GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמואל גולן: זה כתוב בחוק.
אבי צרפתי: זו כמעט גחמה אישית של רופא וטרינר, להקים תחנה לתצפית כלבת.
אבי צרפתי: אף ראש רשות לא יוזם את זה.
אבי צרפתי: הוא בדרך כלל מתנגד לזה.
אבי צרפתי: יש לזה עלויות כספיות, יש לזה מטרדים נלווים.
אבי צרפתי: הווטרינרים הם אלה שבדרך כלל מנסים לקדם ולהקים את התחנות האלה – לא בכל המקומות.
אבי צרפתי: יש כאלה, שמעדיפים שלא.
אבי צרפתי: במסגרת הנוכחית, מספר תחנות ההסגר לא השתנה עשרות שנים.
אבי צרפתי: זה מתאים למציאות של שנת 1963.
אבי צרפתי: מספר התאים בתוך התחנות האלה גם כן לא השתנה, והוא מתאים למציאות שהיתה פעם.
אבי צרפתי: היום מספר החיות הוא כפול שלוש מזה שהיה בעבר, ואף אחד לא נותן על זה את הדעת.
אבי צרפתי: כמות התושבים שגרים היום בעיר ועלות האחזקה של בעלי החיים, עלו בצורה מדהימה.
אבי צרפתי: אף אחד לא נותן על זה את הדעת בתהליך הזה.
אבי צרפתי: הווטרינריים מגרדים כסף על בסיס אישי – טובות מהגזבר, ממזכיר העיר, מראש העיר - כדי לשפץ את הכלביות או כדי לעשות אותם.
אבי צרפתי: אני רוצה לשתף את הוועדה ולומר: שיש רופאים שעובדים ב-10% משרה.
אבי צרפתי: הם באים ביום ראשון בבוקר לעבודה, וחוזרים לעבודה ביום ראשון לאחר שבוע.
אבי צרפתי: אם כלב נפגע אחר הצהריים, מי יטפל בו?
אבי צרפתי: הרבה פעמים הם אלה שקמים ועושים את זה.
אבי צרפתי: המחויבות שקיימת היא מחויבות אתית מקצועית.
אבי צרפתי: מהבחינה הזו, הרבה פעמים תופסים את הרופא הווטרינר כשעיר לעזאזל בתוך המערכת הזו.
אבי צרפתי: אני רוצה להגיד משהו בוטה: הוא שומר הסף על נושא של בריאות הציבור בכל התהליכים שהם רלוונטיים לבעלי החיים.
אבי צרפתי: הוא יושב בתחתית הכיור הזה, והתפקיד שלו הוא לנקז אותם.
אבי צרפתי: אחר כך באים בטענות, שהוא פותר את הבעיות, הרבה פעמים בצורה שלא מקובלת במאה ה-21.
אבי צרפתי: זה הרבה יותר קל להאשים אותו.
אבי צרפתי: אף אחד לא חושב פה, שווטרינרים למדו 6-7 שנים, השקיעו ממיטב מרצם וכספם, עשו תת התמחויות בבריאות הציבור, בשביל להרוג בעלי חיים בצורה מחפירה.
אבי צרפתי: הרבה פעמים לרופאים ברשויות אין כסף לקנות חומרים, כדי לטפל או להרדים בצורה הומאנית בעלי חיים – ואני יודע זאת, כי גם אני חי את המציאות הזו.
אלכס מילר: יש כאלה שלמדו והשקיעו מכספם, אבל אנחנו יודעים גם שלא חסרה רשלנות רפואית.
אלכס מילר: לא צריך לצאת מנקודת הנחה, שכל מי שלמד והשקיע מכספו לא יכול לעשות טעויות.
אלכס מילר: אני מבין את המצוקה, אבל לא צריך לשאול: למה שאני אעשה משהו שהוא לא בסדר.
אלכס מילר: יש כאלה שעושים.
אלכס מילר: לא צריך להגן על דבר, שאתה לא יודע מתוך מה הוא נעשה: האם זה באמת נעשה מתוך המצוקה שאתה מציין, או שזה נעשה מתוך רשלנות.
אלכס מילר: צריך לקחת דברים בפרופורציה.
אבי צרפתי: אנחנו קראנו להעביר את סמכויות של חקירת פשעים או עבירות בגין חוק צער בעלי חיים, גם על רשויות מקומיות וגם על וטרינריים, לרשויות שזה התפקיד שלהן במדינת ישראל – למשטרה.
אבי צרפתי: שהיא תבצע את החקירות האלה.
אבי צרפתי: אף אחד לא מעוניין לכבס את הדברים האלה בתוך המשרדים או בתוך הלשכות.
אבי צרפתי: הדברים האלה הם דברים שחייבים לצאת החוצה.
אבי צרפתי: אלה דברים שחייבים להיות נראים.
אבי צרפתי: הרבה פעמים הם בוטים וקשים.
אבי צרפתי: אנחנו מבקשים פה מהוועדה, שתעזור לתקנן תקן של רופאים ברשויות המקומיות.
אבי צרפתי: יחד עם זה באה תקינה של מחלקות וטרינריות.
אבי צרפתי: גם במחלקות הווטרינריות יש צורך בכוח אדם מסוים או באמצעים מסוימים, על מנת להפעיל או לבצע את העבודה שלהן בתהליך הזה.
אבי צרפתי: יש פה בעייתיות גדולה.
אבי צרפתי: הרופא הווטרינר נתון תחת שני כובעים.
אבי צרפתי: מצד אחד, המנחה המקצועי שלו הוא משרד החקלאות.
אבי צרפתי: מצד שני, מי שמממן אותו ומי שנותן לו את הכסף או את המשרד זה בעצם ראש הרשות.
אבי צרפתי: במקומות האלה ראש הרשות אומר: "אני לא מקבל על זה כסף מאף מקום.
אבי צרפתי: אמנם זו חובתי וזה אפילו כתוב בדין, אבל אני לא יכול לממן את הדברים האלה".
אלכס מילר: מי נמצא כאן מאשקלון?
אלכס מילר: אנחנו ראינו כאן
אלכס מילר: ממצאים מאוד בעייתיים ומדאיגים.
אלכס מילר: האם עשיתם שינוי אצלכם?
יוסי עמר: כמו שנאמר כאן, אם לא תהיה חקיקה בעניין, הרשויות השונות, כולל עיריית אשקלון, יעשו מה שהן רוצות.
אלכס מילר: זה מה שאתם רוצים?
אלכס מילר: אני אומר, שאנחנו כפופים לחוק צער בעלי חיים, והמינוי של וטרינר הוא סטטוטורי.
אלכס מילר: אם זה לא היה קיים, יכול להיות שרשות מקומית גם לא היתה מקיימת תפקיד כזה בכלל.
אלכס מילר: מאחר והעלו את השם שלנו כאן, אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
אלכס מילר: אמנם לפני שנתיים וחצי היה מקרה מאוד מפורסם בארץ של רופא וטרינר, שבסופו של דבר הועבר מתפקידו.
אלכס מילר: מאז ד"ר גדי שרביט נבחר במכרז חיצוני ונכנס לתפקיד.
אלכס מילר: גם אני במקרה הגעתי לתפקיד הזה באותו זמן.
אתי אלטמן: והמצב לא השתנה.
יוסי עמר: מאז, לדעתי, נעשו שינויים מרחיקי לכת.
יוסי עמר: צריך לזכור, שכל מה שאנחנו עושים ברשויות, ואני לא מדבר על אשקלון בלבד, זה על בסיס התקצוב של אותה רשות מקומית, ומה שהיא מחליטה לעשות בתקציב שלה.
יוסי עמר: היא פועלת לפי אילוצים.
יוסי עמר: מאחר ואנחנו הועלינו כאן, אני אפרט.
אלכס מילר: אני לא רוצה להפוך אתכם לאישיו המרכזי של הישיבה.
יוסי עמר: צריך לזכור שווטרינר, שהוא תפקיד סטוטורי, עושה כמה דברים.
יוסי עמר: אחד מהדברים החשובים שלו, זה בדיקות בשר, עופות ודגים.
יוסי עמר: בנוסף, הטיפול בבעלי חיים.
יוסי עמר: הכלבייה, אגב, זה לא דבר שאנחנו חייבים לעשות, ואני מדבר על כל הרשויות.
יוסי עמר: אם לא תהיה חקיקה, שתגדיר ותתקצב את הדברים האלה, המצב לא ישתפר.
יוסי עמר: לי לא איכפת שהשם שלנו הועלה בנושא הזה, ולו רק כדי לקדם את הנושא הזה.
יוסי עמר: יש הרבה מה לעשות, אבל כל התקציבים שאנחנו מקבלים זה מתוך הרצון של העירייה או הרשות לעשות את השירות הזה ולא מתוך גורם אחר שכופה עלינו לעשות זאת.
יוסי עמר: אני אתן לגדי את רשות הדיבור.
גדי שרביט: כמו שאמר ד"ר צרפתי, אנחנו הרופאים הווטרינריים למדנו 7 שנים לא בכדי לקום בבוקר ולומר: "אנחנו מתעללים בבעלי חיים".
גדי שרביט: המטרה שלנו היא לדאוג להם.
גדי שרביט: לי בעצמי יש גן חיות קטן בבית, ואנחנו מאוד אוהבים בעלי חיים.
גדי שרביט: אני נמצא בתפקיד שלי, כרופא וטרינר של אשקלון, מזה כשנתיים וחצי.
גדי שרביט: בעבר היינו שני רופאים במשרה מלאה.
גדי שרביט: המחויבות שלי כרופא וטרינר עירוני, היא לבריאות הציבור ומניעת מחלות בעלי חיים העוברות לבני אדם.
גדי שרביט: מאידך, הדאגה לרווחת בעלי החיים.
גדי שרביט: בסך הכל, יש לנו כלבייה במצב תקין, ברמה טובה.
גדי שרביט: אנחנו משקיעים כרגע מאות אלפי שקלים בתמיכה של משרד החקלאות, בשדרוג מתמיד של הכלבייה.
גדי שרביט: לדוגמא, הקמנו חתולייה.
אתי אלטמן: אולי זה הולך למקומות אחרים.
אלכס מילר: למה את מתפרצת?
אתי אלטמן: זה כואב לי.
אלכס מילר: זה כואב לכולנו.
גדי שרביט: אנחנו משפצים את החצר האחורית.
גדי שרביט: אנחנו מקימים מרפאה רשותית.
גדי שרביט: הקמנו תנורי חימום מיוחדים.
דב חנין: למה אי אפשר לצלם אצלכם?
גדי שרביט: אפשר לצלם באישור, ואני אסביר למה.
יונתן שפיגל: אחרי שמנקים, אפשר לצלם.
גדי שרביט: אי אפשר לדבר ככה, כאשר הם מפריעים כל רגע.
יונתן שפיגל: גם לבעלי החיים קשה לחיות ככה.
דב חנין: האם יש בעיה ביטחונית בכלבייה שלכם?
יונתן שפיגל: לא.
יונתן שפיגל: יש שם כלבים השייכים לאנשים.
יונתן שפיגל: אני מדבר על כלבי הסגר שנשכו.
יונתן שפיגל: אלה כלבים שיש להם בעלים.
דב חנין: זו דאגה לפרטיות של הכלבים.
יונתן שפיגל: בחלק נפרד בכלבייה.
גדי שרביט: לכלבים שנשכו יש בעלים.
גדי שרביט: הבעלים של הכלבים לא מעוניינים שהכלבים האלה יופיעו בכל אתרי האינטרנט, וכולם יידעו מה קורה איתם.
גדי שרביט: זה עניין פרטי של כלביית אשקלון, של משרד החקלאות, כאשר יש דיווח למשרד הבריאות על כל כלב שנשך, מה קורה איתו, מה נעשה.
גדי שרביט: זה כולל כלבים משוטטים, ששייכים לבעלים.
גדי שרביט: יש פה עניין של סכסוכי שכנים.
דב חנין: התשובה לא מספקת.
דב חנין: אני אומר לך את זה בצער.
דב חנין: אני חושב שיש אינטרס ציבורי בכך שמקום כזה יהיה שקוף וגלוי לציבור.
דב חנין: אדוני מעלה נימוקים, ואני לא מזלזל בכך שיכול להיות מקרה בו יכולה להיות רגישות כזו או אחרת, אבל משקלם של הדברים האלה קטן בהרבה מאשר האינטרס הציבורי הגדול בכך שמקום כזה יהיה שקוף, במיוחד כאשר אתם יודעים שיש ביקורת ויש אנשים שחרדים למה שקורה שם.
דב חנין: אני מציע לכם, לשנות את המדיניות הזו עכשיו.
גדי שרביט: יש שקיפות מלאה.
גדי שרביט: בכל יום יש קבלת קהל בין 10:00 ל-14:00.
גדי שרביט: כל אזרח מכל סוג שהוא, יכול להיכנס ולהסתכל.
גדי שרביט: בנוסף, יש לנו מערך של כ-30 מתנדבים, שעובדים בכלבייה במסגרת פרויקטים שונים.
גדי שרביט: כאשר אני נכנסתי לתפקיד היו שתי נקודות עליהן שמתי דגש:
גדי שרביט: האחת היא הכנסת מערך של מתנדבים.
גדי שרביט: כלומר, שיתוף הקהילה בעבודה הציבורית.
גדי שרביט: יש לנו חבר'ה ממג"ב שמגיעים.
גדי שרביט: יש לנו קבוצות של אוטיסטים.
דב חנין: לא על זה היתה הביקורת.
דב חנין: אנחנו בעד שתפעילו מתנדבים, אך אנחנו מבקשים שתאפשרו לצלם.
גדי שרביט: כל מי שרוצה יכול להסתובב בכלבייה ולבחון אותה.
גדי שרביט: עם העניין של הצילום יש לנו בעיה.
גדי שרביט: אנו חוששים מפני תביעה משפטית, שמישהו יכול להגיש כנגד עיריית אשקלון, על זה שכלבו מופיע בכל מיני אתרים.
יונתן שפיגל: אפשר לשים שלט על הכלבים של האנשים הפרטיים, שזה כלב פרטי.
דב חנין: צנעת הפרט של הכלב זה דבר מכובד, אבל נראה לי שאתם קצת מגזימים עם זה.
גדי שרביט: יש הרבה כלביות בארץ שעושות את זה.
יונתן שפיגל: שלא לדבר על זה, שהעיפו מתנדבים שחשפו את זה.
גדי שרביט: אני רוצה להמשיך ולספר על דברים שנעשים.
גדי שרביט: הזמנו משטחי בידוד במיוחד מגרמניה.
גדי שרביט: הנושא השני שרציתי לחזק מאז שנכנסתי לתפקיד שלי, הוא שיתוף העמותות.
גדי שרביט: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מעולה עם עמותת S.O.S אשקלון.
גדי שרביט: יש לי מכתבי המלצה מהם.
גדי שרביט: בנוסף, אנחנו עובדים גם עם עמותת הצלת חיות, שעוזרת לנו.
גדי שרביט: אנחנו מוציאים מאות כלבים בשנה לאימוץ.
גדי שרביט: עמותת "תנו לחיות לחיות" עושה עבודה נהדרת.
גדי שרביט: יש לי פה מסמכים של עשרות כלבים שהפננו לעמותת "תנו לחיות לחיות".
גדי שרביט: היא עוזרת לנו מאוד.
גדי שרביט: היא לוקחת כלבים, גם כלבים חולים שאנחנו מפנים אליהם.
גדי שרביט: רופאים שלהם מגיעים אלינו לבצע עיקורים.
אלכס מילר: בסופו של דבר זה אתם אל מול המפקחים שלכם ואל מול מבקר המדינה.
אלכס מילר: אני אומר לכם, יש גבול עד כמה אפשר יהיה לשחק עם הדבר הזה.
אלכס מילר: בסופו של דבר אם אתם לא תעשו את מה שאתם צריכים לעשות בכל הסוגיה הזו, זה יכה בכם הרבה יותר קשה ממה שאתם חושבים.
אלכס מילר: אני מציע לכם, לקחת את כל הממצאים שראיתם כאן ובדוח מבקר המדינה, ולעשות את התיקונים הנדרשים בהתאם לחוק.
שמואל גולן: הדוח לא עסק באשקלון, בגלל שהיתה אז חקירת משטרה.
אלכס מילר: אנחנו יודעים מה התקן המינימאלי הנדרש בשביל שהנושא הזה יהיה במסגרת שהמדינה תראה לנכון שזה יהיה.
אלכס מילר: תעשו את התיקונים האלה, מבלי לצאת מכל העניין הזה כאילו אתם מנסים ולא מצליחים.
אלכס מילר: בסופו של דבר, הביקורת תגיע מצד כזה או אחר ואתם תספגו אותה.
דב חנין: יש לי שלוש ברכות.
דב חנין: קודם כל, לך אדוני היו"ר על קיום הדיון החשוב הזה.
דב חנין: כמובן, גם למבקר המדינה ואנשי צוותו.
דב חנין: שוב אתם מראים לנו שאתם מעירים על דברים שצריך להעיר עליהם בחברה הישראלית.
דב חנין: כמובן, הרבה הערכה לארגונים הפעילים בתחום הזה: אנשים מסורים, שלאורך שנים מלווים, מתריעים, מבקרים, ובלעדיהם היינו במצב הרבה יותר קשה.
דב חנין: הטיפול בכלביות מפנה אותנו לחצר האחורית.
דב חנין: מבחנה של כל חברה הוא תמיד איך נראית החצר האחורית.
דב חנין: את החצר האחורית תמיד קל להזניח.
דב חנין: זה המקום שלא רואים אותו ולא שמים אליו לב.
דב חנין: מאוד חשוב שנשים אליו לב, לא רק כדי לטפל בחצר האחורית, אלא כיוון שמה שקורה בחצר האחורית משפיע גם על החצר הקדמית ועל איך החיים שלנו נראים.
דב חנין: אני לגמרי מצטרף להמלצתו המרכזית של המבקר – ההמלצה על התקן המחייב.
דב חנין: אני חושב, שבלעדי תקן מחייב אנחנו נישאר תקועים במקום.
דב חנין: יש לנו בעיה מאוד גדולה – והדוח מראה לנו אותה – עם מחסור ברופאים וטרינריים, מחסור בכלביות רשותיות.
דב חנין: כאשר יש כבר כלביות רשותיות, המצב שם לפעמים הוא על הפנים.
דב חנין: על הרקע הזה מתנהל אותו מהלך, שאני רואה אותו בדאגה מאוד גדולה, והוא הולך ומתפשט, של הפרטת הכלביות.
דב חנין: כמו בנושאים אחרים, מה שאנחנו צריכים כאן הוא בדיוק ההפך – לא הפרטה, אלא הלאמה.
דב חנין: המדינה צריכה לחזור לתמונה.
דב חנין: המדינה, שנסוגה לאורך שנים מהאחריות שלה במגוון תחומים, צריכה לחזור ולקחת אחריות.
דב חנין: כאשר אני מדבר על אחריותה של המדינה, אני יודע שהשלטון המקומי נמצא במצוקה מאוד גדולה.
דב חנין: דיבר על זה גם יו"ר הוועדה.
דב חנין: חלק גדול מהרשויות המקומיות נמצא במצוקה תקציבית איומה.
דב חנין: אם אנחנו נחשוב שהמפתח נמצא אך ורק בידיו של השלטון המקומי, אנחנו נשלה את עצמנו ולא נתקדם.
דב חנין: אני חושב שההצעה של מר גולן, שהועלתה כאן במסגרת הדיון, היא הצעה מאוד נכונה.
דב חנין: כמו בתחומים אחרים וכמו במשרדים אחרים, גם אתם במשרד החקלאות צריכים לקיים תקנון ממלכתי של הרופאים הווטרינרים.
דב חנין: בסופו של דבר, זה צריך להיות תקן ממלכתי.
דב חנין: זה צריך להיות שירות שהמדינה אחראית לו באופן הרבה יותר אמיתי ומשמעותי ממה שקורה היום.
דב חנין: הוא יכול להתבצע בשיתוף פעולה על הרשות המקומית, אבל לא נכון ולא ייתכן שעצם קיומו של השירות הזה יהיה תלוי בשאלה אם אנחנו נמצאים ביישוב של עשירים או ביישוב של עניים.
דב חנין: זה לא מתקבל על הדעת.
דב חנין: זה לא הגיוני.
דב חנין: לסיכום, אני מציע, אדוני היו"ר, שאנחנו נקיים מעקב.
דב חנין: נציגי משרד החקלאות, אני מצטער על העמדה שלכם שלא לקבל את הצעתו של היו"ר, שבאמת נאמרה מתוך רצון טוב.
דב חנין: אני בעד שתגישו תיקוני חקיקה, אם אתם יכולים לעשות את זה.
דב חנין: אנחנו מוכנים לעזור לכם.
דב חנין: אמר את זה היו"ר, ואני מצטרף לדברים האלה.
דב חנין: אם ישנם דברים שאתם הגעתם למסקנה, ברמה המקצועית, שנכון מבחינת
דב חנין: כם לקדם אותם, אנחנו מוכנים לסייע.
אתי אלטמן: אני דוברת עמותת "תנו לחיות לחיות", ואני פועלת 25 שנים ללא לאות.
אתי אלטמן: אני יכולה לספר לכם, שאחרי הצהריים, כאשר הווטרינריים לא נמצאים ואין מי שיענה, עמותת "תנו לחיות לחיות" עושה את העבודה: היא מקבלת את הטלפונים, היא אוספת את החיות מהרחובות, היא מטפלת בהם, היא משלמת 100,000 שקלים חשבונות של טיפול וטרינרי, שהמדינה היתה צריכה לעשות.
אתי אלטמן: עצם זה שיושבים פה רק שני חברי כנסת, זה מראה איך מתייחסים פה לבעלי חיים.
אתי אלטמן: אם זה היה חשוב למישהו, היו יושבים פה יותר חברי כנסת.
אתי אלטמן: כנראה שהנושא הזה לא מעניין אף אחד.
דב חנין: אנחנו רק שניים, אבל אנחנו לא אף אחד.
אלכס מילר: אני לבד שווה 15.
אתי אלטמן: זו ההרגשה שלי.
אתי אלטמן: אני רוצה לענות לגדי.
גדי שרביט: ד"ר גדי.
אתי אלטמן: במשך שבועיים התחננו להוציא כלבת פינצ'ר מהכלבייה.
אתי אלטמן: שלחנו את גברת סיגל בירס, שהיא מהאויבים שלו, כביכול, שנכנסה לכלבייה על מנת לקחת את הכלבה.
אתי אלטמן: ברגע שהוא שמע שהיא הגיעה, הוא הוציא אותה החוצה ולא נתן לה להיכנס.
אתי אלטמן: אחרי שבועיים, כאשר פניתי שוב, הכלבה נמצאה מתה בתוך הכלוב.
אתי אלטמן: זה רק בגלל עקשנות ורשעות.
גדי שרביט: זה לא נכון.
יונתן שפיגל: זה נכון לגמרי.
קריאה: יש לנו גם הוכחות.
אלכס מילר: אנחנו לא באנו לכאן כדי לפתור בעיה אחת של פינצ'ר.
קריאה: זו לא אחת.
אלכס מילר: אתם לא נמצאים פה בבית משפט.
אלכס מילר: עיריית אשקלון כרגע לא נמצאת במשפט.
דב חנין: נציגת המשרד להגנת הסביבה, באיזה מובן כלב הוא עניין חקלאי?
דב חנין: אפשר להגיד על כלבים הרבה דברים, אבל אי אפשר להגיד עליהם שהם חלק מהחקלאות.
גלי דוידסון: אני רוצה להתייחס לנושא של החשיבות של המכלאות הרשותיות, המצב שלהן וההיקף שלהן.
גלי דוידסון: המשרד להגנת הסביבה רואה חשיבות גדולה בהקמה ובשיפוץ של תחנות הסגר, ובהתאם לכך הוא מקצה בכל שנה כספים באמצעות קול קורא, כמו שכתוב בדוח.
גלי דוידסון: הסכומים לא כל כך מדויקים שם, אבל כל שנה מוקצה כסף בהתאם לתקציב שיש למשרד, בעקביות, לצורך שיפוץ והקמה של כלביות, כאשר בממוצע אנחנו מצליחים לתמוך ב-4 רשויות בכל שנה.
גלי דוידסון: לגבי הכלביות פרטיות - מתן השירותים על ידי כלביות פרטיות הוא לא דבר שאנחנו רוצים לראות אותו, הוא לא דבר המתפקד בצורה נכונה וטובה.
אלכס מילר: הגענו לסיום הדיון, אבל לא השלמנו את הנושא.
אלכס מילר: ועדת החינוך רושמת לפניה את מסקנות דוח מבקר המדינה, שהוצג כאן על ידי שמואל גולן.
אלכס מילר: אנחנו קוראים לכל אלה המופיעים בדוח, לתקן את אותם הליקויים שהדוח מצביע עליהם בצורה מיידית.
אלכס מילר: אנחנו פונים למשרד החקלאות, שכרגע ממונה על חוק צער בעלי חיים, ומבקשים לקדם את אותן הצעות חוק, שיחייבו את הרשויות המקומיות בתקצוב שצריך למצוא לו מקור תקציבי.
אלכס מילר: חה"כ חנין ואני בטוחים, שללא מעורבות והשתתפות של המדינה הדבר הזה לא יזוז מהמקום.
אלכס מילר: לכן, הייתי מציע לכם לקיים מפגש עם משר האוצר, עם משרד הפנים ומרכז השלטון המקומי, על מנת למצוא נוסחה מתאימה לפתרון של סוגיה זו.
אלכס מילר: אחרת, אנחנו נראה בעניין הזה כישלון מוסדי מאוד גדול.
אלכס מילר: אם אתם תיקחו את הנוסחאות הקיימות היום במשרדים אחרים - כמו משרד הרווחה ומשרד החינוך, בהן יש אחוז השתתפות של המדינה ואחוז השתתפות של השלטון המקומי – תראו שזה יכול להצליח אם יש חובת תקן בחוק.
אלכס מילר: מבחינת המבנים, הכלביות וכו' – אתם צריכים למצוא דרך לצבוע תקציב לסוגיה זו, בצורה מסודרת, בספר התקציבים.
אלכס מילר: תתחילו עם אלו שבמצוקה.
אלכס מילר: תתחילו עם אלו שאין להן תקציבים בכלל.
אלכס מילר: המדינה תתחיל עם סיוע לאלה שנמצאים תחת ועדות קרואות ותחת איזון ותקצוב של המדינה, ואחר כך תמשיך עם אלו שמסתדרים.
אלכס מילר: לדעתי, הן כבר עושות את העבודה בעצמן.
אלכס מילר: שם צריך לעשות רק טיונינג.
אלכס מילר: אנחנו מוכנים ללכת לקראתכם עם חקיקה.
אלכס מילר: אנחנו כבר נתחיל לגבש חקיקה בעניין של קביעת תקן.
אלכס מילר: אנחנו גם נחשוב איך אנחנו עושים נוסחה של חלוקה בין השלטון המקומי ובין המדינה.
אלכס מילר: בעוד תקופה לא מבוטלת, אולי בפגרה, נעשה סיור של הוועדה בכלביות, ונראה את המצב בשטח.
אתי אלטמן: בלי להודיע להם.
אלכס מילר: אני אוהב שמנהלים אותי.
אלכס מילר: תאמינו לי, שאנחנו יודעים איך לעשות את זה.
אלכס מילר: אני מאחל לכולכם בהצלחה.
אלכס מילר: אני רוצה להגיד מילה טובה לווטרינרים, על העבודה הלא פשוטה שהם עושים בשטח.
אלכס מילר: רובכם באמת באים עם שליחות לעבודה הזו.
אלכס מילר: אנחנו לא יכולים להגן על אלה שעושים טעויות, אבל רובכם עושים עבודה מצוינת, עד כמה שאתם יכולים עם האמצעים שיש ברשותכם.
אלכס מילר: חה"כ ליה שמטוב פנתה אליי עם בקשה לדיון בנושא הזה.
אלכס מילר: אנחנו נחשפנו לסוגיה הזו גם במסגרת דיון אחר – הנושא של חופש המידע וניסיונות של הסתרת מידע, הקשורים להטרדות מיניות, באוניברסיטאות בישראל.
אלכס מילר: אנחנו נחבר בין שני הנושאים האלה.
אלכס מילר: רבותיי, אתם צריכים להבין, שכך או אחרת בסופו של דבר הדברים יוצאים החוצה והציבור נחשף לסוגיות האלה.
אלכס מילר: כבר מזמן הנושאים האלה היו צריכים לקבל טיפול הרבה יותר רחב מאשר מה שקורה היום.
אלכס מילר: אני אתן לחה"כ שמטוב להציג את הסוגיה, אחר כך נעבור לנציגי הסטודנטים, לרשויות האחראיות לאכיפת החוק, וכמובן לאוניברסיטה העברית שתציג את עמדתה בנושא.
ליה שמטוב: אדוני היו"ר, אני מודה לך שהסכמת לקיים דיון דחוף כל כך בנושא הטרדות של הסטודנטיות בקמפוס הר הצופים באוניברסיטה העברית.
ליה שמטוב: בפעם ראשונה שמעתי על הסיפור הזה ממתמחה שלי, שסיפרה לי שכמה בנות יצאו מהקמפוס לכיוון בית הכנסת וקבוצת צעירים ערבים מכפר סמוך התחילו לצעוק לעברם.
ליה שמטוב: מישהו ניגש לבחורה ונגע בגוף שלה.
ליה שמטוב: היא כל כך נבהלה, שכמה ימים היא בכלל לא דיברה ולא סיפרה להורים שלה או לחברים שלה.
ליה שמטוב: רק אחרי ששמעה מחברות על מקרים דומים, החליטה לא לשתוק.
ליה שמטוב: כאשר התחלתי לחקור את הנושא, התברר לי שזה לא נושא חדש, זה לא מהיום ולא מאתמול, זה כבר נמשך כמה שנים.
ליה שמטוב: מדובר בקבוצה של צעירים מכפר סמוך לאוניברסיטה העברית.
ליה שמטוב: אני מבינה, שזה לא כל הצעירים מהכפר.
ליה שמטוב: זו כנראה קבוצה, שמוכרת למשטרה ולמחלקת הביטחון באוניברסיטה, אבל שום דבר לא נעשה.
ליה שמטוב: עשה רושם שבאוניברסיטה מנסים למנוע את פרסום המקרים, כדי לא לפגוע בהרשמה ללימודים.
ליה שמטוב: ככה התקבל הרושם.
ליה שמטוב: בנוסף, יש את המקרה של המאבטח.
ליה שמטוב: היה בחור ג'נטלמן, שהמליץ לבחורות המלצה להגנה עצמית, ובמקום לעודד את זה ולהגיד: "יצאת גבר", פיטרו אותו ממקום העבודה.
ליה שמטוב: כאשר חקרתי את המקרה ומצאתי שזה לא משהו חדש וזה כבר נמשך שנים, פרסמו את זה לתקשורת.
ליה שמטוב: באחד העיתונים קראתי, שמחלקת הביטחון של האוניברסיטה העברית נפגשה לפני כמה ימים עם סגן מפקד מחוז ירושלים, והם דיברו על תגבור כוחות בשטחים.
ליה שמטוב: השאלה שלי, מה היה קורה האם אנחנו לא היינו חושפים את הסיפור הזה.
ליה שמטוב: מה עושה מחלקת הביטחון באוניברסיטה?
ליה שמטוב: אדוני היו"ר, אני מציעה שייצא מסר מהוועדה להגביר את אמצעי האכיפה על ידי כוחות הביטחון: סיורים אחרי הלימודים, סיורים בשעות החושך.
ליה שמטוב: אנחנו נשמע היום את הסיפור של המאבטח.
ליה שמטוב: אני חושבת, שצריך להחזיר אותו דחוף לעבודה.
ליה שמטוב: באיזו מדינה אנחנו חיים?
ליה שמטוב: לא יכול להיות שיש פה משטר של סטאלין: אם מישהו פותח את הפה ורוצה לעשות משהו טוב, מפטרים אותו מהעבודה.
אלכס מילר: לפי מה שאני מבין, אותה קבוצה המטרידה את הסטודנטיות של המוסד שלכם היא לא מהמוסד.
אלכס מילר: היא מבחוץ.
אלכס מילר: האם נחשפתם לזה, או שזו הפעם הראשונה שאתם שומעים על זה?
דרור ועלני: התופעה מוכרת.
דרור ועלני: להבדיל ממה שחה"כ אמרה, הפגישות עם המשטרה הן על בסיס שבועי.
דרור ועלני: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם המשטרה.
דרור ועלני: אף אחד לא צריך להעיר אותנו.
דרור ועלני: אנחנו לא התעוררנו לאחרונה.
דרור ועלני: התופעה קיימת כבר שנים.
דרור ועלני: זו תופעה מוכרת, שהיא לא בתחום האוניברסיטה.
דרור ועלני: זה תמיד זה קורה בין הקמפוס הלימודי למעונות.
דרור ועלני: זה לא בתחום האוניברסיטה.
דרור ועלני: זה שטח שיפוט של עיריית ירושלים, שלנו אין סמכות לפעול בו.
דרור ועלני: למרות זאת, אנחנו מגבירים את הסיורים.
דרור ועלני: יש מספר רכבים שלנו, שמסתובבים בשעות הבעייתיות בציר.
דרור ועלני: הדגש העיקרי שלנו הוא על שעות החשיכה, השעות הקריטיות והבעייתיות.
דרור ועלני: המקרה האחרון, שצוין כאן, אירע בתחומי שכונת הגבעה הצרפתית, שזה אפילו לא בתחום הסיורים שלנו.
דרור ועלני: לכן, צריך לעשות הפרדה ולהבהיר שמדובר באזור שאינו בתחום האוניברסיטה העברית, אינו בתחום הקמפוס.
מיכאל בן-ארי: האם אין לכם מעונות בגבעה הצרפתית?
ליה שמטוב: יש שם מעונות.
שושנה זילגמן: אני דיקן משנה סטודנטים מהאוניברסיטה העברית, ואני גם אחראית על המעונות.
שושנה זילגמן: אנחנו נמצאים ליד כפר עיסוויה, סמוך מאוד לוואדי ג'וס.
שושנה זילגמן: אכן בסביבות האוניברסיטה העברית יש אוכלוסייה ערבית שאינה שייכת לאוניברסיטה.
שושנה זילגמן: האוניברסיטה מגודרת, ויש לה מעונות שהם גם מגודרים.
שושנה זילגמן: יש לה כפר סטודנטים, שזה קומפלקס של בניינים באזור הגבעה הצרפתית.
שושנה זילגמן: אכן הסטודנטים שלנו עוברים מהקמפוס עד למעונות.
שושנה זילגמן: הם עוברים דרך שטח עירוני, שנמצא באחריות משטרת ישראל.
שושנה זילגמן: על אף כל האמור, הוספנו תאורה לאורך כל הכבישים, בשיתוף עם עיריית ירושלים.
שושנה זילגמן: יש לנו שאטל קבוע שיוצא בשעות הערב: משעה 17:30 ועד 20:00, שמוביל סטודנטים בחינם, בכל רבע שעה, מהר הצופים עד למעונות של כפר הסטודנטים באזור הגבעה הצרפתית.
מיכאל בן-ארי: למעונות וגם אל?
שושנה זילגמן: הוא עושה סיבוב.
שושנה זילגמן: אנחנו הוספנו את האזור ההיקפי של הקמפוס, כי הסטודנטים חונים שם.
שושנה זילגמן: השאטל עושה סיבוב גם באזור ההיקפי, גם באזור המעונות של רזניק, של אידלסון ושל כפר הסטודנטים באזור הגבעה הצרפתית.
מיכאל בן-ארי: האם לרכבת הקלה הוא לא מוביל אותם?
שושנה זילגמן: הרכבת הקלה בכלל לא מגיעה להר הצופים.
מיכאל בן-ארי: אבל אתם יכולים להוביל אותם באותה הזדמנות.
שושנה זילגמן: כרגע אנחנו לא שם.
שושנה זילגמן: אם יידרש, אנחנו נשקול את זה.
שושנה זילגמן: מה שחשוב לי כרגע, זה שבשעות הערב יש שאטל שיוצא מהקמפוס ומגיע עד כפר הסטודנטים.
שושנה זילגמן: רוב ההטרדות הן הטרדות מילוליות הקשורות להיבטים כאלה ואחרים, גם מרכבים שחולפים וגם מפי צעירים כאלה ואחרים.
שושנה זילגמן: אלה בדרך כלל צעירים.
שושנה זילגמן: הם בדרך כלל צעירים מהמגזר הערבי, שעוברים באזור שכונת הגבעה הצרפתית.
שושנה זילגמן: אני אומרת שוב: הקמפוס כולו מגודר.
שושנה זילגמן: הם לא נכנסים לקמפוס.
שושנה זילגמן: הם בשטח עירוני.
שושנה זילגמן: הוספנו תאורה, הוספנו שאטל, הוספנו סיורים, יש יוזמות של אגודת הסטודנטים.
שושנה זילגמן: התופעה היא תופעה עירונית, והיא לא חריגה מתופעות נוספות בשכונות אחרות.
שושנה זילגמן: אני באופן אישי נוסעת דרך הגבעה הצרפתית לפסגת זאב, ואני גם זוכה להטרדות כשאני בתוך האוטו.
אלכס מילר: האם יש כאן מישהי בשם סימה?
איתי גוטלר: אני יו"ר אגודת הסטודנטים.
איתי גוטלר: הבאנו לפה את סימה כדי שתעיד על מה שהיא עברה, אבל זה לא לפרסום של כלי התקשורת.
אלכס מילר: אתה אולי לא מבין איפה אתה נמצא.
אלכס מילר: אתה נמצא בכנסת, בוועדה שהיא ועדה פתוחה, עם ניהול פרוטוקול, עם כלי תקשורת, ואתה גם משודר באינטרנט.
אלכס מילר: אין לנו בעיה שהיא לא תתייחס, אבל אנחנו לא יכולים למנוע פרסום של דברים שנאמרים כאן.
אלכס מילר: זה לא בסמכותנו, וזה לא תפקידנו.
אלכס מילר: אין לנו בעיה לתת זכות דיבור.
אלכס מילר: אם אתם לא רוצים, אין לנו שום בעיה להמשיך הלאה.
אלכס מילר: זה שיש פה מצלמה, זה לא אומר שאם היא לא היתה זה לא היה מתפרסם.
אלכס מילר: הפרוטוקול מפורסם באינטרנט.
אלכס מילר: תחליטו אם אתם רוצים לדבר.
מיכאל בן-ארי: אבל היו דברים מעולם.
מיכאל בן-ארי: כמה פעמים בוועדה לקידום מעמד האישה הפסיקו את כלי התקשורת כאשר היו ידיעות מהסוג הזה, במיוחד של קטינים וקטינות.
מיכאל בן-ארי: אם היא מוכנה לדבר, בסדר.
סימה קוצ'רסקי: אני אשמח להתייחס, ואני אשתדל להימנע מפרטים יותר מידי אינטימיים ורגישים.
סימה קוצ'רסקי: אני הלכתי בערב שבת ברחוב הראשי של הגבעה הצרפתית, לכיוון בית הכנסת, באור יום.
סימה קוצ'רסקי: לא מדובר במשהו שקורה רק בשעות החשכה או רק במקומות שמועדים לפורענות.
סימה קוצ'רסקי: כסטודנטית בגבעה, אני מרגישה שיש גבול לאמצעי הזהירות שאני אוכל לנקוט כדי להימנע מסיטואציות כאלה.
מיכאל בן-ארי: האם את מתגוררת בדירה שאת שוכרת?
סימה קוצ'רסקי: אני מתגוררת בכפר הסטודנטים – המעונות של האוניברסיטה העברית בגבעה הצרפתית.
סימה קוצ'רסקי: הלכתי מהמוענות לכיוון בית הכנסת.
סימה קוצ'רסקי: מה שקרה לי היה די קרוב למעונות.
סימה קוצ'רסקי: בסוף ברחתי, ותוך דקה-שתיים הגעתי לבוטקה של השומר של המעונות.
סימה קוצ'רסקי: אומרים לי: "אל תלכי לבד בלילה", או דברים כאלה, אבל זה לא תקף כאן.
סימה קוצ'רסקי: באותה מידה יכולתי ללכת לסופר ביום רגיל.
סימה קוצ'רסקי: אני חושבת, שערב שבת זה זמן רגיש, ואולי כדאי שהמשטרה תתייחס לזה.
סימה קוצ'רסקי: הרחובות ריקים, החנויות לא פועלות במרכז המסחרי, ויש ריבויי של צעירים שזורקים הערות.
סימה קוצ'רסקי: הנקודה הזו של ההערות היא מאוד קריטית.
סימה קוצ'רסקי: במאה שערים נעצר לא מזמן אדם חרדי שירק לעבר בחורה וזרק לה הערה, שפורשה בסופו של דבר כהטרדה מינית.
סימה קוצ'רסקי: אנחנו עוברות את זה יום-יום, כמה פעמים ביום.
סימה קוצ'רסקי: זה לא משנה מה את לובשת או באיזו שעה את הולכת.
סימה קוצ'רסקי: כשזה מותר, השלב הבא הוא רק עניין של זמן.
סימה קוצ'רסקי: 20 פעם רק יעירו הערה, ובפעם ה-21 גם יגעו.
סימה קוצ'רסקי: זה מה שקרה לי.
סימה קוצ'רסקי: אני גם העזתי להגיב לבחור, כי נמאס לי שהם מעירים הערות מילוליות, ובסוף שילמתי על זה את המחיר.
סימה קוצ'רסקי: זו סיטואציה שלא יכולה להימשך.
אלכס מילר: האם הגשת תלונה למשטרה?
סימה קוצ'רסקי: אני הגשתי תלונה במשטרה.
סימה קוצ'רסקי: הגיעה בהתחלה ניידת, ואמרו לי שאין דחיפות להגיש תלונה באותו יום, ולכן הלכתי להגיש תלונה במוצאי שבת.
סימה קוצ'רסקי: אני שומרת שבת.