GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: השאלה היא, האם שני המישורים האלה נמצאים במצב של בעיה, מבחינת ההשכלה של התלמידים ומבחינת התנאים של אותם המורים המועסקים.
אלכס מילר: האם יש איזשהו מנגנון המכניס את המורים האלה – גם אם הם צעירים - לתוך המנגנון הכללי.
אלכס מילר: אם אין, המורים האלה, כביכול, קיימים ולא קיימים.
אלכס מילר: מצד שני, אנחנו כל הזמן שומעים שמשרד החינוך טוען שיש חוסר של מורים, במגזר היהודי לפחות.
אלכס מילר: אם יש לנו 4,000 מורים שמסתובבים, יש פה בעיה.
אלכס מילר: אין פה היגיון.
אלכס מילר: מצד אחד אומרים שחסרים מורים, ומצד שני אומרים שקרוב ל-4,000 מורים מסתובבים בחוץ.
אלכס מילר: מה קורה עם הילדים?
אלכס מילר: נכנס בן אדם ללמד.
אלכס מילר: עם מה הוא נכנס, לכמה זמן הוא נכנס, לשני שיעורים, לשנה או לחודשיים?
אלכס מילר: מה הוא מעביר, מי בודק את ההישגים?
אלכס מילר: האם המקצועות שמלמדים המורים מבחוץ הם גם מקצועות שאחר כך נבחנים עליהם בבגרויות?
רן ארז: כן.
אלכס מילר: אז מהם ההישגים של אותם המורים?
אלכס מילר: יכול להיות שהם יותר טובים מהאחרים וצריך להכניס אותם לתוך המערכת, ויכול להיות שאסור בכלל שהם ייכנסו לתוך בתי הספר.
רן ארז: משרד החינוך צריך לפקח על כולם, והוא צריך לדעת.
אלכס מילר: נכון, לזה אני רוצה להגיע, אבל אני צריך לדעת מהם הנתונים.
עינת וילף: אני רוצה לשאול את רן עוד שאלה.
עינת וילף: אם היה נמצא מנגנון שלא היה נפגם מימון בית הספר מכניסת מורים צעירים, האם זה היה מסיר את כל התמריץ של העסקה באמצעות מתווכים?
רן ארז: בוודאי.
רן ארז: אין ספק.
עינת וילף: אתה אומר בעצם, שזו הנקודה המרכזית.
רן ארז: שיטת התקצוב גורמת לכך, שאנשים מסתירים נתונים על מנת לקבל יותר כסף.
רן ארז: זה פן אחד.
רן ארז: לגבי טיב המורים שנכנסים – כולם מורים מדופלמים.
רן ארז: כולם בעלי רישיונות, כולם משכילים.
רן ארז: אין הבדל בינם לבין מורים אחרים מבחינת היכולות שלהם.
אלכס מילר: יש הבדל במוטיבציה.
רן ארז: המורה לא יודע מאיפה באה המשכורת שהוא מקבל.
רן ארז: הוא מקבל תלוש מעיריית תל אביב, עיריית אשדוד או עיריית עפולה.
רן ארז: הוא לא יודע אם הכסף בא משם או ממקום אחר.
אלכס מילר: אבל התנאים הם תנאים שונים.
קריאה: התלוש לא מגיע מהעירייה.
רן ארז: התנאים של המורים האלה הם אותם תנאים.
רן ארז: אילולא כך, היו באים ומתלוננים בארגון המורים.
רן ארז: אני רציתי לתת דוגמא, מדוע משרד החינוך לא יכול לדעת כמה אנשים עובדים.
רן ארז: מי הם המורים האלה?
רן ארז: המורים האלה הם מורים שעובדים במסגרת בית הספר, על פי מערכת השעות של בית הספר, מקבלים את המשכורת הניתנת למורים על פי ההסכמים הקיבוציים שהארגון חתום עליהם, שהסתדרות המורים חתומה עליהם.
רן ארז: אחרת, הם היו מתלוננים, ומיד היה פורץ סכסוך עבודה.
אלכס מילר: אני מכיר הרבה מורים שעובדים כך, כמו שאתה סיפרת, ומרוב הפחד שלהם שיגידו להם: "אתם תמצאו את עצמכם בבית", הם לא מוציאים מילה.
רן ארז: אני מגיע למחלה אחרת - העסקת מורים על ידי עמותות הורים.
רן ארז: זה דבר פסול.
רן ארז: לא יכול להיות, שמורה יידע שמי שמשלם לו את השכר אלה ההורים, ואחר כך הם צריכים לתת ציון לילדים שלהם.
רן ארז: זאת רעה חולה.
רן ארז: הם גם מפחדים לדבר.
רן ארז: יש בלא מעט בתי ספר, במיוחד בישיבות למיניהן, עמותות הורים שגובות כסף כדי להעסיק את המורים האלה.
רן ארז: מחלה נוספת, היא כל אותן חברות כוח אדם, "כגון גוונים", שמפרסמות ואומרות: תפנו אלינו, אנחנו נביא אליכם מורים ב-40% יותר בזול.
רן ארז: למעשה, אלה מורים שמפחדים שאם הם יפתחו את הפה הם יימצאו את עצמם בחוץ.
רן ארז: למשל, "יובל חינוך" בתל אביב.
רן ארז: חה"כ חנין אמר, שרוב המורים שעובדים בתל אביב דרך "יובל חינוך" הם ביסודי.
רן ארז: ארגון המורים נאבק על זה, וכל המורים של "יובל חינוך", שעבדו בחטיבה העליונה, הועברו לעירייה.
רן ארז: זה היה כתוצאה ממאבק פרופסיונאלי שניהלנו שם.
רן ארז: זה יכול להיות הפתרון.
רן ארז: בכל מקום שזה קורה, המורים צריכים לבוא ולהתלונן כדי שנוכל לטפל בהם.
אלכס מילר: תודה לרן ארז.
אלכס מילר: משרד החינוך, האם רציתם להתייחס למה שנאמר כאן?
משה דקלו: כן.
משה דקלו: בשונה מעמדתו של רן, חברי, אנחנו יודעים על כל מורה שמלמד בחטיבות העליונות.
משה דקלו: אני לא זוכר את המספר.
משה דקלו: אני יכול להוציא את הנתונים ולהגיד לך.
משה דקלו: אני לא זוכר.
אלכס מילר: איך אתם מגיעים לישיבת ועדת החינוך בלי הנתונים?
משה דקלו: כי זאת לא השאלה שנשאלה.
משה דקלו: רן העלה כרגע, שאנחנו לא יודעים מי מלמד.
משה דקלו: אנחנו יודעים בחטיבות העליונות על כל המורים שמלמדים, פר שם, פר תעודת זהות, פר תואר, פר איזה מקצוע הוא מלמד לבגרות.
משה דקלו: אני באופן אישי טיפלתי בזיקה שבין המקצועות לבגרות למקצוע ההוראה.
משה דקלו: פרופיל מורים עומד בסקאלה מ-BA1 ועד BA39.
משה דקלו: כאשר אנחנו משלמים כסף לבעלות על ביצוע שעות תקן בחטיבות העליונות, אנחנו משלמים את זה לפי ממוצע משוכלל לערך שעה למורה בדרגת שכר.
משה דקלו: כך אנחנו מעבירים את הכסף לבעלות.
משה דקלו: אם אנחנו נלך היום למערכת שלנו של פרופיל מורים ונרצה לראות כמה מורים מלמדים פיזיקה במחוז כזה או אחר, אנחנו יודעים גם כמה שעות אנחנו מלמדים.
משה דקלו: אין מצב שאנחנו לא יודעים מה קורה בחטיבה העליונה.
יובל וורגן: אבל אתה לא יודע מי מעסיק את המורים האלה.
משה דקלו: לא הגעתי לשם.
משה דקלו: אני ארחיב לשם.
יובל וורגן: אתה יודע כמה מורים, אבל אתה לא יודע מי מעסיק אותם.
משה דקלו: אני ארחיב גם לשם.
משה דקלו: אני יודע בדיוק מי הוא המוטב, למי אני משלם כסף.
משה דקלו: אנחנו בתוך העולם של שעות התקן.
משה דקלו: אנחנו גילינו לפני 10 שנים, שמדווחים במערכת רק מורים מבוגרים, כאשר בפועל מלמדים מורים צעירים.
משה דקלו: לכן, גזרנו גזירה על המערכת ואמרנו, ביחד עם מנהל כלכלה וחשבות, שכולם ידווחו לתוך המערכת תחת שם המקצוע שהם מלמדים.
משה דקלו: יש לנו סמלי מקצוע לכל אחד מהם.
משה דקלו: מצאנו כמה מורים שהם לא בני החיים, בני 85-86, שדיווחו עליהם.
משה דקלו: כלומר, גילינו תהליכים של הונאת המערכת, וגם את זה רצינו לעצור.
משה דקלו: בסופו של עניין, לא רק שאנחנו מכינים לבגרות אלא אנחנו גם משלמים כסף, ושני הדברים האלה הם קריטיים.
משה דקלו: לכן, אנחנו יודעים על כל המורים, לפי סוג המקצוע ומי המוטב שמשלם להם שכר: רשת אורט, רשת עמל או אחרים.
משה דקלו: בעניין הזה אנחנו מסודרים לגמרי.
משה דקלו: אם אתם רוצים את הדוח הזה בעוד שבועיים, אפשר להוציא את זה במחשב תוך יומיים-שלושה.
משה דקלו: זו לא בעיה.
משה דקלו: הדיון היום הוא דיון על מה מלמדים מחוץ לשעות האלה.
משה דקלו: מחוץ לשעות האלה נכנסים כל מיני גורמים לתוך המערכת, כמו עמותות, עמותות הורים וכו'.
משה דקלו: זה לא תמיד נאסף על ידנו.
משה דקלו: זו התשובה שלי לעבודה של יובל.
משה דקלו: אין לנו מהלך שיטתי.
עינת וילף: אבל למה בכלל צריך להעסיק מורים בשעות התקן, אם מה שאתה מתאר הוא המצב?
משה דקלו: כי יש שני מהלכים.
משה דקלו: מהלך אחד של בסיס התקציב שקיים במשרד, שהוא עבור מקצועות הליבה, שעות הליבה, מקצועות הבחירה.
משה דקלו: זה המערך הגדול הכולל.
משה דקלו: המערך התוספתי – ועל זה אנחנו מדברים היום - הוא מערך במונחי כסף.
משה דקלו: במונחי כסף אנחנו רוכשים שירותי חינוך.
אלכס מילר: האם במשרד החינוך יש הסכמה מקצועית, שאנשים שמלמדים מקצועות ליבה לא צריכים לעבוד במערכת דרך מתווכים?
משה דקלו: ההנחיה היא חד משמעית: מי שמלמד את שעות התקן יהיה עובד של המשרד.
מאירה בסוק: זה לא נכון.
משה דקלו: חברים, לא להפסיק אותי.
משה דקלו: אני מדבר, כי אני יודע על מה אני מדבר.
קריאה: אבל אני מורה.
אלכס מילר: גם אני מורה.
אלכס מילר: כאן בישיבה מדבר רק בן אדם אחד.
משה דקלו: לאלקטרוניקה, כמוני.
משה דקלו: אנחנו מנחים, שכל המורים שמלמדים את מקצועות הליבה, מקצועות החובה לבגרות, מקצועות הבחירה המחייבת והבחירה הנוספת, יהיו מורים של המערכת שלנו.
אלכס מילר: למי ההנחיה, למנהל המחוז?
משה דקלו: למנהלי בתי הספר, למנהלי המחוזות ולבעלויות בחינוך העל יסודי.
אלכס מילר: מה קורה אם ההנחיה שלכם לא מתבצעת?
משה דקלו: בתהליכים של בקרת התקן – שלצערי, הופסקה בשנה שעברה - אנחנו מציפים כל אירוע כזה החורג מהכללים שלנו, ומודיעים למנהל המחוז על מנת שהוא יטפל באופן משמעתי בחריגות האלה.
משה דקלו: לגבי האמירה: כן יודעים או לא יודעים – משום שאנחנו מפעילים חלק מהמערכות התוספתיות במונחים של כסף, לפי חוק חובת המכרזים, אנחנו ממכרזים את פעולות הכסף.
משה דקלו: אני אתן לך דוגמא.
יהודית גידלי: מה זה ממכרזים?
משה דקלו: לפי חוק חובת המכרזים, אם יש לך כסף אתה צריך לעשות מכרז בשביל להוציא אותו.
משה דקלו: זה חוק בישראל.
משה דקלו: אני מפעיל את תוכנית החומש במגזר הערבי, הדרוזי והבדואי, לפי החלטת ממשלה.
משה דקלו: אני יודע לומר לך על כל מורה שמלמד שם: כמה שעות הוא מלמד, באיזה בית ספר ובאיזה תעריף.
משה דקלו: בתוך המכרזים שלנו, אנחנו שתלנו, בהסכם עם רן ארז, תעריפים לשעת הוראה בזיקה להסכמי השכר.
משה דקלו: זאת אומרת, לגבי 4,300, מורים שעובדים במערכת שאני מופקד עליה, אנחנו יודעים על כל שעה שלהם ומהו התעריף שלהם לפי תואר ורישוי.
משה דקלו: המידע הזה הוא כן ידוע.
משה דקלו: אפשר לשאול את חיים הלפרין.
משה דקלו: גם חיים הלפרין יודע מי הם המורים המלמדים אצלו בתוכנית "מילת".
משה דקלו: כך הלאה בכל אותם הפרויקטים שאותם הוצאנו במהלכים של קניית שירות.
יובל וורגן: משה, אני רוצה לחדד ולהבין, כי מה שהבנתי ממך עכשיו בעל פה שונה ממה שהבנתי ממך בכתב.
יובל וורגן: האם בחטיבות העליונות, באותם מקצועות הלימוד המחויבים, אפשר לקבל רשימה מפורטת של המוטבים, שהמשרד מעביר להם כסף בעבור השעות האלה.
משה דקלו: בקלות.
יובל וורגן: האם אתה יודע, האם המוטבים האלה מעסיקים את המורים בעצמם או שהם מתקשרים עם גורם נוסף בהסכם להעסקת מורים?
משה דקלו: בדיוק בשביל זה נולדה הבקרה.
משה דקלו: אנחנו את זה בודקים.
משה דקלו: אנחנו סומכים על המוטבים, ויש כאן האצלת סמכות, שיבצעו את ההנחיות.
אלכס מילר: אתה טוען, שיש פה עבירה על ההנחיות של משרד החינוך, שלא להעסיק אנשים דרך.
משה דקלו: בשעות התקן, בוודאי.
אלכס מילר: אם חסרים לכם מורים ויש לכם מורים, למה אתם לא קולטים אותם?
אלכס מילר: נניח שיש לי בבית הספר מורה המלמד שעות תקן, המועסק דרך מתווך.
אלכס מילר: אתה אומר: אני צריך את האדם הזה במערכת, כי אין לי מישהו אחר.
אלכס מילר: האם אתה יכול לקלוט אותו בתור עובד משרד החינוך?
אלכס מילר: האם יש לך אפשרות לקלוט את האדם הזה באופן מיידי כעובד משרד החינוך?
משה דקלו: התשובה היא כן.
משה דקלו: התהליך הוא תהליך במחוז או בקרב הבעלויות.
משה דקלו: המחוז הוא זה שמנהל את החינוך היסודי והחטיבות, והבעלויות את החינוך העל יסודי.
משה דקלו: זאת אומרת, ברמה העקרונית כן.
משה דקלו: ברמה הפרקטית, צריך לבדוק כל מקרה לגופו.
אלכס מילר: ברמה הפרקטית אתה צריך שיהיה לך מנגנון פיקוח מאוד חזק עם סנקציות.
אלכס מילר: אבל מאיפה תביא סנקציות?
אלכס מילר: רק בחקיקה.
אלכס מילר: נציג איגוד היל"ה, בבקשה.
אורן שלמה: אני נציג איגוד מורי הילה.
אורן שלמה: תוכנית הילה היא תוכנית ייעודית של משרד החינוך, שמטפלת בנוער נושר.
אורן שלמה: האוכלוסייה שאנחנו עובדים איתה היא אוכלוסיית שוליים, אוכלוסייה בעייתית.
אורן שלמה: מדובר ב-1,500 מורים המטפלים ב-6,000 תלמידים באופן העסקה קבלני.
אורן שלמה: זאת אומרת, משרד החינוך לא רצה להתעסק איתנו, ולכן הוציא את השירות הזה למכרז.
אורן שלמה: אנחנו מועסקים על ידי החברה למתנ"סים בשעות אפקטיביות.
אורן שלמה: מדובר פה במתן שירות העונה לעניין של לימוד חובה לכל דבר ועניין, לאוכלוסייה נזקקת.
אורן שלמה: אנחנו פתחנו בצעדים ארגוניים לשיפור תנאי העסקתנו.
אורן שלמה: היום בפעם הראשונה מתקיימת שביתה של מורי קבלן בישראל.
אורן שלמה: בגלל שאנחנו יודעים שהיום מתנהל מהלך לתפירת מכרז חדש לשירות הזה, אנחנו מעוניינים שישכללו את הדרישות שלנו בתוך המכרז החדש.
אלכס מילר: איפה אתם מלמדים?
אורן שלמה: בכל הארץ.
אורן שלמה: מדובר בפריסה ארצית.
אורן שלמה: אנחנו מלמדים נוער בסיכון, שנשר מהמסגרות הפורמאליות.
אלכס מילר: כמה מורים יש לכם?
אורן שלמה: כ-1,500 מורים.
אלכס מילר: באיזה גילאים?
אורן שלמה: גילאי תיכון.
אורן שלמה: אנחנו עושים איתם השלמת השכלה, בגרויות ולימודי ליבה.
אלכס מילר: לא שעות תקן.
אורן שלמה: לא.
אורן שלמה: למיטב הבנתי, זו תוכנית שנמצאת מחוץ לשעות בית הספר.
אלכס מילר: והיום אתם מקיימים שביתה, בשביל לשפר את התנאים.
אורן שלמה: בהחלט.
אלכס מילר: האם התחלתם במשא ומתן, או שעדיין לא הגעתם לזה?
אורן שלמה: מדובר פה באותו מלכוד קלאסי של העסקה קבלנית, שזה סוג של מלכוד שהוא די נבזי.
אורן שלמה: אנחנו רוצים לדבר עם חברת המתנ"סים על שיפור תנאי העסקה שלנו.
אורן שלמה: חברת המתנ"סים אומרת לנו: "אני כבולה למכרז של משרד החינוך.
אורן שלמה: אני לא יכולה לעשות כלום, לא יכולה לזוז ימינה ולא יכולה לזוז שמאלה.
אורן שלמה: זה מה שמשרד החינוך קבע".
אורן שלמה: אם אנחנו רוצים לדבר עם משרד החינוך על תנאי העסקה שלנו, משרד החינוך אומר לנו: "אין לנו יחסי עובד-מעביד אתכם.
אורן שלמה: תדברו עם חברת המתנ"סים".
אורן שלמה: המלכוד הזה הוא לא מקובל.
אורן שלמה: מבחינתנו, צריך לשים סוף לעניין הזה.
אורן שלמה: אני רוצה לומר פה בצורה די תקיפה: יש מכרז חדש שעובדים עליו במשרד החינוך.
אורן שלמה: מורי היל"ה לא ישתפו פעולה עם שום זכיין עתידי של המכרז הזה, אם לא ישוכללו הדרישות שלנו בתוך המכרז.
אורן שלמה: את זה אנחנו רוצים לשים בצורה מאוד תקיפה על השולחן.
אלכס מילר: איציק, מי מדבר מטעם התאחדות הסטודנטים?
איציק שמולי: יושבת הראש של סמינר הקיבוצים.
טללית קיצוני: אני אעשה את זה בקצרה.
טללית קיצוני: אני יו"ר האגודה של מכללת סמינר הקיבוצים.
טללית קיצוני: אנחנו חושבים שכל המורים העובדים במערכת החינוך הציבורית צריכים להיות מועסקים ישירות על ידי משרד החינוך, צריכים להיות באחריות המדינה ולא באחריות כל מיני גופים מתווכים.
טללית קיצוני: אני גם מדברת ברמה האישית, מתוך החשש לעתיד האישי שלי בתור מורה.
טללית קיצוני: אני אמורה להתחיל וללמד בבתי ספר בשנה הבאה.
טללית קיצוני: אני מכירה סטודנטים, שכבר עכשיו מלמדים בבתי ספר בתל אביב, גם בחטיבות הביניים ולא רק ביסודי, אשר מועסקים על ידי "יובל חינוך", ומפחדים על העתיד שלהם בשנה הבאה ולתלוש השכר שלהם בחודש הבא – כי לא תמיד הם מקבלים אותו בזמן, ולא תמיד הם מקבלים את כל הזכויות הסוציאליות שמגיעות להם.
טללית קיצוני: אנחנו בתור אגודה מנסים לחקור את הנושא, בעיקר של "יובל חינוך" בתל אביב, ומאוד קשה לנו להשיג נתונים.
טללית קיצוני: אנחנו ממש מרגישים שמסתירים את זה מאיתנו, גם העירייה וגם "יובל חינוך".
טללית קיצוני: גם במשרדים וגם דרך הטלפון, לא מוכנים לתת לנו שום פרטים על שום דבר, וזה כשלעצמו מחשיד.
טללית קיצוני: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, הוא שאולי ציוני הבגרות נפגעים, אבל מי שנפגע זה בעיקר התלמידים ולא הציונים שלהם, והמורים והמורות שמלמדים את התלמידים האלה.
טללית קיצוני: אני ממש מקווה, שהדיון הזה ומה שיהיה פה בעוד שבועיים יביא לתוצאות שנראה אותן בשטח.
טללית קיצוני: אני וסטודנטים נוספים בסמינר הקיבוצים עומדים להיות מורים בשנה הבאה, ולא נראה שהעתיד שלנו כזה ורוד, לא בגלל העבודה הקשה אלא בגלל התנאים שבהם נהיה מועסקים, והיחס שנקבל ממשרד החינוך, שאמור להיות אמון עלינו.
אלכס מילר: אני חייב לשאול אתכם משהו.
אלכס מילר: אתם מציירים לי תמונה א', ובסוף התמונה היא ב'.
אלכס מילר: אני מחזיק את החלטת הממשלה על הפיילוט.
יובל וורגן: בנוגע למעבר בתי ספר לניהול עצמי.
אלכס מילר: כתוב כאן: "ניהול עצמי וצוותו יוכל להשיג כוח עזר נוסף על פי צרכיו, לצורך תגבור וסיוע פדגוגי לתוכניות העשרה ולצורך תגבור מנהלי, שיועסקו באמצעות הרשות המקומית, עמותה או חברת כוח אדם, על פי חוזה לתקופה קצובה".
אלכס מילר: זה מצב אבסורדי לחלוטין.
אלכס מילר: אם שר החינוך מקים ועדה לבדוק את כל העניין הזה, למה הוא נותן כבר עכשיו ל-80 בתי ספר כוח לעשות את ההפך ממה שרוצים להחליט.
אלכס מילר: או שתקפיאו את העניין הזה, תקפיאו לגמרי את השורה האחרונה הנוגעת לכוח אדם והעמותות, או שפשוט תגידו למר רן ארז: "אדוני, תפרק את הארגון שלך, כולם עוברים דרך כוח אדם", ונגמר הסיפור.
אלכס מילר: זה מה שהולך להיות.
אלכס מילר: בסופו של דבר, תחכו שכולם ייצאו לפנסיה, וכל מורה חדש ייכנס דרך מנגנון של כוח אדם.
אלכס מילר: אני אומר לכם: תוך עשור כולם יהפכו להיות עובדי כוח אדם.
אלכס מילר: זה הרבה יותר נוח כך לעשות.
אלכס מילר: רבותיי, אתם צריכים לעשות פה בדק בית.
יובל וורגן: יש פה סתירה.
יובל וורגן: בתוך ההנחיות הנוגעות למעבר בתי ספר לניהול עצמי, המשרד כתב במשפט אחד: "כוח העזר, כולל כוח עזר פדגוגי, יועסק בהתאם להסכמים קיבוציים".
יובל וורגן: במשפט אחרי זה כתוב, שאפשר לעשות את זה באמצעות עמותה או חברת כוח אדם, על פי חוזה ולתקופה קצובה.
יובל וורגן: לבדיקתכם.
אלכס מילר: מי ביקש לדבר מהסתדרות המורים?
דורית חגי: יובל, אתה לא הגדרת את המושג מורה.
דורית חגי: במסמך חלק נקראים מורים וחלק נקראים מדריכים.
דורית חגי: כאשר אני שוחחתי עם מספר אנשי קרן קרב, גיליתי שלא לכולם יש תעודות הוראה.
דורית חגי: קודם כל, בוא נגדיר שמורה הוא בעל תעודת הוראה.
דורית חגי: ניישר את השפה, ובהתאם לזה אולי המספרים ישתנו.
דורית חגי: לא שזה בא לבשר טובות, אבל לצורך הדיון בעוד שבועיים נדבר רק על אלה שיש להם תעודות הוראה.
דורית חגי: המדיניות של הסתדרות המורים היא, שכל החינוך יהיה באחריות המדינה ולא באחריות אף אחד אחר, כדי שיהיו תהליכים פדגוגיים ותהליכי בקרה אחראיים, בלבל אחד, כדי שנוכל למדוד את כולם תחת אותם קריטריונים.
דורית חגי: אני רוצה לומר משהו על מקצועות ההפוגה.
דורית חגי: כל פעם בא שר חינוך אחר, והוא מחליט, על פי המדיניות שלו, מהם מקצועות הליבה.
דורית חגי: לפני שנים, לא רבות מדיי, המוסיקה, האמנות וכל מקצועות הנפש היו בתוך המערכת.
דורית חגי: שר הוחלף, והחליטו שזה לא מעניינה החשוב של מערכת החינוך.
דורית חגי: כל אדם שיוצא לגמלאות, לא תמיד מכניסים במקומו אדם אחר.
דורית חגי: זו אחת הדרכים שאותם בעלי תעודת הוראה מוצאים את עצמם עובדים תחת גורמים מתווכים.
דורית חגי: אולי את זה אפשר לשנות במדיניות של ליב"ה.
לילי בן עמי: אני עומדת בראש המטה להעסקה הוגנת למורות ומורים.
לילי בן עמי: מזה 5 שנים אני מובילה מאבק להעסקה ישירה.
לילי בן עמי: אני מורה מן המניין בתיכון, ואני מלמדת מקצועות ליבה.
לילי בן עמי: יש לי תואר שני, תעודת הוראה ורישיון הוראה, ולמרות זאת אני לא מועסקת על ידי משרד החינוך או על ידי העירייה אלא על ידי אגודת רנה קאסן.
דני בר גיורא: שהיא הבעלות על בית הספר.
משה דקלו: שזו הבעלות, וזה בסדר גמור.
לילי בן עמי: המשכורת שלי מגיעה ממשרד החינוך, לעיריית ירושלים, לרנה קאסן ואז אליי.
דני בר גיורא: זה לא נכון.
לילי בן עמי: רנה קאסן זה בעצם גוף מתווך.
לילי בן עמי: זו העסקה פוגענית מאוד.
לילי בן עמי: אם יינתן לי זמן, אני ארחיב על זה.
לילי בן עמי: לפני זה, אני רוצה להפנות שתי שאלות:
לילי בן עמי: האם זה חוקי בכלל להעסיק מורות ומורים למקצועות ליבה דרך עמותות?
לילי בן עמי: אני מדברת על מורות ומורים מדופלמים עם רישיונות.
לילי בן עמי: האם זה בכלל חוקי?
לילי בן עמי: אנחנו עברנו על חוזרי המנכ"ל, ולא הצלחנו למצוא את הסעיף שאומר האם זה חוקי או לא.
לילי בן עמי: שאלה שנייה – כמו שתיארתי לכם, אני מעריכה את עצמי.
לילי בן עמי: יש לי תעודות: יש לי תואר בהצטיינות ואני בוגרת תוכנית רביבים.
לילי בן עמי: למה שמורה כמוני תישאר במערכת כזו?
לילי בן עמי: אני לא בודדת.
לילי בן עמי: בבית הספר שלי, תיכון זיו, מדובר בכל המורות והמורים.
לילי בן עמי: זה בית ספר ששייך לאגודת רנה קאסן.
לילי בן עמי: כמו שאמרתי על הבמה בעצרת מחאת האוהלים: תופעת ההפרטה של מערכת החינוך הולכת ומתפשטת כמו סרטן חברתי.
לילי בן עמי: ככה אני רואה את זה.
לילי בן עמי: התופעה הזו שמתרחבת יוצרת שני מעמדות בחדר מורים.
לילי בן עמי: אצלנו יש את המורות המועסקות על ידי משרד החינוך, ויש את המורות שמועסקות על ידי רנה קאסן.
לילי בן עמי: יש הבדלים משמעותיים בתנאי העסקה, למרות שמבחינת התעודות והכיתות שאנחנו מלמדות זה בדיוק אותו דבר.
לילי בן עמי: אגב, יש גם מורות מאוד מבוגרות.
לילי בן עמי: לא מדובר רק בצעירים.
לילי בן עמי: יש אצלנו פנסיונריות של רנה קאסן.
לילי בן עמי: לפני שנתיים התפרסמה כתבת תחקיר על המאבק שלנו ב"ידיעות אחרונות".
לילי בן עמי: אף אחד לא יכול להגיד שהוא לא יודע מזה.
לילי בן עמי: המאבק הוא מאוד מתוקשר.
לילי בן עמי: היינו גם בערוץ 2 ובכל העיתונות.
לילי בן עמי: הגענו גם לגדעון סער.
לילי בן עמי: אי אפשר להגיד שלא יודעים מהסיפור הזה.
לילי בן עמי: מאז שאני הוצאתי את הסיפור הזה לתקשורת, פונים אלי מורות ומורים מכל הארץ, ומספרים על תופעות ההעסקה הפוגעניות האלה.
לילי בן עמי: אני מזדהה עם תמונת המצב שיובל וורגן, שכתב את המסמך המצוין הזה, הציג.
לילי בן עמי: מדובר פה בתופעה שאין עליה פיקוח.
לילי בן עמי: אין נתונים, אין מספרים.
לילי בן עמי: יש תופעות שונות ומשונות של העסקה פוגענית.
לילי בן עמי: אני יכולה לספר לכם על תנאי העסקה פוגעניים שלי: השבתון שלי נדחה, הלנות בפנסיה, קרן השתלמות וכו'.
לילי בן עמי: אני יכולה לספר לכם על מורות אחרות, שמספרות לי שלמרות שהן מלמדות בבית ספר אחד יש להן שעות ממשרד החינוך ושעות מעמותת "יד ביד" ולכן הן צריכות לעשות תיאום מס.
לילי בן עמי: זה למרות שהן מלמדות מקצועות ליבה בבתי הספר.
לילי בן עמי: אדוני היו"ר, אני מודה לך מאוד על כינוס הישיבה הזו.
לילי בן עמי: זה נושא מאוד חשוב.
לילי בן עמי: אני קוראת לך לפעול, שמורות כמוני יישארו במערכת הזו.
לילי בן עמי: אנחנו צועקות כבר הרבה שנים.
עינת וילף: האמת היא, שגם אני אשמח לקבל את התשובות האלה.
עינת וילף: קודם כל, אני רוצה להגיד תודה ליובל על עבודת הבילוש.
עינת וילף: זה שוב מוכיח שמרכז המחקר והמידע משחק תפקיד חשוב כאן.
עינת וילף: ראשית, אני חושבת שחשוב שיתקיים דיון בכל הנושא הזה של התקצוב.
עינת וילף: כלומר, לבדוק האם יש כאן שיטת תקצוב, שהיא במובהק מעודדת עבירה על החוק.
אלכס מילר: על ההנחיות, לא על החוק.
עינת וילף: על ההנחיות, והיא גם עובדת בניגוד מוחלט למה שאנחנו רוצים לעודד.
עינת וילף: אנחנו רוצים לעודד את כניסתם של מורים צעירים למערכת.
עינת וילף: אם יש לנו שיטת תקצוב שהיא במובהק גורמת לזה שלבתי ספר לא יהיה אינטרס להעסיק מורים צעירים יותר, צריך להתקיים דיון בנושא הזה.
עינת וילף: אם זה מייצר את התמריץ הזה, נדבר על פיקוח, נדבר על הכל, אבל התמריץ יהיה יותר חזק ותמיד ימשיכו להסתיר.
עינת וילף: הדבר המרכזי, שדיברת עליו, הוא העדר המדיניות הברורה.
עינת וילף: כבר שנים אנחנו נמצאים בתהליך של הפרטה זוחלת, ולא מתקיים דיון במדינת ישראל על מה אנחנו רוצים.
עינת וילף: האם אנחנו רוצים מערכת פרטית או מערכת ציבורית.
עינת וילף: לשמחתי, בתקופה האחרונה יש הבנה ברורה שרק מערכת ציבורית היא מערכת טובה.
עינת וילף: המדינות שיש להן את מערכות החינוך הטובות בעולם, כולן יושבות על מערכות חינוך ציבוריות.
עינת וילף: מתקיים תהליך של הפרטה מתחת לרדאר, מבלי שיש דיון שאומר: "אנחנו לא רוצים את זה".
עינת וילף: לכן, כל פעם צריכים להיאבק בתופעה כזו או אחרת מבלי שתהיה אמירה חד משמעית.
עינת וילף: אל מול האמירה החד משמעית הזו לא נותנים למורים להעסיק מורים ולפטר מורים באופן אישי - כי זה נוגד את המדיניות הזו - ולא נותנים לעשות את כל יתר התופעות שמדברים עליהן.
עינת וילף: לכן, זה מאבק ציבורי.
עינת וילף: צריך להבהיר: לא נותנים יד לשום תופעה, שהיא חותרת תחת מערכת החינוך הציבורי.
עינת וילף: חוסמים את זה בכל דרך שהיא, ולא נותנים יד לזה, לא מכיוון המנהלים, לא מכיוון ההפרטה, לא מכיוון נוסף.
עינת וילף: אני רוצה להוסיף את קולי לכך שתהיה כאן בקרה באמצעות מבקר המדינה, וגם לבדוק את שיטת התקצוב המעודדת את ההפרטה של המערכות האלה.
אתי בנימין: אני מצטרפת למה שאמרה חה"כ וילף, אבל היא טעתה בדבר אחד: אנחנו לא מדברים על הפרטה זוחלת אלא על הפרטה דוהרת.
אתי בנימין: המצב הולך ונהיה קשה.
אתי בנימין: בתי ספר מקימים עמותות הורים כמו פטריות אחרי הגשם, ומעסיקים מורים, לעתים מורים שהם בלי תעודת הוראה, בלי שאף אחד בדק את העבר שלהם: אם יש להם או אם אין להם עבר פלילי.
אתי בנימין: האנשים האלה נמצאים בתוך הכיתות מול הילדים שלנו, ואמורים לחנך את הילדים שלנו.
אתי בנימין: ההורים משלמים להם.
אתי בנימין: רק עכשיו, לפני כמה ימים, קיבלתי בקשה מאחד מבתי הספר בירושלים, שגובה קרוב ל-10,000 שקלים לשנה, להעלות את תשלומי ההורים כי צריך לשלם למורים עבור תוספת שחיקה, תוספת עיני, ואם לא, כך נאמר, לא יהיו מורים בבית הספר.
אתי בנימין: חברים, אף אחד לא מפקח על מה שקורה היום בבתי הספר.
אתי בנימין: אנחנו לא יודעים מי האנשים שעומדים מול ילדנו: אם יש להם תעודת הוראה או אין להם תעודת הוראה.
אתי בנימין: שמעתי את לילי.
אתי בנימין: דבריה הם דברים שיצאו מהלב.
אתי בנימין: דברים חכמים.
אתי בנימין: הלוואי ורוב המורים במערכת החינוך היו כמו לילי בן עמי.
אתי בנימין: המצב היום הוא מאוד קשה, ואין לנו מורים מקצועיים.
אתי בנימין: כל אחד מעסיק את מי שהוא רוצה.
דורית חגי: יש לנו מורים טובים, אבל חסר.
אתי בנימין: יש, אבל יש גם הרבה מורים שהם לא מקצועיים ולא ראויים.
מאירה בסוק: לנעמ"ת יש לשכות משפטיות בכל הארץ.
מאירה בסוק: אני מקבלת בלשכה המשפטית בירושלים.
מאירה בסוק: אני נקלעתי לכל הנושא של עובדי קבלן לפני 10 שנים.
מאירה בסוק: בעיקר נשים מגיעות אלינו.
מאירה בסוק: תסלח לי, מר רן ארז, אבל לא כולם חברי האיגוד ולא כולם מקבלים שכר כמו בהסכמים קיבוציים.
מאירה בסוק: רובם מקבלים שכר ל-8 חודשים בשנה.
מאירה בסוק: זה נוח מאוד למשרד החינוך לתת כסף לעיריות או למי שלא יהיה.
מאירה בסוק: נותנים למורים עבור 8 חודשים בשנה.
מאירה בסוק: הם מקבלים עבור שעות אפקטיביות – וזו מילה מכובסת – הם מקבלים לפי שעה.
מאירה בסוק: אם הכיתה יוצאת לטיול באותו יום, המורים לא מקבלים כסף.
מאירה בסוק: מורות בהריון א מקבלות דמי לידה, כי באפריל ובספטמבר יש חגים.
מאירה בסוק: אני רוצה להדגיש: לכל האנשים הצעירים האלה לא יהיו פנסיות בגיל 65-67.
מאירה בסוק: אנחנו מדברים על מורים, על עובדים סוציאליים ועל אחיות בריאות הציבור.
מאירה בסוק: למעשה, עוד מעט כל האוכלוסייה במדינת ישראל תהיה מועסקת במסגרת תעסוקה של עובדי קבלן.
אלכס מילר: מרצים מן החוץ, מן המכללות, בבקשה.
עופר כסיף: אני רוצה להזכיר, שהבעיה הזו איננה נוגעת רק לבתי הספר, ברמותיהם ודרגותיהם השונות, אלה גם אקדמיה.
עופר כסיף: גם באקדמיה, בעיקר במכללות, ישנה מילה מכובסת הנקראת "מרצה מן החוץ".
עופר כסיף: מדובר באנשים כמוני, בעלי תואר שלישי בדרך כלל, שבמקרה הטוב מקבלים משכורת עבור 8 חודשים בשנה.
עופר כסיף: במקרה הפחות טוב מדובר ב-4 חודשים בשנה, משום שהם מפוטרים כל סמסטר.
עופר כסיף: גם פה, כפי שנאמר בדוח המצוין שיובל כתב, יש שיטות ניהוליות והעסקה השאולות מעולם העסקים, בלי זכויות סוציאליות.
עופר כסיף: על זכויות אקדמיות אני בכלל לא מדבר.
עופר כסיף: כלומר, המגיפה נקראת "הפרטה", וצריך לראות מה זה בעצם אומר.
עופר כסיף: המילה המכובסת "הפרטה" נוגעת לכל מקום, מבית הספר היסודי ומטה ועד מערכת ההשכלה הגבוהה.
עופר כסיף: חשוב מאוד להדגיש, שבמכללות להוראה והמכללות הציבוריות, למעלה מ-70% מהמרצים הם מרצים מן החוץ, בלי הזכויות הסוציאליות, חוץ ממה שהחוק דורש כמו פנסיית חובה מינימאלית.
עופר כסיף: חשוב גם את זה להעלות לסדר היום ולדיון.
אלכס מילר: חה"כ מסעוד גנאים, בבקשה.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לקריאתם של חבריי, להסדיר את מעמדם של כל עובדי ההוראה: לשמור על הזכויות שלהן, לדעת מי האבא שלהם, מה הכתובת שלהם.
מסעוד גנאים: כמורה לשעבר, שמכיר את השטח וכמי שמסייר שבועית בבתי הספר, אני יכול לומר שיש הבדל בין הנחיות לבין מה שקורה בשטח.
מסעוד גנאים: צריך לבדוק, צריך לעקוב, צריך בקרה.
מסעוד גנאים: בנוגע למורי היל"ה - היה דיון בוועדת החינוך לפני שנה בקשר לתנאי העסקתם.
מסעוד גנאים: רציתי לשאול, האם הסדרת החינוך הבלתי פורמאלי, כולל מחלקות נוער, לא ישפר את המצב של העובדים שלכם.
מסעוד גנאים: יש חוק שחוקק בכנסת לאחרונה, המפריד בין מחלקות החינוך לבין מחלקת קידום נוער.
מסעוד גנאים: האם זה משפר את המצב שלכם או לא?
לילי בן עמי: אין קשר.
אורן שלמה: אין קשר.
אורן שלמה: התוכנית עדיין עובדת.
אלכס מילר: אני מבקש ממשרד החינוך, להעביר ליובל, תוך שבועיים, את הנתונים הבאים: הכמות המדויקת של כל אותם האנשים המועסקים דרך כוח אדם, דרך מתווכים.
אלכס מילר: המנגנון של קביעת תנאי השכר של אותם האנשים.
אלכס מילר: כמה מתוכם מלמדים מקצועות ליבה.