GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שושי זינגר: חומרי הלמידה שלנו מעודכנים, כל ספרי הלימוד, וכמובן בפיתוח המקצועי של המורים שלנו.
שושי זינגר: כפי שאמרתי, פיתוח מקצועי, כמובן בית ספר יסודי, מקורות מים, שימוש במים, מערכת המים, פתרונות למחסור גם בחטיבת הביניים.
שושי זינגר: כמו שאתם רואים פה, אני הצגתי כותר, הספרים שלו נמצאים בכותרים, זאת אומרת, אפשר לעדכן נתונים לגבי מקורות, גם בחטיבה עליונה.
שושי זינגר: פה מדברים על איכות המים, מצוקת המים, פתרונות למצוקת המים.
שושי זינגר: כמובן שמקורות משתפת איתנו פעולה בהרבה מאוד מיזמים.
שושי זינגר: מיזם אחד של חידון סובב ישראל, היום מתקיים בארבעה מוקדים בארץ, מורים משתלמים באתר ירקון, תלמידים שלנו הולכים ומבקרים לאורך כל המוביל הארצי מאתר ספיר לאתר אשכול, וכמובן יש לנו את הנושא של חומרי למידה, בכלל, נושא המים הוא נושא שהוא מאוד חשוב במקצוע הגיאוגרפיה.
עדי יפת בארי: גם אני בוגרת של "עתידים".
עדי יפת בארי: אנחנו מובילים את התכנית הלאומית לקידום טכנולוגיית מים, בשיתוף עם הרבה משרדי ממשלה שונים, ביניהם גם משרד החינוך.
עדי יפת בארי: במשרד החינוך אנחנו עומדים בקשר צמוד עם מנהל אגף מינהל מדע וטכנולוגיה איך להטמיע תכניות לימודים שבאמת מדגישות לפחות את הצד של היסטוריה, מקורות מים, חיסכון במים כמה שזה חשוב.
עדי יפת בארי: אנחנו באים עם ההיבט של התעשייה, מההיבט הטכנולוגי – באמת, מגיל צעיר, זה ממש התשובה – ביקשו אותי להגיד שאנחנו מאוד שמים על זה את הדגש בתכניות שלנו שמגיל צעיר התלמידים יבינו שזה שוק מתפתח, זה מקום שיש בו ביזנס, מעבר לתשתיות שאת הגדרת את זה, הרבה מעבר.
עדי יפת בארי: היום אנחנו רואים שטכנולוגיית מים הם ממש "הייטקיסטיות" לכל דבר.
עדי יפת בארי: יש לנו שני תכניות שאנחנו עוסקים במיזמים משותפים, אחד כבר רץ בבתי ספר יסודיים, השני בחטיבות ביניים תיכוניים – שממש שם זה התכנית של נוער שותה מים, ממש שם התלמידים מתנסים בבנייה של מתקן התפלה, זה המיזם הסופי שלהם, לדוגמה בשנה שעבר.
עדי יפת בארי: מעבר לזה, יש לנו בהחלטת הממשלה שמתוקפה קיימת התכנית, יש הרבה מלגות של רשות המים, גם למחקרים, גם למימון של סטודנטים, בין אם זה מחירים ספציפיים, ובין אם זה לימודים להנדסת מים.
עדי יפת בארי: אנחנו מודעים לחוסר הזה בשוק, אנחנו שומעים על זה מכל מקום.
עדי יפת בארי: אני שמחה לשמוע על התכניות שאתם עושים, אני בטוחה שיש לנו עוד מה לשבת ולדבר על זה.
עדי יפת בארי: באמת, אנחנו השכלנו להבין שמה שחסר זה הפן של ההכשרה והפרקטיקה.
עדי יפת בארי: חשבתי שנעשה דרך עתידים לתעשייה, אני שמחה לשמוע שזה כבר קיים.
עדי יפת בארי: מעבר לנושא של לימודים, יש לנו את הנושא של הכשרה מקצועית, שהאגף להכשרה מקצועית במשרד התמ"ת, המשרד שלנו, הרבה מאוד תכניות ומסלולים, עזרה כספית בהדרכות, עזרה כספית במימון של עובדים חדשים בתעשייה.
עדי יפת בארי: בקיצור, יש לנו עוד הרבה מה לשבת.
עדי יפת בארי: אנחנו כמובן בקשר עם האנשים הרלבנטיים אצלכם.
עדי יפת בארי: הוזכרה כאן תערוכת "ווטק" שהיה לנו חלק מאוד נכבד בתערוכה, הקמנו ביתן חדשנות שהציג כ-40 חברות - - -
שלמה מולה: מה סדר גודל התקציב שלכם למה שאת אומרת?
עדי יפת בארי: התקציב שלנו בהחלטת הממשלה בדיוק אנחנו עומדים עכשיו במשא ומתן מול משרד האוצר.
שלמה מולה: קודם כל הממשלה קיבלה החלטה בלי לתקצב?
עדי יפת בארי: לא, הממשלה קיבלה החלטות.
עדי יפת בארי: ההחלטה פגה, פג תוקפה ב-2011.
שלמה מולה: כמה היה לכם?
עדי יפת בארי: סך התכנית היא 90 מליון שקל בערך, אבל לא הכסף מעוגן אצלנו.
שלמה מולה: מי בעל הבית של החלטת הממשלה הזאת, איזה משרד, אתם התמ"ת?
עדי יפת בארי: איזה משרד מוביל את ההחלטה – אנחנו התמ"ת.
שלמה מולה: מי המשרדים המשותפים?
עדי יפת בארי: המשרדים השותפים כמובן משרד האוצר, משרד ראש הממשלה, משרד החינוך, רשות המים, מכון התקנים.
עדי יפת בארי: אנחנו עושים עוד הרבה עבודות, פחות אולי מתאימים לוועדה הזאת, לדוגמה, קידום של תקינה ישראלית ברחבי העולם.
עדי יפת בארי: יש ועדות מים, ועדת איכות מים של מכון התקנים, ישראל מובילה ועדת איכות עולם עולמית, בעצם, כך אנחנו רוצים לתת פור לחברות הישראליות.
עדי יפת בארי: המוקד שלנו, מטרת העל שלנו בתכנית היא לקדם ייצוא של מדינת ישראל בתחומים האלה.
עדי יפת בארי: אנחנו מבינים שהשרשרת התעשייתית היא לא רק בלעזור לחברות לקדם את עצמן בעולם, אלא הרבה אחורה, כי אנחנו מתחילים משלב ההון האנושי, פיתוח ההון האנושי, בגלל זה אנחנו פה.
שלמה מולה: אתם עובדים עם מש"ב של משרד החוץ.
עדי יפת בארי: אנחנו עובדים עם מש"ב – מש"ב עושים עבודה קצת שונה משלנו, כי מש"ב הרעיון שלה הוא יותר אולי לתת פתרונות במדינות עולם השלישי בהיבט היותר הומאני.
עדי יפת בארי: אנחנו עובדים הרבה בהיבט היותר עסקי.
עדי יפת בארי: זאת אומרת, איך נעזור לחברות להיכנס לעולם השלישי.
עדי יפת בארי: בעוד שבועיים התקיים כנס המים של ארגון מים עולמי בפיליפינים, שבאמת דן בכל הנושא של אובדני מים.
עדי יפת בארי: יש לנו פעילות בכל העולם שקשורה, זה כמובן גם לתעשייה פה.
עדי יפת בארי: מה שחשוב לנו, שהכול מתחיל בחינוך, ובגלל זה חשוב לנו גם להיות פה ולעשות שיתופי פעולה.
עדי יפת בארי: נשמח.
נירה קושינסקי: דיברתי עם מהנדסת, הפגישה אותנו מנהלת מוזיאון למדע שנמצאת בוועדה אחרת.
נירה קושינסקי: יש לנו כיתה בכל שכבות הגיל בכל הארץ בתכנית שרצה כבר שנתיים, שבעצם המטרה שלה היא לקדם תלמידים למקצועות טכנולוגיים.
נירה קושינסקי: בתכנית הזאת, חלק מהתכנית זה בעצם מפגש עם נשים, היו כאן שתי מהנדסות מים שפגשתי, מפגש עם נשים ממקצועות מדע וטכנולוגיה, הייתי מאוד שמחה, הקשר הזה מאוד חשוב.
נירה קושינסקי: מגיעים לבתי ספר עם איזושהי הרצאה, והפוך, אפשר להגיע אליהם, אל העבודה.
נירה קושינסקי: אני חושבת שזה בהחלט מעודד בנות, אני עכשיו אומרת בנות, אבל זה מעודד אנשים ללכת לתעשייה.
נירה קושינסקי: ובאמת כמו שאמרת, כשרואים וכששומעים את המהנדסות, וכששומעים את המהנדסים, וכששומעים את הסטודנטים, אני חושבת שיש לזה ערך נוסף, ואין לזה מחיר ותחליף.
שלמה מולה: תודה רבה אדוני היושב ראש, קודם כל אני רוצה לברך את מקורות, ואת ראשיה.
שלמה מולה: כולנו צרכני מים, אם יש מישהו שלא צורך מים שיגיד לי פה.
שלמה מולה: אני חושב למערכת החינוך תפקיד משמעותי ביותר, חוץ מזה שכל אחד ואחד מאיתנו גם צריך לחנך על חסכון במים, על שימוש נכון במים.
שלמה מולה: אני יכול לספר בנימה אישית – יש לי בת 4.5 כשהיא מצחצחת שיניים, אנחנו מצחצחים ביחד, אני אומר לה צריך לסגור את הברז כי אין מים בכינרת.
שלמה מולה: לפני שלושה חודשים היא פגשה את השכן שלנו שוטף מכונית, היא ניגשה אליו ואמרה, אדוני, אתה יודע שאסור לשטוף מכוניות פה כי אין מים בכינרת, השכן שלנו בא ואמר - הצליח לך החינוך.
שלמה מולה: אני חושב שככל שאנחנו נחנך את ילדינו, בוודאי למערכת החינוך תפקיד משמעותי מאוד, כל נושא המים ואיכות המים, החברה הישראלית, הדור הבא הוא ירוויח, זאת אומרת, אנחנו איכשהו נאחז במה שקיים, אבל כנראה אנחנו נשאיר משהו גם לדורות הבאים.
שלמה מולה: החלק השני, אמנם בהתחלה דיברנו קצת, יכול להיות שביחד עם התמ"ת - הטכנולוגיה והידע שיש למקורות, זה ידע שאפשר להתגאות בו כישראלי.
שלמה מולה: אני בא ממדינת עולם שלישי, אלי, היה לך את הזכות לבקר הרבה פעמים באתיופיה, אחת הבעיות הקשות של מדינות עולם שלישי, שהתחלואה של אנשים ואיכות החיים מתקצרים בגלל בעיית המים.
שלמה מולה: לישראל אין מקורות נפט, יש קצת גאז, אבל ידע עצום יש לנו.
שלמה מולה: אני חושב שאת הידע שלנו אפשר לייצא למדינות שבהם אנחנו יכולים רק להתגאות.
שלמה מולה: גם מבחינה מסחרית, גם מבחינה עסקית, זה שווה לנו, זה כדאי לנו, אם כתוצאה מזה שייחתם חוזה בין מקורות לבין איזו מדינה, שמקורות יכולה להרוויח, אני חושב צריך לשמר את מה שיש בישראל.
שלמה מולה: איכות החיים של הישראלים זה דבר ראשון, אבל אם אפשר שבמסגרת הדיונים שאתם תקיימו, אני מוכן לסייע לכם במה שאני יכול, לפחות בכמה מדינות שאני קשור אליהן, באפריקה – היום היא יבשת שגם השקט הביטחוני שבה, וגם גודל האוכלוסייה - אני רק רוצה לסבר לכם את האוזן, באתיופיה יש 80 מליון אזרחים, לנו יש שבעה מליון - תראו את המושגים.
אלכס מילר: אני לא יודע את מי חתכת.
אלכס מילר: זה לא משנה, בואו תראו עכשיו, יש את מקורות הנילוס, זה נמצא באתיופיה, זה אחד האגמים הגדולים באפריקה, הרוחב שלו משהו בסביבות 100 קילומטר, האורך שלו כמעט 320 קילומטר, זה אגם.
אלכס מילר: באגם הזה 10 קילומטר מרחק ממנו אנשים אין להם מה לשתות, אין תשתית ואין ידע, לא רק זה, גם המחלות שאנשים מפתחים.
אלכס מילר: אני חושב לגבי מקורות, אם תתמודדו ויהיו יחסי ציבור טובים - החברה תרוויח, שנית, אתם תעשו טוב לבני אדם בעולם.
אלכס מילר: לכן אני חושב שבמסגרת הדיונים שאתם מקיימים, אולי כדאי ואני הייתי מבקש וממליץ לכם לקיים דיון אמיתי, מעמיק, עם משרד החוץ.
אלכס מילר: גם לנו, לישראל, יש היום מדינות שבהם ישראל חתומה במסגרת ה-OECD לסייע למדינות עולם שלישי.
אלכס מילר: משרד החוץ הגדיל את התקציבים שלו, אם למשל, מש"ב היום בסדר גודל של סיוע לאותן מדינות של 12 מליון דולר, משהו כזה, יכול להיות שאם חברת מקורות הולכת לעשות איזושהי פעילות כזאת, נניח, באוגנדה, אתיופיה, אפריקה, קניה, לא משנה מאיזו מדינה, יכול להיות הכסף של מש"ב יכול לעבור באופן ישיר למקורות, כמובן הכול צריך להיות בתיאום עם ממשלות שבהן אנחנו מסייעים.
אלכס מילר: אני הייתי ממליץ לכם לקיים דיון, וודאי שימוש נכון בידע הנכון הוא ייטיב לנו גם כישראלים.
אלכס מילר: אבל מעל הכול, משרד החינוך, אני חושב שמה שאתם עושים, לא נראה לי שזה מספיק לפי המספרים שראיתי.
נירה קושינסקי: אלו היו תכניות טיפוליות, אבל לכל תלמידי ישראל, לכל השנים.
אלכס מילר: תודה לחבר הכנסת מולה.
אלכס מילר: רבותיי, אני רוצה לסכם ברוח חגיגית את הישיבה.
אלכס מילר: קודם כל אתה יכול להסביר על העניין של הקמפוס איך אתם רואים את זה, בקצרה.
אלי כהן: הקמפוס יהווה מקום.
אלכס מילר: מי מממן?
אלכס מילר: אתם רוצים לבנות מבנה?
אלי כהן: מקורות.
אלי כהן: יש לנו תודה לאל את האפשרויות שלנו בתוך המערכות שלנו.
אלכס מילר: קמפוס וירטואלי, כביכול.
אלי כהן: גם וירטואלי, אבל הוא יהיה פיזי שבו למעשה כל מי שלומד מקצועות שקשורים בתחום המים, בתחום האקדמיה, יש לו התנסות פרקטית בתחום הזה.
אלכס מילר: בסיכום, אנחנו מברכים כמובן את מקורות לרגל ציון 75 שנה למקורות.
אלכס מילר: ועדת החינוך מברכת אתכם, וכמובן את כל העובדים וכל מי שעוסק במערכה.
אלכס מילר: כמובן את כל המשרדים שנמצאים כאן איתנו, שתורמים ומשתפים פעולה איתכם ועם כל מי שעוסק בעניין הזה, גם משרד החינוך, תמ"ת, המשרד לתשתיות אני לא ראיתי כאן, אבל גם משרד התשתיות וכמובן רשות המים.
אלכס מילר: רבותיי, בקשר לבקשת יושב ראש מקורות לשר החינוך, ועדת החינוך תומכת בבקשה.
אלכס מילר: אנחנו אכן ממליצים ששנת 2012-2013 מערכת החינוך תהיה תחת כותרת לשימוש נבון במים.
אלכס מילר: אנחנו אכן רואים לנכון הרחבת מודעות לעניין של לימודי הנדסת המים במערכת החינוך.
אלכס מילר: ועדת החינוך מעבירה בקשה למועצה להשכלה גבוהה עם בקשה שמחלקות אשר עוסקות בלימודי הנדסת המים, ההתנסות תהיה בשיתוף פעולה עם מקורות כמובן, לפי המסגרת שתבנו ביחד, במידה והמל"ג יראה לנכון לשיתוף פעולה, אנחנו אכן ממליצים, כי אנחנו רואים לנכון, כמו שבלימודי הוראה, כל מורה וכל מי שנכנס היום לכיתה עובר התנסות מעשית בבתי ספר, כך אנחנו גם רואים בעניין זה, שכל מי שיעסוק בעתיד בנושא המים שאנחנו רואים חשיבות לאומית, כמו שציין חבר הכנסת מולה, בעניין זה, אז כמובן שהתנסות זה דבר מאוד חשוב מבחינתנו, יש פה גוף שמעוניין גם לתת את זה, ובכך אנחנו גם תומכים.
אלי כהן: ולהכשיר בתחומים הייעודיים, כמו איכות מים וכו', אני אומר דווקא מול התמ"ת.
אלכס מילר: גם התמ"ת.
אלכס מילר: רבותיי, אנחנו צריכים להבין שבסופו של דבר, גם כל מי שעוסק בעניין זה, זה החלטות פנימיות.
אלכס מילר: המועצה להשכלה גבוהה יש להם את החופש האקדמי, התמ"ת, בסופו של דבר אני גם מאמין שיעשה את השינוי.
אלכס מילר: יש לכם את הצעת החוק שאני מקדם על הקמת גוף להכשרה מקצועית ולחינוך לתעשייה.
אלכס מילר: אנחנו מקווים שבסופו של דבר יהיה גוף נפרד, כמו מועצה להשכלה גבוהה, גוף שיהיה אחראי על החינוך לתעשייה והכשרה מקצועית, גוף מקצועי שיהיה הרגולטור, זה לגבי העתיד, אבל כרגע מה שחשוב לנו זה כמובן ההסתכלות קדימה בעניין של הנדסת מים.
אלכס מילר: אנחנו מברכים את הסטודנטים כמובן כל מי שסיים, כל מי שעדיין לומד, מקווה מאוד שגם כמות המלגות בסופו של דבר תורחב לפי רצונם של אלה להיכנס למערכת.
אלכס מילר: משרד החינוך מבינים שללא מודעות זה לא יילך.
אלכס מילר: היום לדעתי, קרוב ל-100 ומשהו מקצועות אתם עושים בחירה בבגרויות, לדעתי, יש פה עדיפות לאומית לדברים מסוימים במדינה.
אלכס מילר: יש עדיפות לאומית לרפואה, להנדסה, יש פה דברים שהם עקרוניים, לא צריך לרוץ כל הזמן אחרי לימודי משפט פה.
אלכס מילר: אמרתי גם בעבר, יש לנו יותר עורכי דין בתל אביב מאשר כל יפן.
אלכס מילר: יש עדיפות לאומית לנושאים מסוימים, צריך להשקיע, ואז תלמידים יילכו, הרי בסופו של דבר, כמה שהמודעות תהיה יותר גדולה בבתי הספר, כך הם ימשיכו להשכלה גבוהה.
אלכס מילר: אז הנושא באחריותכם, אני גם אדבר עם שר החינוך לגבי עניין זה.
אלכס מילר: שוב ברכות לכולם.
אלי כהן: אדוני היושב ראש, אנחנו רוצים להעניק לך בשם מקורות את מדליית 75 השנה שלנו.
אלי כהן: אדוני, חבר הכנסת מולה, רצינו גם להעניק לך ולהודות לך.
אלי כהן: גברתי, מנהלת הוועדה יהודית גידלי, אנחנו רוצים להעניק לך.
אלכס מילר: רבותיי, תודה רבה.
אלכס מילר: תאריך 14.2.2012, ברוכים הבאים.
אלכס מילר: אנחנו כוועדת החינוך נמצאים כאן בכנס באר שבע לשלום הילד.
אלכס מילר: הנושא – תפקידה של המערכת החינוכית באיתור וזיהוי ילדים בסיכון.
אלכס מילר: רבותי, אנחנו מתכנסים כאן כל שנה.
אלכס מילר: אני רוצה כמובן לברך את ד"ר יצחק קדמן שמוביל את הנושא.
אלכס מילר: ועדת החינוך בראשותי לפחות נמצאת כאן שנה שנייה ברצף.
אלכס מילר: אני בטוח שגם לפני שהייתי יושב ראש נכחנו כאן בצורה מלאה.
אלכס מילר: אנחנו מקיימים דיונים רבים על הנושא של ילדים בסיכון בוועדת החינוך, כמובן אין ספק שמערכת החינוך לוקחת חלק מוביל בעניין איתור אותם הילדים, כי בעצם היא זאת שנמצאת יום יום במסגרת של השעות הקבועות מול אותם התלמידים, וכמובן יש לה את הכוח ואת הסמכות לזהות.
אלכס מילר: מה שחשוב לנו זה קודם כל לשמוע.
אלכס מילר: כמובן יש לנו כאן מחקר שהכינו אותו במחלקת המחקר של הכנסת.
אלכס מילר: אנחנו נשמע את הנתונים, ניתן אפשרות לאורחים להביע את דעתם על הנושא.
אלכס מילר: אז אם מישהו רוצה, הוא יירשם אצלנו.
אלכס מילר: יש לנו בסך הכל שעה וחצי לנושא הזה, ואני מקווה מאד שגם נוכל לראות אם הדברים משתנים, ומה אנחנו כוועדת חינוך יכולים להשפיע על הסוגיה הלא פשוטה הזאת.
אלכס מילר: אני קודם אעביר לך גברתי את זכות הדיבור, גברת נוי, ואחר כך מחלקת המחקר של הכנסת יתנו לנו את ההיבט המחקרי.
בלהה נוי: בוקר טוב.
בלהה נוי: למען הגילוי הנאות אז אני יוצאת מערכת החינוך והיום אני מייצגת את המועצה לשלום הילד, ודברים שרואים מכאן לא רואים משם ולהיפך, אבל בהחלט יש לי נתונים מסוימים על מה שנעשה במערכת, בחלקם עוד בתקופתי.
בלהה נוי: אז כמו שאתה אמרת, כבוד יושב הראש, מערכת החינוך היא המערכת המתאימה ביותר לאיתור ילדים, משום שהילדים נמצאים שם שישה ימים בשבוע והם חשופים בפני אנשי החינוך, לאורך כל שעות היום.
בלהה נוי: לפעמים נוצרים מצבים שהמחנך של הכיתה רואה את הילדים אולי לפעמים יותר מהוריהם בשעות הערות של הילדים.
בלהה נוי: ולכן זאת המערכת שהכי מתאימה לאבחון.
בלהה נוי: אנחנו רואים שלושה תפקידים חשובים שיש למורים ולמחנכים כלפי איתור הילדים.
בלהה נוי: קודם כל המורה, מכיוון שהוא רואה את הילד על בסיס יום יומי, אז הוא יכול להיות ער לשינויים שחלים אצל ילדים.
בלהה נוי: ילדים שהם פתאום נהיים שקטים במיוחד, מכונסים בתוך עצמם או להיפך, ילדים שפתאום נעשים אלימים.
בלהה נוי: כלומר, כל שינוי בהתנהגות של הילד – עלול להיות איזה שהוא מצב של סיכון והמחנכים צריכים להיות רגישים לזה וערים לזה.
בלהה נוי: והרבה פעמים הם רואים את הדברים גם לפני הורי הילדים, על בסיס זה שהם יכולים להשוות את התנהגות הילד המסוים להתנהגות של ילדים אחרים.
בלהה נוי: הנושא השני, והוא קצת יותר בעייתי, המורה יכול לשמש כתובת לילדים שנמצאים במצוקה.
בלהה נוי: אנחנו יודעים שהרבה פעמים באמת המורים הם אלה שמשמשים כתובת ואחר כך מעבירים את הנושא לטיפול הרווחה או לטיפול כתובת אחרת.
בלהה נוי: הבעיה, שהילדים לא אוהבים לספר למבוגרים על בעיות שלהם, גם לא להוריהם.
בלהה נוי: כל המחקרים מראים שהילדים מעדיפים לספר לחבר טוב, יותר מאשר להורה או יותר מאשר למורה.
בלהה נוי: אבל עדיין, זאת מערכת האיתור הגדולה והחשובה, למרות מה שאני אומרת.
בלהה נוי: והנושא השלישי, שנדמה לי שמערכת החינוך צריכה לתת עליו יותר את הדעת, זה מכיוון שהמורה לא יכול תמיד לאתר, ויש לו 30-40 ילד בכיתה, וגם לא כל ילד ייגש אליו – ראוי לחנך את הילדים לזהות אצל חבריהם סימנים של מצוקה ולדווח.
בלהה נוי: עכשיו, הבעיה היא כזאת שבקודים של חברת הילדים, לספר על מצוקה של ילד או על מחשבה של ילד שנוטה, נגיד שהוא שוקל את הנושא של התאבדות.
בלהה נוי: או שהוא נכנס למצב של צריכת סמים, או כל מצב מצוקה אחר, ברגע שהילד ידווח על זה לאדם מבוגר, הוא ייחשב בעיני החברה שלו, חברת הילדים, כמלשין.
בלהה נוי: ולכן, התפקיד המחנך של משרד החינוך זה ללמד את הילדים להבדיל בין הלשנה לבין קולגיאליות, וזה התפקיד שבעיני הוא התפקיד העיקרי כרגע.
בלהה נוי: אני חושבת שמאד חשוב להדגיש שהתפקיד של בית הספר זה לא רק ללמד.
בלהה נוי: ילד שנמצא במצוקה הוא לא פנוי ללמידה, ולכן הנושא הזה של איתור מצוקות הוא תנאי ללמידה, ולא איזה שהוא לוקסוס של מערכת החינוך.
אלכס מילר: אתי, תציגי לנו את המחקר של הכנסת שהכנתם לישיבה הזו.
אתי וייסבלאי: בבקשה.
אתי וייסבלאי: אז לבקשת יושב ראש הוועדה התבקשנו להכין לקראת הדיון מסמך בנושא תפקיד של מערכת החינוך בזיהוי ואיתור ילדים בסיכון.
אתי וייסבלאי: כשבילדים בסיכון מדובר באמת במגוון מאד רחב של התנהגויות סיכון, של ילדים שנמצאים בסיכון גם במשפחתם, גם מחוצה לה.
אתי וייסבלאי: המסמך מונח בפניכם.
אתי וייסבלאי: אני אנסה להתמקד דווקא בנושא אחד שעלה מהמסמך בכל הנוגע לגיל הרך, לילדים בסיכון בגיל הרך.
אתי וייסבלאי: ראינו ש-31% מן הילדים בסיכון הם בגיל הרך ודווקא בגיל הזה שיעור הילדים שכבר מטופלים על ידי המערכות השונות, כלומר שירותי הרווחה – הוא הנמוך ביותר.
אתי וייסבלאי: למערכת החינוך בגיל הרך תפקיד חשוב במיוחד באיתור ילדים בסיכון, בגלל הקשר האינטנסיבי שיש לגננות, למטפלות, עם ילדים בגיל הזה והיכולת שלהם בעצם להגיע לילדים מבחינה פיזית.
אתי וייסבלאי: ראינו במחקר שבאמת יש כמה וכמה חוזרי מנכ"ל שמשרד החינוך פרסם בנושא של ילדים נפגעי התעללות והזנחה ונושא של פגיעה מינית בילדים.
אתי וייסבלאי: החוזרים האלה חלים כמובן על כלל מערכת החינוך, כולל גני ילדים.
אתי וייסבלאי: עם זאת, המערכת שהתפקיד שלה להטמיע את אותם החוזרים וליישם אותם, כלומר המערכת של השירות הפסיכולוגי-ייעוצי והשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים ברשויות המקומיות, היא פחות זמינה בגני הילדים.
אתי וייסבלאי: לפי המידע שקיבלנו ממשרד החינוך, בכלל מערכת החינוך הקדם יסודית, כלומר 1,200 גני ילדים, יש 120 יועצות במשרות חלקיות והזמינות של פסיכולוגים חינוכיים תלויה ברשות המקומית, שכמובן זה משתנה בין רשות לרשות.
אתי וייסבלאי: רצוי להגיד גם בהקשר הזה, שגם בשלבי חינוך אחרים יש פערים מאד גדולים בין מגזרים בזמינות של יועצים חינוכיים, כשאלה חסרים במיוחד במגזר הבדואי ובמגזר החרדי.
אתי וייסבלאי: ראינו גם כן שקורסים בנושא של ילדים בסיכון מתקיימים רק בחלק מן המכללות להוראה, וכמובן לא בכולן מדובר בלימודי חובה.
אתי וייסבלאי: כלומר, שלא כל הגננות והמורים מגיעים למערכת החינוך כשהם יודעים כיצד לזהות, כיצד לאתר ילדים בסיכון.
אתי וייסבלאי: משרד החינוך עורך בכל שנה משהו כמו שלושה-ארבעה קורסים לגננות שעוסקים בנושא של זיהוי ואיתור ילדים בסיכון.
אתי וייסבלאי: דווקא בעניין של הגיל הרך, ששיתוף הפעולה בין המערכות השונות, כלומר בריאות, חינוך, רווחה, ביטחון פנים, משטרה, קריטי במיוחד ויש באמת שיתוף פעולה מהסוג הזה, שמתקיים במסגרת התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, שפועלת כיום ב-72 יישובים.
אתי וייסבלאי: תכנית נוספת שהוקמה בעקבות המלצות, שגובשה בעקבות המלצות ועדה בין משרדית, ועדת וינטר בפברואר 2010, עדיין בעצם לא התחילה לפעול בגלל חילוקי דעות תקציביים.
אלכס מילר: משרד החינוך, אנחנו נשמח כאן לשמוע באמת באיזה מנגנון.
אלכס מילר: תראו, אני אגיד לכם, יש כמה סוגיות שבאמת משרד החינוך לוקח על עצמו אחריות.
אלכס מילר: עכשיו, בעניין זה מה שחשוב לי לשמוע.
אלכס מילר: תראו, מצד אחד יש תפקיד שהוא תפקיד מאד חשוב למשרד החינוך באיתור.
אלכס מילר: מצד שני, אנחנו גם מקבלים פניות שונות מההורים, שבחלק מהמקומות יש איזה שהוא אובר מוטיבציה.
אלכס מילר: וצריך גם להבין עד כמה אותם המורים שנחשפים ומעבירים את חוות הדעת שלהם הלאה לגורמים הרלבנטיים, עד כמה באמת הם מקבלים כלים בשביל לזהות.
אלכס מילר: כי אתם יודעים, מדינת ישראל בנויה מסקטורים שונים, יש עולים, יש מנטאליות שונה, יש דרך של הבנה של סוגיות מסוימות גם החינוך בבית הוא לא דומה ממגזר למגזר.
אלכס מילר: אז אני כן חושב שכל אותם אנשים שלוקחים על עצמם אחריות ובסופו של דבר מובילים לאיזו שהיא החלטה או איזו שהיא העברת פנייה לגופים הרלבנטיים המתעסקים ברווחה, עד כמה באמת הם מקבלים כלים להתמודד עם הסוגיות השונות, בדרך הנכונה ולא גם לפעמים שמכניסה את ההורים למצבים בעייתיים, כאשר בסופו של דבר גם מסתבר שאין מאחורי זה שום עילה.
אלכס מילר: אז גם בעניין הזה, אנחנו נשמח לשמוע תשובות וכמובן באופן כללי, בהתייחסות למערכת החינוך בעניין של איתור ואיך המנגנון הזה עובד מבחינתכם, מי מקבל את המידע עד כמה אתם באמת משקיעים בעניין זה ומה מבחינת העניין של החקיקה ומה שקיים היום במערכת, אם יש צורך בהבהרות, אנחנו גם נשמח לשמוע.
מיכל השדמי: בוקר טוב, או כבר לקראת צהריים טובים.
מיכל השדמי: שמי מיכל השדמי, מנהלת השירות הפסיכולוגי-ייעוצי.
מיכל השדמי: החלפתי את ד"ר בלהה נוי בתפקיד.
מיכל השדמי: אני קודם כל אומר שהידע על כל הנושא של איתור ילדים בסכנה, ילדים בסיכון, כתיבת הנהלים, הפצה של הידע, הן מבחינת האיתור, הדיווח, הטיפול – יושב בשירות הפסיכולוגי-ייעוצי.
מיכל השדמי: כיום קיימים כמעט 7,000 אנשי מקצוע במערכת – פסיכולוגים ויועצים.
מיכל השדמי: כולם מקבלים הכשרה בהכשרה המקצועית שלהם, וגם בשלוש-ארבע שנים הראשונות, כתנאי לקבלת רישיון ותנאי לקבלת התמחות.
מיכל השדמי: הנושא של ילדים בסיכון נמצא בתוך ההכשרה שלהם.
מיכל השדמי: דבר נוסף שאני רוצה לומר, שבאמת כמו שאת סקרת, יש מספר נהלים בתחום הזה.
מיכל השדמי: אני רוצה לחדד שני חוזרים בתחום, אחד שהופץ בתחילת השנה סביב הנושא של ילדים בהתמודדות עם מצוקה רגשית של ילדים, כשבחוזר הזה ישנם גם מקורות למצוקה, גם סימנים למצוקה, גם בקשה, לא רק המלצה, בקשה שכל מפקח ייפגש במהלך השנה עם המנהלים שלו, כל מנהל עם צוות המורים שלו סביב הנושא.
מיכל השדמי: והדבר נוסף, לחזור הזה מצורפות פניות לארגוני סיוע וכל בית ספר מתבקש להפיץ לתלמידים את הדף עם כל ארגוני הסיוע.
מיכל השדמי: דבר נוסף, אנחנו הולכים לרענן חוזר מנכ"ל נוסף שבו חובה של כל בית ספר, בכל שנה, לערוך ישיבה עם המורים סביב הנושא של סימנים למצוקה.
מיכל השדמי: היום זה קיים סביב הנושא של אובדנות, זה יורחב לכל הנושא של סימני מצוקה נוספים.
מיכל השדמי: אני רוצה לומר על כמה פעולות וגם חומרי עזר שהופצו במערכת.
מיכל השדמי: נתחיל במספר פעולות, תכניות שהן גם תכניות של מנייה ראשוניות, שניוניות ושלישוניות, אני אתן דוגמא.
מיכל השדמי: תכנית כישורי חיים משוחחת עם ילדים על מצוקות בנושאים במצבי החיים שהם מתמודדים.
מיכל השדמי: הרבה מאד ילדים אחרי השיעורים האלה ניגשים לאיש המבוגר ומספרים על אירוע.
מיכל השדמי: זאת אומרת יש פה, אנחנו לא מדברים ישירות, אבל כשמדברים על נושאים של סיכון, זה מעורר ילדים לבוא לדבר עם מבוגר, שזו דרך אחת.
מיכל השדמי: כלומר, צריך למצוא וכמו שבלהה אמרה, לא תמיד תלמידים, מתבגרים בעיקר, הולכים למבוגר המשמעותי, אבל כשנעשית איזו שהיא פעולה ברמה של המניעה, יותר ילדים בעקבות זה פונים.
מיכל השדמי: ישנן תכניות ברמה שניונית שמתארות ילדים עם מצבים של בעיות התנהגות, או ילדים עם נושא של שתייה או עישון, שיש להם תכניות היום בתוך המערכת לטיפול שניוני.
מיכל השדמי: דבר נוסף שקבוצת אוכלוסייה מאד גדולה של ילדים שהם בתוך הקבוצה של ילדים בסיכון, זו הקבוצה של ילדים עם ליקויי למידה.
מיכל השדמי: גם בקבוצות האלה ישנן מספר תכניות של איתור הילדים האלה ואחד הנושאים של הפרעות קשב וריכוז, שידוע היום בקשר מאד גדול עם הילדים שמגיעים לעבריינות, זה כבר צוין גם בפאנל הקודם, לילדים האלה אנחנו היום מפיצים בתוך המערכת גם איזו חוברת של מודעות למורים, להכיר את הילדים האלה ואיך פועלים עם הילדים האלה.
מיכל השדמי: דבר נוסף שאני רוצה לומר.
מיכל השדמי: אמרת על הנושא של איך אנחנו מזהים שבאמת הילד בסיכון או לא, או שאין מספיק מידע בתוך המערכת, אין מידע מותאם תרבות.
מיכל השדמי: אז יש היום, לפחות לפסיכולוגים וליועצים, יותר מידע בתוך המערכת על הנושא של התאמה תרבותית וגם נכתבו חומרים על הנושא של התאמה תרבותית.
מיכל השדמי: יש פה איזו שהיא דילמה בין חובת הדיווח כפי שהיא בחוק, לבין להגיד האם נפנה את הילד הזה לרווחה סביב חוק הנוער, ששם זה יותר היוועצות, או להפנות את הילד על חובת הדיווח, כי חובת הדיווח מחייבת את מערכות הרווחה לפתוח תיקים וכו'.
מיכל השדמי: אז על הדילמה הזאת אנחנו עובדים גם עם משרד הרווחה.
מיכל השדמי: הייתה לנו ישיבה עם משרד הרווחה כדי לחדד את הסוגיה הזו.
מיכל השדמי: עבודה עם ילדים בסיכון היא הרבה מאד עבודה עם הורים, בעיקר כשאת מדברת על הגיל הרך, עיקר העבודה הוא עם ההורים.
מיכל השדמי: אחת התכניות שמאד עברה גם מחקר וזוכה מאד להצלחה, זו תכנית של ילדים בגילאי 3 עד 5, לתכנית קוראים התקשרות, היא עובדת עם ההורים של הילדים ויש לזה הצלחה מאד טובה מבחינת התוצאות שלה.
מיכל השדמי: כמובן, ככל שעם דו"ח טרכטנברג ניכנס ליותר גילאים, לגילאי 3-4, זה יחייב אותנו מאד כמערכת החינוך לאתר את הילדים בסיכון, כי זאת הדרך הכי-, ככל שנאתר אותם מוקדם יותר, הסיכוי שהם פחות יגיעו למצבי סיכון אחר כך.
מיכל השדמי: אני רוצה להגיד עוד שתי הערות.
מיכל השדמי: מתקיים כיום מחקר במערכת, משתתפים בו כ-250 בתי ספר.
מיכל השדמי: המחקר סביב פגיעות בילדים, שייתן לנו אמדן על התופעה עצמה.
מיכל השדמי: כל בתי הספר שנכנסים היום למחקר הזה עוברים תהליך של התערבות ראשונית.
אלכס מילר: פגיעות על ידי מי?
מיכל השדמי: פגיעות על ידי מבוגרים או על ידי ילדים אחרים.
מיכל השדמי: כל הנושא של פגיעות והתעללות בילדים ייסקר בתוך המחקר, וגם ייסקר במחקר באיזה מידה הילדים פונים או לא פונים למבוגרים לספר על זה.
מיכל השדמי: בכל בתי הספר שפועל המחקר היום, אנחנו חייבנו את המחקר להיות לצד תכנית מניעה ראשונית בכל בתי הספר סביב העניין.
מיכל השדמי: איתור של הילדים שמדווחים ושאחרי המחקר יכול להיות שימצאו את עצמם מדווחים למבוגרים.
מיכל השדמי: גם איתור וגם מערך טיפול שיהיה גיבוי לתוך מחקר הזה.
מיכל השדמי: אני חושבת שהמחקר הזה ייתן תמונה מדויקת יותר באמת על גודל התופעה של ילדים בסיכון.
מיכל השדמי: הערה נוספת, שהיום במסגרת תכנית שמידט, אנחנו מפעילים הרבה מאד תכניות של מערכת החינוך, כי 50% מהתכניות של תכנית שמידט, נמצאים במערכת החינוך, ומופעלים על ידי ---
יהודית גידלי: התכנית הלאומית.
מיכל השדמי: סליחה, התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, תודה.
מיכל השדמי: זה נכון.
מיכל השדמי: אני רוצה לומר בגאווה שזו תכנית שהצליחה לשים את כל משרדי הממשלה על שולחן עגול, לעבוד באופן שוט, לא חד פעמי, באופן שוטף ביחד.
מיכל השדמי: אנחנו נפגשים כל שבועיים ויש הרבה מאד תכניות סביב מערכת החינוך.
מיכל השדמי: אני חושבת שגם בזה יראו תוצאות בנושא.
אלכס מילר: עכשיו, לפי מה שאני הבנתי רק 60% מבתי הספר יש להם כישורי חיים, וזה גם כן לשיקול ---
מיכל השדמי: 60% מבתי הספר?
אלכס מילר: וזה גם כן לשיקול של מנהל בית הספר.
מיכל השדמי: לא.
מיכל השדמי: בכל בתי הספר היסודיים יש שעה במערכת לשעת כישורי חיים.
מיכל השדמי: בחטיבת הביניים, בחטיבה העליונה, יש שעה אחת שמתחלקת גם לנושאים ערכיים וזו שעת מחנך אחת.
מיכל השדמי: אבל במרבית בתי הספר לפי הדיווח של השאלון האינטרנטי, מפעילים משהו בנושא של שעות כישורי חיים, ביסודי הרבה מאד, הרבה יותר ממה שהיה בעבר.