GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלב אלסאנע: לא יכול להיות שהפסיכומטרי – יכול להיות שיהיה, אבל הערך שלנו בשקלול הציונים צריך להיות נמוך יותר, לתת הדגש רב יותר לבחינות הבגרות.
טלב אלסאנע: דבר שני, שיהיה חלק ממערכת החינוך, חלק ממערכת ההוראה.
טלב אלסאנע: לא יכול להיות שמי שמסיים תיכון ויש לו יכולת כספית עובר את הקורסים של הפסיכומטרי ומשפר את סיכוייו, ומי שידו אינה משגת את הקורסים האלה לא יכול.
טלב אלסאנע: לכן, כל עוד שהמדינה – וזה תפקידה, לתת הזדמנויות שוות לסטודנטים שלה – לא עושה את זה, היא צריכה לברך ולהודות לאוניברסיטאות האחרות שמקבלות את הסטודנטים הערביים בישראל.
טלב אלסאנע: אנחנו מייחלים ליום שהסטודנטים לא יצטרכו ללכת לא לחברון, לא לג'נין, לא לירדן, לא לרומניה ולא לאיטליה, אלא ילמדו כאן.
טלב אלסאנע: זו, לדעתי, אחריות שלנו.
אלכס מילר: חבר הכנסת אלסאנע, אני רק רוצה להגיד לך שההחלטה בעניין הזה היא החלטה לא פשוטה.
אלכס מילר: אם אנחנו נחליט שמדינת ישראל מתחילה לפתוח מסלולים ומוסדות אקדמיים, ודרך אגב - - -
טלב אלסאנע: שהשנה הראשונה תהיה חופשית לכולם, ואחר כך תהיה סלקציה בתוך האוניברסיטאות לפי התעודה של התלמידים, כמו שיש בארצות הברית ובכל העולם.
אלכס מילר: חבר הכנסת אלסאנע, הרי אתה יודע שברפואה זה לא העניין.
אלכס מילר: אני חושב שגם כל מי שנמצא היום בעניין הזה מבין שיש היום יותר סטודנטים שיכולים להיכנס עם כל תנאי הקבלה ללימודי הרפואה, מאשר כמות הסטודנטים שהמדינה יכולה להכניס אותם.
טלב אלסאנע: למקצועות פרה-רפואיים, לא רק רפואה.
טלב אלסאנע: סיעוד, פיזיותרפיה, כל התחומים האלה חסומים.
אלכס מילר: אנחנו צריכים לעשות על זה דיון נפרד – ואני אעשה על זה דיון נפרד יכול להיות בעוד כשבועיים – האם יכולה היום המערכת האקדמית במדינת ישראל לתת אישורים להקמת מוסדות לא מתוקצבים, ללימודי המקצועות הפופולריים בקרב סטודנטים הלומדים מחוץ לישראל.
אלכס מילר: יכול להיות שזה יפתור חלק מהבעיות.
אלכס מילר: אני לא אומר שאנחנו יכולים היום לתת מענה לבתי הספר לרפואה כי אנחנו יודעים שכמות המיטות היא דבר שחסר, וזה לא משנה אם זה יהיה בתשלום או מתוקצב, עדיין לא תוכל להרחיב את זה.
אלכס מילר: אבל יכול להיות שבמקצועות מקבילים, איפה שלא צריך להיות תלויים בבתי חולים, אפשר למצוא פתרונות.
אלכס מילר: מה שחשוב לי עכשיו הוא לשמוע האם במסגרת הקיימת היום ניתן לתת פתרונות לאותם הסטודנטים.
אלכס מילר: אני יודע שבצפון לא חסר מוסדות אקדמיים, לא חסר שם גם מכללות לחינוך.
אלכס מילר: אני יודע שבדרום המצב הרבה יותר קשה, יש מגבלות מבחינת המוסדות של קליטת תלמידים.
אלכס מילר: צריך לעשות כאן הערכת מצב ואני הייתי גם מציע שתשבו בצורה מסודרת עם משרד החינוך ועם המועצה להשכלה גבוהה ותחשבו איך אפשר למצוא פתרונות.
אלכס מילר: הייתי גם מציע שתבדקו באמת מה הסיבות שהסטודנטים הולכים לשם.
אלכס מילר: יכול להיות שיש בעיה בהסברה, כי אני שומע כאן שני צדדים, אחד אומר: אין בעיה, בואו אלינו, והשני אומר: לא ידענו שאפשר לבוא אז הלכנו לשם.
אלכס מילר: יש כאן איזושהי תקלה בתוך המערכת.
אלכס מילר: או שבאמת משרד החינוך יכול להגיד היום: רבותי, אנחנו מיצינו את כל מה שיש לנו מבחינת כמות הסטודנטים במכללות שלנו בדרום, פשוט לא יכולים לקבל יותר.
אלכס מילר: אם המצב הוא לא כזה, יכול להיות שיש בעיה בפנים, בתוך המערכת.
אלכס מילר: אני הייתי גם רוצה לשמוע מאותם האנשים שבאמת יכולים להצביע לנו על הבעיה, כי אני לא מצליח להבין איפה הסיבה שפתאום בשנה-שנתיים יש לנו מקפצה של קרוב ל-100% של הסטודנטים הזולגים למכללות ברשות.
אלכס מילר: זה דבר שהוא לא הגיוני, הוא לא מסתדר לי בראש.
אלכס מילר: הרי האנשים מבינים שהם צריכים לחזור ולעבור את כל המנגנונים.
אלכס מילר: אני מבין שכן יש עבודה, כן יש פרנסה, כן יש בתי ספר, אבל אם צריכים לעבור את כל הברדק הזה כאן בארץ אחרי זה, ולפני זה, ובכל מהלך הלימודים שהם נוסעים – כמו שטלב אומר – מחסומים, ואלוהים יודע גם מה קורה שם בפנים ועם איזו רמה הם יוצאים.
אלכס מילר: אני בטוח שכל הורה ששולח את הילד שלו לבית הספר היה רוצה שהמורה שעומד מולו יהיה מורה איכותי ברמה גבוהה, ולא יביא איזו תעודה ממקום שאינני יודע מה הרמה שם ומה מלמדים שם, ואחר כך הוא מעביר את זה לילד שלו.
אלכס מילר: אתה היית שולח ילד לבית ספר שאתה לא יודע מאיפה המורה הגיע ומה בדיוק - - -
טלב אלסאנע: הרמה של האוניברסיטאות האלה היא טובה.
טלב אלסאנע: לא מיד לפסול אותן בגלל שאומרים שזו הרשות הפלסטינית כי הם מלמדים ברמה מצוינת.
מסעוד גנאים: לא ייתכן שזה יקרה, אי אפשר שזה יקרה.
מסעוד גנאים: מדעתי, כמורה לשעבר, אבל כמי שמכיר מה יש במשרד החינוך ומה מתנהל, לא כל אחד שמביא תעודה מאיזשהו מקום מקבלים אותו להיות מורה.
אלכס מילר: אז בגלל זה אני אומר, עד כמה בן-אדם צריך להיות סגור עם ההחלטה ללכת ולעבור את כל הבלגן הזה, כאשר אומרים לו שיש מצב לעשות את זה כאן בלי כל זה.
אלכס מילר: השאלה היא האם הבעיה היא באמת שאין מקום – וזו בעיה אחת שצריך לפתור – ואם יש מקום והבעיה היא בתנאי הקבלה, צריך לראות איך עושים את זה בצורה חכמה.
אלכס מילר: הרי, רבותי, אני מכיר מסלולים שמקבלים בהם אנשים בלי תעודת בגרות בכלל ועושים להם מכינות והתניות והכול.
אלכס מילר: קחו לדוגמה את המסלולים בטכניון למגזר החרדי.
אלכס מילר: במגזר החרדי לא יוצאים עם בגרויות, הם לומדים הכול אחרי והם משתלבים.
אלכס מילר: יכול להיות שצריך לעשות שינויים במערכת החינוך, יכול להיות שצריך ליצור מסלולים מיוחדים לאותם התלמידים, נגיד שנה לפני ולראות איך מעלים אותם לרמה שהם יוכלו להשתלב.
ריקי מנדלצוייג: המכינות עושות את זה.
אלכס מילר: יפה, אז אני מאוד שאני מאוד מודאג, רבותי, אני מאוד מודאג מהמספרים האלו.
אלכס מילר: אני מאוד מודאג.
אלכס מילר: אני לא ציפיתי שאנחנו נראה את המספרים האלה.
אלכס מילר: אני חשבתי שאנחנו עומדים איפשהו ב-100, אולי בגלל שזה יותר קל, אולי המשפחה גרה שם ואפשר ללכת ולחיות שם, יותר קל – אבל פה אנחנו מדברים על מצב אחר לחלוטין.
אלכס מילר: יש לנו כאן את ד"ר קליינמן.
מסעוד גנאים: אני חושב שהתור שלי, אדוני היושב-ראש.
אלכס מילר: אז תתייחס אתה ואחר כך ד"ר קליינמן.
מסעוד גנאים: זה מה שאמרת, אחרי טלב אלסאנע אני, נכון?
מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בתחילה באמת חשבתי שאתה מקיים את הדיון הזה כדי לתקוף את הלימודים ברשות הפלסטינית, כך חשבתי, אבל אם זה מתוך דאגה לרמת החינוך והמורים - - -
אלכס מילר: חבר הכנסת גנאים, אני אגיד לך יותר מזה, לא מעניינת אותי הרשות הפלסטינית.
אלכס מילר: אני אומר לך את זה בשיא הרצינות.
אלכס מילר: לא מעניין אותי.
אלכס מילר: אני פשוט דואג מאוד לסטודנטים שלו, ישראלים, שהולכים ללמוד שם.
אלכס מילר: אני לא רוצה שהם ילמדו שם, אני רוצה שהם ילמדו כאן.
אלכס מילר: אני מחפש להם פתרונות.
אלכס מילר: אני לא רוצה שיישבו להם שם על הראש עם כל מיני תכנים - - -
מסעוד גנאים: יופי, תן לי להמשיך, כי החלק השני הוא שאתה הולך - - -
מסעוד גנאים: אז אני אתך, בסדר גמור.
מסעוד גנאים: אם זו הדאגה לחינוך, לרמת החינוך, לרמת המורה, זה בסדר גמור, אני אתך.
מסעוד גנאים: אני אומר מתוך ידיעה, האוניברסיטה בחברון, "אל-ג'אמעה אל-ערביה אל-אמריקיה", הם מוכרים.
מסעוד גנאים: גם "נג'אח" בשכם, אני יודע שהם מוכרים בישראל.
מסעוד גנאים: הם מוכרים בישראל, התעודות שלהם מוכרות.
מסעוד גנאים: אבל בקשר לחינוך ולהוראה, זאת פעם ראשונה שאני שומע שיש הרבה.
מסעוד גנאים: אני יודע, היסטורית, למדו שם שריעה כי בישראל לא היו מכללות כדי ללמוד דת, ללמוד שריעה, והם חוזרים כדי ללמד גם.
מסעוד גנאים: משרד החינוך, אני חושב – כמו שהוא עושה עם כל התלמידים שלומדים בשאר אוניברסיטאות העולם – הוא מתאים, הוא יודע את התכנים, את התוכניות שיתאימו למערכת החינוך בישראל.
מסעוד גנאים: זה לא שכל מי שמביא תעודה מאיזשהו מקום בעולם יכול להיכנס לבית ספר.
מסעוד גנאים: יש שם איזה שהן השוואות, יש תכנים, יש מה שדורש משרד החינוך בישראל, ולפי זה הוא מתקבל או לא מתקבל.
מסעוד גנאים: אני חושב שהדבר העיקרי בכלל בקשר לסטודנטים שלומדים מחוץ לישראל – אם זה בירדן, אם זה בחברון ואם זה בג'נין – הגורם העיקרי הוא תנאי הקבלה הקשים.
מסעוד גנאים: אני לא מתכוון לחינוך ולהוראה עכשיו, אני מתכוון לשאר המקצועות, אם זה רפואה, אם זה רפואת שיניים.
מסעוד גנאים: אבל ברפואה גם, חבר הכנסת טלב אלסאנע היקר, זה לא הפסיכומטרי המכשול, זו הוועדה.
מסעוד גנאים: יש שם איזושהי ועדת קבלה ושם הסינון, שם.
מסעוד גנאים: היתה פעם, אדוני היושב-ראש, איזו הצעה – מאחר ושאלת על שכר הלימוד הגבוה מאוד בירדן – שישראל יעלו קצת את התשלומים ואת שכר הלימוד אבל יקלו קצת בתנאי הקבלה.
אלכס מילר: לא, לא - - -
מסעוד גנאים: מה "להקל"?
מסעוד גנאים: לא לקבל כל אחד, לא.
מסעוד גנאים: אבל כאשר בא לך סטודנט עם הפסיכומטרי הגבוה ביותר, עם בגרות גבוהה ביותר, עם כל המבחנים ובסוף הוא נכשל או בסוף לא מקבלים אותו בגלל שהוועדה הזו לא ראתה שהוא כל כך מתאים, אני חושב שאנחנו בבעיה.
מסעוד גנאים: מה עוד - -
אלכס מילר: אבל יש סיכוי שיש אפליה מתקנת גם בכל אותם בתי הספר במגזר הערבי.
מסעוד גנאים: - - אלה שלא מתקבלים בישראל, אדוני היושב-ראש, חוזרים - -
טלב אלסאנע: חוזרים בתור רופאים.
מסעוד גנאים: - - חוזרים והם הראשונים – אלה שלומדים בירדן – הם מצליחים בבחינה הקשה ביותר, הם הראשונים שמצליחים.
מסעוד גנאים: אז אני חושב, אדוני היושב-ראש, שצריך, אחד, להקל בתנאי הקבלה, אני מתכוון לרפואה ולשאר.
מסעוד גנאים: אבל בקשר לחינוך, אני חושב – זאת הפעם הראשונה שאני יודע שיש מספר כזה - - -
טלב אלסאנע: תנאי קבלה זה גם דבר בעייתי.
מסעוד גנאים: אבל במכללות גם – אני מכיר את המכללות ואת תנאי הקבלה שלהן, חבר הכנסת טלב אלסאנע – להפך, שיקשו בתנאי הקבלה למכללות למורים.
אלכס מילר: לדעתי, כדי להוציא 500 בפסיכומטרי לא צריך אפילו להתכונן.
טלב אלסאנע: צריך כי הרמה של בתי הספר התיכוניים היא בעייתית.
מסעוד גנאים: נכון, זו שרשרת שצריך בה את הכול.
סלימאן אלטלקאת: קודם כל, בתחילה אני מברך על קיום הפגישה והישיבה הזאת.
סלימאן אלטלקאת: אני דווקא רוצה להתחיל בנימה חיובית, למרות שאנחנו מתכנסים כאן – כמו שאמר חבר הכנסת טלב אלסאנע – יש כאן בעיה מאוד חמורה ומאוד מדאיגה והיא בעיית ההשכלה הגבוהה במגזר הבדואי בנגב.
סלימאן אלטלקאת: אני רוצה דווקא להתחיל מכך שסוף סוף המגזר הבדואי עם הפנים להשכלה גבוהה והתודעה של המגזר היא לקראת השתלבות במעגל ובתהליך ההשכלה הגבוהה באוניברסיטאות.
סלימאן אלטלקאת: זו תופעה מאוד מאוד חשובה וזה לדעתי הזמן לברך על התופעה הזו.
סלימאן אלטלקאת: מה עוד שאנחנו מדברים על אחוז גבוה מאוד של נשים במגזר הבדואי שסוף סוף יוצאות ממתחם השבט והחמולה ויוצאות לדרוש חינוך והשכלה גבוהה.
סלימאן אלטלקאת: זה בעצם מביע ומייצג את הרצון של המגזר הבדואי – איך אומרים?
סלימאן אלטלקאת: – הרבה מאוד שנים הוא היה מין נטל.
סלימאן אלטלקאת: הוא רוצה לקחת את הדברים לידיים ולצאת מהמעגל העוני, התסכול וכל שאר הדברים ולהיות חלק מאנשים שמקדמים את עצמם.
סלימאן אלטלקאת: היום, המפתח היחידי במציאות שבה קיים המגזר הבדואי, זו רק השכלה והשכלה גבוהה בעיקר.
סלימאן אלטלקאת: זה בגדול.
סלימאן אלטלקאת: עכשיו לגבי נושא התוכניות.
סלימאן אלטלקאת: שמענו פה על הרבה תוכניות, הרבה מאוד נתונים, אני רוצה להגיד במשפט אחד – באמת, לא באתי לכאן להתווכח עם נתונים, אני יכול להגיד רק משפט אחד – שאם המציאות היתה כל כך ורודה, תאמינו, לא היינו מתכנסים היום ולא היינו דנים בנושא של השכלה גבוהה.
סלימאן אלטלקאת: התמונה היא אחרת לגמרי, מאוד אחרת.
סלימאן אלטלקאת: אם כי אני לא יכול להתעלם מהתפקיד החשוב מאוד ומהתרומה החשובה מאוד של כל המוסדות להשכלה גבוהה, אם זה בדרום ואם זה בכלל.
סלימאן אלטלקאת: המוסדות להשכלה גבוהה עושות תפקיד חשוב, אבל הוא תפקיד חלקי מאוד והוא לא עונה על הצרכים של מערכת החינוך וההשכלה במגזר הבדואי.
סלימאן אלטלקאת: אני לא חושב שהבעיה המרכזית היא שהולכים ללמוד בחברון, בירדן, או במקומות אחרים אלא הבעיה המרכזית היא שאין מענה, אין מוסדות ואין תוכניות שיענו על הצרכים של המגזר.
סלימאן אלטלקאת: התרבות הערבית בכלל אומרת "אטלוב אלעלם ולו פי אל-סין".
סלימאן אלטלקאת: זאת אומרת, לדרוש את ההשכלה אפילו בסין, תיסע ותלך ותלמד ותשיג השכלה.
סלימאן אלטלקאת: לכן, אילו היה באמת מענה הולם ורציני – אני, בדרך כלל כואב לי כשאני שומע על כל כך הרבה תקציבים ומשאבים.
סלימאן אלטלקאת: אני, כמי שמקדם השכלה 12 שנה במסגרת יוזמה ראשונה וייחודית במגזר הבדואי שקוראים לה "מכללת מרכז הנגב", שיושבת בבאר-שבע, מוסד חינוכי מוכר, מוסד שהוא גם מלכ"ר, שעובד עם כל משרדי הממשלה, אנחנו תמיד שומעים על ועדות, על תקציבים, על נתונים ועל דברים, אבל בפועל המציאות היא משהו אחד והוועדות והחדרים המפוארים הם מציאות אחרת.
סלימאן אלטלקאת: אני גם שמעתי את ד"ר חוואלד, שהוא לא מכיר את הנתונים.
סלימאן אלטלקאת: הנתונים שלו הם נתונים אחרים.
סלימאן אלטלקאת: אבל אני אישית יודע מהמכתבים הרבים שהעברתי גם אליו וגם אל האגף בירושלים – והיו לנו הרבה מאוד התכתבויות – הצגתי לא פעם את המחסור, את הצרכים ואת הבעיות וכל פעם קיבלנו את אותה תשובה: יש לנו שתי מכללות בדרום, מכללת "אחוה" ומכללת "קיי".
סלימאן אלטלקאת: יש לנו ב"אחוה" מסלול למגזר הבדואי וב"קיי" מסלול למגזר הבדואי והם נותנים מענה.
סלימאן אלטלקאת: העובדות – גם שהכנסת מציגה וכל העובדות האלה – מדברות אחרת.
סלימאן אלטלקאת: זה אחד.
סלימאן אלטלקאת: בי"ת, אני הייתי רוצה לומר כך: חברים, דרוש שינוי תפיסה.
סלימאן אלטלקאת: שינוי התייחסות למגזר הבדואי.
סלימאן אלטלקאת: אי אפשר להמשיך במשך 60 שנה להתייחס למגזר הבדואי כאילו הוא גוף חולה, חברה חולה.
סלימאן אלטלקאת: צריך ועדה מיוחדת, צריך מסלול מיוחד, צריך משהו מיוחד.
סלימאן אלטלקאת: לדעתי, זה בדיוק המפתח ועל זה אנחנו צריכים לדון היום.
סלימאן אלטלקאת: לדעתי אנחנו באים גם להציג את הבעיה וגם להציג פתרונות.
סלימאן אלטלקאת: החסמים, המכשולים, הפסיכומטרי, תנאי הקבלה, הוועדות, כל הבעיות האלה הן באמת הבעיות שלדעתי אנחנו צריכים להתמקד בהן ולטפל בהן.
סלימאן אלטלקאת: וטוב יעשה משרד החינוך אם הוא ייקח את הדברים האלה באמת ברצינות סוף סוף.
סלימאן אלטלקאת: יש באוניברסיטה הפתוחה קבלה פתוחה.
סלימאן אלטלקאת: אנחנו עובדים בשיתוף עם האוניברסיטה הפתוחה ויושבת כאן מנהלת קמפוס "בית יציב" של באר שבע, של הדרום.
סלימאן אלטלקאת: יש היום בערך, מהנתונים שאני קראתי והדיקנית פרופסור תמר הרמן מצביעה על כך, שיש כמעט 2,500 סטודנטים מהמגזר הערבי הלומדים באוניברסיטה הפתוחה.
סלימאן אלטלקאת: יש שם תהליך של כל מיני תרגומים, קורסים בתחילת התהליך האקדמי בשפה הערבית.
סלימאן אלטלקאת: נעשים שם דברים מאוד מאוד יפים ומאוד מאוד טובים.
סלימאן אלטלקאת: זה רק אומר שהפסיכומטרי וכל הדרישות הם מין חסמים ומכשול.
סלימאן אלטלקאת: אנשים שמצליחים באוניברסיטה הפתוחה – והיום יש באמת הרבה מאוד סטודנטים מהמגזר הבדואי שלומדים באוניברסיטה הפתוחה, לומדים בצורה מאוד יפה, מקבלים את הטיפול שלהם ומתקדמים.
סלימאן אלטלקאת: נכון, בהתחלה יש קצת קושי להסתגל, קצת קושי בשפה אבל מתגברים על זה כשיש רצון.
סלימאן אלטלקאת: לבוא ולהגיד שמכללת "קיי" ומכללת "אחוה" עונים על הצורך זה דבר מופרך מהיסוד.
סלימאן אלטלקאת: למכללת "קיי" יש מכסה מאוד מאוד מצומצמת ומוגבלת ומשיקולים שלה – והיא מקבלת נתח, אני יכול להגיד שרק השנה מכללת "קיי", בגלל כל המהומה ובגלל כל הנהירה למוסדות כאלה ואחרים, פתחה את הברז טיפה, הוסיפה עוד 10 או 20 סטודנטים שהתקבלו אליה השנה.
סלימאן אלטלקאת: אני בא גם מ"קיי", הייתי ב"קיי", אני מכיר את "קיי", אני מכיר את הנתונים של "קיי" והלוואי הלוואי שסוף סוף תהיה שקיפות בנתונים.
סלימאן אלטלקאת: אם המכללות באמת יציגו שקיפות כמה סטודנטים בדואים נרשמים, מה בדיוק הנתונים שלהם, כמה מתקבלים, ומאלה שלא מתקבלים – כמה באמת עונים על הדרישות.
סלימאן אלטלקאת: אני יכול להגיד לכם שאני אישית הסתובבתי ופגשתי סטודנטים שנרשמו ל"קיי", עונים על כל הדרישות של "קיי" ולא התקבלו בגלל של"קיי" יש מכסה והיא רוצה לעמוד במכסה שלה.
סלימאן אלטלקאת: לכן, במשפט אחד אני אגיד שההצעה שלנו – כמי שבא באמת מתוך הקהילה ועובד הרבה מאוד שנים בתחום – הפתרון יהיה מכללה אקדמית במגזר הבדואי שתפעל, לפחות בשלב הראשון, תחת מטריה של מוסד אקדמי מוכר, של משרד חינוך, תחת המל"ג גם, בתוכניות מוכרות.
סלימאן אלטלקאת: לאט לאט המכללה הזו תדגיש את השפה הערבית ואת הצרכים הייחודיים של האוכלוסייה.
סלימאן אלטלקאת: המכללה הזו תיתן מענה למכלול הצרכים.
סלימאן אלטלקאת: אנחנו לא מדברים רק על הוראה ולא מדברים רק על לימודים מסוימים אלא על מכלול הצרכים של המגזר הבדואי.
סלימאן אלטלקאת: וסוף סוף באמת המגזר הבדואי – אני לא חושב שהוא עשה עוול או עשה פשע,
סלימאן אלטלקאת: מגיעה לו התייחסות רצינית וראויה, שיהיה לו מוסד שיענה על הצרכים שלו ויפתור את הבעיות פעם אחת ולתמיד.
סלימאן אלטלקאת: תודה רבה לכם.
אלכס מילר: פרופסור קליינמן מהאוניברסיטה הפתוחה, בבקשה.
יהודית קליינמן: בוקר טוב.
יהודית קליינמן: כפי שצוין פה כבר, הבעיה היא לא של הסטודנטים שעומדים בתנאי הסף של אוניברסיטאות אחרות.
יהודית קליינמן: הבעיה העיקרית היא של אלפי בוגרי תיכון מהמגזר שאנחנו פוגשים אותם, שלא עומדים בתנאי הסף לא של האוניברסיטאות וגם לא של המכללות.
יהודית קליינמן: הם אלה שמוצאים את הדרך שלהם ללימודי חו"ל, חברון, ירדן וכו'.
יהודית קליינמן: לאור הנתונים האלה, האוניברסיטה הפתוחה, שכמו שציין סלימאן, אין לה תנאי קבלה, שמה לה למטרה ובאמת פתחה בפרויקט של הנגשת הלימודים האקדמיים למגזר הבדואי.
יהודית קליינמן: על מנת לגשר על פערי הידע וגם על פערי התרבות – מה לעשות?
יהודית קליינמן: יש פערים מאוד גדולים, לצערנו, בין בוגר התיכון היהודי לבוגר התיכון שמגיע מהמגזר – התווינו באוניברסיטה הפתוחה תוכנית מעטפת הוראה לסטודנטים הבדואים, על מנת באמת לתת להם איזושהי כניסה רכה למערכת ולהקל עליהם את תחילת הלימודים.
יהודית קליינמן: התוכנית הזו כוללת למעשה, כפי שסלימאן התחיל לציין, אל"ף, קורסי מעטפת.
יהודית קליינמן: הם יכולים ללמוד שישה קורסים ראשונים באוניברסיטה הפתוחה בשפה הערבית, ההנחיה נעשית בערבית, המטלות הן בערבית, הבחינה נעשית בערבית, ותוך כדי הם גם משפרים, בסדנאות בעברית, את הידע שלהם בעברית, שלא תמיד הוא מספיק ללמידה האקדמית.
יהודית קליינמן: יש לנו בקורסים רבים מילון מונחים בשפה הערבית.
יהודית קליינמן: גם בקורסים שנלמדים בעברית יש תרגום של מונחים בסיסיים לשפה הערבית.
יהודית קליינמן: יש תגבור במפגשי הנחיה, הם מקבלים שעה נוספת, הם מקבלים הארכת זמן בבחינה ויש לנו עוד כל מיני אמצעי עזר באמת להקל עליהם.
יהודית קליינמן: בנוסף, יש לנו מרכזי לימוד ייעודיים.
יהודית קליינמן: הם יכולים ללמוד בקמפוסים המרכזיים של האוניברסיטה הפתוחה, ויש לנו גם בדרום שלושה מרכזי לימוד ייעודיים שלומדים שם סטודנטים שבאים מהמגזר.
יהודית קליינמן: אחד מהם הוא המכללה שסלימאן מייצג.
יהודית קליינמן: זה באמת מקל עליהם לעבור את הפער התרבותי שבמעבר ללימודים אקדמיים, ביציאה מהכפרים, מהפזורה, ולהגיע ללימודים.
יהודית קליינמן: זה בדרך כלל מרכזי לימוד קטנים שהם שם הרבה יותר עטופים ובאמת מקבלים הרבה יותר סיוע מאשר בקמפוסים המרכזיים של האוניברסיטה הפתוחה.
יהודית קליינמן: כפי שציינה נציגת הות"ת, לאחרונה האוניברסיטה הפתוחה הגישה בקשה לתקצוב תוכנית רב-שנתית על מנת לנסות ולשפר את השירותים, ובאמת לתת יותר עזרה ויותר סיוע לסטודנטים הבדואים שמתחילים ללמוד.
אלכס מילר: ד"ר קליינמן, יש לי שאלה אליך.
אלכס מילר: מבחינת אישור המסלולים, האוניברסיטה הפתוחה מוגבלת מבחינת המועצה להשכלה גבוהה או לא כל כך?
אלכס מילר: אתם יכולים לפתוח כל מסלול, לא?
יהודית קליינמן: לא, אני צריכים לקבל אישור מהמל"ג.
אלכס מילר: ברור, אבל אתם לא מוגבלים מבחינת – אתם כאוניברסיטה יכולים ללמד גם הוראה?
יהודית קליינמן: אנחנו לא מלמדים הוראה אבל יש לנו תעודות הוראה במקרה - - -
אלכס מילר: אני מדבר תיאורטית.
אלכס מילר: תיאורטית, האם אוניברסיטת - - -
יהודית קליינמן: אנחנו לא סמינר.
אלכס מילר: תראי, היה לנו כאן דיון, כמדומני לפני כחודש, שעסק בנושא אחר.
אלכס מילר: דובר על מדעים מדויקים, שבגלל החוסר במסלולי הוראה למדעים מדויקים אמרנו שצריך לנצל את המכללות – מכללות טכנולוגיה, הנדסה וכו' – לפתוח מסלולי הוראה, נגיד, כמו הדסה, בראודה, אריאל וכו'.
אלכס מילר: שם זיהינו שיש פוטנציאל לתת הזרמה של המורים שיש להם תואר בהנדסה והוראה בתחומי המדעים המדויקים כי יש היום מחסור במערכת.
אלכס מילר: זה מכללות.
אלכס מילר: אני יודע שמשרד החינוך לא כל כך רצה שהמכללות האזוריות ומכללות ההנדסה ילמדו שם חינוך, יותר שיתופי פעולה.
אלכס מילר: אני יודע שהאוניברסיטאות לא מוגבלות מבחינת הגדרתן ללמד מסלולי חינוך.
אלכס מילר: השאלה היא האם לכם – מבחינת ההגדרה של האוניברסיטה הפתוחה – יש את המגבלה.
אלכס מילר: אם אין לכם מגבלה לפתוח מסלול חינוך, למה שלא תפתחו שני מסלולי חינוך במכללות שם, שאתן אתם עובדים בשיתוף פעולה?
אלכס מילר: לדעתי זה יהיה גם ריווחי מאוד כי בתכלס אנחנו רואים שהסטודנטים, כך או אחרת, מחפשים את הכניסה.
אלכס מילר: אני גם יודע שהדרך שלכם ללימודים באוניברסיטה הפתוחה, תנאי הקבלה, שונים מאוד מתנאי הקבלה למכללות להוראה לאוניברסיטאות.
אלכס מילר: האם זה בכלל פוטנציאלי ומה כרוך בכך?
אלכס מילר: האם זה דורש שיתוף פעולה עם משרד החינוך?
אלכס מילר: שוב, אנחנו צריכים להבין כי אנחנו מחפשים פתרונות.
אלכס מילר: אני לא יכול לחייב את מכללת "קיי" או את מכללת "ספיר" או את אוניברסיטת בן-גוריון לפתוח מסלולים כי כביכול הם בבעיה.
אלכס מילר: הם מקבלים מכסה של כמות הסטודנטים שיכולים ללמוד שם.
אלכס מילר: הוא לא יכול "לקפוץ מעל הפופיק".
אלכס מילר: הוא מוגבל מבחינת כמות הסטודנטים – על זה הוא מקבל תקצוב, הוא לא יקבל יותר – אז הוא מתחיל לשחק עם תנאי הקבלה בשביל לסנן.
אלכס מילר: דרך אגב, זו הסיבה היחידה לקיום הפסיכומטרי, כולם יודעים שזה לא מהווה את הידע של הסטודנט.
אלכס מילר: זה - - -.
אלכס מילר: ברור שבמדינה שמתקצבת את שכל הלימוד כמעט בצורה מלאה צריך איזשהו פילטר.
אלכס מילר: אבל פה אנחנו מחפשים משהו יצירתי.
יהודית קליינמן: אני אתן לך תשובה חלקית ואני אתן לנציגה מהמל"ג להשלים את החלק השני של השאלה שלך.
יהודית קליינמן: בעקרון, לאוניברסיטת הפתוחה יש מספר תעודות הוראה שהיא נותנת לבוגרי תואר ראשון של האוניברסיטה הפתוחה.
יהודית קליינמן: יש לנו תעודת הוראה בהיסטוריה, תעודת הוראה בפסיכולוגיה, ספרות וכו'.
יהודית קליינמן: אין תעודות הוראה כללית שנותנות המכללות לחינוך.
ורדה בן שאול: גם המכללות לחינוך זה לא כמו - - -
ריקי מנדלצוייג: B.E.D.
ריקי מנדלצוייג: אין לאוניברסיטה הפתוחה B.E.D.
ריקי מנדלצוייג: אם אפשר לצרף מסלולים של B.E.D, אולי אתם - - -
ורדה בן שאול: אני גם לא חושבת שזה מה שהיושב-ראש רוצה.
קריאות: זה לא לדיון.
אלכס מילר: מה זה אומר שהאוניברסיטה הפתוחה לא נותנת B.E.D?
אלכס מילר: אני מנסה בכל כוחי כבר במשך קדנציה שנייה להילחם בדבר שאני כבר לא יודע איך המציאו אותו – התואר הזה B.E.D.
אלכס מילר: כבר מזמן היו צריכים כולם לעבור ל-B.A.
אלכס מילר: אני לא יודע גם בשביל מה עוד נותנים תארים שניים, ועוד מעט יתחילו לתת גם דוקטורט בזה.
אלכס מילר: זו לא המטרה.
אלכס מילר: המטרה היא שאתם, כביכול מאוניברסיטה, תיתנו תואר אוניברסיטאי כמו שנותנים בן-גוריון ובר-אילן, B.A בהוראה.
ורדה בן שאול: זו תעודת הוראה.
יהודית קליינמן: זה מה שאנחנו נותנים במגוון תחומים ואפשר להרחיב את זה.
יהודית קליינמן: אנחנו צריכים להגיש בקשה להרחיב את מקבץ תעודות ההוראה.
אלכס מילר: הרצון קיים והדלת פתוחה.
טלב אלסאנע: את יודעת את מספר הבדואים שיש לכם מהמגזר הבדואי במחוז דרום?
יהודית קליינמן: זה בדיוק מה שרציתי להגיד.
יהודית קליינמן: אנחנו למעשה הרחבנו עכשיו מאוד את הפעילות השיווקית בתוך המגזר – וסתם כך, באמת בשביל לסבר את האוזן – ב-2006 היו לנו 48 סטודנטים מהמגזר ונכון ל-2011 יש לנו 738 סטודנטים מהמגזר ועוד ידנו נטויה.
טלב אלסאנע: כמה מכללות יש?
יהודית קליינמן: יש לנו את הקמפוס המרכזי בבאר-שבע ואנחנו אחראים על עוד שלוש מכללות.
טלב אלסאנע: איפה זה הקמפוס המרכזי?
יהודית קליינמן: ב"בית יציב".
יהודית קליינמן: יש תחתינו שלוש מכללות/ אחת, המכללה של סלימאן, מכללה שנייה פועלת ברהט ומכללה שלישית היא של עדנאן סעיד.
יהודית קליינמן: יש שלוש מכללות ייחודיות וייעודיות למגזר.
אלכס מילר: ד"ר שמעון עמר, בבקשה.
שמעון עמר: תודה.
שמעון עמר: רק לשאלתך, אדוני היושב-ראש, מה קרה, למה הגענו למצב הזה.
שמעון עמר: מה שקרה בשנים האחרונות מאז שהמכללות לחינוך – שקראו להן פעם "הסמינרים לחינוך" והפכו למכללות אקדמיות – הוא שלאט לאט נכנס גם הנושא של תנאי הקבלה.
שמעון עמר: נושא תנאי הקבלה הולך וגדל מזה שנתיים-שלוש על פי החלטות של המל"ג, משרד החינוך והמכללות, על מנת להגביר או לעלות את איכות ההוראה או לפחות את איכות המורים שבסופו של דבר מגיעים להוראה.
שמעון עמר: למכללות עצמן אין הקצבה או מכסות למספר לומדים.
שמעון עמר: יש להם מכסות לתקציבים, זה כן, אבל אין להם מכסות למספר לומדים.
שמעון עמר: זאת אומרת, אם אני מקבל את המכסה שלי - - -
אלכס מילר: מאיפה תביא את הכסף אם תביא 1,000 סטודנטים יותר?
שמעון עמר: ברגע שיש לי את המכסה הכספית הנדרשת למלא כיתה של 25 אנשים, אין לי שום בעיה למלא 30 ו-35 אנשים.
שמעון עמר: שכר הלימוד של הסטודנטים – אף אחד לא אוסר עלי או לא מונע מאתנו מלקבל יותר סטודנטים.
אלכס מילר: שכר הלימוד לסטודנט הוא לא לפי המכסה?
שמעון עמר: לא, שכר הלימוד זה הסטודנט שמביא אותו.
אלכס מילר: לא, נגיד ויש לך מכסה ל-4,000 ובפועל יש לך 5,500.
אלכס מילר: הסטודנט, כשהוא מגיע לכמות הנקודות בסוף השנה, צריך לקבל שיפוי מהוינוגרד.
אלכס מילר: השאלה שלי היא: אם אתה עובר את המכסה, לא משנה כמה, הוא מקבל את השיפוי?
קריאה: לא משנה, הוא לא מקבל.
קריאה: מעל התקרה הוא לא - - -
שמעון עמר: חבר'ה, בואו נבדיל, יש את התקצוב ויש את השיפוי.
אלכס מילר: שיפוי.
שמעון עמר: השפוי – אין לי הגבלה.
שמעון עמר: התקצוב – יש לי הגבלה.
שמעון עמר: זאת אומרת, כל סטודנט שמגיע ומשלם את שכר הלימוד שלו אני מקבל את השיפוי עליו ולא משנה כמה סטודנטים נרשמו.
שמעון עמר: את התקצוב עבור כל סטודנט אני לא מקבל מעבר למכסה שקיבלתי.
אלכס מילר: ואתה לא מוגבל מבחינת הסטודנטים בכיתות?
שמעון עמר: אני לא מוגבל.
שמעון עמר: אם אני יכול למלא כיתות גדולות ואחר כך לחלק לתרגילים ומעבדות וכו', על פי התקציב שלי, אני לא מוגבל.
שמעון עמר: בסופו של דבר, העניין כאן הוא לא עניין של כיתות.
שמעון עמר: כשמגיעים אלינו סטודנטים, ופה מתחילה הבעיה - - -
ג'מאל זחאלקה: והמציאות, אדוני?
ג'מאל זחאלקה: כלומר, אתה תיארת את העיקרון.
שמעון עמר: אני עכשיו אסביר את המציאות.
שמעון עמר: כשלמכללות שלנו לחינוך מגיעים סטודנטים מהמגזר הערבי או מהמגזר הבדואי שמעוניינים ללמוד חינוך, אנחנו למעשה גם צריכים לעמוד כאן בתנאי קבלה.
שמעון עמר: כשתנאי הקבלה האלה אינם מתאימים, משרד החינוך – ד"ר חוואלד עומד בראש הוועדה הזו שבאה אלינו למכללות – אנחנו מקבלים גם תקצוב עבור המכינות, מכינות קצרות, למשל, עבור הבדואים.
שמעון עמר: אצלנו, למשל, ב"אוהלו" בקצרין, יש כיתת בדואים מדי שנה שמתחילה חודשיים לפני תחילת שנת הלימודים על מנת להגיע לרמה הנדרשת כדי להשלים להם את מה שהם צריכים כדי להגיע בסופו של דבר לעמידה בתנאי הקבלה.
אלכס מילר: ומבחינת הבקשות, יש יותר או פחות?
שמעון עמר: יש יותר בקשות ופה מתחילה הבעיה.
שמעון עמר: הבעיה שמתחילה היא מה קורה עם אלה שאל"ף, לא מעוניינים לעשות מכינה, ומה קורה עם אלה שאין להם אפילו את סף הכניסה למכינה, זאת אומרת, שהם לא מוכנים לעשות כניסה למכינה של שנה, מכינה ייעודית.
אלכס מילר: אבל לא יכול להיות שאותו אדם שאין לו אפילו סף כניסה למכינה – שזה כביכול המינימלי שבמינימלי – יכול להתקבל לאיזשהו מוסד בכלל, גם בחו"ל.
אלכס מילר: עד כדי כך הכול שם פרוץ?
אלכס מילר: זה קצת מוזר.
שמעון עמר: אז אני אומר לך, חד משמעית, יש היום סטודנטים שמעוניינים להיכנס מיד ללימודים ואם לא, הם לא מוכנים לעשות מכינה.
שמעון עמר: כנראה אותם אתה מוצא אחר כך בחברון.
שמעון עמר: אני מדבר על חינוך.
שמעון עמר: לנו יש בקשות יותר ממה שאנחנו בסופו של דבר מקבלים, למרות שאנחנו באים לקראת הסטודנטים האלה או על-ידי המכינה או על-ידי הגמשה של חלק מהתנאים בסף כזה או אחר.
שמעון עמר: עדיין יש כמות די גדולה של סטודנטים שאינם עומדים, אפילו לא בסף הקבלה.
שמעון עמר: אני מדגיש, יש את המשולב ויש את ספי הקבלה.
שמעון עמר: בספי הקבלה הם לא עומדים.