GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלילה נשר: כולם אומרים: "אנחנו", אבל בסופו של דבר בלי הארגון המתווך הם פשוט אבודים.
טלילה נשר: אין מערך מסודר.
אלכס מילר: אני אנסה לראות איך אפשר להסדיר את כל הסוגיה הזו.
אלכס מילר: אני אשב ואדבר עם שר החינוך, שרת הקליטה ויו"ר הסוכנות היהודית על כל הסוגיה הזו.
אלכס מילר: באופן כללי המלצתי היא כזו: קודם כל, כל ההליך הקשור לקליטה של ילדים עם צרכים מיוחדים צריך להיות שונה לחלוטין.
אלכס מילר: ההורים צריכים לקבל מידע, לאיזו עיר כדאי להם לנסוע בשביל להיקלט.
אלכס מילר: הסוכנות ומשרד הקליטה צריכים להחזיק בחומר ממשרד החינוך, איפה יש גנים ובתי ספר לחינוך מיוחד.
אלכס מילר: אם מגיעים לעיר מסוימת בגלל משפחה אבל אין בתי ספר, מתחיל כל הבלגן.
אלכס מילר: חייבת להיות הכוונה מסוימת, אם יש צרכים מיוחדים.
אלכס מילר: דבר שני – צריכה להיות אפשרות למשרד הקליטה לשוחח עם הסוכנות על הסוגיה של המסמכים, כך שכמה שיותר מוקדם הם יגיעו לידכם ואתם תוכלו להעביר את זה לגופים הרלוונטיים.
אלכס מילר: מבחינת משרד החינוך ומשרד הבריאות – אין שום בעיה שברגע שאתם מקבלים מסמכים של ילדים כאלה ואחרים, לפני שהם הגיעו לארץ, תתנו הכרה זמנית – ושההורים יידעו שזו הכרה זמנית – והילד ייקלט ברגע שהוא מגיע, ורק אז אתם יתחילו את התהליך.
רעיה לוי גודמן: זה קורה.
אלכס מילר: הנה יש פה ילד.
אלכס מילר: בבקשה תקלטו אותו.
אלכס מילר: תקלטו את הילדה.
אלכס מילר: למה אי אפשר לקלוט אותה?
אלכס מילר: בסך הכל מרימים טלפון לראש העיר, ואומרים לו: "תשמע, הילד ברשותך ואנחנו מבקשים קליטה זמנית של ילד, ולא משנה לנו אם זה בינואר או במרץ.
אלכס מילר: עד הראשון לספטמבר נסגור את כל הסוגיה".
אלכס מילר: רבותיי, צריך להבדיל בין ליקויי למידה – שזה הנושא של הישיבה הבאה שלנו - לבין נכות של ילד, שכולם יודעים באיזה גן הוא הולך להיות כאשר הוא מגיע לאותה עיר.
אלכס מילר: זה לא שיש לכם 30 גנים כאלה.
אלכס מילר: יש לכם סך הכל כמה גנים, ואתם יודעים איפה הילדים הולכים להיות.
אלכס מילר: אין בעיה לקלוט אותם.
רעיה לוי גודמן: יש לנו 1,432 גני חינוך מיוחד.
אלכס מילר: בירושלים?
רעיה לוי גודמן: בארץ.
אלכס מילר: אני מדבר על כך, שכאשר משפחה מגיע לעיר אתם יודעים כמה גנים מיוחדים לילדים עם נכות יש לכם.
אלכס מילר: אתם גם יודעים שלא תהיה מסגרת אחרת והם ייקלטו שם, כך או אחרת.
אלכס מילר: תתנו להם אפשרות להיכנס.
אלכס מילר: אתם כך מאפשרים להורים להשתלב.
אלכס מילר: ההורים לא מצליחים להשתלב, אם הילדים יושבים בבית.
אלכס מילר: אתם ביחד עם כל המשרדים צריכים לקבוע מגבלת זמן, ולהגיד: "תוך חודש וחצי נגמר הסיפור".
אלכס מילר: תהפכו את העולמות.
אלכס מילר: בחודש וחצי אפשר לעשות הכל.
אלכס מילר: מדובר בעשרות, ולא מדובר במאות.
אלכס מילר: מדובר בסך הכל בעשרות משפחות המגיעות לכל הארץ.
אלכס מילר: אל תשכחו שיש פה פרמטר של השפה ועוד כל מיני פרמטרים אחרים, שצריך לקחת אותם בחשבון.
אלכס מילר: משרד הקליטה לא יודע על זה, ולכן הוא לא יכול לעשות שום דבר.
אלכס מילר: אם הם לא יודעים שילד שהגיע היום לישראל נוסע לקריית שמונה, לערד או לאריאל, אם אין להם שם שום דבר וגם אם יש, הם לא יכולים לתת פתרון.
אלכס מילר: הגננות לא מדברות את השפה האמהרית, הצרפתית, הרוסית או כל שפה אחרת.
אלכס מילר: לתקופה מסוימת, אפשר לכוון את הילדים.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על התקופה של גן ילדים ועד כיתה י"ב.
אלכס מילר: האינפורמציה היא המפתח לכל הסיפור הזה.
אלכס מילר: כל אותם שלושה משרדים צריכים לשבת ביחד ולבנות מנגנון של קבלת אינפורמציה והעברה אחד לשני.
אלכס מילר: אני בטוח שגם משרד המשפטים יסייע לכם.
אלכס מילר: אין פה משהו הגובל בפרטיות.
אלכס מילר: זה בסך הכל טיפול, שבמסגרתו, כך או אחרת, האינפורמציה עוברת.
אלכס מילר: מה הבעיה לבוא ולהוציא מסמך מסוים שאתם תגבשו לסוכנות היהודית – מנגנון קליטה של ילדים עם נכות?
אלכס מילר: הרי במשרד החינוך יש לכם מנגנון של הכרת תארים.
אלכס מילר: אתם יודעים מה שווה כל מוסד.
אלכס מילר: הרי בדקתם את זה מתישהו.
אלכס מילר: אותו דבר גם לגבי האבחונים.
אלכס מילר: בדרגים הגבוהים אפשר לקבוע מגנון, שהוא מנגנון הרבה יותר פשוט.
אלכס מילר: יש כמה מחלות, שאפשר לקבוע על פיהן.
אלכס מילר: אם בית חולים בוטקין במוסקבה החליט שזה ככה, הוא לא פחות טוב מסורוקה.
אלכס מילר: תאמינו לי.
אלכס מילר: אפשר לבדוק את זה.
אלכס מילר: לקלוט רופאים ולתת להם לעבוד ולנתח בישראל, זו לא בעיה.
אלכס מילר: למה לקבל את האבחונים שהם עשו שם זו כן בעיה?
אלכס מילר: רבותיי, זה עניין של בירוקרטיה מיותרת, שפוגעת קשות בילדים ובמשפחות.
אלכס מילר: אפשר להקל ולצמצם את הזמן בו מחכים, בצורה משמעותית.
אלכס מילר: הייתי שמח, שמעכשיו המערכת תעשה בדיקה מקיפה.
אלכס מילר: חשוב מאוד, שתהיה הוראה ממשרד החינוך למחלקות החינוך בעיריות, להעביר את האינפורמציה.
אלכס מילר: אם הן לא מעבירות את האינפורמציה, זה מה שקורה.
אלכס מילר: ההורים פה פנו לעירייה, אבל העירייה לא העביר האת האינפורמציה.
אלכס מילר: צריך לחייב אותן להעביר אינפורמציה על כל הסוגיות הקשורות לקליטה של ילדים נכים.
אלכס מילר: יכול להיות שהן בעצמן מחפשות דרך.
אלכס מילר: יכול להיות שהן לא רוצות את הילדים האלה אצלן בעיר, ואז הן עושות הכל בשביל שהם ייצאו משם.
אלכס מילר: אני מכיר.
אלכס מילר: צריך שייצא חוזר מנכ"ל ממשרד החינוך, שמחייב מחלקות חינוך בעיריות להעביר אינפורמציה בכל הסוגיות.
אלכס מילר: בסופו של דבר, משרד החינוך אחראי על הכל.
אלכס מילר: אתם כן לוקחים את האחריות על עצמכם, אבל אם אתם לא מקבלים את האינפורמציה, מה עשינו כאן?
אלכס מילר: ילד ישב חצי שנה בבית.
אלכס מילר: תאמינו לי, שאם הייתם מקבלים אינפורמציה על ילד אחד או ילדה, טלפון אחד והכל היה נפתר.
אלכס מילר: אני כבר אומר לכם, שבטלפון אחד הכל היה נפתר.
אלכס מילר: צריך שהדברים האלה יזוזו.
לאנה אייזנשטדט: לגבי מוסדות החינוך – היה ילד שישב מעל לחצי שנה בבית.
לאנה אייזנשטדט: המקום היחיד שיכל לקלוט אותו היה גן שיקומי.
לאנה אייזנשטדט: אם מלא באותו מקום שיכול לקלוט את הילד, הם פשוט אומרים: "אין לנו מקום".
רעיה לוי גודמן: שיבוץ הוא לא בהחלטה של גן ילדים.
רעיה לוי גודמן: גן לא מחליט אם הוא מקבל ילד או לא.
רעיה לוי גודמן: לגן יש מפקח ויש רשות מקומית, והם אלה שמחליטים.
רעיה לוי גודמן: כמו שאמרתי קודם, גם במצבים של תפוסה מלאה, במקרים מיוחדים, אני מאשרת תקינה חריגה ונותנת תוספת תמיכה למסגרת.
רעיה לוי גודמן: לכן, אם זה היה מגיע אלינו זה היה נפתר.
לאנה אייזנשטדט: כן, אבל היינו צריכים לדעת לאן להגיע.
אלכס מילר: רעיה, אני מציע שתעבירי את המייל שלך, הפקס שלך והטלפונים של הלשכה שלך לגברת.
רעיה לוי גודמן: אני בקשר ישיר עם המנהלת שלה.
אלכס מילר: לגבי המקרים הפרטניים – אני בטוח שתפתרו אותם באופן מיידי.
אלכס מילר: גם את הסיפור של הילדה וגם מה שיש היום בצינור ועדיין לא מטופל.
אלכס מילר: אני מדבר על טיפול מערכתי.
אלכס מילר: טיפול מערכתי חייב להיות הרבה יותר מסודר.
אלכס מילר: אתם חייבים לשבת בתקופה הקרובה עם משרד הבריאות, עם השלטון המקומי ועם משרד הקליטה, ולקבוע מנגנון שהוא מופחת בצורה משמעותית מבחינת הבירוקרטיה.
אלכס מילר: אנחנו לא נכנסים לפרמטרים המקצועיים.
אלכס מילר: זו הבהרה למשרד הבריאות.
אלכס מילר: אנחנו בסך הכל רוצים שהקליטה תהיה כמה שיותר קלה לאותם אנשים המגיעים לישראל.
אלכס מילר: את זה אפשר לעשות על ידי מנגנון של הכרה זמנית בנכות, אם זו נכות קשה, ומשם קביעת מסגרת עד מתי חייבת להיות החלטה סופית.
אלכס מילר: בנוסף, קביעת מנגנון של ערר.
אלכס מילר: זה צריך להיות מוסדר, כך שגם במשרד הקליטה יהיה מסמך שאיתו הם יוכלו לעבוד.
אלכס מילר: אם מגיעים ללשכות שלהם אנשים עם שאלות, הם צריכים לדעת איך לתת תשובות.
אלכס מילר: הם בעצם הקשר היחיד שיש להם לעולם הבירוקרטיה של מדינת ישראל.
אלכס מילר: אם יש אם או אב עם בעיות כאלה ואחרות, הם מגיעים רק למשרד הקליטה.
אלכס מילר: הם לא יתחילו להסתובב בירושלים ולחפש אחראי על החינוך המיוחד במשרד החינוך.
אלכס מילר: הם מגיעים ללשכה של משרד הקליטה.
אלכס מילר: זה מגנון שחייב לעבוד.
אלכס מילר: אם אתם יכולים לדאוג לכך עם שיתוף פעולה עם הסוכנות, כך שתוכלו לקבל את המסמכים לפני כן, עוד יותר טוב.
אלכס מילר: אני לא יודע באיזו מסגרת זה עובד.
אלכס מילר: פעם היינו צריכים לחכות חודשים בשביל לקבל אישור עלייה.
אלכס מילר: היום, לדעתי, זה הרבה יותר קל.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על כך, שהאינפורמציה חייבת לעבור, במיוחד בעולם של אינטרנט בו הכל יכול לעבור תוך שנייה, בלי מכתבים.
רעיה לוי גודמן: אני רוצה להוסיף משהו.
רעיה לוי גודמן: בניגוד למה שאמרה הגברת טלילה נשר מעיתון "הארץ", העניין נבדק עם הלשכה המשפטית, ואין שום חיוב לקבל שיבוץ למערכת החינוך כדי לקבל את קצבת הביטוח הלאומי.
רעיה לוי גודמן: היתה הצעת חוק כזו, אבל היא לא עברה.
רעיה לוי גודמן: זו ההודעה מהלשכה המשפטית.
לאנה אייזנשטדט: הם לא מקבלים.
אלכס מילר: צריך פשוט לבדוק.
אלכס מילר: תוך 21 יום אני אביא לך תשובה.
אלכס מילר: אני מגיש שאילתה לשר הרווחה, ותוך 21 יום אני אקבל תשובה.
טלילה נשר: יותר מזה, הוא הודיע לי שהם עומדים לתקן את זה, וצריך להעביר את זה בחקיקה בכנסת.
טלילה נשר: זה עוד לא קרה.
אלכס מילר: אם אף חבר כנסת לא הגיש הצעת חוק בעניין הזה, אנחנו נגיש הצעת חוק בעניין הזה.
אלכס מילר: נציג משרד הבריאות, הצעת פה משהו שיכול לעזור לקופות החולים.
אור נוי: אני אמרתי, שנלחץ על קופות החולים, שילדים עולים לא ימתינו בתור.
אור נוי: אני מבקש שתרשום את זה בפרוטוקול.
אלכס מילר: משרד הבריאות יפנה לקופות החולים עם בקשה לתת עדיפות לילדי עולים באבחון וטיפול במערכת ההתפתחותית.
אלכס מילר: בנוסף, ועדת החינוך תבחן צורך בהגשת הצעת חוק לתיקון של התלות בשיבוץ במערכת החינוך בקבלת קצבת נכות מהביטוח הלאומי.
אלכס מילר: ועדת החינוך קוראת למשרדים: משרד החינוך, משרד הבריאות ומשרד הקליטה, עם בקשה לסוכנות היהודית למצוא דרך ליצירת מנגנון מופחת בירוקרטיה לקליטת ילדים עם נכות במערכת החינוך.
אלכס מילר: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך למצוא מנגנון לקבלת אינפורמציה ממחלקות החינוך בשלטון המקומי, בכל הקשור לקליטת ילדים עולים בתוך השטח העירוני שלהן.
אלכס מילר: אנחנו גם מבקשים ממשרד הקליטה, לבחון אפשרות שבעת הגעתם של ילדים לארץ תועבר אינפורמציה למשרד החינוך על כך שהגיע ילד בגיל של מערכת החינוך.
אלכס מילר: כך תוכלו גם לעקוב אחרי הקליטה.
שרי פייר: את זה הרשות המקומית עושה.
אלכס מילר: אני מעדיף שאתם תעשו את זה.
אלכס מילר: עד שהוא יגיע לשם יעברו שבועיים-שלושה לפחות.
אלכס מילר: אם ביום שהוא מגיע את תעבירי אינפורמציה למשרד החינוך: "הגיע ילד כזה לעיר כזו", תהיה להם את האינפורמציה, והם יידעו להתעסק בכל הסוגיות האלה.
אלכס מילר: אני מבקש שתעבירו את כל הסוגיות.
אלכס מילר: אני חושב, שעד תום המושב הזה תוכלו להעביר מסמך המתייחס לסיכום הוועדה.
אלכס מילר: אם יהיה צורך, בסוף המושב נקיים ישיבת מעקב על הסוגיה.
אלכס מילר: לדעתי, אין שום בעיה שתוך חודשיים תעשו פגישה עם משרד הבריאות ומשרד הקליטה, כדי להחליף רעיונות איך לטפל בסוגיות כאלה.
אלכס מילר: להוציא הוראה למחלקות החינוך בעיריות, זו לא בעיה.
אלכס מילר: את זה אתם יכולים לעשות תוך יום.
אלכס מילר: בנוסף, בשיתוף עם משרד הבריאות תיצרו מנגנון של הכרה זמנית.
אלכס מילר: הם נסמכים עליכם.
אלכס מילר: אם הרופאים והאגף המקצועי שלכם יגיד: "אין בעיה, לדעתנו נכיר בסוגיה הזו", הם יוכלו להתחיל בהליך של הכרה זמנית.
אלכס מילר: אני חושב, שלא תהיה בעיה.
אלכס מילר: אם אתם כמשרד הבריאות מצליחים לתת איזושהי דרך לקליטה זמנית, זה יקל מאוד על משרד החינוך.
אלכס מילר: הם לא מתעסקים בהיבט הרפואי, אלא על סמך ההמלצות שלכם.
אלכס מילר: ברגע שתהיה לכם הדרך לתת להם את המנגנון הזמני, הם ישר יקלטו.
אלכס מילר: סוגיה נוספת היא סוגיית התרגום.
אלכס מילר: מי אחראי על הנושא של תרגום המסמכים?
אלכס מילר: נניח שהורה מגיע עם כל המסמכים, מי אחראי על התרגום של המסמכים?
רעיה לוי גודמן: אני לא יודעת.
רעיה לוי גודמן: אנחנו תלויים במשרד הבריאות בנושא הזה.
אור נוי: משרד הבריאות לא מתרגם מסמכים.
רעיה לוי גודמן: גם אנחנו לא, אבל אתם אלה שבודקים את האבחונים.
אור נוי: לא אנחנו.
אור נוי: תבינו: לא משרד הבריאות נותן שירותים, אלא קופות החולים.
אלכס מילר: אני מבקש להפסיק עם הפינג פונג הזה.
אלכס מילר: תקיימו ישיבה בין משרדית, ותתנו לי תשובה על כל הסוגיות הבעייתיות, מתחילת ההגעה לישראל ועד הקליטה.
אלכס מילר: מי אחראי על מה, גם מבחינת תרגום המסמכים.
אלכס מילר: משרד הקליטה, אבקש למצוא דרך להקל בסוגיה של תרגום המסמכים.
אלכס מילר: אם תוכלו למצוא מנגנון שיסייע להם, זה יהיה חיובי מאוד.
אלכס מילר: את אותם מסמכים שיתורגמו הם יוכלו להגיש למשרד החינוך ולמשרד הבריאות.
שרי פייר: צריך לבדוק את הסוגיה.
שרי פייר: נראה לי שזה צריך להיות תרגום נאמן למקור.
שרי פייר: לא נראה לי שזו סוגיה כל כך פשוטה.
אלכס מילר: תשבו ביחד ותבדקו במה זה כרוך.
אלכס מילר: אני גם לא יודע.
אלכס מילר: אם לבן אדם אין עכשיו שקל בכיס והוא צריך ללכת ולשלם על שירותי תרגום, זה ייקח עוד שבוע, שבועיים-שלושה.
אלכס מילר: אנחנו מכירים את כל העניין הזה.
אלכס מילר: צריך למצוא פה מנגנון.
אלכס מילר: מדובר באוכלוסייה לא גדולה במיוחד.
אלכס מילר: מדובר בסך הכל בעשרות משפחות בשנה, שיש דחיפות מאוד גדולה בקליטתן.
אלכס מילר: לא מדובר בילד שיכול לטפל בעצמו.
אלכס מילר: זה לא ילד שמגיע בגיל שבו הוא יכול לשבת שבוע- שבועיים בבית, יצפה בטלוויזיה ויקרא ספרים עד שיקלטו אותו, כאשר ההורים יכולים ללכת לאולפן ולעבוד.
אלכס מילר: מדובר כאן במצב בו אחד מההורים חייב לשבת בבית.
אלכס מילר: אם מגיעה משפחה חד הורית, נגמר הסיפור.
לאנה אייזנשטדט: יש לנו פה אמא חד הורית.
אלכס מילר: חצי שנה בלי אולפן, בלי עבודה, ואלוהים יודע אחר כך איך אתם קולטים את הבן אדם הזה.
אלכס מילר: אז אתם אומרים: "נגמר לו הזמן בו הוא יכול היה לקבל אולפן".
אלכס מילר: זה הולך להיות מסובך מאוד, ולכן אני מציע שתקיימו ישיבה בין משרדית, ותבנו מנגנון מהרגע שהוא מגיע לישראל עד הרגע בו הוא נקלט במערכת החינוך: מי אחראי על מה, מי אחראי על אבחון של הילד, מתי מגיעים מסמכים, כמה זמן כל תהליך צריך לקחת, התחייבות של הקופות.
אלכס מילר: אפשר גם לשבת עם הקופות.
אלכס מילר: זו לא בעיה לשבת איתן, ולקבל מהן התחייבות בסוגיה הזו.
אלכס מילר: בנוסף, תקבעו מי אחראי על התרגום של המסמכים.
אלכס מילר: זו תהיה ישיבה הכוללת גם את השלטון המקומי.
אלכס מילר: ההורים יקבלו אינפורמציה לפני שהם מגיעים לישראל, לאיזו עיר כדאי להם להגיע, בהתחשב במצב הבריאותי של ילדם, כדי שלא יהיה מצב בו אתם צריכים לחשוב איך אתם מעבירים ילד מעיר כזו לעיר כזו.
אלכס מילר: דברים כאלה יכולים לקרות.
אלכס מילר: אני פותח את ישיבת ועדת חינוך, תאריך 11.1.2012, ט"ז בטבת התשע"ב.
אלכס מילר: הנושא: הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון-איסור גביה), התשע"א–2011 של חברי הכנסת משה (מוץ) מטלון, שלי יחימוביץ, אורית זוארץ והרשימה עוד ארוכה, פ/3322/18, פרוטוקול 532.
אלכס מילר: החוק כאן אתנו, חבר הכנסת מוץ מטלון, אדוני, אתן לך לפתוח, להציג את החוק, אחר כך נעבור לדיון כללי ולאחר מכן - - -
יעקב כץ: יש הסתייגויות, זה צריך להגיע אלי תוך שניות.
אלכס מילר: הסתייגויות זה לקריאה שנייה ושלישית.
אלכס מילר: אנחנו בקריאה ראשונה, אדוני.
משה (מוץ) מטלון: אדוני, אל"ף, אני מבקש להודות לך על זה שאתה מקיים את הדיון הזה באמת במהירות גדולה.
משה (מוץ) מטלון: אני מבין שאתה ער לכך, שאנחנו מבקשים שהחוק הזה ייכנס לתוקפו כבר לקראת יום הזיכרון הקרוב, ובאמת על כך אני בהחלט יכול רק להודות לך.
משה (מוץ) מטלון: בכלל, כשאני חושב: הצעת חוק איסור גבייה לטקסי יום הזיכרון, זה משהו שהוא בכלל לא עולה על הדעת במקום שהוא מתוקן ומסודר, וכנראה במדינת ישראל איבדנו כמה מערכי היסוד שלנו, שבאמת היו במרכז האתוס שלנו: הזיכרון, השכול, הנכות, הנתינה לצה"ל וכך הלאה.
משה (מוץ) מטלון: בשנה שעברה היו מקומות ציבוריים, כמו מספר רשויות וכך הלאה, שביקשו לגבות כסף עבור טקסי זיכרון בעילה של כיסוי הוצאות לאותם אומנים שהם מזמינים, ובאמת אומנים מהשורה הראשונה.
משה (מוץ) מטלון: אני זוכר ימים אחרים בערבי זיכרון, לצערי הרב, אני עצמי כבר נכה צה"ל הרבה מאוד שנים, ואני מכיר טקסי זיכרון גם בבתי-הלוחם, ומעולם לא העלה מישהו על הדעת לכסות הוצאות למימון טקס כזה.
משה (מוץ) מטלון: מה עוד, שזה כל כך בלט בקטע של הרשויות, שבערב יום הזיכרון מבקשים לגבות סכום כסף, ולמחרת מוציאים כספים ללא גבולות על אירועים שבהם לא גובים כסף, ומיטב האומנים ומשהו שגובל גם בטירוף דעת, אם אתם שואלים אותי.
משה (מוץ) מטלון: אם אני הייתי ראש רשות, אולי הייתי נוהג אחרת, אבל אני גם לא ראש רשות.
משה (מוץ) מטלון: לכן, כשראיתי לאן זה הולך, וראיתי את מה שקרה בשנה אחרונה, ביקשתי, אדוני היושב-ראש, לגבות את העניין הזה, את האיסור הזה בחקיקה, והדברים אז יהיו חתוכים, חלוטים, ברורים – אי-אפשר לגבות כסף.
משה (מוץ) מטלון: אני אגיד לך, אפילו בציניות, מה שקרה, חלק מהרשויות באו ואמרו: מההורים השכולים, מהמשפחות השכולות ניקח 50% הנחה.
משה (מוץ) מטלון: זאת אומרת, זה win win situation, גם לשלם מחיר כבד וגם לקבל הנחה, זה בכלל אבסורד מי שהעלה בכלל את הרעיון הזה על דעתו - אנחנו נגבה מההורים השכולים או מהמשפחות או האלמנות, נגבה מהם 50%, באמת - יש גבול לציניות.
משה (מוץ) מטלון: ולכן, אדוני, ביקשתי לתקן את הצעת החוק הזו, להגיש אותה, צירפתי אלי חברי כנסת מכל סיעות הבית, שזה יקבל באמת רוחב ראוי, הרי זה לא עניין מפלגתי, זה לא עניין פוליטי, זה לא עניין שבכלל שנוי במחלוקת העניין הזה.
משה (מוץ) מטלון: ואני מודה לך על קיום הדיון.
משה (מוץ) מטלון: ואני אשמח אם הוועדה תכין אותו לקריאה ראשונה, במהירות האפשרית נעביר את החקיקה הזו.
משה (מוץ) מטלון: וכאן אני מסיים את דברי.
אלכס מילר: כן, חבר הכנסת כץ, בבקשה.
יעקב כץ: תודה לך, אדוני היושב-ראש, תודה לידידי מוץ על הרעיון.
יעקב כץ: אנחנו רק הכנו איזשהן הסתייגויות.
יעקב כץ: אני משום מה לא יודע, חשבו שההסתייגויות צריכות להיות מובאות היום.
מירב ישראלי: לא, אתה יכול להציע תיקונים לנוסח בקריאה ראשונה.
יעקב כץ: כן, תיקון הנוסח שאנחנו רצינו – רק שעל סמך אותו תיקון, שרק במקומות שהממשלה מעורבת ב-70% או ב-60% - אני מבין שהממשלה לא מעורבת, וגוף פרטי מארגן איזשהו אירוע ביום העצמאות או ביום הזיכרון ואם הוא לא יגבה כסף, הוא פשוט לא יארגן אותו.
אלכס מילר: רגע, זה מדובר על יום הזיכרון, לא יום העצמאות.
יעקב כץ: יום הזיכרון.
יעקב כץ: יש גם אירועים ביום הזיכרון, למשל העניין של החבורה הזו של ה - - -
אלכס מילר: יש הבדל בין אירועי יום העצמאות לבין אירועי יום הזיכרון.
משה (מוץ) מטלון: אבל זה מוגדר פה: "גוף ציבורי", יש פה הגדרה: "ממשלת ישראל, רשות מקומית, תאגיד שהוקם לפי חוק, גוף שנמצא בבעלות או בשליטה ישירה או עקיפה של הממשלה או של רשות מקומית, לרבות חברת בת ממשלתית וחברה מעורבת כמשמעותן בחוק החברות הממשלתיות וכן כל גוף" - -
יעקב כץ: מה זה "וחברה מעורבת"?
מירב ישראלי: חברה מעורבת זה חברה שלממשלה יש בה עד 50%.
יעקב כץ: הבנתי.
משה (מוץ) מטלון: - - "המתוקצב, במישרין או בעקיפין, מתקציב המדינה".
משה (מוץ) מטלון: אני חושב שזה עונה לך באמת על כל ההגדרה הזאת.
יעקב כץ: מה זה " כל גוף המתוקצב, במישרין או בעקיפין"?
משה (מוץ) מטלון: אני אתן לך דוגמה, למשל, ארגון נכי צה"ל למשל, שהוא עמותה פרטית - -
מירב ישראלי: עמותות שנתמכות.
יעקב כץ: אם עמותה היא נתמכת - -
יהודית גידלי: השאלה היא בכמה אחוזים.
יעקב כץ: - - באחוז קטן מאוד.
יעקב כץ: למשל, אני אגיד לכם למה זה עלה, זה עלה בגלל העובדה שהגוף הזה שמטפל ב - -
מירב ישראלי: נפגעי טרור?
יעקב כץ: - - נפגעי טרור – קלמנוביץ התקשר ואמר לי שבכל שנה הוא מארגן אירוע, אומר:
יעקב כץ: אני עמותה נתמכת על-ידי הממשלה במידה כזו או אחרת, אבל הסכומים שאנחנו מקבלים לאירוע מהמדינה הם סכומים אפסיים.
יעקב כץ: זאת אומרת, שאני מפסיק לעשות את האירועים, אני לא אוכל בשום פנים ואופן לממן.
אלכס מילר: איזה אירועים הוא עושה?
יעקב כץ: הוא עשה את השנה את האירוע - -
שולמית מועלם: בריכת הסולטאן.
יעקב כץ: - - בבריכת הסולטאן.
יעקב כץ: הוא עשה את האירוע בבנייני-האומה.
יעקב כץ: זה אירוע מרכזי בבנייני-האומה שמשודר כל שנה.
אלכס מילר: מה, של יום הזיכרון?
יעקב כץ: של יום הזיכרון.
נאוה שוהם סולן: ערב יום הזיכרון.
יעקב כץ: ערב יום הזיכרון.
אלכס מילר: מה גובים שם?
אלכס מילר: איזה כסף גובים שם?
נאוה שוהם סולן: אני יכולה?
נאוה שוהם סולן: מדובר בעמותת "זוכרים", שכל שנה, להוציא שנה שעברה, ערכה את ערב השירה, זה ערב שירה, חשוב לציין את זה, זה לא טקס להתייחדות, זה ערב שירה, שבערבי שירה הרשויות המקומיות גובות כספים.
נאוה שוהם סולן: ותיכף נדבר על הנוסח, שהנוסח כאן בעצם לא פותר את הבעיה.
נאוה שוהם סולן: עמותת "זוכרים" עשתה כל שנה את ערב השירה הזה, ושנה שעברה בגלל האילוצים הכלכליים, הכספיים, החליטו לשתף את עיריית-ירושלים, וגבו בין 45 שקלים ל-90 שקלים.
אלכס מילר: כניסה, כביכול.
אלכס מילר: כרטיס כניסה?
משה (מוץ) מטלון: כרטיס כניסה.
נאוה שוהם סולן: נכון שלמשפחות שכולות גבו פחות, אבל אני חייבת לציין שבדרך כלל, משפחות שכולות, לפי ניסיוני כיושבת-ראש, לא הולכות לערבי שירה.
נאוה שוהם סולן: מאוד קשה לשיר את השירים האלה, זה די חונק את הגרון.
נאוה שוהם סולן: אני יכולה להמשיך?
נאוה שוהם סולן: כי נכנסתי לדברים של כצל'ה.
יעקב כץ: בבקשה, בבקשה.
נאוה שוהם סולן: אם אני מתייחסת לדברים של כצל'ה, אז גוף מתוקצב, זה כל עמותה שמקבלת תמיכה ממשרד ממשלתי, מהממשלה.
נאוה שוהם סולן: אני מדברת על הנוסח בשתי השורות הראשונות: "לא ייגבה תשלום בעבור השתתפות בעצרות עם וטכסי התייחדות", בטקסי התייחדות לא גובים כסף, עצרות עם – ערב שירה זה לא עצרת עם, ולכן פה אנחנו יורים לעצמנו ברגל, כי לא עשינו כלום, לא עשינו כלום.
אלכס מילר: לא הבנתי שום דבר.
משה (מוץ) מטלון: מה את אומרת?
מירב ישראלי: צריך לדבר על ההגדרות.
מירב ישראלי: בעיקרון "חוק יום הזיכרון" מדבר בסעיף 3 על שלושה דברים: על עצרות עם, טקסי התייחסות והזכרות, שאם אנחנו רוצים, צריך להוסיף את זה גם פה.
מירב ישראלי: השאלה, אם אנחנו רוצים באמת לייחד את איסור הגבייה לטקסים של ההתייחדות ביום הזיכרון, או שאנחנו מרחיבים אותו לכל אירוע בעצם, שנעשה ביום הזיכרון.
יעקב כץ: אז זה יהיה פשוט - - -
אלכס מילר: - - - ביום הזיכרון.
מירב ישראלי: לא, היא אומרת: ערב שירה, למשל.
נאוה שוהם סולן: לא גובים כסף על טקסי התייחדות, בבית-קברות לא - - -
משה (מוץ) מטלון: אנחנו לא מדברים על בתי-הקברות.
נאוה שוהם סולן: בסדר, אנחנו מדברים על טקס התייחדות.
נאוה שוהם סולן: בכל טקסי ההתייחדות של החילות, בטקסים הממלכתיים לא גובים כסף, גובים כסף בערבי השירה.
נאוה שוהם סולן: ולכן, מוץ, אם אנחנו רוצים לטפל בסוגיה הזאת, צריך לציין: ערבי שירה בערב יום הזיכרון.
יהודית גידלי: ואם זה יהיה יומיים קודם?
נאוה שוהם סולן: לא יודעת, צריך לחשוב על זה, אני לא - - -
מירב ישראלי: עקרונית, לפי הנוסח כאן, זה רק אירועים בערב יום הזיכרון וביום הזיכרון עצמו.
יעקב כץ: אני חושב שצריך להיזהר, כמו ש - -
אלכס מילר: לא, אבל אדוני, יש הבדל.
אלכס מילר: אני יכול להבין בעצם את המצב כאשר באים, לוקחים יום מיוחד ועושים אירועים כאלו ואחרים, ואז מצד אחד, אנשים רוצים באמת לעשות משהו מיוחד ביום, שהוא יום חשוב מאוד למדינה שלנו, ומצד שני, בשביל למשוך קהל, מביאים זמרים כאלו ואחרים, שמבחינתם עלות להופיע שם – דרך אגב, כשהייתי יושב-ראש אגודת הסטודנטים, כשהיינו עושים אירועים מסוג זה, כמובן לא מדובר ביום הסטודנט, אבל אירועים שיש להם נגיעה בנושאים רגישים כאלו ואחרים, אז היינו פונים לאותם זמרים והם היו עושים את זה בהתנדבות, גם כל גוף שבעצם רוצה לארח, גם עושה את זה כביכול.
אלכס מילר: לא יודע עד כמה בעצם השילוב שבשכול כדי לעשות אירוע – ואותם הזמרים שגובים על האירועים האלו כסף – זה בעצם משיג את המטרה.
אלכס מילר: מצד שני, אני פשוט לא כל כך מכיר את הקונספט, אני בחיים שלי לא הייתי באירועים ביום זיכרון, שהם היו אירועים שהייתי צריך לשלם על זה כסף, קצת מוזר לי.
אלכס מילר: גם היום הופתעתי מאוד לשמוע את זה, אז אני לא יודע, אדוני, מה המטרה שאתם רוצים להשיג, אם בסופו של דבר אפשר להגיד שביום הזה כל מי שרוצה לעשות את האירוע, וכל מי שרוצה להופיע באירועים האלה, וכל מי שרוצה לארח אירוע מסוג זה, שיעשה את זה מטעמים שהם טעמים קצת יותר חברתיים מאשר טעמים רווחיים.
אלכס מילר: אז צריך פה, באמת אני חושב שאותם זמרים, שפונים אליהם ואומרים שאנחנו כן נופיע ונגבה בזה כסף, לא יודע, זה קצת - - -
משה (מוץ) מטלון: אדוני, מאחר שאני מכיר גם את נושא השכול, כפי שאמרתי, ושנים רבות גם השתתפתי בערבי שירה, מעולם לא גבו כסף, מעולם לא גבו כסף.
משה (מוץ) מטלון: זו איזו המצאה חדשה, שמביאים זמרים מהשורה הראשונה, כמו עידן רייכל ואחרים, שהם אנשים נפלאים, הם אנשים נפלאים – כמובן, שההוצאה פה היא גדולה, וכשרוצים לעשות אירוע מהסוג הזה בבריכת הסולטאן, זה עולה כסף.
משה (מוץ) מטלון: אם אנחנו אולי גם נשמור על צניעות בערבי יום הזיכרון, ואפשר לעשות ערבי שירה מסוג אחר, ואם יבואו בהתנדבות שיבואו בהתנדבות, אבל אם אני כעמותה רוצה לשלם, אני אוציא כסף והכיס ואני אשלם.
אלכס מילר: או שהרשות תממן.
משה (מוץ) מטלון: או שהרשות.
משה (מוץ) מטלון: אבל לא עולה על דעתי, לא עולה על דעתי אפילו ערב שירה כזה, ויכול להיות שאת, כיועצת משפטית תדעי להכניס את התיקון.
משה (מוץ) מטלון: לא עולה על דעתי שעל ערב יום זיכרון – ולא חשוב איך יקראו לזה, אם ערב שירה או לא ערב שירה – מישהו יעלה בדעתו לגבות כסף.
משה (מוץ) מטלון: חבר'ה, אנחנו מאבדים פה את כל הערכים שלנו.
משה (מוץ) מטלון: יש לנו איזשהם ערכים שהם אתוס, זה אנחנו, זה כצל'ה, זה אנחנו, אתה היית לוחם בצבא.
אלכס מילר: יכול להיות שזה גם מסר לאותם זמרים ש - - -
יעקב כץ: במלה אחרת, כמו שאומרים מארגני אירועים, לא יבוא שום זמר - - - יכול להיות.
משה (מוץ) מטלון: לא צריך לעשות את יום הזיכרון כמו איזה - - -
שולמית מועלם: אני חושבת שאם זה יהיה - - -
אלכס מילר: אני יכול להגיד לך, שאותו זמר –אני אומר לך כבן-אדם שעסק בתחומים האלו – שמחליט לעצמו לבוא ולהופיע ביום הזיכרון ולנצל את השכול בשביל להרוויח כסף, אז אני לא הייתי מזמין אותו.
יעקב כץ: ממילא, בגלל שההסתייגות היא רק בין קריאה שנייה ושלישית, אז זה לא רלוונטי.
יעקב כץ: הערכה, אני רק רוצה למסור נכבדי, יושב-ראש הוועדה, שאני רק מביא במקרה מיוחד שמדובר על הנושא של ארגון נפגעי הטרור, שכל שנה זה הפך להיות האירוע המרכזי בירושלים כדוגמה, אני מניח שיש אירועים נוספים לזה.
יעקב כץ: אני שומע מה שכבודו אומר, אתה מעיר הערה, שאדרבא, שגם הזמרים יבואו בהתנדבות.
יעקב כץ: הטענה היא שזמרים לא יבואו בהתנדבות, לא מהשורה הראשונה ולא מהשורה השנייה, כיוון שיש להם באותו יום עצרות אחרות.
אלכס מילר: זה לא יום העצמאות, אדוני - - -
יעקב כץ: נו, בסדר, אני בא בחינם, אני רק אומר, אירועים - - -
משה (מוץ) מטלון: כצל'ה, אני אומר לך, אני כיושב-ראש ארגון נכי צה"ל, עשיתי כל שנה ערבי זיכרון מכובדים בבתי-הלוחם, באמת מכובדים מהשורה הראשונה, מעולם לא עלה בדעתנו לגבות כסף ועוד לעשות הנחה להורים השכולים.
משה (מוץ) מטלון: באמת, אין גבול לציניות.
יהודית גידלי: הזמרים הופיעו חינם?
משה (מוץ) מטלון: לא, חלק מימנו, חלק הופיעו חינם, אבל גם היו מחירים מיוחדים, וזה ערב יום הזיכרון.
משה (מוץ) מטלון: גם אתה יודע לבחור, יש גם אומנים ערכיים, אתם יודעים, יש גם כמה אומנים ערכיים במדינת ישראל, אפשר להגיע אליהם.
יעקב כץ: רוצה לומר, ההסתייגות היא רק לקראת הקריאה השנייה והשלישית.
מירב ישראלי: אלא אם כן הוועדה מקבלת - - -
אלכס מילר: אנחנו שמענו.
יעקב כץ: אני שומע מה שאתם אומרים.
יעקב כץ: נדון בזה עוד פעם, אולי נביא פעם הבאה ממארגני האירועים שיגידו: מאי נפקא מינה.
אלכס מילר: לקריאה שנייה ושלישית אני מאמין שאנחנו נביא לכאן גם כל מי שמייצג את הזמרים, כאלו ואחרים, ולראות עד כמה בעצם הנושא הזה הוא מבחינתם דבר שחשוב להכניס או לא, אז צריך לראות את זה גם מבחינתם.
אלכס מילר: חברת הכנסת יחימוביץ, כן.
שלי יחימוביץ': קודם כל, אני מתנצלת על האיחור.
שלי יחימוביץ': לגופו של עניין, עוד לפני ההבדלה בין ערבי שירה לבין ערבים ממלכתיים, אני חושבת שיש קונצנזוס סביב הסוגיה של תשלום או אי-תשלום בפתחו של אירוע ביום הזיכרון לחללי צה"ל.