GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה בקר: אז הבעל שלה בנונשלנטיות מוציא את המחשב, פותח אותו, בעוד שהיא בפאניקה של הירידה, נכנס לאינטרנט ואומר לה: "אל תדאגי יקירתי, עשיתי כרגע ביטוח".
משה בקר: זה תוך כדי הנסיעה, ואז הם נכנסים לתוך מדשאת אבטיחים.
משה בקר: יש לנו המון כסף לבזבז בתקשורת על הביטוח.
משה בקר: אני מדבר על הציבור הישראלי.
משה בקר: כמה אנחנו רואים תוכניות המנתחות תאונה, המנתחות התנהגות לא נורמטיבית?
משה בקר: כמה אנחנו משקיעים בעניין הזה למניעה?
משה בקר: הדבר הראשון הוא החינוך.
משה בקר: ישבתי בוועדת שיינין כיו"ר ועדת המשנה לחינוך, והכנו 80 עמודים עם 40 המלצות, ואחר כך עשו מה שעשו.
משה בקר: למה עשו מה שעשו והמעיטו מנושא החינוך?
משה בקר: כי אומרים: חינוך זה לטווח הארוך.
משה בקר: אתה תראה תוצאות אולי בעוד 10-30 שנה.
משה בקר: בוא נשקיע עכשיו במשהו מיידי: אכיפה ופעולות אחרות, כדי שנראה כבר אקשן.
משה בקר: זו אחת הטעויות הגדולות.
משה בקר: אילו היו מקבלים את ההחלטות בשנת 1993 ומשקיעים את מה שצריך, היינו היום במקום לגמרי שונה.
משה בקר: הדבר האחרון שאני רוצה לומר הוא בנושא של משמרות הזה"ב.
משה בקר: בתוכניות שישנן היום, ההתייחסות של הציבור למשטרה היא כאל אלה שמחכים לנו בפינה: כאשר נעשה טעות או לא נשים לב, הם יגידו לנו: "תעצרו בצד", ויתנו לנו את הדוח.
משה בקר: המשטרה נתפסת כצד השלילי, שנוקט באכיפה.
נסים זאב: אבל זה לא נכון.
משה בקר: מה לא נכון, שאנשים רואים את המשטרה כגוף שמחפש אותם בפינה?
נסים זאב: זה לא נכון.
משה בקר: אם אני אעשה פה סקר, איך אתה תופס את המשטרה והצורה שבה היא תופסת אותך, האם היא תורמת לבטיחות בדרכים או האם היא באה לתת דוחות, יגידו לך: "תעזוב אותי מבטיחות בדרכים.
משה בקר: אני קיבלתי דוח בלי שום קשר לבטיחות.
משה בקר: הכביש היה בסדר.
משה בקר: תפסו אותי וכו'".
משה בקר: אני אומר לך את הדברים על בסיס ממצאים מחקריים, שמראים עמדות של הציבור כלפי המשטרה.
משה בקר: הנה יש לנו כאן דוגמא מאוד חיובית - אגב, אני הייתי בקשר עם ראשי אגפים של המשטרה, וגם יעצתי למשטרה.
משה בקר: עם שחר איילון עשינו הרבה עבודה טובה.
משה בקר: אני מקווה, שכך יהיה גם עם ברונו – שוטר מופיע בתפקיד החיובי שלו: הוא בא למנוע תאונות ולא כדי לדפוק אותך ולתת דוח.
משה בקר: הוא בא לעזור לך לשמור על עצמך מעצמך.
משה בקר: הנוכחות של שוטר שנכנס לתוך מערכת החינוך, לבתי הספר, היא סופר חיונית.
משה בקר: זו הפעם הראשונה שילד צעיר בכיתה ה נפגש עם הסמכות.
משה בקר: הוא שמע מה אבא שלו אמר על המשטרה כאשר נתנו לו את הדוח, וכעת הוא רואה את השוטר בא אליו, מלמד אותו כמורה מתוך גישה חיובית.
משה בקר: הגישה החיובית היא דרך הנושא של משמרות הזה"ב, חוקי התנועה והדברים האחרים.
משה בקר: לדעתי, זה דבר שאסור לוותר עליו.
משה בקר: כל בית ספר צריך לקיים במהלך השנה לפחות מספר פעמים בהם שוטר נכנס לכיתה.
משה בקר: זו החיוניות והחשיבות של משמרות הזה"ב.
משה בקר: לכן, אם מדברים על תקציב – צריך למצוא תקציב, כדי למשוך כוח אדם טוב, שיהיה מחנך עם מדים של המשטרה, ייכנס לבתי הספר ויעשה את העבודה.
משה בקר: דבר אחרון בנושא של משמרות הזה"ב – ואני ראיתי את זה במספר ארצות בעולם – לדעתי, אנחנו פספסנו את התקופה שבה אנשים הלכו למשמר האזרחי.
משה בקר: היום לילדים בגיל 10, שעומדים עם מקל ושלט עצור, זו אחריות כבדה ובעייתית במקומות מסוימים.
משה בקר: הם צריכים לעשות את זה, אבל חייב להיות מבוגר לידם.
משה בקר: אחד מהמתנדבים של המשמר האזרחי – ויש הרבה כאלה – צריך לאייש את אותם מעברי חצייה שבהם משמרות הזה"ב עומדות ועושות את העבודה שלהן.
משה בקר: לילד זה חשוב מאוד, מפני שזה מראה לו את ההיגיון של מה שהוא למד ואיך זה משפיע עליו בחשיבה קדימה.
משה בקר: אמר רון מוסקוביץ', מנכ"ל הרשות, שהוא זוכר את זה בתור ילד.
משה בקר: אני חושב, שבכל זאת צריך לגבות את העניין הזה.
משה בקר: חלק מאותם 200,000,000 שקלים שצריך להשקיע בעניין – היום מדברים על 40,000,000-60,000,000 שקלים – צריך לטפח גם את הנושא הזה.
משה בקר: לדעתי, יש הרבה מה לעשות.
משה בקר: הופעתי לפחות 4-5 פעמים בוועדת החינוך והצגתי מצגות – ואני יכול להראות תאריכים, מתי עשיתי את זה.
משה בקר: אני אהיה מוכן לעזור לכם לנסח חקיקה, להציע הצעות בנוגע לתקציב לשנים הבאות, כדי להעלות את נושא החינוך בצורה שיטתית ויסודית, כדי שעם ישראל שהוא עם של קיבוץ גלויות ובלי תרבות אחידה יוכל לדבר על תרבות ותרבות בדרך.
גיא גריאני: אני עברתי את אותו חינוך לזהירות בדרכים, ואני יכול לספר לכם שדווקא את אותו שוטר שנכנס לכיתה אני לא זוכר.
גיא גריאני: החוויה של קבלת האחריות הזו: להגיע לכביש ולסדר את התנועה, להגיד לילדים מתי לחצות, לדעת שאני אחראי להגיד לילד בכיתה ג' מתי לחצות, או לילד בכיתה ב' שחוצה עם אמא שלו אני הוא זה שאומר מתי לחצות ודואג לבטיחות שלהם, היתה בשבילי חוויה מדהימה.
גיא גריאני: חוויה שאני אזכור אותה כל החיים שלי.
גיא גריאני: ביום שישי האחרון לקחתי את אחי בכיתה ב'.
גיא גריאני: אנחנו עוברים במעבר חצייה ומגיעים למשמרות הזה"ב.
גיא גריאני: לי כמו לישראלי טיפוסי לא היה כוח לחכות עד שהם יסגרו או יפתחו – כל הנוהל והפרוצדורה – ובאתי לעבור את הכביש.
גיא גריאני: עוד לא הספקתי לדרוך שם, ואח שלי עצר אותי ואמר: "גיא, לא.
גיא גריאני: אנחנו מחכים.
גיא גריאני: זה מה שלימדו אותנו בכיתה א'.
גיא גריאני: אנחנו עוברים בבטיחות ובזהירות עם משמרות הזה"ב".
גיא גריאני: ברגע שאני שמעתי את אח שלי הקטן, ילד בכיתה ב', בא ומחנך אותי ככה, אני הבנתי למה השעה בשבוע כל כך קריטית.
גיא גריאני: אם אח שלי, ילד בן 7.5, יכול לבוא ולחנך אותי ואת אבא שלי ולהגיד לנו מה מותר ומה אסור, אנחנו את שלנו עשינו.
גיא גריאני: אין פה שאלה בכלל.
גיא גריאני: דקה אחר כך הוא ראה ילדים בכיתה ב' ו-ג' חוצים במעבר חצייה ללא ליווי מבוגר, ילדים שהם לא בני 9, הוא אמר להם: "זה אסור".
גיא גריאני: הוא אמר לי, בתור האח הבוגר שלו: "גיא, תחצה איתם את הכביש, אסור להם לעשות את זה".
גיא גריאני: השעה הזו היא קריטית בגילאים האלה, ויכולה לתרום להם כל כך הרבה.
גיא גריאני: שאלתי כמה בתי ספר מקבלי את השעה הזו.
גיא גריאני: 95% זה מספר יפה, אבל זה לא מספיק.
גיא גריאני: אנחנו צריכים, שכל תלמיד במדינת ישראל יקבל את השעה השבועית הזו.
גיא גריאני: זו חובתנו כמחנכים.
גיא גריאני: נלסון מנדלה אמר: "החינוך זה כלי הנשק החזק ביותר, שבזכותו אפשר לשנות את העולם".
גיא גריאני: אני לא מחפש לשנות את העולם, אלא את דפוסי ההתנהגות.
גיא גריאני: אנחנו יכולים לעשות את זה.
נסים זאב: אני רוצה לומר משפט אחד.
נסים זאב: אני חייב לצאת לוועדה אחרת.
נסים זאב: אני מסכים עם כל מה שאמר ד"ר בקר.
נסים זאב: אני מעריך ומוקיר אותך.
נסים זאב: שמעתי עליך רבות.
משה בקר: נפגשנו כבר כמה פעמים בעבר.
נסים זאב: אני מסכים עם כל מילה שאמרת.
נסים זאב: אני חושב, שצריכים להכניס את זה יותר למגזר החרדי.
נסים זאב: יש רצון, יש היענות.
נסים זאב: אני חושב, שצריך לפנות אליהם ולומר: יש את התנאים, אנחנו ערוכים לכך.
נסים זאב: אני בטוח שאתם תמצאו את הפידבק.
נסים זאב: לגבי מה שאתה הערת, שהשוטר מצטייר שהוא מחפש את הנהג בפינה, זה נכון.
נסים זאב: הרבה פעמים אתה רואה את המשטרה עומדת בצד, כאשר הכביש סואן, יש פקקים, יש ילדים שהולכים בצורה לא בטיחותית, וזה לא מעניין אותם.
נסים זאב: מה שמעניין אותם, זה אולי מישהו בסיבוב, כאשר המכונית נוסעת בקושי במהירות של 10 קמ"ש, היה בלי חגורה.
נסים זאב: זה כל מה שחשוב לו.
נסים זאב: מה שקורה 10 -20 מטר ממנו לא מעניין אותו.
נסים זאב: לכן, יש את הרושם הזה.
נסים זאב: אנחנו צריכים לתקן את זה בעשייה שלנו.
דן קדרון: אני סיימתי 34 שנות שירות בצבא, כאשר מתוכם 32 שנה התעסקתי בנושא של תאונות דרכים בצבא בהרבה יחידות שהייתי בהן.
דן קדרון: לדעתי, יש הרבה דברים שהמגזר האזרחי צריך ללמוד מהצבא.
דן קדרון: הצבא הצליח להוריד את מספר התאונות לפחות ב-40%.
דן קדרון: אני הייתי ערב לזה.
משה בקר: ב-90%.
דן קדרון: אני אתן דוגמא.
דן קדרון: אני הגעתי לגדוד מסוים, שהיה מקום ראשון בתאונות דרכים.
דן קדרון: שירתי 5 שנים בגדוד הזה.
דן קדרון: יצאתי פעם ב-3 שבועות הביתה.
דן קדרון: הייתי קצין רכב של הגדוד, והנהגתי שיטה: כל בוקר, לפני שמתחילים את המשימות, בשעה 8:00 כולם נמצאים במשרד ומקבלים הרצאה בנושא תאונות דרכים, ומסבירים איך נוסעים.
דן קדרון: ראיתי הרבה תאונות באזרחות.
דן קדרון: הייתי עד לתאונה לפני שבוע.
דן קדרון: ליד בית ספר רנה קאסן ילדה ירדה מהאוטובוס, חצתה ובאה מונית ופגעה בה.
דן קדרון: את זה צריך להסביר לאנשים.
דן קדרון: יורדים מהאוטובוס, עוברים במעבר החצייה, מסתכלים ימינה שמאלה וחוצים.
דן קדרון: אני לא רוצה לגזול יותר מדי זמן מזמנה של הוועדה.
דן קדרון: אני מוכן להיות שותף, ולעזור לוועדה.
אלכס מילר: תעביר לנו את הפרטים.
דן קדרון: אני הגעתי לנשיא כנג"ד מצטיין.
דן קדרון: הגדוד שלי, לאחר שלוש וחצי שנים, הגיע בלי אף דוח משטרה צבאית ובלי אף תאונת דרכים.
דן קדרון: אני אחד שמבין בזה.
דן קדרון: נתתי את כל החיים שלי בצבא לנושא הזה.
דן קדרון: הייתי גם חונך בכיר במרכז הובלה.
דן קדרון: הייתי סגן מ"מ במרכז הובלה, ואני הכשרתי נהגים.
דן קדרון: עקבתי אחרי כל הנהגים שאני הכשרתי.
דן קדרון: במשך שנה וחצי אף נהג לא היה מעורב בתאונה או בעבירת תנועה.
דן קדרון: אפשר וניתן להוריד את אחוז תאונות הדרכים.
ורדה לבנון: אני מעמותת אור ירוק.
ורדה לבנון: רציתי להוסיף, שלילדים הנהדרים שעושים את העבודה של משמרות זה"ב – וגם אני זוכרת את החוויה לטובה.
ורדה לבנון: גם הילדים שלי עשו את אותה חובה – יש הורים.
ורדה לבנון: אנחנו באור ירוק מפעילים כמה תוכניות, שחלקן בתוך בתי הספר היסודיים, וחלקם עם ההורים של אותם הילדים.
ורדה לבנון: כמו שדובר פה קודם, העניין של דוגמא אישית הוא מאוד משמעותי.
ורדה לבנון: לכן, באישור משרד החינוך, אנחנו מפעילים הורים בבתי הספר, כחלק מהעניין של מעורבות אזרחית ופעילות קהילתית של אזרחים למען הקהילה של עצמם.
ורדה לבנון: הורים עומדים בשערי בית הספר ועוזרים לילדים לרדת מהרכב.
ורדה לבנון: כך גם מקילים על התנועה, גם נותנים דוגמא אישית וגם משפרים את הבטיחות.
ורדה לבנון: זה בסיוע משמרות הזה"ב יוצר מערך, בקרבת בית הספר, שבהחלט יכול להשפיע על בטיחות ההגעה אל בית הספר.
ורדה לבנון: מעבר לזה, אנחנו פועלים בבתי ספר יסודיים בימי שיא, והכל באישור משרד החינוך.
ורדה לבנון: רציתי להגיד, שיש מקום לחשוב איך מערבים את ההורים, את המבוגרים.
ורדה לבנון: דובר פה על ידי ד"ר בקר על הדוגמא החיובית שהמשטרה נותנת באמצעות חינוך הזה"ב שהשוטרות נותנות.
ורדה לבנון: אני חושבת, שאפשר לבדוק אפשרויות איך להפוך גם את ההורים למעורבים.
אלכס מילר: חה"כ מיכאלי, בבקשה.
אנסטסיה מיכאלי: אדוני היו"ר, אני רציתי לברך על הדיון הזה.
אנסטסיה מיכאלי: לצערי, חה"כ חמד עמאר יצא.
אנסטסיה מיכאלי: אני רציתי לייחס כמה מילים לעבודה שהוא עשה.
אנסטסיה מיכאלי: בתחילת הקדנציה, אני שמחתי לדעת שבמפלגת "ישראל ביתנו" יש אדם מסור ועקבי לנושא.
אנסטסיה מיכאלי: הוא משקיע הרבה מאמצים לנושא.
אנסטסיה מיכאלי: אני נשארתי לישון כאן בכנסת, ודפקה אישה על דלת לשכתי וביקשה להגיע לדיון.
אנסטסיה מיכאלי: אני שמחתי מאוד.
אנסטסיה מיכאלי: יש הרבה מאוד דיונים בכל מיני נושאים.
אנסטסיה מיכאלי: כאשר מגיעים ומבקשים באופן אישי להגיע לדיון, זו צורת עבודה מאוד מקצועית.
אנסטסיה מיכאלי: אני ממליצה לעשות כך.
אנסטסיה מיכאלי: גם המצגת מאוד יפה.
אנסטסיה מיכאלי: תמשיכו כך לפעול.
אנסטסיה מיכאלי: בשנת 2006, מאז שהוקמה הרשות לבטיחות בדרכים, נעשתה עבודה מאוד עמוקה ומאוד רחבה.
אנסטסיה מיכאלי: ד"ר בקר התייחס בקצרה לנושא של רוכבי אופניים.
אנסטסיה מיכאלי: זה הנושא שהייתי רוצה להגיד כמה מילים עליו.
אנסטסיה מיכאלי: אני חזרתי עכשיו מחו"ל.
אנסטסיה מיכאלי: הייתי שבוע עם משלחת של חברי הכנסת, וייצגנו בכבוד את מדינת ישראל, את הכנסת שלנו בפרלמנט האירופי.
אנסטסיה מיכאלי: היינו בבריסל, ואחר כך קפצנו לעיר קטנה בהולנד, מידלברג, וראיתי את כמות האופניים שם.
אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת, שיש שם יותר אופניים מאשר מכוניות.
אנסטסיה מיכאלי: אפשר לשכור אופניים ברחוב.
אנסטסיה מיכאלי: כך גם בבריסל ובכל אירופה.
אנסטסיה מיכאלי: אפשר לשכור אופניים במקום אחד ולהגיע למקום אחר, על ידי תשלום בכרטיס אשראי.
אנסטסיה מיכאלי: במדינת ישראל יש קבוצה גדולה של אנשים הרוכבים על אופניים.
אנסטסיה מיכאלי: זה מאוד מתפתח.
אנסטסיה מיכאלי: צריך לדאוג לבטיחות שלהם.
אנסטסיה מיכאלי: אני תושבת ראשון לציון.
אנסטסיה מיכאלי: לא מזמן היתה תאונת דרכים ונהרגו שני עורכי דין מכובדים, שהשאירו את הנשים שלהם והילדים שלהם לבד, בגלל נהגים מטורפים שחזרו מבילוי לילה.
אנסטסיה מיכאלי: זה נורא, זה עצוב, זה כואב, שאנשים שיוצאים בשעה 05:00-6:00 בבוקר לכביש יכולים להיות הרוגים.
אנסטסיה מיכאלי: כתוב בחוברת, שהמטרה שלכם ברשות הוא להגיע תוך 10 שנים לרמת בטיחות של המדינות המובילות בתחום, ולהוריד את מספר ההרוגים בתאונות הדרכים אל מתחת ל-360 הרוגים - 360 הרוגים בשנה זה נתון מאוד גבוה.
אנסטסיה מיכאלי: לעומת כל המדינות האחרות, אנחנו במקום 4 - ואל מתחת ל-330 הרוגים עד סוף שנת 2012.
אנסטסיה מיכאלי: אני מקווה, שיהיה מספר אפס, ושהנהגים שלנו ילמדו להתנהג בכבוד, לתת אפשרות לכל ילד לצאת בנחת לבית הספר, לכל רוכב אופניים לרכוב על אופניים בנחת ולדעת שהוא יחזור הביתה לילדים שלו.
אנסטסיה מיכאלי: אני מקווה, שהוועדה הזו תמשיך לדון ולעקוב אחרי העבודה של הרשות.
אנסטסיה מיכאלי: שיהיה לחה"כ חמד עמאר הצלחה רבה בתחום הזה.
משה בקר: יש לי כמה נתונים על מעורבות של ילדים בתאונות דרכים.
משה בקר: אני מדבר על ילדים, בין שהם נפגעים כהולכי רגן ובין שהם נפגעים כרוכבי אופניים.
משה בקר: יש לי נתונים על קבוצות גיל מאפס ועד 19.
משה בקר: אני אקח את שתי הקבוצות היותר בולטות לעניין שלנו: מגיל 5 עד 14.
משה בקר: החטיבה העליונה זה נושא אחר.
משה בקר: מגיל 5 עד גיל 9 יש לנו סדר גודל של 300 נפגעים בתאונות דרכים בשנה ביישובים.
משה בקר: בשנת 2010 היו 269 נפגעים, ובשנת 2009 היו 324 נפגעים.
משה בקר: היתה ירידה בשנת 2010 לגבי ילדים בקבוצת הגיל 5-9.
משה בקר: בקבוצת הגיל של ילדים מגיל 10-14: בשנת 2009 היו 326 נפגעים, ובשנת 2010 היו 376 נפגעים.
משה בקר: בקבוצת הגיל הזו, כהולכי רגל ורוכבי אופניים, היו 6 נפגעים.
משה בקר: אם אני מדבר על הרוגים: בקבוצות הגיל 5-9: בשנת 2009 – 8 הרוגים.
משה בקר: בשנת 2010 היו 7 הרוגים.
משה בקר: בגיל 10-14: היו 3 הרוגים בשנת 2009 ו-5 הרוגים בשנת 2010.
משה בקר: כלומר, יש מאסה של 10-15 הרוגים בקבוצות הגיל הרגיש הזה של תקופת בית הספר.
משה בקר: זה אתגר מאוד רציני להתמודד איתו ולהביא אותו לאפס.
משה בקר: זה לא מתקבל על הדעת שילד הולך לבית הספר, חוזר, משחק ונפגע בתחום היישוב, לא רחוק מהבית בדרך כלל.
משה בקר: זה אתגר שלנו.
משה בקר: צריך לזכור, לא להתעסק רק עם ההרוגים אלא גם עם נפגעים: פצועים קשה, ילדים בבית לווינשטיין שהם צמחים, עם ולידים לכל החיים.
משה בקר: זה נושא שהוא בהחלט אתגר.
אלכס מילר: ראשית, ועדת החינוך מברכת את כל העוסקים במלאכה בנושא של בטיחות בדרכים: הרשות, משרד החינוך, משטרת ישראל וכל מי ששותף במאבק הלא פשוט הזה בקטל בדרכים.
אלכס מילר: אנחנו מברכים את חה"כ חמד עמאר, יו"ר השדולה לבטיחות בדרכים, על יוזמתו.
אלכס מילר: ועדת החינוך ממליצה, ליישם את התוכנית של משרד החינוך, שמדברת על החזרת הציון הפנימי בבטיחות בדרכים.
אלכס מילר: זה מותנה בתוספת תקציבית שקרובה ל-18,000,000 שקלים.
אלכס מילר: אנחנו פונים למשרד האוצר לתקצב את הפרויקט הזה.
אלכס מילר: ועדת החינוך רואה חשיבות רבה בכך, שילדי ישראל לא רק ילמדו אלא גם ייבחנו בנושא של בטיחות בדרכים.
אלכס מילר: ועדת החינוך רואה בעניין זה דבר חשוב, שיתרום בצורה משמעותית בכל מה שקשור למודעות של ילדי ישראל לבטיחות בדרכים.
אלכס מילר: בנוסף, אנחנו פונים להשוואת תנאי העסקה של אותם השוטרים האחראים על העברת שיעורי בטיחות בדרכים במערכת החינוך.
אלכס מילר: בנוסף, אנו מבקשים להרחיב את הפרויקט, כך שכל אותם אלה המעוניינים להפעיל את הפרויקט ברשויות שלהם יוכלו לעשות זאת מבלי להתמודד עם בעיית תקציב.
אלכס מילר: אני רואה לנכון, להקדיש תוספת תקציב גם לעניין הזה.
אלכס מילר: בעניין של כלל התוכניות – הייתי חושב לנכון לפנות לראש הממשלה לקיים ישיבה בממשלה בכל מה שקשור לנושא של בטיחות בדרכים במערכת החינוך, ולמצוא דרך להקצאה משמעותית בכל מה שנוגע לכל אותן הסוגיות שהעלינו כאן:
אלכס מילר: משמרות הזה"ב, הציון בבגרות במקצוע בטיחות בדרכים, השוואת תנאי העסקה של השוטרים בכל המערכת הזו.
אלכס מילר: אני גם חושב, שכדאי לבדוק אפשרות לפנות למשרד הביטחון, על מנת לשלב אנשי צה"ל בכל הנושא של משמרות זה"ב.
אלכס מילר: אני חושב, שגם משטרה צבאית יכולה לתת מענה בסוגיות האלה.
אלכס מילר: לא חסרים לנו אנשים שיוצאים לגמלאות, שמתנדבים למשמר האזרחי, שיכולים למלא תפקיד בחלק מהעניין הזה.
אלכס מילר: כמו שצוין כאן, מספר הילדים הנפגעים מתאנות דרכים בכל שנה הוא בלתי מתקבל על הדעת.
אלכס מילר: זה דבר, מבחינתנו, שחייב להיות מטופל באופן דחוף ומהיר.
אלכס מילר: זה לא רק עניין הקשור לנהגים, אלא גם לאותם ילדים שצריכים לדעת איך לעבור את הכביש, איפה צריך לעבור ובאיזו דרך.
אלכס מילר: מצד שני, ברגע שאותם התנאים שדיברנו עליהם יתקיימו, כאשר הילדים יהיו מבוגרים בגיל שהם כבר נוהגים, הם ינהגו בצורה זהירה הרבה יותר ממה שזה קורה היום.
אלכס מילר: נקיים ישיבת עדכון לאחר שנבדוק מה קורה מבחינת ההחלטות שלנו.
אלכס מילר: נפתח את ישיבת ועדת החינוך, הנושא הוא הצעת חוק רשות העתיקות (תיקון מספר 5), התשע"ב-2011.
אלכס מילר: ועדת הכנסת דנה בבקשת חבר הכנסת דב חנין לטעון נושא חדש על התיקון לפי בקשת משרד התרבות והספורט, במקום התייעצות, להחליף להמלצה.
אלכס מילר: לא התקבלה הבקשה של חבר הכנסת חנין, הנושא לא הוגדר כנושא חדש ואנחנו ממשיכים בהקראת הסעיף ובהצבעות.
מירב ישראלי: אז הסעיף שנשאר לנו זה בעצם סעיף 2(2), בסעיף 6א' לחוק העיקרי, במקום פסקה (3), מה שכתוב בכחול זה ככה: "איש הסגל האקדמי הבכיר במוסד להשכלה גבוהה בתחום ההיסטוריה או ארכיאולוגיה, שימנה השר בהמלצת האקדמיה לאמנות ישראלית למדעית", שזה השרה רצתה להפוך ל'בהתייעצות', והוא יהיה יושב ראש המועצה.
מירב ישראלי: בישיבה הקודמת אני גם הערתי שהכוונה שלהם, שזה יהיה מישהו בעל מומחיות, לא בא לידי ביטוי מיוחדת, לא באה לידי ביטוי בנוסח הסעיף, אז לפי מה שהיועצת המשפטית של משרד התרבות כתבה לי, הם מבקשים להוסיף 'בעל מומחיות בתחום ההיסטוריה או הארכיאולוגיה'.
אלכס מילר: בסדר, אז אנחנו מוסיפים גם את השינוי שבא בעניין של התייעצות וגם את השינוי של משרד התרבות בנושא של בעל מומחיות בהיסטוריה.
מירב ישראלי: אני לא יודעת מה העמדה של האקדמיה.
מירב ישראלי: בישיבה הקודמת הם העלו את השאלה עם מי ההתייעצות צריכה להיות במקרה שזה לא מישהו מהאקדמיה.
מירב ישראלי: אז השאלה אם אתם עדיין עומדים על ההערה הזאת, עם מי צריכה להיות ההתייעצות.
מאיר צדוק: העמדה של האקדמיה הייתה כל הזמן שלא משנים את החוק, משאירים אותו כמו שהוא, ואם לא אז 'בהמלצה'.
מירב ישראלי: זה הפך ל'התייעצות'.
מירב ישראלי: השאלה מה העמדה---
מאיר צדוק: אנחנו ב'המלצה'.
מירב ישראלי: אני אומרת שוב, כרגע זה 'בהתייעצות עם האקדמיה', זה מה ש...
מאיר צדוק: זה לא מקובל עלינו.
מאיר צדוק: אנחנו הבנו שהמלה 'בהמלצה' יותר חזקה והייתה העדפה למלה 'בהמלצה'.
אלכס מילר: אז אנחנו קודם כל מצביעים על ההסתייגויות.
מירב ישראלי: כן, יש לנו הסתייגויות שהוצגו כבר בישיבה הקודמת.
מירב ישראלי: שתי הסתייגויות של חברי הכנסת חנין, ברכה, סוייד ועפו אגברייה.
מירב ישראלי: אחת זה להוסיף סעיף מטרה, שמדובר בעצם במינוי פוליטי.
מירב ישראלי: זו הסתייגות ראשונה ואפשר להצביע עליה.
אלכס מילר: חבר הכנסת אלקין מצביע במקום חבר הכנסת דנון.
אלכס מילר: הצבעה בעד ההסתייגות - מיעוט ההסתייגות לא התקבלה ההסתייגות לא התקבלה.
מירב ישראלי: ההסתייגות השנייה היא לבטל את סעיף 2(2) שהקראנו עכשיו לגמרי.
מירב ישראלי: או לחילופין לכתוב 'בהמלצה'.
מירב ישראלי: מי בעד ההסתייגות?
מירב ישראלי: אין.
מירב ישראלי: מי נגד?
מירב ישראלי: הצבעה בעד ההסתייגות - מיעוט ההסתייגות לא התקבלה שתי ההסתייגויות לא התקבלו.
מירב ישראלי: ההסתייגות של חבר הכנסת ניצן הורוביץ שבמקום 'בהתייעצות' יהיה 'בהסכמה', של האקדמיה.
אלכס מילר: מי בעד ההסתייגות של חבר הכנסת הורוביץ?
אלכס מילר: ואני מצביע על החוק לקריאה שנייה ושלישית.
מירב ישראלי: יש לנו גם בקשה לרשות דיבור, אני אכניס אותה.
אלכס מילר: אני מצביע על החוק להכנה לקריאה שנייה ושלישית, כמו שהובאו התיקונים, גם על ידי משרד התרבות, יחד עם כל התיקונים שהיו גם בוועדה הקודמת והוספו גם היום, מי בעד?
אלכס מילר: הצבעה בעד החוק להכנה לקריאה שנייה ושלישית - רוב אושר תודה רבה, החוק אושר לקריאה שנייה ושלישית.
מאיר צדוק: אני מבקש לרשום את עמדת האקדמיה.
יהודית גידלי: אנחנו נצרף את זה לפרוטוקול.
מאיר צדוק: אני מבקש לקרוא שלושה-ארבעה משפטים, ברשותכם, שזה יהיה גם חלק מהפרוטוקול ובזה החלק שלנו: במוצאי שבת, י"ד בכסלו, קיבל פרופ' דן שכטמן את פרס הנובל בכימיה.
מאיר צדוק: זה הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים החמישי שזוכה למעמד נכבד זה.
מאיר צדוק: בכך באה לביטוי ההכרה הבינלאומית במעמדו של המדע בעולם ולמעמדה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מאיר צדוק: האבות המייסדים והוגי חוק האקדמיה ב-1960 ראו לנגד עיניהם מוסד שיציב את המדע בארץ ואת מעמדה של האקדמיה כמוסד על מדעי מקצועי וחסר פניות שהוא סמל לאומי למצוינות הישראלית למדע.
מאיר צדוק: חתני הפרס מממשים את החזון הזה.
מאיר צדוק: הצעת החוק העומדת היום לפני ועדת החינוך של הכנסת, ביוזמתה של השרה לימור לבנת, המשנה את מעמדה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בתיקון לחוק רשות העתיקות נראית תמוהה, במיוחד כאשר היא באה בשעה יפה למדע הישראלי ולאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מאיר צדוק: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים קוראת לחברי הכנסת ולממשלה להשאיר את החוק בעינו.
מאיר צדוק: תודה.
אלכס מילר: זהו, נגמר.
אלכס מילר: בוקר טוב, אני פותח את הישיבה.
אלכס מילר: הנושא: תקנות חובת המכרזים (התקשרויות של מוסד להשכלה גבוהה) (תיקון), התשע"א-2011.
אלכס מילר: היו כל מיני תיקונים שהיו צריכים להיעשות.
אלכס מילר: הגעתם להסכמות?
ירון גולן: ישבנו עם הנציגים של המוסדות והגענו להסכמות למתן ארכה למשך כשנה, עד סוף השנה הנוכחית - 2012.
ירון גולן: מכתב פנייה של השרים חתום בחציו - שר החינוך היה אמור לחתום אבל לא הספקנו לקראת הדיון, אני מניח שהוא יבוא בהמשך, אבל באופן עקרוני יש הסכמה.
ירון גולן: אנחנו מבקשים להגיד שבהתאם לסיכומים שהיו לנו אנחנו מבקשים מהמוסדות להעביר למשרד האוצר ולמשרד החינוך עדכון תוך שלושה שבועות לגבי השלבים שייעשו כדי לעמוד בפרק הזמן הזה, של שנה.
מירב ישראלי: ההיערכות ההדרגתית שלהם בעצם.
ירון גולן: בהזדמנות זו צריך לציין שהתיקון הזה הוא תיקון רטרואקטיבי, שתחילתו ב-11 בפברואר 2011.
חנן ארליך: הרטרואקטיביות, בהתאם להנחיית היועץ המשפטי לממשלה, אושרה על-ידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, הגברת אורית קורן.
אלכס מילר: אפשר לקרוא מה שצריך לתקן?
מירב ישראלי: "בתוקף סמכותנו לפי סעיפים 4 ו-5 לחוק חובת המכרזים, בהתייעצות עם המועצה להשכלה גבוהה ובאישור ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, אנו מתקינים תקנות אלה: תיקון תקנה 51. (1) בתקנה 51 לתקנות חובת המכרזים (התקשרויות של מוסד להשכלה גבוהה – (א) בתקנת משנה (ג), במקום "לתקופה של שנה מיום פרסומן של תקנות אלה" יבוא "עד יום ד' בטבת התשע"ב-2012.
יהודית גידלי: אם זה 2012 זה צריך להיות התשע"ג.
ירון גולן: אצלי רשום: עד יום י"ח בטבת התשע"ג.
מירב ישראלי: "י"ח בטבת התשע"ג (31 בדצמבר 2012)".
מירב ישראלי: זאת אומרת עד סוף השנה.
מירב ישראלי: "(ב) בתקנת משנה (ד) במקום "בתוך תקופה של שנה מיום פרסומן של תקנות אלה" יבוא "עד יום י"ח בטבת התשע"ג (31 בדצמבר 2012)".
מירב ישראלי: (2) תחילתן של תקנות אלה ביום ז' באדר א' התשע"א (11 בפברואר 2011).
מירב ישראלי: " – זו הרטרואקטיביות.
מירב ישראלי: אולי תסבירו לפרוטוקול על המהות של התיקון.
ירון גולן: מדובר בתיקון שמטרתו לדחות כניסתן לתוקף של תקנות שמחייבות את המוסדות להשכלה גבוהה לבנות רשימות מציעים ולפרסם אותן באינטרנט.
ירון גולן: ההליך הזה הוא הליך מורכב, אנחנו יודעים את זה כמשרד האוצר, כחשב הכללי,
ירון גולן: שעושה את התהליך הזה לגבי כל הממשלה.
ירון גולן: זה תהליך מורכב, שדורש לא מעט הכנות.
ירון גולן: המוסדות פנו אלינו ואמרו שםן לא יספיקו עד לסוף השנה הקודמת וביקשו עוד פרק זמן של שנה, שאחרי שדיברנו אתם נראה לנו סביר.
אלכס מילר: זאת אומרת, המוסדות להשכלה גבוהה יעמדו בחוק חובת המכרזים רק בעוד שנה.
ירון גולן: בתקנות רק לעניין רשימות מאגרים.
ירון גולן: התקנות בשאר העניינים חלות עליהם.
אייל רק: שר החינוך מגיש את הבקשה הזאת יחד עם שר האוצר.
אייל רק: גם בשם המל"ג, שלא יכלו להגיע, אני רוצה להגיד שזה לאחר התייעצות עם המועצה להשכלה גבוהה.
אלכס מילר: נרשם.
אלכס מילר: רבותי, אני מעמיד את תקנות חובת המכרזים להצבעה, בכפוף לכל התיקונים וההצהרות שהיו כאן בוועדה.
אלכס מילר: התקנות נתקבלו.
אלכס מילר: תודה, התקנות אושרו פה אחד.
אלכס מילר: תודה רבה רבותי, צאו לדרך.
אלכס מילר: יום שני, 6.12.2011, י' בכסלו תשע"ב.
אלכס מילר: הנושא, הצעה לסדר יום, דיון מהיר, השביתה המתמשכת בגני הילדים במגזר הערבי בלוד של חבר הכנסת מוחמד ברכה פרוטוקול 512.
אלכס מילר: אתן לאדוני להציג את הדיון, בבקשה.
מוחמד ברכה: תודה רבה אדוני.
מוחמד ברכה: יש מצב שהוא בלתי תקין לחלוטין בכל מה שקשור למערכת החינוך בלוד ורמלה.
מוחמד ברכה: יש טענות קשות כלפי העירייה.
מוחמד ברכה: לפני שאני אתחיל אני רוצה להתייחס לסוגיה אחרת היות שאני רואה את נציגי משרד החינוך.
מוחמד ברכה: יש מצב תקין או לא תקין, אין פיקוח של משרד החינוך על עבודת הגנים זהו דבר בלתי נסבל לחלוטין שמשרד החינוך אינו דואג שמהלך או התנהלות גני ילדים בעיר לוד תתנהל על פי החוק ועל פי התקן והפיקוח כמעט אינו קיים.
מוחמד ברכה: אני אומר את הדברים האלה כבר בהתחלה, כדי להתריע שיש מצב של מעין הפקרות בכל מה שקשור לפיקוח על גני ילדים.
מוחמד ברכה: הנושא מתקשר עם הנושא שעולה לדיון, אדוני היו"ר, לשריפת שני גנים בחודש אפריל השנה, שני גנים, אחד קוראים לו דולפין והשני יסמין והם צמודים אחד לשני.
אלכס מילר: איזה גילאים?
מוחמד ברכה: גני חובה וטרום חובה.
אלכס מילר: מה זאת אומרת שריפה?
מוחמד ברכה: הייתה שריפה, זה תפקיד המשטרה, נשרפו כליל.
אלכס מילר: מישהו הצית או שזה היה בעקבות?
מוחמד ברכה: אנחנו באמת לא יודעים.
מוחמד ברכה: אני מקווה, שהמשטרה בכלל תגיע לאותם אנשים המתנכלים למוסדות חינוך, אם יש פה הצתה ואם יש שריפה, זה גם האחריות של משרד החינוך לדאוג לרמת בטיחות נורמטיבית במקום.
מוחמד ברכה: העובדה היא, שהורים וילדים מצאו את עצמם ללא שני הגנים.
מוחמד ברכה: מיד אחרי השריפה, הילדים חולקו לכמה גנים קיימים וכשהתחיל החופש, פנה וועד ההורים לעירייה - - -
אלכס מילר: מתי הייתה השריפה?
מוחמד ברכה: באפריל 2011.
מוחמד ברכה: ביוני יולי, פנו לעירייה כדי לראות מה יהיה בתחילת שנת הלימודים.
מוחמד ברכה: היו כל מיני הבטחות ודיבורים, להעביר או לא להעביר למקלטים.
מוחמד ברכה: בכל אופן, הגיע הראשון לספטמבר ולא נעשה דבר.
מוחמד ברכה: בראשון לספטמבר הייתה ישיבה, ראש הועדה הקרואה שהיה חדש אז בתפקידו, ביקש ארכת זמן של חודשיים, על מנת לראות מה יעשה והוא יתקן.
אלכס מילר: איפה הילדים בעצם שובצו?
מוחמד ברכה: בראשון לספטמבר, חלקו אותם שוב בין הגנים הקיימים.
מוחמד ברכה: חודשיים לאחר ההתחייבות של ראש העיר ושל העירייה שום דבר לא קרה, זה מצב שהוא בלתי אפשרי לחלוטין.
מוחמד ברכה: זה גם לחלק , זה גם צפיפות רבה ומרחקים ושכחתי לומר שאמרו תנו לנו חודשיים ותשכרו מקום בחוץ וההורים שלמו מכיסם כדי לפתור את הבעיה וחודשיים עברו ושום דבר לא קרה.
מוחמד ברכה: אני חושב שהמצב הזה הוא בלתי נסבל.
אלכס מילר: אתה קראת לדיון שלך שביתה.
אלכס מילר: יש כרגע שביתה?
מוחמד ברכה: אני מציע שהם ידברו.
אלכס מילר: כן, מי מייצג כאן הורים?
יוסף אלטורי: אני מוועד הורים.
יוסף אלטורי: אחרי שחלקו אותם לגני ילדים - - -
אלכס מילר: אני אמקם אותך, שנדע איפה אנחנו נמצאים.
אלכס מילר: תתחיל מהכמות כמה ילדים, מי משובץ, זה דבר ראשון.
אלכס מילר: נושא של הכמות, כמה ילדים ואיפה הם כרגע נמצאים, הולכים לגן או לא.
אלכס מילר: דבר שני אלו שמשובצים בגנים אחרים, האם הם צריכים לנסוע והאם הנסיעות האלו יש להם מימון מבחינת ההסדר בינתיים עד שיחזירו את הגן למה שהיה קודם.