GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורם לוינשטיין: זו אחת הנקודות שרציתי להגיד באמת, שגם משרד התרבות, אם אתם יכולים לתת ניקוד לתיאטראות ואימוץ או פרויקטים משותפים לבתי ספר.
יורם לוינשטיין: ככה התיאטראות ירוויחו גם כסף, אבל לא חשוב, הם גם ירוויחו שחקנים חדשים.
יורם לוינשטיין: אני חושב שתיאטרון צריך תמיד לרענן את ה---
אלכס מילר: אני מציע שבנושא הזה אנחנו נעשה מפגש נפרד איתך ואולי עם עוד כמה שעומדים בראש בתי הספר למשחק, ונבנה איזה שהוא מנגנון, אם זה בחקיקה, או נראה, נעשה על זה דיון, שחלק מהקריטריונים לתמיכה בתיאטראות יהיה בהיבט של קידום דור חדש, העלאת הצגות של ה...
אלכס מילר: אפשר להגיד שאתם בשיתוף פעולה ביחד יכולים למכור את ההצגות שאתם מעלים.
אלכס מילר: אז לפחות כאן יש לכם כמה, ארבעה-חמישה תיאטראות בתוך תל אביב שיכולים להעלות את זה בצורה משותפת, וגם בשאר המקומות וגם במקומות אחרים כמו למשל באר שבע, קרית שמונה, בכל מקום ומקום, ואפשר לעשות את זה בצורה ש... צריך שתהיה ראייה כללית, גם של השלטון המקומי וגם של משרד התרבות כרשות המועצה.
אלכס מילר: אני אשמח לעשות בעניין הזה איזה שהוא שיחה איתך ו---
יורם לוינשטיין: יופי, תודה, אני אשמח לבוא ולהשתתף.
איתמר גורביץ: אלכס, מקבלים ניקוד על תמיכה בהצגות פרינג'.
איתמר גורביץ: אפשר גם לקבל נקודות על הצגות של בתי ספר.
צלילית בן נבט: כן, זה בדיוק העניין, אתה גם לא תומך...
צלילית בן נבט: אנחנו לפחות לא מתערבים לאף גוף, גם לא לבתי ספר.
צלילית בן נבט: אנחנו לא מתערבים איזה שחקן הוא מקבל וגם לא איזה תיאטרון יקבל איזה הצגה, וגם לא איזה מוזיאון יקבל, וזה נכון, אסור לנו להתערב תוכנית, אבל אני חושבת שבין זה לבין זה שיש המון היצע בארץ, זאת אומרת היום, עם כל היכלי התרבות ועוד קהל שלא מגיע להיכלי התרבות, כשהצגות שיכולות להגיע כי הן הצגות שהן...
צלילית בן נבט: נגיד ההצגה של הבנים הדתיים שאני ראיתי פה, היא לא עם המון תפאורה, היא מעולה באיכות שלה---
יורם לוינשטיין: אם היה לי את כל ה...
יורם לוינשטיין: החבר'ה האלה היו יכולים לנסוע.
יורם לוינשטיין: אתה יודע איזה מסר היינו מעבירים?
יורם לוינשטיין: זה פשוט לא ייאמן.
קריאה: הצגה מרשימה ומיוחדת.
צלילית בן נבט: וזה אפילו לתוך בתי אבות שיש להם אולמות סבירים, לתוך קהלים של אוכלוסיות דתיות שלא יוצאות בהכרח לראות תיאטרון, כל מיני דברים שאפשר לחשוב עליהם.
צלילית בן נבט: זה לא רק ל...
יורם לוינשטיין: בחוץ לארץ מה שמקובל לפעמים שבית ספר צמוד לתיאטרון.
יורם לוינשטיין: יש הרבה מקרים כאלה, במקרה שלנו אולי צריך ל...
אלכס מילר: אבל כמעט ואף אחד לא צמוד לתיאטרון.
יורם לוינשטיין: לא, אין כזה דבר.
איתמר גורביץ: יש אחד, בן צבי.
קריאה: הוא צמוד לתיאטרון הספרייה.
יורם לוינשטיין: אני אשמח מאוד לפתח תיאטרון בוגרים וכאלה דברים.
יורם לוינשטיין: אין לי כסף, יש לי בוגרים שלפעמים אני צריך לתת להם את החשיפה.
יורם לוינשטיין: למשל הדר רצון, שהבאתי אותה כבוגרת לשחק את סיגל, שחשבתי שהיא נורא מוכשרת ומדהימה, לא הצליחה להתברג.
יורם לוינשטיין: שמתי אותה בתור עליזה עזיקרי, שיחקה מול אריס סאן, הבאתי אותה כבוגרת, שנה ג', כי לא היה לי עליזה עזיקרי, הבאתי אותה, היא עשתה את ההצגה והיום היא כוכבת, היום היא כבר רצה בעוד הצגה ב'הבימה'.
יורם לוינשטיין: אם לא היה לה את הצ'אנס הזה להביא אותה להצגה ולחשוף אותה, היא הייתה יכולה להיעלם.
יורם לוינשטיין: אז ככה יש לי אפשרות גם לרענן שורות, יש הרבה אנשים עם כישרון והמזל כמו זהר שטראוס, ויש כאלה שהם לא פחות מוכשרים ממנו, שהם מצליחים להיעלם והם צריכים את זה.
איתמר גורביץ: בממוצע כמה פעמים רצה הצגה אצלכם?
יורם לוינשטיין: 20 בממוצע.
איתמר גורביץ: ואתם יכולים להפעיל עוד כמות?
יורם לוינשטיין: לא.
איתמר גורביץ: אז בשביל מה אנחנו נדבר?
יורם לוינשטיין: אז אני מגיע.
יורם לוינשטיין: עיריית תל אביב, גם מתוך דאגה שלי שגם אחריי בית הספר תמיד ימשיך בשכונת התקווה, כי זה חלק מהזהות של בית הספר, וגם שזה ימשיך אחריי, היא עשתה מהלך ואני מאוד מודה לה, וזה לקנות את המבנה הזה בשבילי.
יורם לוינשטיין: עכשיו יש לנו עוד אולם תיאטרון.
יורם לוינשטיין: עד היום אני שוכר את זה בכסף מלא, שזה מעיק נורא על התקציב.
אלכס מילר: ארנונה אתה גם משלם?
יורם לוינשטיין: כן, 50%.
יורם לוינשטיין: שנים, בניגוד לכל בית ספר אחר, אני שילמתי שכר דירה, גם פה וגם יש לי עוד מבנה של הסתדרות, של אולם התיאטרון שלי.
יורם לוינשטיין: אני מאוד אשמח אם הממשלה תקנה לי את המבנה הזה ותהפוך את זה ל..., כי אני לא יודע מאיפה להשיג כסף בכמויות כאלה בשביל לקנות, שזה יהיה מבנה קבע בתוך שכונת התקווה.
יורם לוינשטיין: אמנם אני לא כמו בית צבי, שהיה נחשב אז בית ספר ממשלתי או משהו כזה, שהוא קיבל מבנה והכול, אבל רוב התיאטראות, רוב מוסדות התרבות מקבלים מבנה.
יורם לוינשטיין: במקרה הזה אני מצאתי את המבנה, אני יזמתי, אבל אני צריך את התמיכה הזאת אולי לפתח עוד, יש לי עוד כל מיני אולמות פה שאני יכול לקחת בתוך השכונה, כי אני חושב להפוך את השכונה הזאת למרכז של אמנויות בכלל.
יורם לוינשטיין: אני חושב שזה המקום הטבעי לאמנות דווקא לגדול במקומות האלה.
אלכס מילר: באיזה מנגנון משרד התרבות תומך בבתי הספר?
אלכס מילר: לפי איזה קריטריונים?
מיכל שדות: יש חמישה תחומים בבתי ספר לאמנויות שבשלושה מהם כבר יש קריטריונים, בבתי ספר לקולנוע ובתי ספר למשחק.
מיכל שדות: עכשיו אנחנו גומרים עם בתי ספר למחול---
אלכס מילר: נגיד משחק?
אלכס מילר: את מתכוונת ל---
מיכל שדות: משחק.
מיכל שדות: מספר תלמידים, מספר---
אלכס מילר: הם מקבלים תמיכה עכשיו ממשרד התרבות?
מיכל שדות: בוודאי, עם המון קריטריונים ועם הרבה מאוד משתנים, עם הרבה מאוד קריטריונים די תובעניים, הייתי אומרת, אפילו.
יורם לוינשטיין: אנחנו יושבים ועסוקים בלמלא את הניירת.
יורם לוינשטיין: שתי מזכירות---
אלכס מילר: לא, אנחנו אמרנו שכל המנגנון של אלה שוותיקים, שמקבלים כל שנה את התמיכות ממשרד התרבות, שהם לא צריכים לעבור את הסאגה הזאת כל שנה---
מיכל שדות: הבעיה היא לא במשרד, הבעיה היא בנוהל ועכשיו יהיה עוד יותר קשה, הבעיה היא בחשב הכללי שגם עכשיו הוציא טיוטה של נוהל שמקשה עוד יותר על החיים ואני חושבת שכדאי שתוסיף עוד מזכירה, כי אתה תמלא הרבה יותר טפסים.
מיכל שדות: זה קשור לכל התיאטראות בכלל, שבמקום לעבוד וליצור הם יצטרכו כל היום למלא טפסים.
מיכל שדות: תהיה גם יחידת מפקחים שתבוא, וגם זה בא על חשבון התקציב, במקרה שלנו, של התרבות והרווחה.
מילר: מה שאני רציתי לשאול, ועכשיו אנחנו גם ישבנו עם השרה לפני משהו כמו חודש, חודש וחצי, היא דיברה על זה שיש את ההתראות שבאמת הולכים להקל בעניין הזה למוסדות שבכל שנה מקבלים כמעט אותו תקציב.
מילר: השאלה אם אותן ההקלות יכולות לחול גם על בתי ספר למשחק?
מיכל שדות: זה לא יכול לחול ברמה מסוימת מפני שהקריטריונים חלים על כל התחומים והדבר היחיד שאפשר כן לעשות זה את הקריטריונים טיפה לפשט, והמדור לבתי הספר באמת מנסה לחשוב, למרות שהקריטריונים, למשל, של בתי ספר שהם מאוד מאוד הדוקים, אותם דווקא מצאו שזה יותר מדי ואנחנו בתהליך של טיפה לעשות אותם יותר רכים, טיפה פחות תובעניים.
אלכס מילר: מה קורה עם הנושא של השכירויות, של כל התמיכה שבהיבט המנהלי יותר?
אלכס מילר: איפה המשרד...
אלכס מילר: אם נגיד, סתם לדוגמה, עכשיו פתאום קורה משהו, הוא לא מצליח להחזיק מעמד, צריך לצמצם, ואז זה בא על חשבון התלמידים, כי מעלים את שכר הלימוד והכול.
אלכס מילר: איך אתם---
מיכל שדות: אל"ף, אנחנו לא נותנים להם ליפול, דבר ראשון.
מיכל שדות: אין מצב שבית ספר ייפול, גם בגלל המנגנונים וגם בגלל שאנחנו מגויסים למצב שלא יקרה כזה מצב.
מיכל שדות: כבר לפני כמה שנים היה מצב שבית ספר מאוד גדול בתחום אחר לא פתח שנה א' ולא משנה מה הסיבות, זה השפיע לאורך שלוש השנים הבאות ואנחנו היינו שם, כלומר---
אלכס מילר: אם עיריית תל אביב נגיד מקבלת אפשרות לתת פטור מארנונה.
צלילית בן נבט: אין כזה דבר.
צלילית בן נבט: בעיריית תל אביב כל מוסדות התרבות, בלי יוצא מן הכלל, יכולים לקבל עד 50% כי זו תמיכה.
צלילית בן נבט: אין צו ארנונה של הנחה.
צלילית בן נבט: מה שכן, העירייה חוזרת למבנה ואז נותנים, אני מניחה, תמיכה ללא תמורה או משהו כזה.
אלכס מילר: כן, אבל הוא אמר עכשיו שהוא משלם לכם הרבה כסף.
צלילית בן נבט: הוא לא משלם לנו הרבה כסף, הוא משלם את השכירות ולא לנו, לנעמ"ת.
צלילית בן נבט: כשהעירייה קונה את המבנה עכשיו מנעמ"ת, הוא יהיה של העירייה ואז הוא יעבור להקצאה ללא תמורה.
אלכס מילר: אמרת שעיריית תל אביב קנתה את ה---
יורם לוינשטיין: היא בינתיים קונה בשבילי את המבנה, זה תהליך שהוא לקראת הסיום, שיקל עליי, כי אני משלם פה משהו בסביבות 2,500 דולר לחודש.
יורם לוינשטיין: 30,000 דולר מתוך הקצבה של 1,100,000 שאני מקבל פה זו נגיסה רצינית.
יורם לוינשטיין: יש לי גם אולם תיאטרון שאני משלם כל חודש להסתדרות מרחב תל אביב.
יורם לוינשטיין: דבר נוסף, אני מאוד מקווה שהקריטריונים יגדילו את ההקצבות לבית הספר.
יורם לוינשטיין: אני עושה כאן קומבינות באוויר, אני בעצמי אפילו לא יודע איך אני גומר את השנה אף פעם לא בהפסד.
יורם לוינשטיין: אני כל הזמן עם היד נמצא על....
יורם לוינשטיין: הסטודיו מתפתח בצעדים ממש מדהימים.
יורם לוינשטיין: התקציב שלי בנוי מעיריית תל אביב ומנהל התרבות, אבל אני גם מגייס 700,000 שקל בשנה מתורמים כשאני עושה---
אלכס מילר: ויש גם שכר לימוד.
יורם לוינשטיין: יש גם שכר לימוד והכנסות מהצגות.
יורם לוינשטיין: אבל אני באמת כל שנה נאבק.
יורם לוינשטיין: אני משקיע את רוב הזמן שלי, יחד עם חליל, בלגייס תרומות.
יורם לוינשטיין: בית הספר והעשייה שלו עושה את השם שלו ותורמים...
יורם לוינשטיין: אני חושב שכמוסד ייחודי בארץ, אני רוצה להגיד לכם שאנחנו גם כוח כלכלי בשכונה, אני מביא לכאן 100 ומשהו תלמידים ומורים, 160 מורים ותלמידים שקונים כאן בשוק, שוכרים כאן דירות.
יורם לוינשטיין: דרך הילדים והנוער אנחנו מגיעים למשפחות שלהם שבאות לראות את ההצגות שלנו, בחלקם הגדול הם לא הולכים לקאמרי או להבימה, הם לא יילכו לשם, כי אל"ף זה בצפון תל אביב ודבר שני, זה הרבה כסף ואצלנו הם יבואו כי זה תיאטרון הבית שלהם, וחלק גדול מהם נחשף לשייקספיר, נחשף לצ'כוב.
יורם לוינשטיין: את היית פה, מה ראית?
יורם לוינשטיין: צ'כוב, שייקספיר.
קריאה: שלוש אחיות.
יורם לוינשטיין: כל הדברים האלה, אלה אנשים שחלקם לא ראו תיאטרון בחיים שלהם, הם נחשפים לקלאסיקה, להפקות מקור ו---
צלילית בן נבט: חלק מהפעילות הזאת, ההשפעה שלה, בעצם צריך לזכור שפה, ליד בית דני, שזה המרכז הקהילתי הגדול ביותר, יש את אולם דוהל, שהוא גם של העירייה והוא חלק מאגף התרבות, בעצם היום האולם הזה הוא כמו היכל התרבות, עם כל ההצגות שבאות מהקאמרי ובית לסין.
צלילית בן נבט: זאת אומרת הקהל פה נהיה צרכן תרבות ברמה שיש איזה שהיא מודולריות בין התחלה, משחק, פעילות קהילתית ועד ההצגות שהם צורכים, של התיאטראות הגדולים, אבל פה.
צלילית בן נבט: וזה במחיר אחר.
קריאה: התכנית של העירייה לסטודנטים, של המחיה, חלה באזור הזה גם, יש את המלגות האלה שאתם נותנים?
יורם לוינשטיין: כן, אני בקשר איתם, איתכם, ומאחר שזה מאטצ'ינג, מה שהם נותנים אני צריך לתת, אני לא כמו האוניברסיטה.
יורם לוינשטיין: שמעתי שהאוניברסיטה נתנה מיליון שקל, אני לא יודע מאיפה הם משיגים את זה, אז---
צלילית בן נבט: כי זה במקום מעונות, אתה מבין, אוניברסיטאות נותנות במקום מעונות.
יורם לוינשטיין: אלכס, זה מקום חינוכי, אני יודע שבלבך זה חינוך, אני מקווה שתדאגו תמיד שלתקנת בתי ספר תמיד יהיה תקציב, כי זה העתיד שלנו.
יורם לוינשטיין: הדבר הזה והחבר'ה הצעירים האלה זה העתיד של המדינה.
יורם לוינשטיין: כשהם נוסעים לחוץ לארץ הם מייצגים את המדינה כמו שאף פוליטיקאי, סליחה, אני לא מתחרה בך, אבל כמו שאף לא פוליטיקאי לא מייצג.
קריאה: סוג אחר.
יורם לוינשטיין: מאחר והמפגש שלנו זה עם קובעי דעת הקהל העתידיים ועם שחקנים צעירים ו---
קריאה: אתה לא צריך לשכנע אותנו שהתרבות היא בית הספר הכי טוב שיש.
יורם לוינשטיין: כן, והם אחר כך, כשהם תלמידים, אנחנו עושים קופרודוקציות, אנחנו מגיעים לעולם ואם משרד התרבות תומך בכרטיסי טיסה, אני מקווה ש---
אלכס מילר: סיור בביה"ס מנשר
עודד ידעיה: אתם רציתם לראות שיעור ולדבר עם סטודנטים ואחרי זה לשבת איתנו?
עודד ידעיה: זה הסדר הנכון?
קריאה: אני חושבת שבבריף ראשון, כדי לתת להם... אני מבינה שאנחנו מתמקדים בצילום.
עודד ידעיה: אנחנו הולכים לראות שיעור צילום.
קריאה: אני מציעה שתיתן להם בריף על בית הספר, כי אתה רב תחומי, לא בין תחומי אלא רב תחומי, שאלה שני דברים שונים.
קריאה: אני חושבת שכדאי שיידעו את הקשת של ה---
עודד ידעיה: אז שאלתי על הסדר, אם רוצים קודם לשבת ולדבר על בית הספר, או קודם לראות את השיעור.
אלכס מילר: בוא נעשה סיבוב ואחר כך נשב.
קריאה: רק שתדעו שיש עוד מה לראות.
עודד ידעיה: בסדר, אנחנו עולים שתי קומות.
עודד ידעיה: שלום.
עודד ידעיה: יש פה תלמידים ומורה, אלכס מילר, יושב ראש הוועדה.
אלכס מילר: ---המדינה לא מתערבת בשכר הלימוד של מוסדות פרטיים, המדינה יכולה לבוא ולקבוע... שכר הלימוד ולקבוע את בחוק, בחוק מוסדות להשכלה גבוהה או בחוק של התמ"ת (משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה).
אלכס מילר: שם שכר הלימוד מתוקצב ושם כל סטודנט יודע לפי חוק כמה הוא משלם.
אלכס מילר: יש מוסדות פרטיים כמוכם, שמלמדים אמנות, תרבות וצילום וכו', יש מוסדות פרטיים גם לתואר ראשון, כמו המכללה למינהל, כמו קרית אונו, שם אנחנו לא מתערבים.
אלכס מילר: אנחנו מתערבים אולי בדבר יחיד שזה דמי רישום.
אלכס מילר: אבל כאן אם אנחנו נתערב ואני אבוא ואגיד ששכר הלימוד במוסד פרטי לא יעלה מעל 16,000 שקל, זה יפגע בך.
עודד ידעיה: לא.
עודד ידעיה: בפירוש לא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אל תעשה אותו פרטי.
עודד ידעיה: אנחנו לא פרטי.
אלכס מילר: זה מוסד פרטי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יפה, על זה מדברים בדיוק, אם אנחנו מעבירים---
אלכס מילר: למשרד התרבות אין מוסדות משלו, המדינה לא מחזיקה מוסדות לתרבות ולאמנות.
אלכס מילר: אז אם אני אכניס רגולציה אז אתם תיפגעו מצד אחד.
אלכס מילר: אם אנחנו נוציא תקציב שלמשל עכשיו אני אבוא ואגיד 'אוקי, אני אתקצב לך עוד 3,000-4,000 שקל פר סטודנט', אז ממחר להעלות את זה ל-30,000?
אלכס מילר: זה לא נוח, כי אין חוק היום שקובע.
אלכס מילר: אם אני אכניס רגולציה, מצד שני, אז אני כך או אחרת אבוא ואגביל אותך.
אלכס מילר: אז צריך למצוא פה מכנה משותף ומשהו שבאמת ייתן מענה, אם זה מלגות, אם זה הנושא של הפעילות השוטפת של המוסד, מבחינת כמה אתה צריך כדי לחיות ולתקצב וגם מי הבעלים כאן.
אלכס מילר: אני לא יודע אם זה למטרת רווח, או לא למטרת רווח---
קריאה: זה לא, הם עמותה, הם מלכ"ר (מוסד ללא כוונת רווח).
עודד ידעיה: אם זה למטרת רווח, אז באמת משרד התרבות לא תומך בכלל, מה יש לו לתמוך אם בן אדם רוצה להרוויח?
עודד ידעיה: זה קו נכון.
עודד ידעיה: זה מלכ"ר וחל"צ, זו חברה לתועלת הציבור, זה בדיוק כמו עמותה לצורך העניין.
אלכס מילר: אנחנו מנסים לחשוב על איזה שהיא נוסחה שתיתן מענה למוסדות שהם לא בבעלות המדינה, בכלל לא המדינה תהיה הרגולטור, שתשחרר קצת לחץ מהסטודנטים מבחינת הנושא של שכר הלימוד ובכלל בכל הנושא של המחיה, אם זה הצגות, אם זה כל מיני פעילויות שהם בשוטף אצלכם.
אלכס מילר: העדיפות למוסדות שלכם.
אלכס מילר: צריך לראות איך אנחנו.
אלכס מילר: אנחנו נעשה דיון נפרד בכל הנושא של הרגולציה, מבחינתנו, כמה אנחנו יכולים לעזור.
קריאה: נשמח לבוא.
אלכס מילר: תודה רבה, שיהיה לכם בהצלחה ונתראה.
אלכס מילר: המשך סיור בביה"ס מנשר
עודד ידעיה: יושב איתנו גם ראש המחלקה לקולנוע, דיוויד נוי, בעצמו קולנוען דוקומנטריסט, עשה את הסרט על התזמורת האנדלוסית ועל כל המאבק, הוא המפיק והבמאי, הייתה שם גם מישהי מסוציולוגיה.
עודד ידעיה: בית הספר שלנו הוא היחידי בתל אביב שהוא רב תחומי.
עודד ידעיה: אני כתבתי פה, יש שבע מחלקות, גם קולנוע, גם אנימציה, גם תיאטרון, גם אמנות, גם צילום, גם תקשורת חזותית, שזה עיצוב גרפי, וגם בית ספר לכתיבה, ארבע שנים לימודי כתיבה, שגם זה דבר שאין בארץ, זה היה בארצות הברית, שממש אנשים לומדים להיות או עיתונאים או סופרים או תסריטאים, לחוד, כי יש תסריט שזו מגמה משותפת להם ולקולנוע, אבל ארבע שנים עם בי.
עודד ידעיה: איי ממש, את כל היסודות, את הכול, כולל שירה.
עודד ידעיה: יש פה 600 תלמידים מלאים, אני לא מדבר על תלמידי ערב שבאים לקורס, שניים, או שלושה, אלא תלמידים מלאים שלומדים שמונה או תשעה קורסים בשבוע.
עודד ידעיה: יש מחלקות יותר גדולות, כאן 150, בתקשורת חברתית 150, זה 70, פה 100, 70, והתיאטרון ואמנות, שאלה המחלקות היותר קטנות, תיאטרון גם כן קצת נולדה ב... זו דוגמה.
עודד ידעיה: התחלתי להגיד קודם, אנחנו אוספים פה כל מיני בתי ספר אחרים שפשטו רגל בתל אביב והחל מ-2005 קאמרה אובסקורה, אחרי זה מימד אסכולה ואחרי זה התיאטרון, זה היה של המכללה למינהל, ב-2008 הם ניסו לפתוח מגמת תיאטרון בראשון והם גילו שזה סיפור יקר.
עודד ידעיה: אנחנו עושים את הכול נורא בזול, אבל עדיין התלמידים משלמים פה כפול, כמו שאמרתי, מאוניברסיטאות וממכללות מתוקצבות.
עודד ידעיה: המורים והצוות מרוויחים חצי וכל שההנהלה עולה, וככה זה יורד אפילו לפחות מזה בשכר, וזה הכול נתונים גלויים וידועים ונמצאים במשרד התרבות.
עודד ידעיה: אנחנו מאוד מנסים להיות גם פתוחים למה שנקרא בין תחומי.
עודד ידעיה: מיכל קודם אמרה, אנחנו גם רב תחומי, גם לתת להם את האופציה לקחת מחלקות אחרות אבל גם לשמור על איזה שהן מסגרות שיוצרות רמה.
עודד ידעיה: לא ליצור איזה שהוא בלגן חופשי, כמו שאני תמיד נותן דוגמה, יש בתי ספר מסוימים, יותר בהולנד, שכל תלמיד יושב לו בסטודיו ועושה מה שהוא רוצה כל היום.
עודד ידעיה: אנחנו כן מנסים לעבוד עם פיקוח, עם מבחנים של סוף סמסטר, גם בקורסים שלנו, לא רק בשל האוניברסיטה הפתוחה ויחד עם זה ליצור בין מחלקות, זה טוב גם לקולנוענים שיש להם שחקנים, זה טוב לקולנוענים שהם במאים ואין להם תסריט טוב, אז עם מחלקת כתיבה, הצלמים עובדים עם התקשורת החזותית, כי לא כל מעצב יודע לצלם ברמה כמו שהצלמים יודעים, והאמנות נותנת תפאורות וציור בשיתוף פעולה עם האנימציה למשל.
עודד ידעיה: זה בגדול.
עודד ידעיה: אנחנו שמנו את הטבלה שאיתמר שלח לנו רק לפני שבוע, ומיכל שהיא ידידתי הטובה עוד מהימים שגם אני הייתי במשרד התרבות, אנחנו בכל זאת כן נמצאים עכשיו באיזה שהיא טענה ש...
עודד ידעיה: כולנו, אני חושב, באנו מהפריפריה, אם לא נולדנו שם, אז לפחות היום אנחנו מרגישים שצריך לטפח את הפריפריה, אבל באמת ב-40 השנה האחרונות אין בית ספר אחד בתל אביב ואנחנו מרגישים שקצת אנחנו נמוכים.
עודד ידעיה: הוספתי לטבלה הזאת קצת מספרי סטודנטים בהערכה שלי בכמה בתי ספר, יכול להיות שהם לא מדויקים, מיכל יודעת בדיוק על האחד, אבל רק לשם השוואה, יש לנו הרגשה שאנחנו מקבלים עשירית מהתקציב ואנחנו כפולים בגודל ובמספר הסטודנטים.
קריאה: לא הבנתי, פה כתוב שאתם 250 סטודנטים.
עודד ידעיה: רק בקולנוע ובאנימציה.
קריאה: זה לא רשום פה.
עודד ידעיה: משרד התרבות בתמיכות עושה חלוקה כאילו בין המחלקות, הוא לא נותן לבית ספר, הוא נותן למחלקות.
עודד ידעיה: בגלל זה אמרתי שאנחנו רק פה ובאנימציה ובכתיבה אולי...
עודד ידעיה: אני לא יודע איך איתמר עשה את החלוקה, אבל אנחנו 600 תלמידים.
עודד ידעיה: לפני שנה, אגב, היינו אפילו 630, אם לדייק השנה 610.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה הם נמצאים?
עודד ידעיה: הם פה, אתם תיכף תראו ב---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל גם כשכולם באים, איפה---
קריאה: הם לא לומדים בעת ובעונה אחת.
קריאה: זה שש קומות, יש מעלינו עוד קומה ועוד בניין.
קריאה: יש לנו את שלושת הבניינים האלה.
אלכס מילר: מבחינת האחוזים של אותם התלמידים, אחרי שהם מסיימים אצלכם, הם יכולים להתפרנס, אתה יכול להגיד לי כמה מהם נשארים בתוך המקצוע, באחוזים, שהם בוגרים אצלכם?
אלכס מילר: יש לכם מעקב?
עודד ידעיה: יש לנו מעקב לא מאוד מאוד מדויק, אתה יודע, אבל אני אגיד לך, קודם כל יש---
קריאה: זה ראש מחלקת קולנוע כאן.
עודד ידעיה: תיכף, הוא ידבר על נושא השיפוט והרמה, שהיום היה בעיתונות גם בקשר לקולנוע, לא בתי ספר, אבל בגדול יש מחלקות יותר ויש מחלקות פחות.
עודד ידעיה: המחלקות היום שהבוגרים הכי מבוקשים זה תקשורת חזותית, כי אין אמא שיש לה מסעדה שאין לה אתר, אני אומר לילדים, ומישהו צריך לעצב את האתר הזה.
עודד ידעיה: ואנימציה, ש---
קריאה: ---עיצוב גרפי?
עודד ידעיה: עיצוב גרפי, אבל הם שינו את השם בכל בתי הספר בארץ, גם בצלאל.
אלכס מילר: האינטרנט היה גלגל הצלה בשביל העסק הזה.
עודד ידעיה: בדיוק, כי איור ספרי ילדים, כמה זה?
עודד ידעיה: אנימציה גם יצאה היום, פעם זה היה רק סרטי ילדים, היום קודם כל יש חמישה ערוצים, אחרי זה יש פרסומות, כל חברת היי טק עושה לעצמה סרטון עם אנימציה.
עודד ידעיה: מחלקה מצוינת.
עודד ידעיה: שם 100% מהתלמידים במקצוע יומיים אחרי שהם גומרים את בית הספר.
עודד ידעיה: אחרי זה קולנוע---
אלכס מילר: קשה להתקבל אליכם?
אלכס מילר: אתם לא סובלים מחוסר תלמידים.
קריאה: בגלל שכר הלימוד יש תחרות.
עודד ידעיה: כן.
עודד ידעיה: אנחנו היינו רוצים תלמידים, אנחנו מאמינים בזה שבית ספר גדול יש לו אנרגיות ויש לו ערך מוסף.
אלכס מילר: אתם לא עושים כל מיני הסכמים עם כל מיני גופים שמחפשים אנשים שאתם מוציאים מכאן?
אלכס מילר: אני יכול להגיד לך שכשאני עסקתי בהנדסאים בסינגלובסקי, עשינו הסכם עם אינטל, היה הסכם שהם בוחנים פעם בשנה קבוצה של תלמידים בהמלצה ואז התלמידים נקלטים אצלם ו---
רונית ידעיה: יש לנו שיתופי פעולה ואנשים---
אלכס מילר: כי אז היו לאינטל כל מיני מלגות והם עשו פעילויות לסטודנטים שמגיעים למערכת שלהם.
אלכס מילר: במקום להשקיע בהדרכה נוספת בכסף לאנשים שמגיעים אליהם, אז הם פותחים מסלול שמותאם בצורה כזו או אחרת ואז הם קולטים חלק מה...
איתמר גורביץ: אני לא בטוח אם אני טועה, אבל רוב האנשים, בעלי המקצוע בתחומי התרבות הם---
אלכס מילר: לא, אני לא מדבר על תרבות, אני מדבר למשל על הנושא של התקשורת חזותית.
אלכס מילר: תקשורת חזותית, היום החברות הגדולות מתעסקות בזה והם מחפשים בנרות אנשים.
אלכס מילר: השאלה אם מה שאתה משחרר זה מה שהם מחפשים.
אלכס מילר: ואם לא, אז---
עודד ידעיה: הרוב לא.
עודד ידעיה: גם בתקשורת חזותית, ההערה של תמר מדויקת, רוב התלמידים במקצועות שלנו עובדים מול חברות מאוד קטנות.
עודד ידעיה: זה לא כמו הנדסאים, שאתה בא, אתה מביא את אינטל ועושה להם תצוגה ואתה מביא 100 והם צריכים לגייס 10.
עודד ידעיה: הם משתחלים פה אחד אחד למשרדי פרסום בדרך כלל, או למשרדים או לעיתונים קטנים ולאתרים---
אלכס מילר: מה השכר היום בערך של אדם כזה בחוץ?
עודד ידעיה: הם מתחילים היום מאוד נמוך, הם מתחילים ממש ממינימום.
צלילית בן נבט: חברות אינטל לא לוקחות למשל את המעצבים הגרפיים, או את התקשורת החזותית, הם פונים למשרדי פרסום שבהם---
אלכס מילר: לא, אני התכוונתי שאותם הגופים של משרדי הפרסום, או כל מיני גופים בעיצוב שמתעסקים, ואלה גופים לא קטנים, אלה גופים שמעסיקים היום 100-200 איש---
צלילית בן נבט: אבל אלה לא החברות הטכנולוגיות, אלה חברות---
אלכס מילר: לא, נתתי את זה כדוגמה לתחום מסוים.
אלכס מילר: כי הרי כשמשתפים פעולה ואת בונה משהו שהתחום הזה דורש, אז---
עודד ידעיה: אפילו בוגרי קולנוע, נגיד, שהולכים לערוצי הטלוויזיה להיות עורכים, כמה---
אלכס מילר: מה עם התמ"ת?
אלכס מילר: תמ"ת יודע לעשות כאן שיתוף פעולה?
עודד ידעיה: התמ"ת מעדיף בתי ספר שלו של הנדסאים---
אלכס מילר: לא, אבל שם לא לומדים... יש בתמ"ת אגף להכשרה מקצועית, יש אגף של העתודאים, השאלה אם תמ"ת היום יכול להשתמש בכם, נגיד, בחלק מהמקצועות כאן כמשהו שהם יכולים לבצע, כהסבה מקצועית, כמשהו ש... יש לנו המון אנשים שנמצאים היום בתוך העולם של חיפוש עבודה וחיפוש מקצוע שעושים הסבות.
אלכס מילר: הם עושים הסבות ומשקיעים שם המון כסף וחלק גדול מהם בכלל לא נקלטים.
אלכס מילר: אתם בדקתם את הקטע ש---
עודד ידעיה: כן, אני אגיד לך תשובה מדויקת.
עודד ידעיה: אנחנו בדקנו את זה, גם משום שהכרנו אנשים שעבדו מול תמ"ת.
עודד ידעיה: תמ"ת זה בכלל.
עודד ידעיה: ..
עודד ידעיה: דרך אגב, נח כן תומך גם בבתי הספר הפרטיים, בניגוד למשרד התרבות, ומבחינה זאת הייתי יכול, כשהקמנו את בית הספר הזה, לעשות פרטי, גם להרוויח וגם לפנות לתמ"ת, אבל כשהקמנו את בית ספר לא חיפשנו רווח ובגלל זה היה לנו נוח מאוד ל...
עודד ידעיה: ואני אגיד לך, בתמ"ת תכנית הלימודים שהם דורשים היא שונה במהותה ו---
אלכס מילר: אתה מדבר על הנדסאים, אני מדבר על משהו אחר.
עודד ידעיה: הם לא תומכים בדברים אחרים.
אלכס מילר: אני מכיר את המשרד הזה כל כך טוב, שאני אומר לך, יש להם שם מסלולים שהם עובדים ביחד עם לשכת התעסוקה, שהביאו תקציבי מסלול, בכלל לא להנדסאים ולא לטכנאים, הם עושים הסבות.
אלכס מילר: נגיד אם אתה בונה יחד איתם תכנית, הם לוקחים נגיד 20-30 עולים שבאו מתחום התוכנה, או שהם באים ולוקחים פליטי חברות היי טק.
אלכס מילר: אתה לוקח כמה פליטי חברות היי טק, שהם היום בגיל 40-45, לקראת 50, שנפלטו כי לא מחזיקים שם יותר מדי אנשים מבוגרים, והם נכנסים לתוך התחום הזה ומחפשים הסבות, אז נותנים להם הסבות של כל מיני מקצועות שהם לא יודעים כל כך להתחבר.
עודד ידעיה: ניקח את ההצעה שלך.
עודד ידעיה: אני רוצה להגיד בכלל, אנחנו עושים את זה מול הרבה, מול משרד החינוך למשל יש לנו פה קורסים לכפרי נוער, קורסים למוגבלים, הם מקבלים מהם תקציבים וכשהם מעוניינים בזה הם מביאים לנו תקציבים נחמדים.
עודד ידעיה: עם התמ"ת אנחנו רק חשבנו על המסלול הזה ולא על המסלול הספציפי, כי זה לא מפריע לנו בצד לעשות---
אלכס מילר: אתם צריכים להיפגש עם האנשים שהם בלשכת התעסוקה, שאחראים על---
אלכס מילר: הם מחפשים היום אפשרויות להוציא את האנשים מתוך המסגרת שלהם, כי כל אותם אנשים נמצאים אצלם במסגרת והם חייבים לטפל בהם.
אלכס מילר: הם נתנו להם קורס מסוים, הבן אדם עשה את הקורס ולא הצליח להשתלב, נותנים לו קורס אחר, עשה קורס ולא הצליח להשתלב, והם משלמים המון כסף.
אלכס מילר: אם הם מצליחים למצוא מסלולים שנותנים פרנסה לאנשים אחרי שהם עושים את זה, הם הולכים לזה, הם מסבסדים, הם אומרים לך, 'כמה אתה רוצה על כל סטודנט?
אלכס מילר: ' נותנים לך ואז אתה מכניס בכפוף ל...
עודד ידעיה: אנחנו אפילו עושים פה בחינם בערבים, אבל לפליטים ולכל מיני---
רונית ידעיה: לפליטים אפריקאים ופיליפינים, יש כאן תכניות בחינם בצילום, עכשיו מתחיל בכתיבה.
אלכס מילר: ---הייתה תכנית חדשה, שמעתי.
קריאה: כתיבה בעברית?
רונית ידעיה: כן.
רונית ידעיה: זה צילום ודברים שהם קשורים לתוכנות ולעבודה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם חושבים שכבר פתרתם את הבעיה של אלה שבאים מהפריפריה, כי לקחתם כבר פליטים?
עודד ידעיה: כן, בגלל זה אני עניתי קודם, כשהיה עניין המלגות למגורים.
עודד ידעיה: אנחנו לא השתתפנו בזה באמת כי המלגות למגורים לא מותנות על בסיס סוציאלי, אנחנו מהתקציב שלנו נותנים---
רונית ידעיה: חצי מיליון שקל לשנה, על בסיס סוציאלי.
עודד ידעיה: כמעט 6% מלגות רק על בסיס סוציאלי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, למה אריתריאים, למה פליטים וכאלה?
עודד ידעיה: לא, כי הם באים לפה לקורס בערב.
עודד ידעיה: מהפריפריה לא יכולים להגיע אלינו לקורס בודד בערב.
עודד ידעיה: בערב, בגלל שהבניין ריק ואם יש מתנדבים אנחנו נותנים...
עודד ידעיה: לפריפריה אנחנו נותנים מלגות ואפילו עכשיו פנינו.
עודד ידעיה: .. דרך אגב, המלגות של משרד התרבות פונות גם לפריפריה.
רונית ידעיה: זה לפריפריה.
עודד ידעיה: לפריפריה שלומדים במרכז ואנחנו נותנים להם בלי קשר, אבל---
רונית ידעיה: אני רק רוצה לומר שאנחנו משתדלים שבית הספר הזה לא יהיה בית ספר צפונבוני, לצפונים ולתל אביבים, אנחנו משתדלים שיהיו כאן אנשים שבאים ממשפחות קשות יום, אנשים שיש להם תפיסה אחרת של החיים, אנשים שרוצים להתפרנס בכבוד ולא שמנה וסלתה של תל אביב.
אלכס מילר: אני בן האדם האחרון שיבוא אליכם בטענות על הדרך שאתם מנהלים את הגוף שלכם.
אלכס מילר: בסופו של דבר אנחנו מדברים על תחומים שהם לא תחומים המוניים.
אלכס מילר: זה לא תחום המונים שממשלה שמה לעצמה, נגיד כיעד, יוצא עכשיו 300 מהנדסי חשמל או תוכנה ואז גם שמים את הנושא של תקשורת חזותית או צילום.
אלכס מילר: זה לא יהיה.
אלכס מילר: בסופו של דבר זו החלטה אישית של בן אדם ויש מעטים היום שרוצים להיכנס לתחומים האלה, אבל אם הם כבר רוצים להיכנס, אז צריך להשקיע את המקסימום.
אלכס מילר: אנחנו כמדינה גם צריכים לחשוב איך אנחנו באמת משמרים את התחום הזה בצורה שהוא ימשיך להיות קיים, גם בזמן הלימודים וגם אחר כך.
אלכס מילר: אז פה צריך לעשות איזה שהוא טיונינג מסוים שהדברים האלה יעבדו.
אלכס מילר: אף אחד לא יכול לבוא אליכם בטענות ולהגיד לכם 'אתם מקבלים סטודנט כזה', או לא, זה כבר בא מכם.