GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודית גידלי: זאת אומרת, אם זה באמצע העונה, אז זה עונה וחצי.
רונית תירוש: בעונה וחצי הוא עוד משחק.
משה אביבי: בוודאי, כי הוא לא בהסגר אז הוא משחק.
מירב ישראלי: בעצם ההודעה היא בפגרה.
משה אביבי: יש לי עוד הערה אחת בקשר לסעיף הזה, זה אמנם מסתמך על מצב קיים שלנו, אבל שנשמח גם על התקנונים הבינלאומיים שלנו לגבי הנושא של ספורטאי, אני רוצה לתת דוגמאות למשל, זה היה פה גם בדיון בוועדה לפני הרבה שנים שבעקבותיה יש לנו מוסד למעמד שחקן בהתאחדות לכדורגל, שחברי המוסד הם בין השאר מינוי של מינהל הספורט, וועדת החינוך של הכנסת, ויש מוסד כזה שפועל בתחומנו.
משה אביבי: ולמה אני אומר את זה?
משה אביבי: אצלנו היום לגבי ספורטאים מקצוענים, חובבים אנחנו בעקבות התיקון הזה אני חושב שנצליח הפעם להתגבר על הבעיה, ונעשה מעבר יחסית חופשי בין הקבוצות, אין סיבה שהם יהיו קשורים.
משה אביבי: לגבי ספורטאים מקצוענים, ספורטאי שהגיע לגיל 24 יכול להשתחרר ללא כל תנאי מהקבוצה שלנו, הרבה מתחת לגיל שקבע החוק לעניין הסגרים של גיל 24.
משה אביבי: אבל יש למשל איזשהו חריג ואנחנו לוקחים את זה גם מתקנונים בינלאומיים לגבי איך מחשבים.
משה אביבי: נאמר שספורטאי שמרבית שנותיו, כלומר, מישהו שהגיע ובגיל 10 לאגודה, ובגיל 23 רוצה לעזוב, אחרי שהקבוצה גם השקיעה בו כל השנים האלה את מה שהיא השקיעה, אנחנו אומרים אז את מה שחברת הכנסת תירוש אמרה, שלגבי הנושא של ההתחשבות במספר השנים שהושקעו לצורך אימונו וגידולו, אנחנו אומרים - עזבת עכשיו פעם ראשונה את הקבוצה שלך בגיל 23, ישנה איזושהי טבלה, שהיא בהתאם לרמות של מדינות, ויש לנו מוסד למעמד שחקן, ואומר – עזבת בגיל 23, אתה כדי להשתחרר מהקבוצה או אפילו בגיל 24 תצטרך לשלם, או הקבוצה שלוקחת אותך תצטרך לשלם לזו שמעבירה עבור - - -
אלכס מילר: אתה מדבר על הטווח של בין 23-24.
משה אביבי: לא, נתתי כדוגמה 23.
משה אביבי: נניח שהוא הגיע לגיל 24.5 והוא רוצה לעזוב פעם ראשונה את הקבוצה, אחרי שהוא היה שם כל השנים.
משה אביבי: אומר התקנון, אתה רוצה לעזוב עכשיו, במרבית שנותיך היית באגודה הזאת, לוקחים נוסחה מסוימת, היית איקס שנים והקבוצה הקולטת משלמת לקבוצה הזאת כהחזר לעניין הזה – על פי הנוסח המוצע כרגע כל העניין הזה - - -
מירב ישראלי: לא, אני לא חושבת.
מירב ישראלי: אני חושבת שכאן אתה קובע מתי זה ללא תשלום או גמול, מה שלא תקבע פה זה יהיה עם תשלום או גמול.
משה אביבי: לא, אם נאמר למשל שהאגודה או ההתאחדות יקבעו גיל.
משה אביבי: אז אם קבעתי גיל 24, אז בגיל 24 ויום הוא הולך בכל תנאי.
מירב ישראלי: אבל שוב, אני חושבת שברגע שאתה מעביר את תוך ההתחשבות במספר השנים – שוב אני אומרת זה כאילו - - -
משה אביבי: אתם העברתם את זה כאילו לעניין של ההסגרים, זה לא כל כך שייך.
מירב ישראלי: לא, אם אני מבינה נכון, רונית, הכוונה היא כך, שאתם תקבעו גיל שאחריו גם בהתחשב בתנאים האלה, אז.
רונית תירוש: עשינו הבחנה של מאות צעירים באמצע והזקנים לצורך העניין, הקשישים.
רונית תירוש: אני רוצה שתקבעו גיל, אני לא יכולה לקבוע אותו גורף, כי כל ענף זה משהו אחר.
משה אביבי: נתתי דוגמה, אנחנו קבענו גיל 24.
רונית תירוש: בסדר, אז מאחריו 24 ויום הוא יעבור בלי תשלום, נקבע 30.
משה אביבי: אני לא רוצה להקשות על הספורטאי.
מירב ישראלי: אני לא הבנתי כך.
רונית תירוש: אני רוצה לאפשר גמישות, אני לא רוצה לחייב אותו בתשלום.
משה אביבי: אני לא רוצה לקבוע גיל 30 כי זה לא פר.
משה אביבי: אני רוצה לקבוע גיל שעדיין יש לו 6-7 שנים, אני מדבר על כדורגל לשחק.
משה אביבי: מכבי חיפה רוצה שחקן בגיל 24 ממכבי תל אביב.
רונית תירוש: אתה רוצה שנבטל את האופציה של בלי תשלום?
משה אביבי: אני חשבתי על משהו כזה.
משה אביבי: "בסעיף (ה) בתקנונים ייקבע גיל אשר לאחריו זכאי הספורטאי לעבור לאגודה אחרת.
משה אביבי: גיל המעבר ותנאיו ייקבעו תוך התחשבות במספר השנים ששיחק באגודה ממנה הוא מבקש לעבור ובהשקעה שהושקעה בה כספורטאי לצורך רישומו".
מירב ישראלי: אני הבנתי שזאת הכוונה.
משה אביבי: אם זו הכוונה שגם אני חשבתי, אז אני חושב שכך זה צריך להיות.
מירב ישראלי: עדיין בלי קשר, ה"תוך התחשבות" ברור שהגיל הוא לא יכול להיות קשיח, כי אז מה המשמעות של התחשבות במספר השנים?
מירב ישראלי: אין לזה הגיון.
משה אביבי: לכן אני פירשתי את זה.
מירב ישראלי: רונית, הכוונה היא גם מי שהגיע לגיל 24 – שיקבעו רמות גילאים, אבל גם שתהיה התחשבות.
אלכס מילר: יש לי הצעה.
אלכס מילר: ההצעה שלי היא כזאת, כרגע בויכוח, כי חברת הכנסת רונית תירוש מתעקשת על קביעת גיל, אתם מבחינתכם זה יכול להיות בעיה.
אלכס מילר: אני אשוחח עם חברת הכנסת רונית תירוש, אני אנסה לשכנע אותה בעניין הזה של מה שאתם רוצים, ואתם תשכנעו את כל האיגודים לתמוך בסיפור של הגיל בין 15 ל-17.
אלכס מילר: אני מאמין שאנחנו נגיע להסכמות.
משה אביבי: בסדר.
משה אביבי: אם חברת הכנסת רונית תירוש תהיה מוכנה אני גם אנסה לשכנע.
מירב ישראלי: אז בעצם כאילו לא יהיה גיל.
משה אביבי: תהיה הוראה שמחייבת את האיגוד לקבוע גיל.
אלכס מילר: אנחנו הולכים בסעיף שלי ובסעיף שלכם לקריאה ראשונה.
אלכס מילר: אם תהיה התנגדות דרך איגודים דרך משרד הספורט בנושא של הפיקים בין 15 ל-17 אנחנו נחזור למקור, כי המקור קיבל תמיכה של משרד הספורט.
מירב ישראלי: אני מבינה שזה קביעת גיל בכפוף לתנאים.
רונית תירוש: כדי להבין את משה, אני הבנתי את הרצון שלך להגמיש את זה ולאפשר את החופש לכל איגוד.
רונית תירוש: אבל מה יקרה אז?
רונית תירוש: ברגע שתקבע גיל, אז זה יהיה ללא תשלום ממנו והלאה?
משה אביבי: אני משקף מצב קיים, אני אומר למשל 24 זה הגיל שאת התכוונת, לצורך העניין, שאצלי באיגוד בהתעמלות יקבעו נניח 12, 16, איך שזה הולך.
רונית תירוש: אני אמרתי שאחרי גיל 24 הוא יכול ללכת ללא תשלום.
רונית תירוש: מה אתה אומר?
משה אביבי: אני אומר שאני קובע גיל, או שנאמר כך, שגיל המעבר ותנאיו ייקבעו בהתחשב באותם דברים שאמרת, שההשקעה שהושקעה בו כספורטאי לצורך קידומו ואימונו.
משה אביבי: כלומר, הוא הגיע לגיל 24 והוא רוצה לעבור.
משה אביבי: אצלנו למשל, אם מסתבר שהוא כבר 12 שנה רצוף באגודה הזאת, והוא רוצה היום לעבור לאגודה אחרת, אז ישנה טבלה שאומרים על כל שנה שהיית זה איקס מסויים כפול מספר השנים - זה עובד הדדי בין הקבוצות, תבינו, הרי שחקן לא הולך לשחק, הוא עובר לאגודה אחרת, האגודה אחרת אומרת יש מוסד למעמד שחקן שאם יש מחלוקת הולכים אליו.
רונית תירוש: אותו גיל 24 שהוא לא שיחק אצלך כל החיים, אז אתה משחרר אותו - - -
משה אביבי: אם הוא הגיע אליי למשל בגיל 21.
רונית תירוש: אז אתה משחרר אותו בלי תשלום?
משה אביבי: גיל 24 ללא שום תנאי, אבל אם הוא התחיל אצלי במחלקת הנוער בהתחלה - - -
אלכס מילר: בסדר, אבל צריכה להיות הטבלה הזאת לא רק בהתאחדות הכדורגל.
אלכס מילר: אם אנחנו מוסיפים את הסעיף שלך, אנחנו צריכים להסדיר בחוק שבכל הענפים תהיה טבלת מעבר.
אביבית ברקאי-אהרונוף: זה לא מתייחס לקטינים.
יעקב פרידברג: יש ענפים שההגיון הזה יכול להיות - - -
אלכס מילר: - - - למישהו מעל 6-7 שנים בתוך האיגוד.
מירב ישראלי: אבל התקנון משאיר את הגמישות, גם איזה גיל וגם איזה נתאים, זה משאיר את הגמישות, כך אני מבינה.
אלכס מילר: שתהיה הבהרה, שחייבת להיות טבלה בכל הענפים.
מירב ישראלי: זה חל על כל הענפים.
משה אביבי: שיהיו אמות מידה.
מירב ישראלי: ברגע שהחוק הזה ייכנס לתוקף, כל הענפים יצטרכו לקבוע את זה.
חיים רמון: יכול להיות שהגיל הזה בכלל לא רלבנטי.
אלכס מילר: אנחנו לא קובעים פה גיל.
אלכס מילר: כל איגוד יקבע גיל מה רלבנטי אצלו באיגוד.
אלכס מילר: אם הוא יודע שרוב החבר'ה שלו מגיל 23 כבר הופכים להיות רלבנטיים, ומקסימום יש לו אולי 3-4 אנשים בכל האיגוד שהוא בעצם מחזיק אותם, אז כמובן שעליהם יש לו מלחמה, עליהם הוא יפעיל, כל השאר מה איכפת לו.
מירב ישראלי: סעיף אחרון משרד הספורט כאמור התנגד לו.
מירב ישראלי: נאמר פה שבכל זאת רוצים להכניס את העניין.
מירב ישראלי: במכתב שכתבתם זה נושא של הגנת סמלים בחוק.
אלכס מילר: מה שקורה כאן - אתם רוצים להרחיב, הם רוצים להוריד.
מירב ישראלי: מהמכתב של משרד הספורט, יכול להיות שאתה צודק.
משה אביבי: אני חושב יש אי הבנה.
משה אביבי: ביקשנו במקור שיהיה לא רק הגנה על סמלים אלא גם הגנה על שמות, זאת אומרת, למכבי תל אביב תהיה זכות על השם שלה, שלנו זה נראה דבר מאוד טבעי.
משה אביבי: באה מועצת ההימורים ואמרה רגע, אם יש לה זכות אני לא אוכל להמר על השמות האלה.
משה אביבי: אמרנו תהמרו, רק שלמו בשביל זה כסף.
משה אביבי: הייתה פגישה, והבנתי שלצערנו הרב לא קיבלו את עמדתנו והורידו את זה, זה לעניין ההימורים.
משה אביבי: להבדיל מזה קיים היום בחוק נושא סמלים.
משה אביבי: יש סמל ההתאחדות לכדורגל, יש סמל לאיגוד הכדורסל, יש סמל גם על מועצת ההימורים שכל אחד מגן על הסמל שלו.
אלכס מילר: ואתם מדברים על הסמלים.
משה אביבי: רק על הסמלים, ואני אומר אין סיבה שזה יהיה רק בקבוצות, שיהיה גם באיגודים ובהתאחדויות.
מירב כהן: אני מבינה את ההבדל עכשיו, מה שאני מוצאת שבאמת לא הצלחתם להגיע להסכמה יחד עם עורך דין יאיר שילה, זה מה שאני מעודכנת, אני לא יכולה להתייחס לשאר הדברים כי אנחנו מתנגדים כאילו למה שדובר אז.
רונית תירוש: הבוקר היה הסמל של "קישקשתא" לאולימפיאדה.
משה אביבי: יותר מזה, הייתה פרסומת שרצה בטלוויזיה של קפה.
אלכס מילר: תבינו מה קורה, כשמנצלים פה סמלים של אגודות לכל מיני - - -
יעקב פרידברג: השאלה אם זה לא מוגן.
חיים רמון: כבוד היושב ראש, סימני המסחר שחלק גדול מהאגודות מכבי רשומות אצל רשם סימני המסחר.
חיים רמון: נקודה.
חיים רמון: פה יש איזה בלבול שדיברו על סימני ההתאחדויות והאיגודים ועל זה אני לא מדבר.
מירב ישראלי: אולי לא צריך את זה.
יעקב פרידברג: לזה אני מתכוון, אדוני.
יעקב פרידברג: מאוד יכול להיות שזה כבר קיים.
חיים רמון: אני רוצה להמשיך.
חיים רמון: אם היום הגיע למכס חבילה מסין, סתם אני אומר, שבה יש פלאפון שכתוב עליו מכבי תל אביב, המכס עוצר ובא אליי להגיד לי, אתה מאפשר?
חיים רמון: זה היה מסודר או זה לא היה מסודר?
מירב ישראלי: זה הסימן מסחר.
מירב ישראלי: זה בעצם מוסדר מכוח הדינים הכלליים.
משה אביבי: החוק מסדיר לגבי קבוצות, הוא לא מסדיר לגבי התאחדויות.
אלכס מילר: אני מציע דבר כזה, אנחנו נוריד את זה, נכניס את זה לדברי הסבר.
אלכס מילר: אתם לקריאה שנייה ושלישית תביאו לי הבהרה.
אלכס מילר: יש מספר דברים שנכנסים לדברי הסבר.
אלכס מילר: הרחבת גיל 18 עם כמובן הסדר כפוף מיוחד בין גיל 17 ל-18.
אלכס מילר: נכנסנו לדברי הסבר הבקשה שלי על היחידה המיוחדת ברשם העמותות.
אלכס מילר: דיברתי עם משרד הספורט, ודיברתי גם עם השרה.
אלכס מילר: יש לנו בעיות מאוד קשות בתוך העמותות שהן בעלות על האיגודים כאלה ואחרים.
אלכס מילר: הפניות הן בסופו של דבר לרשם העמותות.
אלכס מילר: ורשם העמותות, אני לא בטוח שהאנשים שנמצאים שם מבינים בכלל על מה מדובר, מבינים את הסוגיות.
אלכס מילר: אני חושב שגם בעניין הזה ברשם העמותות צריך להיות אגף שהוא אגף מקצועי לנושא של ספורט.
מירב ישראלי: אגיד לך מה הבעיה.
מירב ישראלי: זה נושא שחורג קצת מכל מה שנעשה פה.
מירב ישראלי: ויכול להיות שגם אם נפרסם - - -
אלכס מילר: יש פה בוררות.
מירב ישראלי: הבוררות זה פנימי והעמותות זה חיצוני.
מירב ישראלי: זה גם נוגע לחוק העמותות.
מירב ישראלי: אם אתה רוצה לדון בזה, אני חושבת שצריך לדון בזה עכשיו ולהכניס את זה עכשיו, כי אחרת כן יכול להיטען נושא חדש.
אלכס מילר: זה נושא מאוד חשוב שיכול לפתור המון בעיות.
מירב ישראלי: אם נכניס את זה רק בקריאה שנייה ושלישית יכולה להיות בעייה.
יעקב פרידברג: אני יכול להציע הצעה, אפשר לארגן פגישה של אדוני עם מי שתרצה, עם מנהל רשם העמותות ולהעלות את הנושא הזה ולבחון את העניין.
אלכס מילר: אני לא מאמין שאם אנחנו נגיע להסכמות בנושא הזה יהיה לי פה מישהו - - -
מירב ישראלי: זאת בעייה תקנונית כי אנחנו לא מפרסמים את זה בכחול, זה לא מתפרסם לציבור.
אלכס מילר: לא, אולי בקריאה השנייה והשלישית אני יכול, אם זה לא חוק ממשלתי.
מירב ישראלי: אבל אם זה היה חוק ממשלתי?
מירב ישראלי: אז היה מתפרסם בקריאה ראשונה.
מירב ישראלי: אז היה אפשר לטעון שזה נושא חדש.
אלכס מילר: אם אנחנו נגיע להסכמות ובקריאה שנייה ובקריאה שלישית מישהו יטען לנושא חדש אני יודע להתמודד עם זה.
אלכס מילר: אני קודם כל לא רוצה לתקוע את החוק של רונית תירוש, ומצד שני, אני חושב שזה דבר שהוא לתועלת של כל המערכות, שסוף סוף מתחילים להתייחס לדברים ברצינות.
יעקב פרידברג: אין כאן לא את האדם שיכול - - -
אלכס מילר: הכוונה היא שברשם העמותות תהיה יחידה שהיא יחידה פנימית נפרדת שמטפלת בכל הנושא שקשור לעניין.
מירב ישראלי: השאלה אם צריך חוק בשביל זה.
מירב ישראלי: לדעתי זה כללי.
מירב ישראלי: הבעיה שאגפים מינהליים בתוך זה, זה בדרך כלל לא משהו שאנחנו קובעים בחוק.
מירב ישראלי: לכן גם רשם העמותות לא - - -
אלכס מילר: אז בגלל זה אני אומר כעיקרון שאני רוצה אגף מיוחד ברשם העמותות לנושא של הספורט, אם יבואו וישכנעו אותי שזה קיים, זה לא יהיה.
אלכס מילר: נקיים דיון מיוחד של ישיבה אחת או שתיים, שלוש על הנושא הזה, זה דבר שהוא חשוב מבחינתי שיהיה חלק מהעניין.
מירב כהן: אדוני היושב ראש, אני רוצה להעיר לפרוטוקול, שעידכנו אותי מהמשרד שהפניות של המועצה לשלום הילד כן הגיעו ושהם עומדים איתם בדין ודברים, אז חשוב לציין את זה.
אלכס מילר: מערכת פניות הציבור במשרד הספורט עובדת מעולה, אנחנו מברכים אתכם על כך...
מירב כהן: זה לא עלה פה במפורש מהסיבה שחשוב לי להעיר, כי הנושא של 15-17 נפתח פה מחוץ לדיון.
אלכס מילר: לא, זה לא קשור אליהם.
אלכס מילר: תאמיני לי, שאני כבר מזמן מכיר את העניין הזה.
אלכס מילר: זה שד"ר קדמן דיבר איתי לפני כמה ימים, אנחנו בדקנו, הכל בסדר, פשוט סינכרנו את זה.
אלכס מילר: אבל זה טוב שאתם מטפלים בפניות, זה טוב שדווקא לנו היה היום הזדמנות לבוא ולעשות תיקון בלי לעבור את כל הסאגות המסובכות האלה של קריאות טרומיות וכו'.
אלכס מילר: אני מאמין שאיגודים יילכו להסדר בסופו של דבר בעניין הזה, כמו שאנחנו נלך להסדר בעניין שחשוב להם, אני בטוח שגם בקריאה השנייה והשלישית יעלו עוד סוגיות נוספות ברגע שיתחילו לתפוס תאוצה.
אלכס מילר: רבותיי, עם כל התיקונים, עם כל מה שהכנסנו, עם כל השינויים - אני מעלה את הצעת החוק להצבעה לקריאה ראשונה.
אלכס מילר: מי בעד – רוב.
אלכס מילר: החוק אושר פה אחד.
אלכס מילר: אנחנו בתאריך 9 בינואר 2012, י"ד בטבת תשע"ב, הנושא – הצעה לסדר היום, דיון מהיר, נזיפה של משרד החינוך למנהל בית ספר ערערה שלקח את תלמידיו למצעד זכויות האדם של חבר הכנסת ברכה.
אלכס מילר: לחצי משרד החינוך על בית ספר ערערה עקב השתתפות תלמידים במצעד זכויות אדם של חברת הכנסת זועבי, השתתפות בית ספר ערערה במצעד זכויות האדם של חבר הכנסת דנון ונזיפה של משרד החינוך למנהל בית הספר ערערה שלקח את תלמידיו למצעד זכויות האדם של חבר הכנסת מג'אדלה.
אלכס מילר: פרוטוקול מספר 531.
אלכס מילר: רבותי, אנחנו נפתח.
אלכס מילר: אז אנחנו נעשה את זה מצד שמאל.
דני דנון: אולי אדוני הצעה לסדר שנשמע את משרד החינוך קודם, לפני שנשמע את חברי הכנסת.
מוחמד ברכה: לפי סדר המציעים.
אלכס מילר: לא, צריך להציג את זה בהתאם לתקנון.
אלכס מילר: אין בעיה, בבקשה, אז חבר הכנסת ברכה, אחריו זועבי וגאלב.
מוחמד ברכה: אדוני יושב הראש, רבותי חברי הכנסת, אורחים נכבדים.
מוחמד ברכה: ההצעה לדיון מהיר בוועדת החינוך והתרבות של הכנסת באה בעקבות הידיעה שהתפרסמה נדמה לי בעיתון "הארץ" בהתחלה אודות שימוע ונזיפה שנערכה למנהל בית ספר תיכון בערערה, לאחר ההשתתפות של תלמידי בית הספר במצעד לזכויות אדם.
מוחמד ברכה: הדברים הם בבחינת כרוניקה של תאריכים, ב-10 בדצמבר התקיים המצעד לזכויות האדם בתל אביב וזה לא היה יום לימודים בבית הספר והייתה יוזמה מקומית של בית הספר, של התלמידים בעיקר, אבל שזכתה, אני מניח וככה צריך להיות, לעידוד של מורים ומחנכים להשתתף במצעד.
מוחמד ברכה: ואכן השתתפו על חשבון זמנם הפרטי ולא על חשבון הלימודים, על אף שהייתי רואה את זה בחיוב רב, אם במהלך הלימודים הפורמאליים היו משלבים גם מעורבות כזו.
מוחמד ברכה: וב-13 בדצמבר, אדוני יושב הראש, התקבל מכתב ממשרד החינוך אצל מנהל בית הספר, שבו הוא נקרא לשימוע בעקבות ההשתתפות הזו.
מוחמד ברכה: אני חושב שהדבר הזה הוא בלתי תקין לחלוטין.
מוחמד ברכה: משרד החינוך שוקד ודואג, לפחות בדיבורים, על כך שיש מקום לייצר מעורבות חברתית אצל התלמידים וכשהדברים נעשים, אז זה מחייב שימועים ונזיפות.
מוחמד ברכה: זה דבר לדעתי שאין לו שום מקום במערכת, ההיפך.
מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום לעודד תלמידים למעורבות, במיוחד על בסיס של תפיסה וערכים אוניברסאליים, שזה זכויות אדם וזה לא יכול להיות סקטוריאלי ולא יכול להיות כיתתי ולא יכול להיות מצומצם.
מוחמד ברכה: זה הדבר הכי נשגב שאפשר להתחבר אליו ושיכולים להתחבר אליו תלמידים בשלב של עיצוב זהותם ואישיותם.
מוחמד ברכה: ולכן אני פשוט רואה בתמיהה רבה את עצם הזמנת, את עצם השימוע והנזיפה ולהיפך, אני חושב שיש מקום לברך את בית הספר, את מנהלו, את מוריו, את תלמידיו על היוזמה, ואני מבקש, לאחר שנשמע כמובן את ההסברים של משרד החינוך, אם אכן הדבר נעשה כפי שזה פורסם ---
דני דנון: אולי ניתן בונוס לבית הספר.
דני דנון: אפשר לתת לו בונוס.
מוחמד ברכה: לא, לא, אתה לא מקשיב, אני אומר מעבר לזה.
מוחמד ברכה: ואם יתברר שהדברים הם נכונים וכמובן אחרי שנשמע את משרד החינוך, אני חושב שמשרד החינוך צריך לפרסם התנצלות לתלמידים ולבית הספר ולמנהל ולמורים, ולהיפך – לציין לשבח את בית הספר על היוזמה.
מוחמד ברכה: מי שמפריעים לו זכויות אדם והשתתפות במצעד של זכויות אדם, משהו לקוי בסולם הערכים שלו, משהו לקוי בשיקוליו, משהו לקוי בהתנהלותו.
מוחמד ברכה: אני יכול לצפות לדבר כזה מאנשים עם אג'נדה פוליטית.
מוחמד ברכה: חברי כנסת למשל זה שיושב לשמאלי.
מוחמד ברכה: אבל אני לא יכול להבין שהדבר הזה יכול להיכנס לשיקולים של משרד החינוך בשום פנים ואופן.
מוחמד ברכה: ועל כן אני חושב שוועדת החינוך צריכה לעמוד על העניין, כמובן אחרי שנשמע את ההסברים ואת העמדה של משרד החינוך.
מוחמד ברכה: אבל שני מרכיבים אני מבקש - לעודד ולברך את בית הספר ושיתנצלו, אם אכן הדברים קרו כפי שפורסם.
חנין זועבי: אני גם מברכת את הנוכחים.
חנין זועבי: אני חושבת קודם כל לפרטים, שני פרטים למקרה הזה ואחר כך לתופעה, מה עומד מאחורי המקרה הזה.
חנין זועבי: העסיקו את בית הספר למשך שבועיים-שלושה שבועות בבירורים, גם אם בירורים טלפונים.
חנין זועבי: פתאום, אחרי הפרסום ב"הארץ" – אני חושבת הבירורים הופסקו, מסע הטלפונים לבית הספר הופסק.
חנין זועבי: קודם כל התקשרו לבית הספר, כנראה למישהו, מישהו לא היה מרוצה מהתשובה, מהמענה של בית הספר, אז הם המשיכו בבירורים עד לפרסום ב"הארץ".
חנין זועבי: קודם כל אני גם מצטרפת, מברכת ומעודדת את המנהל ואת כל בתי הספר, לא רק להשתתף בהפגנות למען זכויות אדם, אלא כי אנחנו חושבים ומאמינים שהערכים הם הבסיס לחינוך.
חנין זועבי: אין חינוך בלי חינוך לערכים.
דני דנון: אולי אפשר לעשות גם ...
דני דנון: בשביל התלמידים ...
חנין זועבי: אין חינוך בלי חינוך לשוויון.
חנין זועבי: אין חינוך בלי חינוך לחירות, לשוויון ולדמוקרטיה.
חנין זועבי: יש אנשים שלא מאמינים בערכים, הם גם כן יושבים סביב לשולחן הזה.
חנין זועבי: מסביב לשולחן הזה אכן יש חברי כנסת שלא מאמינים בשוויון.
חנין זועבי: יש חברי כנסת שלא מאמינים בערכים.
חנין זועבי: אנחנו כן מאמינים בערכים, בבסיסם הערך של שוויון וחירות, וזה הבסיס של התהליך החינוכי בבתי הספר.
חנין זועבי: אבל מה עומד מאחורי המסע הזה, האם זה מקרה חריג או האם זו מדיניות?
חנין זועבי: זו השאלה שאנחנו צריכים גם כן לשאול.
חנין זועבי: האם מישהו מעוניין במסע של הפחדה למנהלי בתי הספר הערביים.
חנין זועבי: האם מישהו במשרד החינוך מעוניין במסע של הסתה נגד המנהלים ונגד המורים.
חנין זועבי: האם המטרות של החינוך הערבי עצמן מתקיימות.
חנין זועבי: למשל להכיר את השפה, התרבות, ההיסטוריה של הערבים – האם זה מתקיים בתוך בתי הספר?
חנין זועבי: או האם יש מי שגם כן עוקב אחרי הפעילות בתוך בתי הספר, מה מלמד המנהל, מה מלמדים המורים.
חנין זועבי: האם אפשר, האם כן ללמד, ואני פה לא רק מדברת על המקרה הזה, אבל אני גם כן רוצה להרחיב.
חנין זועבי: ואנחנו צריכים דווקא לעשות שימוע למשרד החינוך.
חנין זועבי: שתי קבוצות של מורים יהודיים, ששלחו מכתבים למשרד החינוך על אווירה גזענית בתוך בתי ספר היהודים, שגם בתי הספר הם הרי חלק מהחברה עצמה.
חנין זועבי: החברה בישראל הולכת לצד הימני של המפה הפוליטית.
חנין זועבי: הממדים, ערכים של גזענות, של אי השוויון הם ערכים שעכשיו הם בבסיס, במרכז התרבות הפוליטית בחברה ומשרד החינוך צריך גם כן לקחת חלק בתרבות הפוליטית שנמצאת מחוץ לבתי הספר.
חנין זועבי: במקום שמשרד החינוך ---
דני דנון: ואת ....
חנין זועבי: אני עכשיו מציגה, אני לא מעוניינת בדו שיח איתך.
חנין זועבי: אני לא מעוניינת.
חנין זועבי: אני מבקש מיושב ראש הוועדה שישתיק אותך גם.
אלכס מילר: חבר הכנסת דנון, אתה מדבר אחריה.
אלכס מילר: אנא לשמור ברשותך על תרבות הדיון.
חנין זועבי: תדבר מה שאתה רוצה.
חנין זועבי: לא מעניין אותי מה שאתה אומר, אני גם לא רוצה לענות לך.
אלכס מילר: חבר הכנסת דנון, בבקשה.
חנין זועבי: אני חושבת לא רק לדון במקרה הזה.
חנין זועבי: אני חושבת שיש מקום, גם אם לא בדיון הזה, ונכון, אולי הדיון הזה אנחנו נתמקד בשימוע ובבירורים המיותרים שנעשו לבית הספר, ומה הרושם?
חנין זועבי: הרושם שבתי הספר, מה הרושם שלוקחים אותו הסטודנטים?
חנין זועבי: התלמידים?
חנין זועבי: המנהלים?
חנין זועבי: המורים?
חנין זועבי: שיותר טוב וזה יותר בטוח לא להשתתף בהפגנות ולא לעשות כלום.
חנין זועבי: יותר טוב להיצמד לפיזיקה ולנושאים הפורמאליים ולשכוח גם כן מהערכים, לשכוח ---
דני דנון: בלי הפוליטיקה, בלי ההסתה, נכון.
חנין זועבי: לא, פוליטיקה זה לא ערכים.
חנין זועבי: אנחנו מדברים על ערכים.
חנין זועבי: מי שחושב ששוויון וזכויות אדם זה חלק מהפוליטיקה ולכן אנחנו נוציא את זה מבית הספר, אני חושב שהוא לא מבין כלום בחינוך, ולא ממטרת החינוך עצמו.
חנין זועבי: אין, אנחנו בונים בני אדם.
חנין זועבי: אנחנו בונים אזרח, אזרח אקטיבי.
חנין זועבי: ואני לא חושבת, מה שמפחיד אותך גם חבר הכנסת דנון, לא עצם שהסטודנטים, שתלמידים ערבים משתתפים בהפגנות, אלא שאנחנו פה בונים אולי אזרחים שהם לא מפחדים.
חנין זועבי: ההפגנה הזאת לא משנה ערכים של בני אדם.
חנין זועבי: ערכים יש לנו.
חנין זועבי: אנחנו לא בעצם השתתפותנו בהפגנה אז אנחנו נדע שיש הרס, יש הרס של אדמות ---
דני דנון: לא מפחדים לא ממך ולא מההסתה הזאת.
חנין זועבי: יש הפקעה של אדמות, יש הרס של בתים.
אלכס מילר: טוב, מה קשור עכשיו?
אלכס מילר: חברת הכנסת זועבי.
חנין זועבי: לא, את הערכים האלה אנחנו יודעים, בני אדם לא משנים ערכים על ידי כך שהם משתתפים בהפגנות, אבל אנחנו בונים את האישיות של התלמידים וכנראה מישהו במשרד החינוך, ומחוץ למשרד החינוך לא אוהב את החינוך הזה, החינוך לאישיות חזקה ולנוקשות ולעמידה על הזכויות שלנו.
חנין זועבי: לכן אני חושבת שיש מקום לדיון רחב על המדיניות הזאת של הסתה, של הפחדה למנהלים.
חנין זועבי: פה אנחנו דנים במקרה הזה.
חנין זועבי: יש אלפי מקרים שמורים ערבים נקראים לשימוע על מה הם מלמדים, איזה סופרים פלסטינים הם מלמדים ---
דני דנון: על ההסתה שלהם.
דני דנון: על חבירה לארגוני טרור, על זה חוקרים אותם.
חנין זועבי: לא על הסתה.
חנין זועבי: תשמע, אתה יכול לדבר על הסתה, כן, אתה יכול.
חנין זועבי: אני יכולה לדבר על זכויות, אני מדברת על הנושאים האלה.
חנין זועבי: אני חושבת שצריכים קודם ---
מוחמד ברכה: איזו רמה זאת?
מוחמד ברכה: למה אתה לא מוציא אותו?
חנין זועבי: אני חושבת שצריכים קודם כל להתנצל ---
אלכס מילר: מה הוא עושה?
דני דנון: תעשה לי שימוע אולי גם.
גאלב מג'אדלה: אם אתה לא מוציא אותו אני אוציא אותו.
דני דנון: אם זה היה תלוי בכם לא היינו פה מזמן.
אלכס מילר: אנחנו כבר ראינו דוגמאות חינוכיות של שימוש בכוח.
חנין זועבי: אתה לא יכול להיות דמוקרטי, אבל אתה יכול להיות רציני?
דני דנון: תוציאי את הילדים מהפוליטיקה וההסתה הזאת.
חנין זועבי: עכשיו, אני חושבת שמשרד החינוך ---
אלכס מילר: חבר הכנסת דנון, אתה רוצה לוותר על זכות הדיבור שלך?
דני דנון: הצגת הנושא, אני אשמח.
אלכס מילר: בסדר, אתה תדבר אחריה, עוד שנייה.
חנין זועבי: משרד החינוך צריך להתנצל בפני מנהל בית הספר.
חנין זועבי: הוא צריך להתנצל בפני המורים, ואני חושבת דווקא הקריאה וההמלצה של הדיון הזה צריכה להיות לחזק את המנהל ולחזק את החינוך לערכים ואת ההשתתפות האקטיבית של התלמידים במאורעות ובאזרחות אקטיבית ובחיזוק הערכים של שוויון ושל דמוקרטיה.
אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת דנון.
דני דנון: תודה רבה אדוני יושב הראש.
דני דנון: אנחנו רואים פה את חברת הכנסת זועבי, גיבורת המרמרה, מטיפה מוסר לשר החינוך ---
חנין זועבי: אני גיבורה בכל מקום.
דני דנון: למחלקת החינוך, ומה היא רוצה אולי?
דני דנון: שניקח את התלמידים מהמגזר הערבי לסיור על המרמרה, ניתן להם תעודת הוקרה?
דני דנון: סליחה, תוציאי את הפוליטיקה מבתי הספר.
דני דנון: את ההסתה שאתם עושים במסגדים ואתם אל תעשו במימון המדינה בבתי הספר.
דני דנון: אל תעשו את זה במימון המדינה.
דני דנון: בתי ספר שמקבלים מימון מהמדינה, תחנכו, תעשו, תלמדו, תקדמו, תוציאו את הפוליטיקה.
דני דנון: אתם מזכירים לי, חברת הכנסת זועבי, שהמחבלים לוקחים את הילדים, מלבישים אותם בחגורות נפץ ומצלמים אותם.
דני דנון: מה זה צריך לעבר כרגע את התלמידים במאווים הפוליטיים שלכם?
דני דנון: בהצהרות שלכם, בתהלוכות שלכם.
דני דנון: תשאירו את התלמידים ללמוד, שהם יגדלו והם יחליטו שהם רוצים ללכת להפגין – שיפגינו.
דני דנון: אדוני יושב הראש, אם היינו מקיימים פה דיון היום והיינו הופכים את היוצרות ---
מוחמד ברכה: אתה לא נורמאלי.
מוחמד ברכה: אתה איש לא נורמאלי.
מוחמד ברכה: אתה חולה.
מוחמד ברכה: אתה סובל ממחלה קשה.
דני דנון: ומדברים על מנהל בית ספר בהתיישבות ביהודה ושומרון, המחלה שלי שאני רואה את המציאות.
מוחמד ברכה: אבל אתה חולה.
מוחמד ברכה: אתה אדם מופרע.
דני דנון: ... ואתה גם רופא.
אלכס מילר: חבר הכנסת ברכה ---
מוחמד ברכה: כן,כן, יש לי אבחנה מאד מהירה.
מוחמד ברכה: השתגעת?
מוחמד ברכה: נו, תציג את הנושא, מה אתה מדבר?
מוחמד ברכה: מה זה?
אלכס מילר: אנחנו לא מסננים כאן דברים.
אלכס מילר: זכותו להגיד מה שהוא רוצה.
דני דנון: אדוני יושב הראש, אם היינו מדברים על מנהל בית ספר באחד היישובים ---
מוחמד ברכה: וזכותי להגיד מה שאני רוצה.
אלכס מילר: אז תגיד.
אלכס מילר: הייתה לך זכות, דיברת, מה אתה רוצה?
דני דנון: אני שמח שחברי הכנסת הערבים לא מסכימים איתי.
דני דנון: כנראה זה כואב להם אדוני יושב הראש, אבל בוא רגע נשנה את השמות ונקרא למנהל בית הספר ---
מוחמד ברכה: זה סוג של ---
דני דנון: סליחה, אל תפריע לי.
דני דנון: אל תפריע לי.
מוחמד ברכה: זה סוג של רחמים.
דני דנון: אל תפריע לי, תודה ואל תחלק ציונים.
דני דנון: אם היינו קוראים עכשיו למנהל בית ספר יהודי, במקום אחר, לא יישוב ערבי ומשנים את זה שהוא היה לוקח את התלמידים לא להפגנה שאת ארגנת, חברת הכנסת זועבי, להפגנה של ארגון ימין שהיה לוקח חבר הכנסת בן ארי להפגנה, מה הייתם אומרים אז על אותו דבר?
דני דנון: למה אתם עושים, סליחה, מה שאתם עושים זה כמו, זה אותו דבר ---
מוחמד ברכה: כל הכהאניסט אתה מדבר?
מוחמד ברכה: אתה מגן על הכהנאיסט?
דני דנון: זה אותו דבר.
דני דנון: הקיצוניות שלכם היא אותו דבר.
דני דנון: ההסתה שלכם, ולכן אדוני יושב הראש, אנחנו צריכים פה להיות כוועדת חינוך של הכנסת – הגונים.
דני דנון: והגונים היא להוציא את הפוליטיקה מבתי הספר.
דני דנון: מנהלי בתי הספר, היינו פה בדיון אדוני יושב הראש עם מנהל בית ספר מצפון תל אביב, לא זוכר את שמו.
אלכס מילר: רם כהן.
דני דנון: רם כהן הופיע פה, אין לו תלמידים ערבים, וגם שם אמרנו לו, עם כל הכבוד לדעות שלך על המחסומים, על החיילים – עם כל הכבוד לך, אל תחנך את התלמידים על הדעות הפוליטיות שלך.
דני דנון: וזה מה שאנחנו אומרים היום למנהלי בתי הספר פה.
דני דנון: אל תשתמשו בתפקיד שלכם, במשכורת שאתם מקבלים ממשלמי המיסים במדינת ישראל, להסתה ולאג'נדה פוליטית.
דני דנון: ואני רוצה לחזק את משרד החינוך ולקרוא---
חנין זועבי: שוויון זו הסתה?
דני דנון: התהלוכות האלה זה הסתרה.
חנין זועבי: דמוקרטיה זו הסתה?
דני דנון: התהלוכות שלכם זה הסתה.
דני דנון: ראינו לאן זה מוביל.
דני דנון: ואני קורא מפה לשר החינוך לפטר את מנהל בית הספר הזה, גם את אותו מנהל בית ספר בערערה וגם את מנהל בית הספר שהיה בצפון תל אביב ---
מוחמד ברכה: ירדת מהפסים האיש הזה.
דני דנון: ולהוציא את הפוליטיקה מבתי הספר.