GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלי יחימוביץ': מדובר באמת באירועים שנמצאים בלבה של הכאב והשכול הלאומי, הם מכילים בתוכם הרבה רבדים של האתוסים הלאומיים שלנו, הם מקום שבו הכאב הפרטי הופך לכאב קולקטיבי וכאב לאומי וכולם מתנקזים אליו ביום מיוחד.
שלי יחימוביץ': לקחת את כל הדברים האלה ואת כל הערכים שגלומים ביום הזיכרון – זה לא רק ערכים של הנצחה, אלא בכלל ערכים לאומיים וציוניים – ולנסות לכמת אותם למעות, לתשלום, זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת, ואנחנו חייבים לדחות אותו על הסף מבחינה מוסרית, כי באמת אנחנו מקיימים כאן דיונים על גבולות ההפרטה, ויש דיון על גבולות ההפרטה, מה אפשר להפריט ומה אי-אפשר להפריט – את השכול ואת הזיכרון אי-אפשר להפריט.
שלי יחימוביץ': הרעיון שבפתחו של אירוע כזה ייגבה כסף – כל אדם, בין אם הוא קרוב משפחה של מי שנהרג, בן אם הוא אח שכול, בין אם הוא סב שכול, בין אם זאת אלמנה, בין אם זה ילדים יתומים – או לחילופין, שהם יצטרכו להראות תעודת שכול כדי שלא ייגבה מהם כסף, בעיני זה היינו הך, הוא רעיון שהוא בלתי נתפש ולא מתקבל על הדעת.
שלי יחימוביץ': ובאמת חבל שאנחנו נמצאים בכלל בסיטואציה שבה אנחנו צריכים לחוקק חוק כזה.
שלי יחימוביץ': זה מסוג החוקים שלא היו צריכים להיות מחוקקים, כי זה היה אמור להיות מובן מאליו - -
משה (מוץ) מטלון: זה המשפט הראשון שלי.
שלי יחימוביץ': - - אבל יש חוקים.
שלי יחימוביץ': לסוגיית הפרדה בין אירוע מסוים לאירוע אחר, גם זה שייך לסוגיית ההפרטה, אנחנו מכירים את הסיטואציה שבה לא מפריטים גוף, אבל מקימים לידו גוף מופרט, זה עמד לבחינה בסוגיית הפרטת בתי-הכלא, בנו בית-כלא פרטי, לא הפריטו את בתי-הכלא הקיימים, תוכנית ויסקונסין – אני נותנת שתי דוגמאות שלא יצאו לפועל – לא פירקו את שירות התעסוקה, אבל הקימו שירות תעסוקה מופרט לידו, בסופו של דבר מה שקורה, כשמקימים ישות מופרטת, שהם גובים בעבור ההשתתפות בה תשלום, ליד הישות הממלכתית או העירונית, הישות הממלכתית מתרוקנת לאט, לאט מתוכן.
שלי יחימוביץ': מה שיקרה, אם נאפשר לגבות כסף באירועים שנקרא להם ערבי שירה, ונאסור על גביית כסף באירועים ממלכתיים או עירוניים, זה שבאמת אירועים שבהם ייגבה כסף יהפכו לאירועים הנוצצים והיוקרתיים, עם הזמרים המפורסמים, יימשכו אליהם יותר קהל, ולאט לאט יתרוקנו ויתדלדלו האירועים הממלכתיים.
שלי יחימוביץ': לכן, אנחנו במו ידינו כאן ניצור את המפלצת שתאפשר את ההפרטה של כל ההנצחה והשכול, וצריך מאוד-מאוד להיזהר מזה.
שלי יחימוביץ': בשולי הדברים, אני אעיר, שאנחנו לא צריכים לקרוא לזמרים להתנדב, הם אנשים עובדים, התנדבות זה דבר וולונטרי, מטבע הדברים – מלים נרדפות - - -
אלכס מילר: זה הם מול מצפונם, אני לא נכנס, לא מכניס את זה לחוק.
שולמית מועלם: בדיוק.
משה (מוץ) מטלון: אלכס אמר שבאגודת הסטודנטים מופיעים בהתנדבות.
שלי יחימוביץ': בסדר, אבל זה כבר - - -
אלכס מילר: לא, באירועים כאלה ואחרים.
אלכס מילר: אני אומר שביום הסטודנט וביום העצמאות, לא הייתי מתאר לעצמי שאיזשהו אומן יופיע בהתנדבות, כי זה בעצם הלחם שלהם, אבל ביום הזיכרון הייתי מצפה לאיזושהי גמישות בנושא הזה אם אותם הזמרים מופיעים.
אלכס מילר: לגבות על דבר כזה כסף, עדיף לא להופיע מאשר לדרוש כסף על זה - - - זה אישי - - -
שלי יחימוביץ': נכון – זה לא משנה, כי זה לא ענייננו כמחוקקים.
שלי יחימוביץ': זאת באמת סוגיה של כל אדם עם עצמו, עם מצפונו ועם - - -
אלכס מילר: אבל זה הסוגיה שכביכול הם מעלים, שאותם הזמרים דורשים סכומים גבוהים, ואז אין להם שום ברירה, אז מצד אחד, הם אומרים או שלא נקיים בכלל את האירועים האלו או שאם אנחנו נקיים, אז אנחנו איכשהו צריכים לממן את העניין הזה.
אלכס מילר: מבחינתי אין לי שום בעיה, אנחנו לא נפריד את זה, וכמובן לא נעשה פה איזושהי הפרדה, כמו שאמרת, זה סתם יהרוג את כל הערב הזה, הוא יהפוך להיות יותר מסחרי מאשר ערב שבאמת מצביע על שכול.
אלכס מילר: אבל צריך לחשוב ולבדוק מה אנחנו יכולים לעשות, איך אנחנו יכולים להקל על אותם גופים שמזמינים את אותם הזמרים להופיע אצלם, שיכולים להקל בסוג כזה של אירוע.
אלכס מילר: בעצם, גם מה שהם צריכים לשלם לאותם הזמרים, אם זה יוצא מהחשבון – כמו שמוץ מטלון אמר, שהם שילמו, כמו ארגון נכי צה"ל ורשויות מקומיות – אז יכול להיות שבאירועים האלו, אם נגיד שיהיה פטור ממס לאותם הזמרים, אז התשלום יכול להיות הרבה יותר נמוך, ואז אותם רשויות מקומיות ואותם הגופים יוכלו לשלם לזמרים סכומים, שעליהם לא יצטרכו בכלל לחשוב שצריכים לגבות כסף מהציבור.
אלכס מילר: זאת אומרת, צריכים לחשוב גם על איזשהו משהו שאנחנו יכולים לעשות גם בחקיקה, שקודם כל אנחנו לא ניתן שהציבור ישלם על האירועים האלה, ומצד שני, הגופים שמזמינים, שהמחיר שהם יקבלו מזמרים יהיה יותר נמוך מאשר בכל אירוע אחר.
שלי יחימוביץ': אלכס, אני מבינה מה אתה אומר.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת ממך לא ללכת למסלול הזה.
שלי יחימוביץ': זה מסלול מסוי, אנחנו ניכנס פה לדיבייטים עם רשות המסים - -
משה (מוץ) מטלון: ועם האוצר.
שלי יחימוביץ': - - הם לא יתנו לנו לעשות את זה, ובצדק, כי זה סוג של החרגה כל כך ספציפית שהיא לא מתאימה גם לחקיקה.
משה (מוץ) מטלון: גם נאבד את הנושא הערכי.
שלי יחימוביץ': ואתה יודע מה, זה לא ענייננו - -
נאוה שוהם סולן: בדיוק.
שלי יחימוביץ': - - אנחנו לא מוכנים שייגבה כסף בכניסה לאירועי זיכרון.
שלי יחימוביץ': אם אחר כך יתחיל איזשהו משא ומתן עם רשות המסים, בסדר - -
משה (מוץ) מטלון: לא ב - - - שלנו.
שלי יחימוביץ': אבל גם ברמה הפרקטית, אני מבקשת ממך לא להכניס את זה בכלל לסדר היום, כי זה פשוט יטרפד את החוק לחלוטין.
נאוה שוהם סולן: נכון, צודקת.
שלי יחימוביץ': אין סיכוי שנגיע פה להסדר עם רשות המסים, ואתה יודע מה, בצדק.
שלי יחימוביץ': לו אני בראש רשות המסים, לא הייתי מסכימה להחרגה הספציפית הקטנה הזאת.
שלי יחימוביץ': ואני לא מקבלת את זה שחייבים לארח באירוע כזה זמרים יוקרתיים, לא מקבלת את זה.
שלי יחימוביץ': שיזמינו את להקת הזמר המקומית.
יהודית גידלי: מקהלת הכנסת, לו היתה קיימת.
נאוה שוהם סולן: חבורת הזמר של ארגון אלמנות ויתומי צה"ל, יש לנו חבורה נהדרת.
שלי יחימוביץ': למשל, יש כל כך הרבה כישרונות - -
משה (מוץ) מטלון: נכון, אנחנו הקמנו חבורת זמר.
שלי יחימוביץ': - - והם פועלים בכל כך הרבה מסגרות עירוניות וממלכתיות, שאני לא מקבלת את זה שצריך דווקא את הזמר היקר ביותר, כדי לציין את זכרם של הנופלים.
שלי יחימוביץ': הרי מה המטרה של החוק הזה?
שלי יחימוביץ': לשים "חומה סינית", אמירה חד-משמעית, בלי אבל ובלי כאילו ובלי ליד, פשוט לא גובים כסף באירועי יום הזיכרון, בואו נשאר עם זה.
שלי יחימוביץ': זה לא כל כך קשה, זה לא חוק שקשה להעביר אותו.
אלכס מילר: כן אדוני, מי אתה?
הלפרין: חשוב לי לומר שעמדת משרד הביטחון היא שאנחנו תומכים מאוד בחוק הזה.
הלפרין: כמובן, יום הזיכרון הוא עוד אחד הימים הבודדים שבקונסנזוס כללי בהקשר הציוני ותקומת המדינה, ואגף משפחות מקיים מספר רב של אירועים, כמובן שכולם נגישים ופתוחים לקהל הרחב.
הלפרין: אנחנו מאוד תומכים בעניין הזה שלא ייגבה כסף.
הלפרין: ערב יום הזיכרון הוא מלכתחילה לא ערב של שמחה, זאת אומרת, לא נערכים בו ערבים של שמחה גם על-פי חוק, ולכן אירועים כאלה, מן הסתם, לא יכולים להיות כאלה שדורשים תמורתם תשלום.
יוסי שרף: אנחנו בהחלט גם תומכים בזה שלא ייגבו בכלל כספים בנושא הזה.
יוסי שרף: אני גם אח שכול ומשפחה שכולה וכו'.
יוסי שרף: אנחנו חושבים שזה נושא ערכי, והדבר הזה, אם זה עולה לדיון, הנושאים האלה הם חשובים, ואני תומך בהחלט בגישה שלכם – לא ייגבו כספים.
יוסי שרף: יכול להיות שתהיה רמה פחות גבוהה.
יעקב כץ: לא בטוח.
יוסי שרף: אנחנו בהתיישבות העובדת, אני בא מההתיישבות העובדת, עושים את זה הרבה שנים עם המקהלות שלנו, עם חוגי הזמר שלנו, עם הקריינים שלנו, ויכולים ללמוד מאתנו את העניין הזה.
יוסי שרף: העניין הזה צריך להיות ערכי, חשוב ממדרגה ראשונה, כי אם לא יזכרו בצורה הזו את יקירינו, אז פסה על כל המדינה הזו.
אלכס מילר: טוב, אוקיי.
רבקה שנקר: מייצגת את עמדת צה"ל שתומכת לחלוטין בחוק ובמשמעויות שלו.
שולמית מועלם: אני רק רוצה לרבות את הדברים של חברת הכנסת יחימוביץ.
שולמית מועלם: בעיני, אירוע, לאו דווקא טקס, בערב יום הזיכרון, הוא בראש ובראשונה מיועד דווקא לאנשים שהם לא ממשפחות שכולות, ולכן הצורך לחדד את אי-גביית התשלום דווקא מתייחס למשפחות לא שכולות, כי איכשהו עניין המשפחות השכולות היה נפתר באיזשהו אופן כזה או אחר, בעייתי יותר או לא בעייתי בכלל.
שולמית מועלם: אבל אי-גביית התשלום בעיקר מאנשים שהם לא ממשפחות שכולות, ולמרות זה, יש להם עניין גדול לצאת בערב הזה, ולזכור ביחד עם קבוצת אנשים נוספת, מחייבת אמירה ברורה גם ביחס אליהם.
אלכס מילר: אחרי הדיון הכללי, אני מבקש, גברתי היועצת המשפטית, להקריא לנו את הנוסח.
מירב ישראלי: "הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון – איסור גביה).
מירב ישראלי: כאן באמת, אם אנחנו רוצים לעשות תיקון, אז צריך להוסיף גם אזכרות, שמופיעות בסעיף, וגם אפשר פשוט להכניס "או אירוע אחר לציון יום הזיכרון", ואז בעצם אני חושבת שזה - - -
משה (מוץ) מטלון: זה נכון.
נאוה שוהם סולן: סליחה, מאוד חשוב לי לחדד את זה, כי אם לא נוסיף את העניין הזה של ערבי שירה - - -
מירב ישראלי: זה לא לציון יום הזיכרון?
יהודית גידלי: כל אירוע.
נאוה שוהם סולן: סליחה, כל ערבי - - -
מירב ישראלי: "כל אירוע לציון יום הזיכרון".
משה (מוץ) מטלון: כל אירוע שהוא.
נאוה שוהם סולן: שלא ייגבה, כי אחרת את יורה לעצמך ברגל, את לא עושה כלום.
מירב ישראלי: זה לא כולל ערבי שירה?
משה (מוץ) מטלון: מי אמר?
נאוה שוהם סולן: לא, זה לא כולל ערבי שירה בניסוח הספציפי הזה - - -
מירב ישראלי: למה זה לא כולל ערבי שירה?
אלכס מילר: לא, לא, גברתי, היועצת המשפטית של ועדת החינוך, תאמיני לי שהיא יודעת לנסח, כי אם אנחנו ניכנס ונמשיך לפרט ערב שירה – כתוב "כל אירוע".
משה (מוץ) מטלון: כל אירוע לציון יום הזיכרון.
יעקב כץ: תכתבו בערבי שירה – "אירוע לכבוד יום הזיכרון", וזה פתר את הבעיה.
אלכס מילר: רבותי, יש נוסח משפטי, עם כל הכבוד.
שלי יחימוביץ': זה בסדר גמור, הנוסח הזה, זה מכסה הכול, את לא צריכה לדאוג.
מירב ישראלי: אוקיי, אז מבחינת הגדרות האירוע, זה השינויים שאנחנו מכניסים.
מירב ישראלי: " לעניין... זה, "גוף ציבורי" – ממשלת ישראל, רשות מקומית, תאגיד שהוקם לפי חוק, גוף שנמצא בבעלות או בשליטה ישירה או עקיפה של הממשלה או של רשות מקומית, לרבות חברת בת ממשלתית וחברה מעורבת כמשמעותן בחוק החברות הממשלתיות.
מירב ישראלי: .. וכן כל גוף המתוקצב, במישרין או בעקיפין, מתקציב המדינה.
מירב ישראלי: " עכשיו, כאן צריך להוסיף, ממשלת ישראל היא ממשלת ישראל, צריך להוסיף פה גם "משרד ממשלתי", אם משרד עורך - - -
משה (מוץ) מטלון: אה כן?
משה (מוץ) מטלון: צריך "משרד ממשלתי", זה לא ממשלת - - -
מירב ישראלי: כן, כי ממשלת ישראל זה הממשלה עצמה.
משה (מוץ) מטלון: אה, אוקיי.
מירב ישראלי: עשיתי השוואה לחוק מבקר המדינה, כשבדרך כלל אנחנו אומרים: גוף מבוקר, אנחנו רואים בו גוף ציבורי, זה באמת פחות או יותר מקביל למה שמצוין כאן.
אלכס מילר: טוב, רבותי, לאחר שקראנו את הנוסח, יש הערות לנוסח?
אלכס מילר: אז אני רוצה להעלות - - -
מירב ישראלי: רגע, שכחתי, למעט ארגון עובדים, אבל אני לא יודעת אם אתם רוצים להכניס את זה.
אלכס מילר: אני, ברשותכם, רוצה להעלות את הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון – איסור גביה), התשע"א–2011 להצבעה.
אלכס מילר: נמנעים – אין הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון – איסור גביה), התשע"א–2011, נתקבלה.
אלכס מילר: הצעת החוק אושרה פה אחד ותעלה למליאת הכנסת לאישור של המליאה לקריאה ראשונה, וכמובן, שאנחנו בהקדם גם נגיע לכאן לקריאה שנייה ושלישית.
אלכס מילר: ואני רק מבקש שלדיון לקריאה שנייה ושלישית יוזמנו גם כל הגופים, שבעצם לוקחים חלק באותם האירועים.
יעקב כץ: כולל זמרים, שיטענו את הטענות שלהם, כי יפסידו כסף.
אלכס מילר: כולל זמרים.
אלכס מילר: כמובן שהצעת החוק כהצהרה שמדינת ישראל חייבת לכבד את נופליה, והמציאות שבה גובים תשלום עבור ההשתתפות באירועי הזיכרון היא לדעתי פגיעה בזיכרון הנופלים.
אלכס מילר: וכמובן הקריאה לכל אותם האומנים, שיתנהגו על-פי מצפונם, ויתחשבו באירועים שהם אירועים שהם לב לבה של המדינה שלנו לזכרם של כל אותם אלה שנפלו על הגנתה.
אלכס מילר: נפתח את ישיבת ועדת חינוך, תאריך 11.1.2012, ט"ז בטבת תשע"ב, הנושא: תוכניות הרדיו החינוכיות של קול ישראל, פרוטוקול 533.
אלכס מילר: רבותי, כינסתי אתכם כאן, כי כמובן שהנושא הזה כוועדת חינוך חשוב לנו, זו פעילות מאוד חשובה ומבורכת של התלמידים והסטודנטים בישראל.
אלכס מילר: מדובר כאן על תחנה 10, נכון?
אלכס מילר: אם אני לא טועה, שמשודרת ברחבי הארץ.
אלכס מילר: אנחנו שומעים מדי פעם, בחלק מהמקומות יש פעילות מאוד אינטנסיבית, בחלק יש פחות.
אלכס מילר: חשוב לנו לשמוע מה בעצם קורה היום בכל התחום של רדיו חינוכי וכמובן, מה עתידו בהיבט של הפיקוח, בהיבט של מי בעצם לוקח אחריות בפועל גם עכשיו וגם בעתיד.
אלכס מילר: וכאן, הצעות, המלצות לחיזוק והרחבה.
אלכס מילר: זה היה כפתיחה.
אלכס מילר: אני אתן קודם כל אולי לראש הפרויקט, מוטי כאן?
מוטי אמיר: אני מוטי.
אלכס מילר: אז אתן לך להציג בפנינו באופן כללי את פרויקט הרדיו החינוכי.
אלכס מילר: הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו כאן?
אופיר ביתן: כן, כאן.
אלכס מילר: רק אתה הגעת?
אופיר ביתן: גם המנכ"ל בדרך.
אלכס מילר: אה, מנשה בדרך?
אלכס מילר: מי עוד כאן?
יהודית גידלי: משרד החינוך.
אלכס מילר: משרד החינוך, זהו?
אלכס מילר: גלי צה"ל?
אלכס מילר: רשת ב'?
מיקי מירו: לא, זה רק "קול ישראל".
אלכס מילר: "קול ישראל"?
אלכס מילר: אוקיי, טוב.
מיקי מירו: כי זה בחסותנו.
מוטי אמיר: מנהל "קול ישראל" כאן, מיכאל מירו.
אלכס מילר: בסדר, לא משנה.
אלכס מילר: מי שתחליטו.
מוטי אמיר: אני מציע שהוא יפתח, כי הוא מנהל הרדיו.
אלכס מילר: בסדר גמור, אין בעיה.
מיקי מירו: הפרויקט הזה של הרדיו החינוכי זה פרויקט ייחודי, שכבר פועל שנים רבות, ומוטי מעורב בו ממש מההתחלה, עוד ביוזמתו של אמנון נדב, והוא עושה את הקשר הנכון בין השידור הציבורי אל המערכת הציבורית והממלכתית, ובעצם מעמיד את הרדיו ככלי חינוכי במקום ראוי.
מיקי מירו: כי התפיסה שלנו במהלך השנים, ושלי במיוחד, זה שהרדיו יכול וצריך להיות מאוד משמעותי בתוך מערכת החינוך.
מיקי מירו: אנחנו רוצים להיכנס חזק יותר לשם, להתחבר לתוך מערכת החינוך, כי אנחנו חושבים שחלק מהחינוך לדמוקרטיה, ובכלל להקניית ידע, יכול להיעשות בצורה הטובה ביותר באמצעות רדיו.
מיקי מירו: כי רדיו נותן הרבה אפשרויות נוספות, ומשאיר יד גם לדמיון ולמחשבה, ולא כולא אותך בתוך תמונות קבועות, אלא נותן לך מקום למחשבה, וזה יכול לפתח אוריינות, לפתח את יכולת הביטוי.
מיקי מירו: ואני זוכר שפעמים רבות הצעתי לדורית באלין להכניס את זה לתוכניות הלימודים, אפילו מגיל הגן, ולעשות תחנות רדיו בית-ספריות, כי זאת יכולה להיות מתודה של לימודים, גם של לימודי היסטוריה, שפות וכן הלאה וכן הלאה.
מיקי מירו: לעשות את זה חלק במעגלים סגורים וחלק במעגלים חיצוניים, והקשר הוא קשר שרק מצמיח יותר את התודעה לכלי הזה, וגם יכולת למידה טובה יותר.
מיקי מירו: כעת, בסך הכול יש בארץ 46 תחנות, מקצתן או מרביתן זה תחנות של בתי-ספר ברמות שונות.
מיקי מירו: יש בתי-ספר יסודיים, יש חטיבות ביניים ותיכונים, ויש גם אקדמיה.
מיקי מירו: זאת אומרת, מכללות שגם הן מכללות בתוך הסיפור הזה.
מיקי מירו: מן הסתם יש פערים גם ביכולות, באמצעים, וצריך לראות באמת איך מאזנים בין כל הצרכים, ואני נותן למוטי להציג.
אלכס מילר: יש לך תקציב שמיועד לרדיו החינוכי ב"קול ישראל"?
מיקי מירו: אנחנו פה נטולי תקציב בנקודה הזאת, בקושי מצליחים להחזיק את עצמנו מעל המים במצב הקיים.
מיקי מירו: אתה שמעת על זה לא אחת.
מיקי מירו: ופה, לדעתי, משרד החינוך צריך להיכנס, כי זה כלי חינוכי ממדרגה ראשונה, וצריך להקצות לזה כסף.
מיקי מירו: לדעתי, לשים כסף ייעודי למטרות האלה, לא להשאיר את זה רק – יש כסף של משרד החינוך, אבל לא מספיק, זה דורית תוכל - - -
אלכס מילר: כמו שאני מכיר את משרד החינוך, ברגע שהם שמים שקל, אז הם גם לוקחים הכול לעצמם.
אלכס מילר: אם תיתן למשרד החינוך להחליט שעתיד הרדיו החינוכי כעתידה של הטלוויזיה החינוכית, אז זה יהיה רק אצלם, כבר אני אומר לך.
אלכס מילר: וככה עובדים המשרדים הממשלתיים, תסמוך עלי.
מיקי מירו: אנחנו נותנים את המקצוענות שלנו בהתנדבות.
מיקי מירו: הם לא צריכים לתת פה כל כך לעניין, כי בתי-הספר מסתדרים, אבל יש עניין של התפעול השוטף.
אלכס מילר: תבין, אצלנו במדינה זה הולך פשוט מאוד.
אלכס מילר: אצלנו, מי שמשלם הוא לוקח את האחריות.
אלכס מילר: ברגע שמשרד החינוך יפעיל את התקנה התקציבית, ויהיה תקצוב של הרדיו החינוכי, אז ברגע שיהיו סוגיות כאלה ואחרות, הם יהיו אלו שיצטרכו לתת דין.
אלכס מילר: ללא מנגנון של פיקוח משמעותי של העורכים ושל הכול, אני לא מאמין שהם יתחילו לתקצב סוגיות, שקשורות לתקשורת היום במדינת ישראל, בלי להיות חלק מהרגולציה הפנימית.
אלכס מילר: כך זה גם עם החינוכית, הרי ברגע שהחינוכית היום מתוקצבת על-ידי משרד החינוך, הם הרגולטור.
אלכס מילר: אם היו מעבירים את זה עכשיו נגיד לרשות השידור, אז הם לא היו מעבירים שקל לעניין הזה, כל הסיפור של הטלוויזיה החינוכית היה מגיע מתקציב של רשות השידור ולא ממשרד החינוך.
אלכס מילר: צריך להבין ששיתופי הפעולה יכולים להיות היום ברמה של תוכן, אבל כאשר אנחנו מגיעים לתקציב זה כבר סיפור אחר, וזה גם עולם אחר של עבודה.
אלכס מילר: אבל בסדר, אני מסכים שכך או אחרת, אם אנחנו מדברים על רדיו חינוכי, התוכן חייב להיות חינוכי, והשאלה - - -
מיקי מירו: בדיוק.
מיקי מירו: ופה אני חייב להיאחז במה שאמרת, כי אמרת דבר מאוד חשוב.
מיקי מירו: יש כזה דבר שנקרא קניית תוכן.
מיקי מירו: משרד החינוך מחליט שהוא עושה ב-outsourcing פעולה, הוא לא יודע לעשות את ההפעלה, הוא יודע ללמד, לחנך.
מיקי מירו: את העניין של הפיקוח והבקרה עושה רשות השידור, וזה בשמחה רבה ובאהבה, כי זה פרויקט שאנחנו התחלנו אותו ומקדישים לזה בן-אדם ברמה בכירה כמו מוטי, שאחראי על הדבר הזה, אז בוודאי שאנחנו נעשה את זה, וזה קניית תוכן, כמו שעושים בהרבה דברים מגוף ציבורי.
אלכס מילר: כן, מוטי, בבקשה.
מוטי אמיר: לפרויקט יש שלושה שותפים, כמו שאמרת, זה עושה את זה יותר אפשרי, כיוון שכל אחד יש לו את התחום שלו.
מוטי אמיר: אנחנו הרי רדיו, אנחנו לא אנשים פדגוגיים, ומשרד החינוך ממונה על הפדגוגיה, יש לו תוכניות לימודים למגמות תקשורת, למל"ג יש את כל הסילבוס לחוגי תקשורת, ומאשר תואר ראשון לתקשורת וכו' במכללות ובאוניברסיטאות, שאנחנו מפעילים תחנות רדיו חינוכיות.
מוטי אמיר: משרד התקשורת נותן לנו את כל הסיוע הטכני, שידור, קליטה, רישיונות למשדרים - - -
יהודית גידלי: משרד החינוך?
מוטי אמיר: משרד התקשורת.
מוטי אמיר: זה שלושה שותפים, משרד תקשורת, משרד החינוך ורשות השידור.
מוטי אמיר: העסק הזה נכנס לעבודה רגילה ומסודרת עם קריטריונים, מי יכול להיכנס, להתקבל לפרויקט הזה וכמה, כמה כל אחד משקיע בזה, עם הסכמים משפטיים מסודרים, עם כל תחנת רדיו שאנחנו מקיימים.
מוטי אמיר: רשות השידור נכנס לעבודה מסודרת ב-1997 כשהרגולטור היתה עורכת-דין דורית ענבר, שהיום היא כבר לא נמצאת במשרד התקשורת.
מוטי אמיר: ועם משרד החינוך יחד עם מנהל הרדיו - - -
מיקי מירו: הספיקה לעבור דרך רשות השידור.
מוטי אמיר: כן.
מוטי אמיר: ומנהל הרדיו דאז – קיבלנו אז חמש תחנות רדיו, זה היה משהו ניסיוני שעבד כמה שנים ודי הצליח, ואז פנה אלי מנהל הרדיו ואמר: קח את זה, תפתח את זה.
מוטי אמיר: היום יש לנו 46 תחנות פועלות, כמו שאמר מנהל הרדיו, יש לנו עוד שבע תחנות בקנה, רק לפני כמה ימים הייתי בקריית-מלאכי, אצל ראש העיר, לפתוח שם תחנת רדיו חינוכית בעיר, שהיום נמצאת בחדשות.
מוטי אמיר: יש לנו תחנות רדיו בכל המקומות, אצל דתיים, הרב אייכלר, ב"אולפנת בהר"ן" יש לנו תחנת רדיו, שהבנות משדרות, יש לנו גם אצל ערבים במכללה בבאקה-אל-גרבייה, ואנחנו פותחים בנצרת עוד מעט, ובקסייפה עוד מעט, יש לנו תחנות רדיו אצל כל סוגי האוכלוסייה בארץ, אנחנו איננו מקפחים איש.
מוטי אמיר: הקריטריונים שווים לכל נפש, לכל בית-ספר, הם קבועים, משרד החינוך נותן את ההמלצה שלו, אנחנו יכולים לעבוד, אם משרד החינוך לא ממליץ, אנחנו לא יכולים לעבוד.
מוטי אמיר: יריית הפתיחה באה ממשרד החינוך בנושאי בתי-ספר תיכוניים.
אלכס מילר: רק שאני אבין, כל אותם 40 תחנות הכול בהתנדבות, נכון?
מוטי אמיר: מבחינת רשות השידור.
מוטי אמיר: אני יכול להגיד לך שאני עובד בזה – עשיתי את זה בנוסף לתפקידים אחרים - -
מיקי מירו: אנחנו משקיעים שכר בכירים.
אלכס מילר: לא עליך אני מדבר.
אלכס מילר: לא, לא עליך, אני מדבר על התחנות, על מי שנמצא שם.
מוטי אמיר: לא, תחנות רדיו, אני אסביר.
מוטי אמיר: כל בית-ספר או מכללה משקיעים את ההשקעה מכספם, הם בונים את האולפן.
מוטי אמיר: משרד החינוך – היא תסביר אחר כך, דורית, שנמצאת פה, המפקחת הראשית לתקשורת של משרד החינוך – מקצה שעות הוראה ותקצוב לשעות הוראה בנושא רדיו, שזה צריך להיות נוסף.
מוטי אמיר: זה לא עולה כסף לתלמידים, זה התנאי שאצלנו, אנחנו לא גובים כסף מהתלמידים.
מיקי מירו: וגם לא - - -
מוטי אמיר: לא אנחנו ולא בית-הספר, אם בית הספר גובה כסף אנחנו לא מסכימים.
מוטי אמיר: זה לא עולה כסף לילדים.
מוטי אמיר: משרד החינוך מממן את המורים, המועצות המקומיות או העיריות עושות את ההשלמה, כי הם רוצים רדיו.
מוטי אמיר: אתה יודע, ראש-העיר קורא לי, הוא רוצה רדיו בקריית-מלאכי יש לו עניין, אז הוא צריך להשקיע כסף ברמה העירונית שלו.
מוטי אמיר: וזה עובד ככה.
אלכס מילר: ומי מפקח על התוכן?
מוטי אמיר: צילה אילן, יושבת פה.
מיקי מירו: כאן, אנחנו.
מיקי מירו: אנחנו עושים פיקוח.
אלכס מילר: כן, אבל את מקבלת follow-up מתוך 40 תחנות ועוברת על מה שנאמר שם?
צילה אילן: לפני פתיחת התחנה אני עוברת, בוחנת, על-פי קריטריונים של רשות השידור, אנחנו עובדים על-פי - - -
אלכס מילר: אני סתם שואל שאלה, אם אתה אומר שראש-העיר עכשיו יכול לבוא - -
מוטי אמיר: לא, הוא לא - - -
אלכס מילר: - - ולהשתתף תקציבית בתחנה, מי מפקח שלא יהיה שם תשדיר: ראש-העיר אתה מלך העולם – מהבוקר עד הערב?
מוטי אמיר: זה לא יהיה, אנחנו מפקחים.
מיקי מירו: התחנה נסגרת תוך שנייה.
מוטי אמיר: אנחנו מפקחים.
מוטי אמיר: אין שם פרסומת מסחרית, אין פוליטיקה ברמות האלה, שאנחנו מדברים עליהם.
מוטי אמיר: ראש-עיר יכול אומנם - - -
אלכס מילר: פוליטיקה ברמות שאני אמרתי, וכמובן שאני מצפה שלא יהיה, אבל השאלה באמת עד כמה הנושא הזה נמצא תחת הפיקוח, ועד כמה בעצם אותם התחנות לא הופכות להיות כמו – אנחנו מכירים – מנגנון של התקשורת - - -
יהודית גידלי: כמו עיתונים.
אלכס מילר: כן, התקשרות המקומית, שחלקה הופכת להיות כאיזשהו - - -
מוטי אמיר: עירונית.
צילה אילן: שופר.
אלכס מילר: ראש-העיר, בוא נגיד, כן.
מוטי אמיר: לא, זה לא.
מוטי אמיר: זה ממש לא.
צילה אילן: מקפידים מאוד.
מוטי אמיר: צילה עושה, היא תסביר תיכף את כל הפיקוח שאנחנו עושים, אבל - - -
ישראל אייכלר: אני מבין שהמורים יושבים שם, זה לא - - -
מיקי מירו: כן, כן.
מיקי מירו: רדיו לתלמידים - - -
ישראל אייכלר: אז המורים הם - - -
מוטי אמיר: המורים חונכים אותם לאורך כל הדרך.
מוטי אמיר: אני שמעתי ראיונות שתלמידים ראיינו ראשי-ערים, והם שאלו אותם שאלות כאלה קשות, שהם יותר לא באו להתראיין.
מיקי מירו: למשל, כשאני מסתכל ב"ספיר", יצא לי לא מזמן להיות שם, כל צוות המורים, כל מי שרלוונטי נמצא שם, ויש אחראי משמרת שיש לו אחריות, זאת אומרת, זה לא מופקר לעשות מה שרוצים.
ישראל אייכלר: איפה שומעים את זה?
ישראל אייכלר: זה משהו טכני.
ישראל אייכלר: רק בתחומי הבניין של בית-הספר?
מיקי מירו: לא, זה בתחום העירוני.
מוטי אמיר: לא.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, אפשר לשמוע את זה בכל העיר למעשה?
מיקי מירו: אם זה במקום כמו שדרות, אתה יכול בכל העיר.
מיקי מירו: בירושלים, זה קצת מוגבל, כי יש לך בהר-הצופים -
מוטי אמיר: זה כמעט בכל העיר.
מיקי מירו: - - אבל זה במקומות – בתל-אביב שומעים את זה בכל העיר.
מוטי אמיר: זה בתדר 106, הרב אייכלר.
מיקי מירו: ויש תחנות שהפכו ממש ללהיט, יש את "קול הקמפוס", שהרבה אנשים – 106 והמכללה למנהל, יש גם באריאל.
מיקי מירו: באריאל יש תחנה חזקה מאוד.
מוטי אמיר: במכללה.
אלכס מילר: יש איזשהו מנגנון של חובת זמן שידור או שזה פתוח לגמרי?
מוטי אמיר: יש מנגנון, אני אסביר.
מוטי אמיר: אנחנו, על כל חמישה תלמידים או חמישה סטודנטים לצורך העניין, מאשרים שעה שבועית אחת.
מוטי אמיר: מי שלומד תקשורת, על כל חמישה מאשרים שעה אחת, כדי לא להכביד על הסטודנטים יותר מדי - - - רדיו.
מוטי אמיר: מאידך, כדי לא ליצור מצב שאנשים משדרים כל הזמן - - -
אלכס מילר: רגע, יש לכם בעיה שהרדיו ישדר כל הזמן?
מוטי אמיר: אין לנו בעיה אם התוכן הוא תוכן רדיו והוא תוכן טוב, 50% מלל, 50% מוסיקה, יש לנו כללים, יש כללים מסודרת לעניין הזה.
מוטי אמיר: קבענו אותם מזמן, אנחנו מפיצים נהלים.
מוטי אמיר: עכשיו עם תיקון "לשון הרע" הפצתי גם הודעה בעניין הזה, כי יש לרשות מחויבות בענייני לשון הרע, גם בתחנות האלה.
מוטי אמיר: אנחנו משלמים את זכויות היוצרים על המוסיקה.
מוטי אמיר: כלומר, מה שמשדרים, הם משדרים - - -
מיקי מירו: שאלת אם אנחנו עושים חינם.
מיקי מירו: אתה רואה לאט, לאט עוד כסף ועוד כסף שאנחנו משלמים.
מוטי אמיר: רשות השידור משלמת את זכויות היוצרים.
אלכס מילר: בגלל זה אני גם שואל.
יהודית גידלי: כמה זה עולה?
מיקי מירו: זה יוצא לנו, אף פעם לא כִּמתנו את זה עד ה - - -
אלכס מילר: לא, אני חושב שבעתיד - -
מיקי מירו: אתה צודק.
אלכס מילר: - - אנחנו לא נראה, שזה הופך להיות לאיזשהו נטל, ללא חיבורים מסודרים עם הגופים, שיכולים לתמוך בעניין הזה, ואז אתה יודע שאתה פשוט פיזית לא יכול להחזיק את הדבר, ואז זה פורץ לחלוטין לדבר שאי-אפשר לשלוט עליו גם.
מוטי אמיר: אדוני, עוד משפט אחד.
מוטי אמיר: לא אנחנו יזמנו את הכינוס היום פה, מי שיזם אותו זה חברי יוחאי רוזנברג - -
מיקי מירו: לא, זה יוזמה של היושב-ראש.
מוטי אמיר: יוזמה שלך?
מוטי אמיר: סליחה.
מיקי מירו: התעניינות אישית שלו.
אלכס מילר: רבותי, בינתיים זה פְּרֶרוֹגָטִיבָה של חברי כנסת ליזום דיונים, לפחות בבית הזה.
מוטי אמיר: אבל מה שהכוונה היתה, בכל אופן, מה שרציתי לומר, שהם אולי ביקשו את הדיון, לא רשות השידור ביקשה, אז אני שמח מאוד שהזמנת אותנו - -
מיקי מירו: לא, לא, זה היכרות.
מוטי אמיר: - - להגיד את דברינו.
מוטי אמיר: הרדיו החינוכי, הפרויקט הזה, הוא פרויקט שיש לו – הוצאתי חוברת כזאת לא מזמן, לפני שבוע-שבועיים סיימנו להדפיס אותה, מנהל הרדיו אישר לנו 50 עותקים, אני אשמח אם נקבל עוד עותקים, נוכל להפיץ בין כולם, כדי להסביר מה - - -
אלכס מילר: אתם רואים את עצמכם משתפים פעולה עם גופים אחרים בעתיד?
מוטי אמיר: גופים?
אלכס מילר: רדיו אזורי, או כאלו.
מוטי אמיר: הרדיו האזורי היום מקבל מאתנו את כל הבוגרים לעבודה.
אלכס מילר: תשמע, זה כמו שהיום יבואו אלי גלי צה"ל ויגיד: ערוץ 2 וערוץ 10 צריכים להגיד תודה על הכתבים הפרלמנטרים.
מיקי מירו: כמו שאמרתי, חבר הכנסת מילר, הנושא הזה יקר ללבנו, אנחנו לא נוותר עליו מתוך אידיאולוגיה, מתוך תפיסת השידור הציבורי.
מיקי מירו: באמת, אנחנו רואים אותם כתחנות בת שלנו, זאת הסיבה שאנחנו משקיעים בהם, ונשקיע בהם עוד מאמץ של הדרכה.
מיקי מירו: הם גם באים אלינו להדרכות ולחניכות, ואנחנו עושים גם לפעמים שידורים משותפים, למשל, היינו ב"כנס שדרות לחברה", אז שידרנו במשותף עם 106, כדי להראות להם, ב-88 יש שיתוף פעולה גם עם המכללות, כדי להכניס אותם בכל הדברים.
מיקי מירו: אנחנו ננסה ב"מורשת" להכניס גם את התחנות הרלוונטיות.
מיקי מירו: הרעיון הוא לחזק את הקשר.
מיקי מירו: מבחינת קשרים, אנחנו נראה, על אותו רעיון שאמרתי, אם זה קניית תוכן, יכול להיות שנגיע לקשר עם משרד החינוך, יכול להיות עם עוד גורמים, אבל ציבוריים, כדי שישמר הנופך הציבורי ולא הפרטי.
מיקי מירו: זאת אומרת, להשאיר את זה במגזר הציבורי, ולא לעשות שם איזה תהליך של הוצאת דברים החוצה למגזרים פרטיים.
אלכס מילר: כן, משרד החינוך, בבקשה.
דורית באלין: אני שמחה על הדיון הזה שמתקיים אחרי שתוכניות רדיו קיימות במערכת כבר 20 שנה.
דורית באלין: התחנה הראשונה שהיתה ב"אשל הנשיא", שקמה ועדיין בועטת בצורה יפה מאוד בכל רחבי הארץ - הבוגרים שלה.
דורית באלין: אני גם מודה על שיתוף הפעולה הנפלא, שיש לנו עם "קול ישראל", שבאמת הביא את הרדיו למערכת החינוך.
דורית באלין: ואני רוצה לספר משהו.