהלות.
ליה שמטוב: להבא.
אלי כאזרי: אני לא מכיר את המקרה הזה ספציפי.
אלכס מילר: אנחנו לא באנו ללמד את משטרת ישראל איך לעבוד.
אלכס מילר: אנחנו לפעמים יודעים להצביע על התקלות שיש בשטח, כאשר יש סוגיות שעולות על סדר היום.
אלכס מילר: כאן אנחנו רואים שאכן היתה תקלה רצינית, אם כל הדברים שנאמרו הם דברים נכונים.
אלכס מילר: אני אתן רשות דיבור ליו"ר אגודת הסטודנטים, שביקש להתייחס.
אלכס מילר: עלתה כאן סוגיה, שאתם קיבלתם את רוב הפניות מהסטודנטיות והן לא הועברו למשטרת ישראל.
אלכס מילר: הם מצביעים על 12 תלונות, כאשר 7 מתוכן בטיפול מתקדם.
אלכס מילר: זה לא מסתדר עם המספרים שהוצגו כאן על ידי החברים.
איתי גוטלר: אני לא יודע מאיפה האמירה הזו הגיעה.
איתי גוטלר: מעולם לא הצגנו את עצמנו ככתובת הרשמית אליה צריכות להגיע תלונות.
איתי גוטלר: כל בן אדם שאי פעם פנה אלינו בסוגיה הזו, העברנו אותו ישר לטיפול המשטרה, עם ליווי כמובן.
איתי גוטלר: הטענה הזו היא מופרכת ואין לה שום יסוד.
איתי גוטלר: אני לא יודע מאיפה זה בא.
מיכאל בן-ארי: כמה תלונות הוגשו בשנת 2011?
איתי גוטלר: אין לי נתונים.
איתי גוטלר: אנחנו לא מרכזים נתונים של תלונות שהגיעו אלינו.
מיכאל בן-ארי: האם הקב"ט יכול להחכים אותנו?
צביקה פוגל: עקב עבודתי בביטחון, אני יודע איך זה עובד.
צביקה פוגל: יש המון הטרדות, אבל הרבה מהן לא מדווחות.
צביקה פוגל: הרבה מהן מדווחות לביטחון, ואז משאירים אותן בביטחון ולא מוציאים את זה לשום מקום אחר.
מיכאל בן-ארי: מי זה הביטחון?
צביקה פוגל: אגף הביטחון באוניברסיטה העברית.
מיכאל בן-ארי: אגף הביטחון שומר את זה אצלו.
צביקה פוגל: אני רגיל לשמוע בקשר: יש הטרדה, יש פריצה, שוברים מכונית.
צביקה פוגל: אלה דברים יומיומיים.
צביקה פוגל: רושמים דוח, הדוח מגיע לארכיון ולא עושים עם זה הרבה.
איתי גוטלר: בסופו של דבר כן עשינו סקר.
איתי גוטלר: העברנו את הנתונים גם בתוך האוניברסיטה.
איתי גוטלר: עולה תמונה מאוד רחבה של הטרדות מילוליות, וגם לא מעט הטרדות פיזיות.
איתי גוטלר: אני יכול להסכים שאכן קיימת בעיה של הגשת תלונה.
איתי גוטלר: זו בעיה שצריך להבין אותה.
איתי גוטלר: אצל הרבה מהמתלוננות זה מאוד לא פשוט לגשת למשטרה ולבצע את הפעולה הזו.
איתי גוטלר: זה כרוך בהמון התלבטויות והמון בעיות רגשיות ונפשיות.
איתי גוטלר: ביחד עם המשטרה אנחנו הולכים לעשות קמפיין, שקורא לסטודנטיות להתלונן, למרות שגם לפני זה עשינו את זה.
איתי גוטלר: צריך לציין, שזו לא תופעה חדשה.
איתי גוטלר: נפגשנו עם המוכתר של הכפר עיסוויה, וביקשנו ממנו שיתערב באופן מיידי בפעולות, גם בתוך בתי הספר בכפר.
איתי גוטלר: אנחנו גם עושים סיורים של סטודנטים לשם ובחזרה.
איתי גוטלר: יש שם גם פרויקטים שאמורים להקל, אבל כמובן שהם לא נותנים את המענה והפתרון המלא.
איתי גוטלר: אני חושב, שנדרשות פה פעולות הרבה יותר אקטיביות, בעיקר של המשטרה.
איתי גוטלר: הועלה כאן העניין של המצלמות.
איתי גוטלר: צריך לציין, שצריך לעשות פעולות הרתעה.
איתי גוטלר: הקצאה של ניידות ונראות של ניידות בשטח הוכחה כפעולה שמפחיתה את התופעה ומחזקת את תחושת הביטחון של הסטודנטיות.
איתי גוטלר: לגבי המקרה של צבי – אני באופן אישי העליתי בפני גורמים שונים, גם בפני אגף הביטחון באוניברסיטה, חשש שלי שהפיטורין לא נעשו בתום לב ולא נעשו בצורה חכמה.
איתי גוטלר: אני חושב, שהיה נכון יותר לעשות לו שימוע ולתת לו הזדמנות לחזור לעבודתו.
איתי גוטלר: אנחנו מתכוונים ללוות את צבי בשאר ההליכים שהוא ינקוט בהם, אם וכאשר הוא ירצה.
איתי גוטלר: אני רוצה לומר אמירה כללית: התופעה הזו היא לא תופעה חדשה.
איתי גוטלר: לפני כ-3 שנים היה גם כן גל של הטרדות.
איתי גוטלר: גם אז ישבנו עם המשטרה ואגף הביטחון, ונעשו פעולות.
איתי גוטלר: אז זה קצת ירד, ועכשיו זה חוזר.
איתי גוטלר: צריך להבין, שיש פה מציאות מאוד מורכבת בין הכפר לבין האוניברסיטה.
איתי גוטלר: אם לא ייעשה טיפול שורשי של המדינה בכל מה שקשור לכפר – ואני מדגיש: של המדינה - אני חושש, ואף אומר בביטחון רב, שהתופעות יחזרו.
איתי גוטלר: אחרי שיירגעו הדברים, המשטרה תלך ושוב זה יחזור.
מסעוד גנאים: האם המטרידים כולם מכפר עיסוויה?
איתי גוטלר: הערכה שלי היא שכולם מגיעים משם.
איתי גוטלר: זאת הערכה.
איתי גוטלר: אני לא יכול להגיד לך בוודאות.
איתי גוטלר: אין לנו נתונים אמפיריים.
אלכס מילר: אפשר לשאול את המשטרה.
אלכס מילר: מתוך 7 שנעצרו, כמה היו מהכפר?
אלי כאזרי: רובם.
איתי גוטלר: אני רוצה להסביר למה אני מתכוון כאשר אני אומר "פעולה שורשית".
איתי גוטלר: היום לצעירים בכפר עיסוויה אין מרכז מסחרי, כמו שיש בגבעה הצרפתית.
איתי גוטלר: בתי הספר שם מוזנחים, המתנ"ס הקהילתי שם לא מתוחזק כמו שצריך.
איתי גוטלר: כל הדברים האלה הועלו בפני ראש העיר ירושלים, בסיור שעשיתי איתו.
איתי גוטלר: ברגע שאין תשתיות בכפר, ברגע שהחינוך שם מוזנח, מן הסתם עולים למעלה לאזור שבו יש את הדברים האלה.
איתי גוטלר: כך יש אותו חיכוך עם האוכלוסייה.
איתי גוטלר: אני אומר שוב: צריכים לנקוט בצעדי ביטחון הרבה יותר כבדים באזור האוניברסיטה.
איתי גוטלר: אנחנו רואים שהתופעה הזו היא חמורה, ואנחנו לא יודעים את ההיקף שלה עד הסוף.
איתי גוטלר: אני בטוח, שיש הרבה יותר מקרים, כמו שצבי אמר.
איתי גוטלר: בי"ת, צריך שהמדינה תעשה דברים בכפר.
איתי גוטלר: עד שזה לא יקרה, אני מאמין שהתופעה הזו תחזור.
איתי גוטלר: בסוף, זו סוגיה שהיא הרבה יותר רחבה מהאוניברסיטה העברית והר הצופים.
איתי גוטלר: זו סוגיה לאומית.
אלכס מילר: חה"כ בן ארי, בבקשה.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות.
מיכאל בן-ארי: קודם כל, אני חייב לשבח את סגן מפקד מחוז עציון.
מיכאל בן-ארי: בדרך כלל בוועדות המשטרה נוהגת לכפות על טעויותיה, ופה היתה התנצלות.
מיכאל בן-ארי: אני חושב, שזו דרך חכמה ונכונה.
מיכאל בן-ארי: אם היה דבר שלא התנהל כמו שצריך, צריך להודות בו ולתקן אותו.
מיכאל בן-ארי: אני בהחלט מברך - ולא בציניות - על הגישה הזו.
מיכאל בן-ארי: אני חושב, שזו גישה נכונה.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס לתופעה, שאנחנו טיפלנו בה בוועדות הכנסת.
מיכאל בן-ארי: יש יותר מסממנים לפתרון.
מיכאל בן-ארי: אני מדבר על בית חולים הר הצופים, שסבל מפגיעות, כמו שתיאר פה איש הביטחון שפוטר: בקבוקי תבעירה, אבנים.
מיכאל בן-ארי: אני מקבל את זה שאין מתנ"ס, אבל זה שאין מתנ"ס זה לא אומר שצריך לתקוף בחורות, להטריד אותן ולפוצץ מכוניות.
מיכאל בן-ארי: צריך שיהיה מתנ"ס ושיהיו פעילויות, אבל אין קשר בין הדברים.
מיכאל בן-ארי: בואו לא נמצא לכל דבר את הצידוק שלו.
מיכאל בן-ארי: אדוני היו"ר, אני חושב שאם היתה פה פעילות מתואמת והחלטה של משטרת ישראל שהנושא הזה עומד בראש סדר העדיפויות שלה, זה היה נראה אחרת.
מיכאל בן-ארי: הם לא צריכים לחכות לרעיון, שיביא לפה יו"ר אגודת הסטודנטים או איש הביטחון – להציב מצלמות.
מיכאל בן-ארי: זה רעיון בסיסי שצריך לעלות אצלם.
מיכאל בן-ארי: מי שממונה על הביטחון שלנו אמור לדאוג לביטחון שלנו.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה להעיר פה הערה נוספת לאוניברסיטה.
מיכאל בן-ארי: אני שמעתי את הנציגים של האוניברסיטה, ואני מבין אתכם.
מיכאל בן-ארי: אתם אומרים: "מה אתם רוצים מאיתנו?
מיכאל בן-ארי: אנחנו מוסד חינוכי.
מיכאל בן-ארי: אנחנו גידרנו את המוסד שלנו.
מיכאל בן-ארי: מאז הפיגוע שהיה לפני כמה שנים, אנחנו החמרנו מאוד את הכניסה של האנשים לתחומי האוניברסיטה.
מיכאל בן-ארי: הגברנו את הביטחון באוניברסיטה, על אף שזה פוגע לא פעם בסוג של חופש אקדמי וכרוך בחוסר נעימות".
מיכאל בן-ארי: האוניברסיטה הבינה, שהיא חייבת לעשות את הצעדים האלה.
מיכאל בן-ארי: היא עשתה צעדים שנגזרו עלינו.
מיכאל בן-ארי: אנחנו נמצאים במציאות ביטחונית מאוד לא פשוטה.
מיכאל בן-ארי: מסתבר שאנשים שעבדו בתוך האוניברסיטה בתור מלצרים, היו בלדרים לפיגוע נורא שהיה בתוך האוניברסיטה.
מיכאל בן-ארי: זה גרם לשינוי בכל מדיניות הביטחון של האוניברסיטה העברית.
מיכאל בן-ארי: אני חושב, שאין לזה אח ורע בשום אוניברסיטה אחרת, מבחינת היכולת של מי שאינו סטודנט או מי שאינו מוזמן להיכנס לתוך תחומי האוניברסיטה.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה להפנות אליכם בקשה לאחריות.
מיכאל בן-ארי: אני שמעתי פה התנערות מאחריות: "זה לא ענייננו".
מיכאל בן-ארי: אתם צודקים.
מיכאל בן-ארי: זה לא עניינכם.
מיכאל בן-ארי: זו עניינה של משטרת ישראל.
מיכאל בן-ארי: אם הייתם עומדים בבית משפט כרגע, איש לא היה יכול להאשים אתכם.
מיכאל בן-ארי: אתם בתחומי האוניברסיטה שמרתם על המקום.
מיכאל בן-ארי: מחוץ לאוניברסיטה ובשדרה המובילה בין הגבעה הצרפתית לבין הכניסה לקמפוס, אתם לא יכולים להיות אחראיים על כל פרחח, שצועק לבחורה: "בואי מותק" או כל מיני מילים אחרות, שמישהו יכול לפרש אותן כמילות חיבה ובחורה יכולה לפרש את זה – ובצדק – כאיום ממשי ופחד להסתובב במקום.
מיכאל בן-ארי: זה אומנם לא עניינכם, אבל אני חושב שהייתם יכולים לקחת פה אחריות, ודי אם היינו מסתפקים ב-12 המקרים עליהם הוא מדבר ולא במקרים הרבים המגיעים לתוך מערכת הביטחון של האוניברסיטה עצמה, כדי לטכס עצה: איך אנחנו שומרים וגורמים לכך שהתלמידות והתלמידים שלנו ירגישו בטוחים.
מיכאל בן-ארי: לא שמעתי את עמדתכם לגבי פיטורי קצין הביטחון.
מיכאל בן-ארי: אני גם לא שמעתי את היוזמות שלכם, את הרצון לטכס עצה על מנת לראות איך אתם ממגרים את הבעיה, איך אתם מתפעלים את מי שאמור לתת ביטחון.
מיכאל בן-ארי: שוב: זה לא תפקידכם.
מיכאל בן-ארי: אתם מוסד השכלה.
מיכאל בן-ארי: בשבילי אוניברסיטה זה לא מוסד חינוכי אלא מוסד השכלה.
מיכאל בן-ארי: זה מוסד שאמור להעביר ידע.
מיכאל בן-ארי: אתם סוחרים בידע, אתם נותנים ידע, ומישהו בא וקונה אותו.
מיכאל בן-ארי: זה התפקיד שלכם, ולא תפקיד ביטחון.
מיכאל בן-ארי: אבל, היום מקובל מאוד שמי שנותן שירות ללקוחותיו עושה קצת מעבר למה שנדרש ממנו.
מיכאל בן-ארי: פה אתם לא נתתם את מה שמעבר.
מיכאל בן-ארי: אני שמעתי פה התנערות.
מיכאל בן-ארי: צריך לבער את התופעה הזו לחלוטין.
מיכאל בן-ארי: אני מתקשה לקבל את מה שאמר פה יו"ר אגודת הסטודנטים, שכל עוד עיסוויה שם לא תיפתר הבעיה.
מיכאל בן-ארי: אני חושב, שצריכה להיות פה אמירה מאוד נחרצת - כמו שהיתה לגבי הבחור החרדי שאמר לאיזו בחורה באוטובוס: "פריצס", שהיא מילה מאוד חמורה ולא ראוי שיאמרו אותה לאף אחת בעולם.
מיכאל בן-ארי: הוא היה נתון מאחורי סורג ובריח.
מיכאל בן-ארי: הוא לא יכול לנסוע באוטובוסים בתחבורה הציבורית.
מיכאל בן-ארי: היתה אמירה מאוד ברורה של הציבוריות הישראלית כלפי הדבר הזה: אנחנו לא יכולים לקבל את הדבר הזה.
מיכאל בן-ארי: גם אם זה לא מוצא חן בעיניך, אתה לא תיתן ציונים לאף אחד ברחוב.
מיכאל בן-ארי: גם כאן אנחנו חייבים לעצור את הדבר הזה בצורה קשה.
מיכאל בן-ארי: אני פונה אליכם, דיקנית המשנה ואיש הביטחון, להעלות את זה בכמה רמות.
מיכאל בן-ארי: להעלות את הרגישות.
מיכאל בן-ארי: לקחת את המקרה של סימה – שהוא חמור דיו – הרבה יותר קיצוני והרבה יותר קשה.
מיכאל בן-ארי: איך אמר היו"ר: "הייתי משבית את האוניברסיטה".