GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ד"ר משה דקלו: של שנה קודמת.
ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, לצערי, מה שקרה כאן, זה שלמרות ההתראה, למרות שהודענו לבית-הספר – חברים, 304 מחברות פסולות, אנחנו ננקוט אמצעים.
אורי אורבך: 304 מחברות פסולות?
ד"ר משה דקלו: פסולות, כן.
אורי אורבך: מה, מישהו עמד והקריא את התשובות?
ד"ר משה דקלו: אז יש כל מיני וריאנטים ולנו אסור, אדוני חבר הכנסת, לנו אסור להתבסס על שמועות.
ד"ר משה דקלו: אנחנו חייבים להתבסס.
אורי אורבך: לא, אבל מצאתם 300 מחברות.
ד"ר משה דקלו: לא, בשנה שעברה.
אורי אורבך: לא משנה מתי.
אלכס מילר: רגע, זה שנה שעברה, יש 300 והשנה גם 300?
ד"ר משה דקלו: והשנה יותר מ- 300.
ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, התופעה בבית-הספר הזה חוזרת על עצמה.
ד"ר משה דקלו: מנהל בית-הספר מחזיק מכתב התראה מה- 24 לינואר 2011.
ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, אנחנו, שנה אחרי מכתב ההתראה כמעט, ועכשיו אנחנו שומעים שבית-הספר לא מרוצה ממשהו ואנחנו נבדוק את זה לגופו של עניין.
אלכס מילר: אתם עשיתם איזה שימוע למנהל?
ד"ר משה דקלו: נכון.
ד"ר משה דקלו: מיכל, את רוצה שאני אקריא את המכתב שלך?
ד"ר משה דקלו: אז יש פה את המכתב, אני מוכן להביא אותו כעדות לוועדה, על המכתב, הוא יצא, סליחה, ב- 6 בינואר 2011, בחתימתה של הסמנכ"לית.
ד"ר משה דקלו: לכב' אמין עיסא, לאור העובדה כי במועד בחינות קיץ ובמועד ב', תש"ע, 2010, לא נשמר טוהר הבחינות בבית ספרכם (מספר מחברות חשודות – 304), ובעקבות השימוע שנערך עמכם בתאריך 24.11.2010, החלטתי כדלקמן: א.
ד"ר משה דקלו: לאפשר לבית-הספר להשלים המהלך החינוכי הערכי, כפי שהתחייבתם במהלך השימוע.
ד"ר משה דקלו: ב.
ד"ר משה דקלו: במידה ולא תשתפר משמעותית התנהלות בית-הספר בכל הקשור לשמירה על טוהר הבחינות, אמליץ בפני המנכ"ל על הסרת ההכרה בציון השנתי של בית-הספר, למועדים קיץ תש"ע וחורף תשע"ב, 2012.
ד"ר משה דקלו: אני מאחלת לך, אמין, ולבית ספרך, הצלחה.
ד"ר משה דקלו: זה המכתב שיצא ב- 6 לינואר 2011.
ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, אנחנו עומדים פה בסיטואציה שהנה נקטנו צעדים, הנה עשינו שימוע, והנה התופעה חוזרת על עצמה.
ד"ר משה דקלו: זאת אומרת, ובכל-זאת, אנחנו לא ממהרים לפסוק, לא לגבי ילד ולא לגבי בית-ספר, עד אשר אנחנו לא נמצה את התהליך הבירור שלנו עם עצמנו ועם בית-הספר.
אלכס מילר: מי היו המפקחים שהיו בכיתות בזמן שזה קרה?
ד"ר משה דקלו: אנחנו, התהליך שלנו הוא כדלקמן: יש לנו משגיחים שאנחנו שוכרים אותם לצורך העניין הזה.
ד"ר משה דקלו: משגיחים שאנחנו שוכרים אותם.
דובר: כחברה, לא באופן אינדיווידואלי, כל אחד בנפרד.
אורי אורבך: מורים, מורים למקצועות.
ד"ר משה דקלו: גם מורים, אנשים בעלי תעודת בגרות, כמובן שאין להם אינטרס, ואנחנו מתדרכים אותם לפני כן, נותנים להם ערכה, מסבירים להם מהם הכללים.
ד"ר משה דקלו: נותנים להם ערכה, נותנים להם את הכללים.
אלכס מילר: היה איזה שהוא היערכות מיוחדת למבחני הבגרות בבית-הספר, או שעבדתם לפי מה שנהוג?
ד"ר משה דקלו: אנחנו מגבירים את הפיקוח, אנחנו מתדרכים אותם, אנחנו עכשיו התחלנו כבר את התדרוכים של החורף הקרוב, שמתחיל ב- 9 בינואר.
ד"ר משה דקלו: אנחנו בכל מקרה של בית-ספר שהוא, סליחה שאני אומר, התופעה חוזרת על עצמה הוא מועד..
אלכס מילר: אתה לא הבנת את שאלתי.
אלכס מילר: אני שואל אותך א', אתה עונה לי ב'.
אלכס מילר: מנהלת מחוז מקבלת, יש לה התרעה על בית-ספר מסוים, או על כמה בתי-ספר שיש שם, בעבר היו חשדות.
אלכס מילר: היא צריכה עכשיו לעשות את הבגרויות בבתי-הספר.
אלכס מילר: היא יודעת שיש לה כמה נקודות איפה שיכול להיות שיש בעיות.
אלכס מילר: מהרגע שהיא יודעת עד מה נעשה, האם היו איזה שהם שינויים?
אלכס מילר: האם המנגנון נשאר אותו מנגנון כמו לשאר בתי-הספר או שספציפית לבתי-ספר, היה איזה שהוא שינוי?
ד"ר משה דקלו: אנחנו עושים תהליכים של עבודה אתם.
ד"ר משה דקלו: ספציפית לגבי בית-הספר הזה, המפקח הכולל והממונה על החינוך.
ד"ר משה דקלו: .
אלכס מילר: אני רוצה להבין מה המדיניות של משרד החינוך, של מנהלת המחוז, כלפי בתי-ספר, שהיו בעבר מקרים של העתקות.
ד"ר משה דקלו: אני ישבתי, אני ביום שני לפני שבועיים, ישבתי עם כל מנהלי מחוז מרכז, בטייבה, ושוחחנו עם מנהלי בתי-הספר של המחוז, על הסוגיה הזאת.
אלכס מילר: אחרי ההעתקה?
ד"ר משה דקלו: בוודאי.
אלכס מילר: אני שאלתי אותך מה קרה בין לבין.
ד"ר משה דקלו: יושבים גם.
מיכל כהן: אנחנו עושים תהליך, שוב, אנחנו אומרים שטוהר הבחינות זה לא רק כמו שאתה אומר, ואתה צודק, לשלוח בקרים, כל שנה ולומר יש חשדות.
מיכל כהן: אנחנו עושים תהליך ערכי.
מיכל כהן: פרסמנו מה, איך צריך לעשות.
מיכל כהן: בית-הספר התחייב.
מיכל כהן: אנחנו עושים שימוע, אנחנו צובעים את בית-הספר במקום שאנחנו, בהתייחסות שלנו, עושים תוכנית חינוכית ערכית.
מיכל כהן: אני רוצה להזכיר פה, כרגע זה צף תקשורתית, במקומות מועדים יש לנו התייחסות ספציפית.
מיכל כהן: מה לעשות שבתהליך חינוכי, זה לא רק ללחוץ על הכפתור ולשלוח את הבקרים.
מיכל כהן: לצערי, לצערי, התמונה עדיין לא שונה משנה לשנה וצריך פה לקבל החלטות, בדיוק כמו שכתבתי במכתב בינואר, צריך לקבל החלטות, מנכ"ל משרד החינוך בשנה קודמת אסף את כל בתי-הספר שבהם היתה בעיה, כולל בית-הספר הזה, אסף ו/או יודיע למנהלים שהוא ישלול מהם את ההכרה במבחני, הכרה בציוני המגן.
מיכל כהן: בית-הספר הזה הוא אחד מבתי-הספר ולכן אנחנו עושים תהליך ממוקד בבתי-הספר הללו.
מוחמד ברכה: מה זאת אומרת תהלך ממוקד?
מיכל כהן: תהליך חינוכי, ליווי המנהל, ליווי המנהלים.
מוחמד ברכה: אם היה חשד בשנה שעברה.
אלכס מילר: למה לא הגברת פיקוח?
מיכל כהן: הגברנו, הגברנו.
אלכס מילר: אני פשוט רוצה לתאר לעצמי את המצב.
אלכס מילר: אני יושב בכיתה עכשיו, תחשבו, רבותיי, אתם יושבים בכיתה, אתם צריכים עכשיו לעשות, הרי אנחנו לא, זה תלמידים בכיתה י"א?
אלכס מילר: י"ב?
אלכס מילר: איזה כיתה, י"ב?
אלכס מילר: י"א, י"ב, הם לא מנותקים מהמציאות, הם יודעים שעומד לפניהם מפקח ואם הוא עושה משהו, בקר, בקר, ואם הוא עושה משהו, נפסל לו המבחן.
אלכס מילר: איך הגיעו למצב שיש שם?
אלכס מילר: אז או ששיתפו אתם פעולה, או שמישהו היה חסר אנשים.
אלכס מילר: אני שואל אתכם, אתם הייתם צריכים לקבל מצב של מי האנשים שנכנסים לשם.
אלכס מילר: האם היה איזה שהוא השפעה על האנשים האלו?
אלכס מילר: מאיפה הם באו?
אלכס מילר: איך הם נבחרו?
אלכס מילר: יש לכם מצב של שנה אחרי שנה.
אורי אורבך: גם לא כל אחד מוכן להגיע למקומות האלה.
אלכס מילר: לא חסר.
אורי אורבך: אל תגיד לי אין בעיות.
אורי אורבך: אני יודע, אני לא אומר לך בהשערה.
אורי אורבך: אני יודע, סליחה, מה אנחנו פה הולכים סחור סחור?
אורי אורבך: יש תופעה, יש בעיית העתקות בכל המדינה.
אורי אורבך: יש מאפיינים מיוחדים בבתי-ספר ערביים שבהם יש העתקות.
אורי אורבך: בבתי-ספר ערביים שבהם יש העתקות.
אורי אורבך: לא בכל בתי-הספר הערביים.
אורי אורבך: מאפיינים מיוחדים.
אורי אורבך: אחד המאפיינים הוא, אחד המאפיינים, שמפקחים.
אלכס מילר: בקרים.
אורי אורבך: בקרים, מפחדים לבוא לחלק מהמקומות בגלל איומים שהיו בעבר.
דובר: משגיחים.
אורי אורבך: משגיחים.
אורי אורבך: משגיחים, הבוחנים והמעריכים הבכירים, כל זה הם יושבים בחדר ממוזג, אין להם מה לפחד.
מסעוד גנאים: אורי, אורי, אלה חברות, מי שמשגיחים, אלה חברות.
מסעוד גנאים: מי שלא רוצה, יש מישהו במקומו שיבוא.
מסעוד גנאים: אני לא חושב שזאת הבעיה.
מוחמד ברכה: להצביע כאילו על עבירת טרור, אתה פשוט הולך רחוק, אורי.
אלכס מילר: חבר הכנסת אורבך אמר שהוא שמע שמועה.
אורי אורבך: לא שמועה.
אורי אורבך: סליחה, לא שמעתי שמועה.
אורי אורבך: אני יודע.
אלכס מילר: שיש איומים על המשגיחים.
אורי אורבך: אני מוכן לשאול על זה עוד שאלה ונשמע את התשובה.
אורי אורבך: האם היו מקרים שבהם משגיחים או יש מקרים, יש תופעה, לא אחד פעם, שחוששים לבוא לבתי-ספר ערביים, בגלל או אלימות או אווירת אלימות או אווירת איום שהיתה שם בעבר?
ד"ר משה דקלו: ראה, גם אנחנו חיים על השמועות האלה, אבל אנחנו, עד שלא נבסס אותם, אנחנו לא יכולים לומר שום דבר בעניין הזה.
אלכס מילר: קיבלת מידע, איזה שהוא מידע שמשגיח כזה או אחר לא מוכן ללכת?
דובר: המשגיחים לא באים מבני-ברק, הם באים מכפרים אחרים.
דובר: מה הסיפור?
ד"ר משה דקלו: אנחנו, בכדי שלא יהיה חס וחלילה איזה שהוא ניגוד של תחושות, אז אנחנו דואגים שהמשגיחים שלנו, נניח, בטירה יבואו מטייבה, שלא יהיו מאותו כפר.
ד"ר משה דקלו: שלא יהיו מאותו כפר.
מסעוד גנאים: מאותה סיבה, המורים הם אינם המשגיחים.
ד"ר משה דקלו: שלא יהיו.
ד"ר משה דקלו: כך בגליל.
ד"ר משה דקלו: אנחנו גם דואגים להסעות של משגיחים מכפר לכפר, בכדי שיהיה כמה שפחות היכרויות.
ד"ר משה דקלו: כי ההיכרויות האלה פוגעות בטוהר הבחינות, עוד הפעם.
ד"ר משה דקלו: ואנחנו רוצים כמה שיותר לנקות את זה.
אורי אורבך: אבל היו מקרים שמישהו שבכל-זאת בא, לא יהודי, שנגיד אתה אומר, יש לו דעות קדומות.
מסעוד גנאים: אורי, היה מקרה.
אורי אורבך: אני אומר לך שלא מדובר במקרה.
מסעוד גנאים: לא זו הבעיה.
אורי אורבך: זו כן הבעיה.
מסעוד גנאים: לא, אני לא חושב.
אורי אורבך: כי אני לא מדבר על מקרה.
מסעוד גנאים: אולי אם תיתן לי.
מסעוד גנאים: אני הייתי מורה לשעבר, רכז חינוך חברתי, שגם העברתי את כל תוכנית טוהר הבחינות בראשית 2000, היתה איזה תוכנית והעברנו אותה.
מסעוד גנאים: אני לא חושב שזו הבעיה.
מסעוד גנאים: אני מתייחס לבעיה מבחינה ערכית.
מסעוד גנאים: לכן אנחנו פה וזה מה שרציתי להגיד.
מסעוד גנאים: לא להגן על אף אחד שהוא העתיק, לא.
מסעוד גנאים: טוהר הבחינות הוא דבר חשוב מאוד לנו, לנגד עינינו היום זה עתידם וטובתם של התלמידים ולא להכליל ולא להעניש ענישה קולקטיבית.
מסעוד גנאים: אם משרד החינוך באמת תפש מישהו שהוא באמת העתיק, בסדר, שיעניש אותו.
מסעוד גנאים: אבל להעניש קולקטיבית וכולם ועל סמך שיקולים..
מיכל כהן: אין פה ענישה קולקטיבית.
מיכל כהן: אפשר לבדוק את משרד החינוך.
מיכל כהן: מחברת-מחברת.
מסעוד גנאים: גברתי, אני מייעץ לך לשמוע את ועד ההורים ואת העירייה, מה יש לה להגיד, הגרסה שלה, לשמוע אותה.
מסעוד גנאים: טוב אמרת, משה, שאתם לא ממהרים לחרוץ את גורלם, אלא אתם רוצים לשמוע אותם ולשקול וזה מה שאני מבקש בסוף.
מסעוד גנאים: כי בסוף, זה עתידם של התלמידים.
מסעוד גנאים: אסור, אני שמעתי וגם קראתי, על תלמידה שבכלל לא היתה בבחינה והכשילו אותה.
מסעוד גנאים: אני אומר שתשמעו אותם טוב טוב.
מסעוד גנאים: אורי העניין של טוהר הבחינות זה ערך לא רק יקר לך, זה יקר לנו, זו החברה שלנו, אנחנו גם רוצים, אנחנו רוצים גם שילדינו שאת הציונים שלהם ייקחו לא בהעתקה ולא בהדלפה, זה דבר חשוב לנו.
מסעוד גנאים: חשוב לנו להילחם בכל התופעה הזו שהיא מזיקה לנו, בהתחלה.
מסעוד גנאים: רק אנחנו רוצים צדק ולא לחרוץ גורלם ועתידם של תלמידים לחבל בו וענישה קולקטיבית.
אלכס מילר: כן, ראש עיריית כפר קאסם, בבקשה.
נאדר סרסור סרסור: צהריים טובים, רבותיי.
נאדר סרסור סרסור: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אנשי משרד החינוך, קהל נכבד.
נאדר סרסור סרסור: קודם כל, אני מודה לכם על שהזמנתם אותנו ואת חבריי להופיע בפניכם, לפרוש את הגרסה שלנו בעניין של מה שנקרא העתקה מסיבית, שלטעמי, אני אומר, זה עונש קולקטיבי.
נאדר סרסור סרסור: חבל לי, כי ההזמנה הזו נוצרה עקב בעיה קשה מאוד.
נאדר סרסור סרסור: אני כראש עיר, של כפר קאסם, בוגר האוניברסיטה העברית, מוסמך בכימיה, בוגר תואר ראשון במשפטים, לפני שנבחרתי, לימדתי 26 שנים, הייתי אחד המורים המובילים בתחום הכימיה.
נאדר סרסור סרסור: בחנתי תלמידים, תיקנתי לתלמידים, שמרתי על טוהר הבחינות בכל מאודי.
נאדר סרסור סרסור: מהיום הראשון שאני נכנסתי לעירייה, זה המוטו שלנו בעירייה הנוכחית הזאת, החדשה, מזה שלוש שנים.
נאדר סרסור סרסור: והנה, אנחנו מודעים לתופעה לצערי הרב, של פסילה של 300 מחברות, של פסילה של משגיח.
נאדר סרסור סרסור: אני מפנה את רבותיי לחוזר המנכ"ל בסעיף 4.3, נאמר שם במפורש – אם משגיח רוצה לפסול מחברת או חוברת או דברים כאלו, במהלך הבחינה, הוא חייב לעשות את זה וחייב לרשום את זה בדו"ח שאדוני המנהל ייראה אותו ויקבל עותק ממנו.
נאדר סרסור סרסור: לצערנו הרב, אנחנו לא קיבלנו לא עותקים, קיבלנו מחברות וטפסים שהם ריקים לגמרי, חתמה, חתמו עליהם המשגיחים והמשגיחה הראשית ואין דובים ואין יער בבית-ספר תיכון כפר קאסם.
נאדר סרסור סרסור: מה קרה שם?
נאדר סרסור סרסור: אנחנו נודע לנו אחרי תקופה של חודש וחצי, נשלח לאדוני המנהל מכתב, אני סימנתי אותו ב- א', הודעה על חשד במערכת השגחה, בקרה ופיקוח, על הפרת טוהר הבחינות, מועד קיץ 2011.
נאדר סרסור סרסור: אני מפנה את אדוני לפסקה 2 במכתב של דודו הלוי.
נאדר סרסור סרסור: החשד נקבע על-פי דו"ח ממערכת ההשגחה או הבקרה.
נאדר סרסור סרסור: מצ"ב טופס חשד באי-קיום טוהר הבחינות.
נאדר סרסור סרסור: קודם כל, הטופס החדש הזה, לא הגיע לבית-הספר.
נאדר סרסור סרסור: מכאן נשללה זכות השימוע של התלמידים.
נאדר סרסור סרסור: אם אין טופס חשד, התלמיד שרוצה לעשות ערר או ערעור או ללכת לערכאות אחרות, נפסל ממנו, כי אין לו את הטופס שמראה על החשד שהיה.
נאדר סרסור סרסור: אם זו היתה העתקה או אם זה היה חשד שהוא דיבר עם החבר שלו, במהלך הבחינה.
נאדר סרסור סרסור: אם דיבר על מהלך הבחינה, אני מפנה אתכם לסעיף 4.3 בחוזר המנכ"ל, שם המשגיחים שלכם במשרד החינוך, אדוני, צריכים ללכת לפי חוזר המנכ"ל.
נאדר סרסור סרסור: אם אני הולך לפי חוזר מנכ"ל בעיריית כפר קאסם, מנכ"ל משרד הבריאות, מנכ"ל משרד החינוך, המשגיחים חייבים גם ללכת לפי ההוראות של חוזר המנכ"ל.
נאדר סרסור סרסור: אנחנו נמנע ממנו זכות השימוע, לתלמידים שלנו, אני מפנה אתכם גם יש איזה פסק-דין של אביחי מירושלים, בשנת 2006, בגלל שנמנעה ממנו זכות השימוע, בית-המשפט הפך את החלטת משרד החינוך.
אורי אורבך: ממי המכתב הזה?
נאדר סרסור סרסור: המכתב הזה מדודו הלוי.
אורי אורבך: מה תפקידו?
נאדר סרסור סרסור: מנהל אגף הבחינות.
אורי אורבך: זה לא המשגיח שישב בכפר-?
נאדר סרסור סרסור: המשגיח, אדוני, לא רשם כלום בחוברת.
נאדר סרסור סרסור: אני אתן לך דוגמה של חוברות.
אורי אורבך: אבל המחברות מגיעות, יש משגיח, יש בוחן, נכון?
אורי אורבך: בודק.
מוחמד ברכה: לא, הפסילה לא באה מהבוחן.
מוחמד ברכה: הפסילה לא באה מהבוחן.
מוחמד ברכה: הפסילה באה מהמשגיח, שלא רשם שום דבר.
מוחמד ברכה: רשם שהכל תקין.
נאדר סרסור סרסור: אדוני, בוא נפרק את החבילה של ה- 300, בוא נפרק את החבילה של ה- 300 לשני סוגים של חשד.
אלכס מילר: תפסיקו פה עם החומרים שרצים כאן.
נאדר סרסור סרסור: אני רוצה, ברשותך אדוני היושב ראש.
נאדר סרסור סרסור: אנחנו בכפר קאסם, חלק הארי שלנו, חלק הארי של התושבים הם אנשים במעמד הביניים, אקדמאים, שמשקיעים בילדים שלהם הון תועפות, מבחינת זמן, מבחינת כסף, מבחינת לימודים, בכדי שישלחו אותם לאוניברסיטה ויהיו אקדמאים ודור העתיד.
נאדר סרסור סרסור: אם אנחנו נסתכל על המחברות, יש 300 מחברות, חלק מהן נפסלו על-ידי משגיח וחלק נפסלו על-ידי בוחן מקצועי.
נאדר סרסור סרסור: 58 מחברות נפסלו על-ידי בוחן, אנחנו הגשנו ערעור, התקבל, זכינו ב- 17 ערעורים, והשאר אנחנו נמשיך להילחם עליהם ולדרוש את הפסילה, לבטל את הפסילה.
נאדר סרסור סרסור: השאר, כמעט 250, אף אחד לא נגע בהם.
נאדר סרסור סרסור: בא הדו"ח של המשגיח, שבתוך הזה, רשם מה שרשם.
נאדר סרסור סרסור: ללא ידיעת המנהל, ללא ידיעת אף אחד.
נאדר סרסור סרסור: רשם את זה אולי אחרי יומיים, אחרי שבוע, אני לא יודע.
נאדר סרסור סרסור: ו- 250, אני מבקש מאדוני היושב-ראש, ממשרד החינוך, מכולנו, לבדוק אותם אחד-אחד, פרטני, אחד-אחד.
מיכל כהן: אנחנו עושים.
נאדר סרסור סרסור: אתם עושים, אבל אתם לא שלחתם לנו מה הסיבה שאתם פסלתם את זה.
נאדר סרסור סרסור: איך אני, בתור אבא, לא בתור ראש עיר.
נאדר סרסור סרסור: גם יש לי ילדה, ברוך השם, שאין לה את הפסול הזה.
נאדר סרסור סרסור: יש לי ילדה שם, אני רוצה לערער על הפסול שלכם.
נאדר סרסור סרסור: במה אני אערער?
נאדר סרסור סרסור: אערער באוויר?
נאדר סרסור סרסור: אני צריך גושפנקה, אני צריך משהו.
נאדר סרסור סרסור: את המשהו הזה, אתם מנעתם מאיתנו, אז זכות השימוע נמענה ממני.
נאדר סרסור סרסור: לכן, רבותיי, 242 בחינות נפסלו על-ידי משגיחים, שלא כתבו אף הערה בדו"חות שלהם.
נאדר סרסור סרסור: הנה הדו"חות שלהם, אני ברשותך, אדוני היושב-ראש, רק אתן את זה של הפיסיקה, ותראו את זה מול עיניכם.
נאדר סרסור סרסור: הנה, יש כאן, צריך לכתוב למשגיח משהו, בשתי השורות האחרונות, אין אפילו זכר שהיה שם בבחינה משהו – מחדל או מעשה או משהו אחר.
נאדר סרסור סרסור: סליחה, לא סיימתי.
נאדר סרסור סרסור: יש לי עוד כמה דברים.
אורי אורבך: רוצים לרמות את עצמם.
נאדר סרסור סרסור: אני רוצה לסבר את אוזניו של אדוני היושב ראש והנוכחים.
נאדר סרסור סרסור: במקרה, מהבחינות האלו, אני רוצה שמשרד החינוך ישמע אותנו.
נאדר סרסור סרסור: יש לי שתי בנות, שתי בנות שניגשו לאנגלית, לארבע יחידות.
נאדר סרסור סרסור: ארבע יחידות לא נכלל בהם מה שנקרא בוחן E.
נאדר סרסור סרסור: בוחן E הזה, הבנות האלה לא נרשמו אליו, לא קיבלו ציון מגן ולא היו בבית-הספר.
נאדר סרסור סרסור: שתי הבנות האלו, נפסלו ולא נכלל בבחינה.
נאדר סרסור סרסור: לא נכלל כלום.
נאדר סרסור סרסור: נפסלו על-ידי המשגיח שהיה בתוך הזה.
נאדר סרסור סרסור: אדוני, ידידיה בן שמחון, כותב למנהל בית-הספר, מקרה אחר, בו המורה ורכז מקצועות האנגלית בבית הספר, מר עאמל וואליד, מנסה לכאורה להטעות את אגף הבחינות, כאשר יש שתי נבחנות שנתפשו ברשותן חיבור באנגלית והמשגיחה חיברה דו"ח חמור נגד התלמידות וכל זה.
נאדר סרסור סרסור: רבותיי, ב- E, אני רוצה להודיע חגיגית, אין חיבור.
נאדר סרסור סרסור: זה Unseen, זה ברדיו.
נאדר סרסור סרסור: אין חיבור, אין, אין בחינת חיבור, אין כלום.
נאדר סרסור סרסור: אין, הנה, אני יכול להגיש לך.
אורי אורבך: בארבע יחידות יש Unseen.
נאדר סרסור סרסור: E?
נאדר סרסור סרסור: הנה.
נאדר סרסור סרסור: אני מדבר על E, אדוני, אני מדבר על E.
נאדר סרסור סרסור: אורי, הם טענו שנתפשו ב- E, ויש להם חיבור.
נאדר סרסור סרסור: ב- E אין חיבור, אין כלום, הנה.
מוחמד ברכה: לא נדרש חיבור.
נאדר סרסור סרסור: לא נדרש, אין לעשות בכלל חיבור.
נאדר סרסור סרסור: זה חמש, זה יחידה חמישית שאין בה חיבור.
נאדר סרסור סרסור: אז אם נדרש שם, תפשו להם חיבור, אז זאת אומרת שהפסילה היתה פסילה מתוך הבית של באקה אל גרבייה, ולא בתוך.
נאדר סרסור סרסור: אדוני, אני יכול לתת לך.
ד"ר משה דקלו: למה אמרת באקה אל גרבייה?
נאדר סרסור סרסור: במקרה, ככה.
נאדר סרסור סרסור: יצא לי.
ד"ר משה דקלו: לא לא, תסביר.
אורי אורבך: יש פה דברים פנימיים מדי, אנחנו לא עד כדי כך.
נאדר סרסור סרסור: אז אדוני, מקרה שני, ואני, כאן אני אסיים, המקרה של הפיסיקה.
אלכס מילר: תבינו, אני עכשיו מתחיל פה להיכנס לדברים שהם.
נאדר סרסור סרסור: רק עוד דבר אחד, אדוני.
אלכס מילר: צעיר הייתי, עדיין לא זקנתי, אבל אתה רוצה להגיד לי, אתה רוצה להגיד לי שמשגיח שבא מכפר אחר נוקם בתלמידים שאצלך, בגלל איזה שהוא משהו בין הכפרים?
אלכס מילר: יכול להיות שדבר כזה קורה?
אלכס מילר: משרד החינוך, יש מצב כזה?
אורי אורבך: לא מאמין.
אורי אורבך: צריך להביא אנשים מהכפר עצמו.
אורי אורבך: אז לא ינקמו.
אלכס מילר: לא, אבל אתם מבינים?
נאדר סרסור סרסור: אורי, אתה לצערי הרב, אתה יושב ומשמיע דברים.
אורי אורבך: אל תנקר את עינינו.
נאדר סרסור סרסור: אני לא מנקר.
אלכס מילר: איך אתה אמור לדעת מאיזה כפר יגיע?
נאדר סרסור סרסור: אני מכיר אותו, אני לא מכיר את המשגיח?
נאדר סרסור סרסור: אני כראש עיר, לא נוכחתי בבית-הספר הזה בכלל.
אלכס מילר: OK, הלאה.
נאדר סרסור סרסור: מקרה אחרון, אדוני, המקרה של הבחורים בפיסיקה.
נאדר סרסור סרסור: כל הבחורים שנפסלו על-ידי המשגיח, אני הגדרתי אותם ברדיו – הטובים לטיס.
נאדר סרסור סרסור: הפיסיקאים, האלקטרוניקה, הכימיה, הפיסיקה, וכל הילדים שהכי טובים, בעיוורון הם יכולים לפתור את הבעיה, או הבחינה.
נאדר סרסור סרסור: שום דבר.
נאדר סרסור סרסור: אחד שמקבל במגן 100, בכל הבחינות הוא קיבל 100, מה הוא צריך להעתיק?
נאדר סרסור סרסור: כלום.
נאדר סרסור סרסור: אז אני אומר, אני אומר, אם הילד העתיק, אין לי שום בעיה, אם יש נקודתי, שאם העתיקו, אם יש נקודתי שהם העתיקו, אני יד ביד עם משרד החינוך, לפסול להם.
נאדר סרסור סרסור: אבל לפסול 300 מחברות, כתוצאה משנה שעברה, מקומם בתוך המחשבה שלכם שבית-הספר הזה הוא בית-ספר שמעתיק, לצערי הרב, אני לא בעסק הזה.
נאדר סרסור סרסור: יש 6,000 מחברות.
ד"ר משה דקלו: ב- 2007, היו 350 מחברות.
נאדר סרסור סרסור: אני לא הייתי שם.
נאדר סרסור סרסור: לא הייתי ראש עיר, הייתי באנגליה.
נאדר סרסור סרסור: לא ידעתי.
נאדר סרסור סרסור: אני רוצה להוסיף מילה אחת, אדוני היושב-ראש.
נאדר סרסור סרסור: בכפר קאסם נבחנו 6,000 מחברות.
נאדר סרסור סרסור: 300 זה חלק קטן ביותר.
נאדר סרסור סרסור: אני, מקומם אותי העניין שהילדים שנפסלו הם הילדים הכי טובים שיש לי.
נאדר סרסור סרסור: הילדים שאני הגדרתי אותם טובים לטיס.
נאדר סרסור סרסור: אני רוצה שמשרד החינוך ינבור, ימצה, ילך עד הסוף, ירד עד שורש העניין ואנחנו אתו ואנחנו רוצים לדעת למה המשגיח פסל 250 מחברות ללא ידיעת המנהל ולא לכתוב אפילו טופס אחד, לא לפי חוזר המנכ"ל, לא לפי חוק הצדק הטבעי, לא לפי שום דבר.
נאדר סרסור סרסור: זה מה שיש לי לומר, אדוני היושב-ראש.
מוחמד ברכה: קודם ההורים, אחר-כך אני.
בדיר מופיד: אני עו"ד בדיר, נציג ועד ההורים.
בדיר מופיד: יש לי בן שקיבל חשד.
בדיר מופיד: כעת אני החזרתי אותו מאנגליה, שהוא התחיל באוקספורד בחינת שפה, כניסה לאוניברסיטה, שזה אחד התנאים.
בדיר מופיד: התנאי השני זה תעודת בגרות.
בדיר מופיד: תעודת בגרות, אין לו, כי יש לי פה חשד באחד השאלונים.
בדיר מופיד: שאלון שהוא הלך לשפר אותו.
בדיר מופיד: אדוני היושב ראש, אני חושב שאדוני הבין את הבעיה, הבעיה היא בביקורת, לא בבית הספר ולא בתלמידים.
בדיר מופיד: אני בטוח ואני מוכן להתערב שמשרד החינוך והיושבים והאחראים על אגף הבחינות, לא יודעים את מי שולחים לבקר ולהשגיח בבית הספר.
בדיר מופיד: אני ראיתי משגיחות שהכרתי אותן אישית ואין להן את תעודת הבגרות שזה תנאי סף להיות משגיחה ובקר בבית-הספר.
בדיר מופיד: לא רק, אני מוכן גם להתערב שאף בקר, כולל האחראית, אני לא אנקוב בשמה, שלא חלילה נוציא מה שנקרא דיבתם רעה של האנשים, אני מוכן להתערב שלא מכירים את הוראות חוזר המנכ"ל.
בדיר מופיד: ואנחנו יושבים בבית המחוקקים, יוצאים מכאן חוקים של משרד החינוך, כרשות, משרד החינוך כמשרד ממשלתי חייב, חייב, אני לא אומר רשאי, חייב ליישם את החוקים, כולל בבית-הספר, שזה מוסד ששייך למדינת ישראל.
בדיר מופיד: חוזר המנכ"ל שיצא מתחת ידו של מנכ"ל משרד החינוך, מגיע ומגיעים גם עדכונים ותיקונים לאותו חוזר, לבתי-הספר.
בדיר מופיד: בית-הספר אפילו שולח לתלמידים, מחלק את העדכונים האלה.
בדיר מופיד: זאת אומרת, הילדים, התלמידים, הילדים שלנו, מכירים את הוראות טוהר הבחינות, מכירים שחייבים לשמור עליהם.
בדיר מופיד: מה קרה שם בבית-הספר, בכפר קאסם?
בדיר מופיד: מה שקרה בשנים הקודמות זה בעיית משרד החינוך, הוא לא למד את הלקחים ופה הוא ייתן את התשובה גם לוועדת החינוך וגם למדינת ישראל, לשר החינוך עצמו.
בדיר מופיד: הם לא עשו את העבודה שלהם.
בדיר מופיד: למה צריכה לחזור תופעה כזו, של, נקרא לזה פגיעה בטוהר הבחינות.
בדיר מופיד: אותם בקרים, אדוני, כפי שטען חברי, יושב ראש העיר, יש פה הדבר הכי פשוט, דו"ח על מהלך הבחינה, סעיף 3ד', כתוב – נבחנים שיתנהגו בניגוד להוראות ובסוגריים כתוב – ציין שם וצרף דו"ח חשד השגחה צהוב, הדו"ח הזה לבן, לא צהוב.
בדיר מופיד: אני מוכן שמשרד החינוך עם הנציגים שיושבים כאן, שיראו לנו איפה צורף דו"ח צהוב.
בדיר מופיד: הדו"ח משגיח.
בדיר מופיד: לא רק, איפה נרשם?
בדיר מופיד: יש פה אחד הדו"חות, שזה במקרה של הבן שלי, אני לא רשאי, יש פגיעה בפרטיות, לא יכול להסתכל על כל הדו"חות, ריק, לבן.
בדיר מופיד: אז תרשום, תרשום שהוא, אם אתה מכיר את העבירות המשמעת שנמצאות בסעיף 3, הקודם, תרשום איזה עבירת משמעת עבר הילד הזה.
בדיר מופיד: אם מצאת חומר העתקה, תצרף אותו.
בדיר מופיד: כך החוזר החדש מ- 99 והתיקון שלו מ- 2006 אומר.
בדיר מופיד: פה באים ואומרים שהיו העתקות, זה לפחות בתקשורת, המוניות.
בדיר מופיד: אנחנו עד רגע זה, כולל מנהל בית-הספר, כולל העירייה, אגף החינוך בעירייה, אין לנו העתקים של דו"חות חשב.
בדיר מופיד: אנחנו התחלנו להגיש עררים וערעורים על סמך טענה שהיה ואנחנו מגששים באפלה וטוענים שלא היתה העתקה, את כל זה טענו – לא היתה העתקה, הפגיעה היתה המונית, קולקטיבית, גורפת, לא צודקת, לא מידתית.
בדיר מופיד: כי מה נטען?
בדיר מופיד: זה כך הרי, אנחנו גם משפטנים יושבים שם, ואנחנו יודעים שפגעו בתלמידים.
בדיר מופיד: התלמידים הם הילדים שלנו, וזה העתיד שלהם.
בדיר מופיד: עכשיו, כל ילד שהשעו אותו לשלוש שנים, אז הוא לא ילך לבחינות.
בדיר מופיד: אני שואל את הבנות – מה תעשו עכשיו?
בדיר מופיד: יגידו עכשיו אנחנו נתחתן, כי זה המגזר הערבי.
בדיר מופיד: יבוא, יתחתנו הבנות והבחורים ילכו לשוק העבודה ואנחנו נוציא פועלים וזה מה שמדינת ישראל רוצה במגזר שלנו, להוציא פועלים, להוציא אנשים בשוק העבודה ולא להוציא אנשים משכילים.
אלכס מילר: אין שום קשר, סליחה.
בדיר מופיד: אדוני, יש קשר.
בדיר מופיד: אני אגיד לאדוני למה.
אלכס מילר: מי שעובר על החוק, אדוני, גם עם כל הרצון של המדינה שהוא יקבל השכלה ויקבל את מה שהוא צריך לקבל, זה שני דברים שונים.
אלכס מילר: אם אתה מעלה טענות שהן טענות כלפי משגיחים, כלפי כל מי שהיה אחראי, זה טענות לגיטימיות שאתה גם כהורה יכול להעלות אותן.
אלכס מילר: המערכת חייבת לבדוק אותן.
אלכס מילר: אבל אין שום קשר בין לחבר דברים.
אלכס מילר: כי אם בסופו של דבר כן מתברר שתלמיד כזה או אחר, עבר על החוק, קיבל ציון שלא כחוק, והבן שלך התאמץ ולמד והכל, וכן קיבל ציון שהוא לא ציון מי יודע מה גבוה, אז אותו זה שהעתיק, אותו זה שהעתיק, יתפוש את המקום של הבן שלך.
אלכס מילר: אז איפה ההיגיון?
אלכס מילר: אז מה המדינה רוצה, מי שתפש – תפש, ומי שעבר – עבר, מי שגנב – גנב?
אלכס מילר: אז אני אומר, לא צריך לחבר.
אלכס מילר: אני אומר דבר כזה – שקודם כל, קודם כל, הטענות הן טענות לגיטימיות שבאות מכל אחד ואחד.
אלכס מילר: הבדיקה צריכה להיות בדיקה לפי המנגנון שקיים.
אלכס מילר: אם יימצא דבר והיו פה חשדות, הביאו לכאן חשד לכל שהיה בעצם איזה שהוא אינטרס של משגיח כזה או אחר שבא מכפר כה וככה להכשיל בכוונה את המבחנים, אני לא יודע בשביל מה, בשביל מה, להוריד בכפר קאסם את רמת הזכאים לבגרות למול באקה אל גרבייה?
אלכס מילר: זה לא, או שמישהו בא ומכשיל תלמיד כזה או אחר, בגלל, בצורה לא מקצועית?
אלכס מילר: כל הטענות האלו, אפשר לבדוק אותן.
אלכס מילר: אם משרד החינוך, בשביל לפסול מבחן, דורש שיתקיימו כללים א', ב', ג', ד', הוא לא יכול לפסול אל המבחן אם לא התקיימו התנאים.
אלכס מילר: אם נפסל המבחן בגלל משהו שמישהו כתב, בלי לנמק את זה, אז משרד החינוך חייב לבדוק את זה.
אלכס מילר: אנחנו לא חיים במדינה שהיא פרוצה עד כדי כך, שכל אחד פה, איש בודד, שיכול לעשות מה שהוא רוצה.
אלכס מילר: יש כאן מערכת.
אלכס מילר: המערכת היא תחת פיקוח.
אלכס מילר: כמובן, יש לי בעיה ואני גם אגע בזה בסיכום.
אלכס מילר: יש לי בעיה מאוד רצינית ועכשיו אני אומר למשרד החינוך – לא יעלה על הדעת, גם של ראש העיר וגם שמנהל בית-ספר, מכירים אישית את המשגיחים.
אורי אורבך: אנחנו בישראל.
אלכס מילר: אתם, אסור שאתם תכניסו אנשים לתוך שטח של בית-הספר, שמישהו מכיר אותם בכלל.
אורי אורבך: תגיד תודה שזה לא הוא בעצמו.
אלכס מילר: שיש פרטים אישיים.
אלכס מילר: הם צריכים להיכנס כאנשים שאסור בכלל, בכל דרך, כזו או אחרת, להגיע לאנשים האלו.
אלכס מילר: תבינו שההשפעה שיכולה להיות עליכם, אין לכם שליטה, לטוב ולרע, לטוב ולרע.
אלכס מילר: הוא גם יכול לבוא ולהגיד לאותו בן-אדם – דיר בלקום, אם אתה בכלל עושה משהו קטן, שחס וחלילה לא יעשו לו משהו, הוא גם יכול לעשות את זה הפוך.
אלכס מילר: אסור, איך הגענו למצב הזה?
אלכס מילר: איך הגענו למצב הזה?
אלכס מילר: סיימת, אדוני?
בדיר מופיד: לא,לא סיימתי.
בדיר מופיד: אני לא, חלילה, לא בא לנאום ולא בא, אני מדבר על, שוב, אני לא, אדוני חייב להקשיב לנו, כי פה, זה הדם של בנינו.
אלכס מילר: אני מקשיב.
בדיר מופיד: לא, כי גם קטעת אותי וזה בסדר.
בדיר מופיד: אבל אדוני אולי החטיא את המטרה.
בדיר מופיד: אדוני אולי החטיא את המטרה.
בדיר מופיד: אדוני קודם אמר הבן שלי, הבן שלי, אולי מישהו אחר יתפוש את המקום שלו, בגלל שהוא העתיק.
בדיר מופיד: אבל אני אומר לך גם הפוך.
בדיר מופיד: הבן שלי לא יצא "מוענש" במירכאות ולא במירכאות, בגלל שמישהו אחר העתיק.