GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה ויגדור: המועצה להשכלה גבוהה מקיימת בימים האלה דיונים והיא בהחלט חושבת על אפשרות בדיון מתגבש להמליץ למוסדות, כי היא לא יכולה להכתיב למוסדות.
משה ויגדור: זאת החלטה חופשית של המוסדות, ופה נבקש תיכף מדיקנית הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, באמת להגיד איך היא רואה את זה במוסד באוניברסיטה, כי יש הרבה מוסדות היום שבגין פעילות חברתית נותנים שתי נקודות זכות או משהו מהסוג הזה.
משה ויגדור: פעילות חברתית בכלל ויכולים גם להעדיף את פר"ח.
אלכס מילר: אין בעיה, אבל תראו, בסופו של דבר אתה הרגולטור, אתה זה שמתקצב.
משה ויגדור: אבל אני לא יכול להתערב במערכת הניהול הפנימית, סעיף 15 לחוק ההשכלה הגבוהה, שנותן להם חופש פעולה.
משה ויגדור: בעניין הזה אני יכול להמליץ להם.
אלכס מילר: אז בגלל זה אני אומר שאתה כזה שמתקצב את פרויקט פר"ח, אתה זה שמתקצב מסלולים אקדמיים, אתה זה שמתקצב אוניברסיטאות.
אלכס מילר: אתה יכול להגיד דבר כזה – שבמידה ו-, אתם צריכים לקיים על זה ישיבה.
אלכס מילר: תראו, אם אתם קובעים כללים, גם בהמלצה, אם ות"ת ומל"ג קובעות כללים, אם זה במסגרת ההמלצה על פי איזה כללים כדאי לתת את השתי נקודות זכות או כמה שתחליטו לכל סטודנט ואם יהיה כתוב שם שבמסגרת שלנו על שמירה של פעילות סטודנטיאלית בתחומים ככה וככה, אנחנו מבקשים שאם אתם כבר הולכים – שזה יהיה לפי מה שקבענו.
אלכס מילר: אז ככה אולי תהיה לך אפשרות לשמור בעצם על היוקרה של אותם הפרויקטים שאתה כמדינה מוביל אותם, ולא לתת לכל אחד לעשות מה שהוא רוצה, כי היום נוח לו ויש לו כסף אז הוא משקיע, מחר אלוהים יודע ואז אתה תצטרך, ברגע ששם זה נופל, אתה תצטרך עכשיו לרוץ ולחפש תקציבים, כי פה התדרדרת ואין לך כבר עכשיו, ואז האוצר יגיד – טוב, אז אולי בעוד שנה שנתיים זה יעלה, וכשזה יעלה – תבואו ותבקשו.
אלכס מילר: כי אני מכיר, לקצץ זה הרבה יותר קל מאשר להחזיר.
אלכס מילר: אז תחשבו על העניין הזה.
אלכס מילר: כן, גברתי, רצית להתייחס.
נורית ירמיה: כן, לשתי הנקודות.
נורית ירמיה: הערה ראשונה, לסטודנטים יש חלופות.
נורית ירמיה: כלומר, יש להם גם מעורבות חברתית אחרת שהם יכולים לקבל עבורה מלגה.
נורית ירמיה: לקהל היעד, לתלמידים בבתי הספר בפריפריה וגם בערים הגדולות, שזקוקים לפר"ח, ואת זה אני אומרת גם בתור דיקנט הסטודנטים וגם בתור פסיכולוגית קלינית של ילדים שהרבה שנים אני בתוך המערכת, לילדים, לקהל היעד – אין חלופות, או אין חלופות מספיק טובות.
נורית ירמיה: ולכן דעתי המקצועית היא שמה שצריך זה להגדיל את המלגה, כדי שהסטודנטים יחשקו במלגות של פר"ח, כי בעבודה של פר"ח הם כבר חושקים.
נורית ירמיה: זה רק המלגות שלא מותאמות.
אלכס מילר: תראו, אני התייחסתי לזה שכמה שלא תשקיעי, את בסופו של דבר, גם אם נגיד תעלי את זה ב-400 שקלים, מ-4,600 ל-5,000 שקלים, את לא תגיעי ל-10,000 שאת אומרת שעל אותן שעות נותנים הקרנות האחרות.
נורית ירמיה: לא, אבל אם אפשר יהיה להגיע ל-6,000-6,500 שקלים פר מלגה, שזה אולי כן אפשר וזה יש פה אנשים שידברו על החלק הזה, אני חושבת שאז המלגה הזו כבר הופכת להיות כן תחרותית והרבה הרבה מהסטודנטים כן מעוניינים לעבוד עם ילדים.
אלכס מילר: בסדר, תראו, אני אמרתי שבמקביל לכל העניין הזה של לדחוף לתוספת תקציבית ולעדכון ולשימור המפעל הזה, אנחנו נעשה ונדחוף.
אלכס מילר: במקביל לכך, אני חושב שגם את הסוגיה הזאת כדאי לכם להעלות בישיבה הקרובה של ור"ה, מה שאני הצעתי, שבעצם המל"ג יקבע את הכללים בהמלצה בעניין של נקודות הזכות לפעילות חברתית, שבחישוב שתעשו ביחד, שתהיה שם איזו שהיא אפשרות לתת איזה שהוא פוש לפר"ח.
משה ויגדור: עם העדפה לפר"ח.
נורית ירמיה: אז אני מבקשת לומר שרקטור האוניברסיטה העברית, פרופסור שרה סטרומזה כן עכשיו מובילה מהלך, שבו יהיו לנו יותר ויותר קורסים עם הפנים לקהילה.
נורית ירמיה: הקורסים האקדמיים שילוו את ההתנדבות כן יהיו עם קרדיט אקדמי.
נורית ירמיה: לתת קרדיט אקדמי אך ורק לעשייה שהיא עשייה בקהילה זה קצת יותר מורכב, למרות שגם לשם בהחלט יש מוסדות בארץ שמחייבים סטודנטים למספר שעות מסוים בשנה.
נורית ירמיה: אני יכולה כאן לשמוע קולות אחרים שיגידו איפה שוויון ההזדמנויות, ויש עוד פרויקטים שהם חשובים כמו פר"ח לקהלים שונים ולמה קהל תלמידי בתי הספר מקבלים עדיפות.
נורית ירמיה: ואני יכולה לראות איזה שהוא קושי כאן, למרות שהוא ---
אלכס מילר: אני אסביר לך, כי אנחנו לא חיים בעולם של דמגוגיה.
אלכס מילר: אנחנו חיים בעולם של מדינת ישראל שקובעת לעצמה את היעדים לאן היא רוצה להגיע והיא מתקצבת את אותם היעדים.
אלכס מילר: עכשיו, ברגע שהמדינה קבעה לעצמה שהיא רוצה להגיע ליעדים א', ב', ג', ד' – היא צריכה לעשות רגולציה בהתאם.
אלכס מילר: כי אם היא לא מגיעה לזה, אם היא לא משיגה את מה שהיא מחפשת, אז בסופו של דבר זה לא שווה את כל התקצוב שמביאים לכאן.
אלכס מילר: עכשיו, אנחנו מדברים על אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה לא כלל ארצית.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על, סך הכל כמה תלמידים היום מטופלים דרך פר"ח?
משה ויגדור: 25,000.
אלכס מילר: 25,000 מתוך כמה?
אלכס מילר: מתוך 1.5 מיליון?
עמוס כרמלי: 60,000.
אלכס מילר: 60,000 מתוך 1.5 מיליון?
אלכס מילר: כמה תלמידים יש היום בישראל, 1.5 מיליון?
אלכס מילר: רבותי, 60,000 זה כלום.
נורית ירמיה: לכן צריך להגדיל.
אלכס מילר: את לא תגיעי למצב שכל סטודנט נמצא מול תלמיד בנפרד.
אלכס מילר: יש לך בסך הכל כמה?
אלכס מילר: 140,000 סטודנטים, 150,000 לתואר ראשון משהו כזה, פלוס פרטיות בתוכם, אז אין פה over וגם מתוכם מי יודע בכלל כמה נגישים בנושא של המלגות ויש גם חצי מהם בכלל במכללות הפרטיות.
אלכס מילר: אני אומר שצריכה להיות כאן יזמה שבעצם היא יזמה שהיא משולשת גם למשרד החינוך, גם לוועד ראשי האוניברסיטאות, וגם לרגולטור למועצה להשכלה גבוהה ולות"ת.
אלכס מילר: כשאתם תגיעו לרציונל וליעד – לאן אתם רוצים להגיע, כי מבחינתכם, אני יודע שמבחינת האוניברסיטאות, כמה שסטודנט יותר נוח לו ללמוד, זה מבחינת
אלכס מילר: כם היעד שאתם רוצים להשיג.
אלכס מילר: תראו, בסופו של דבר אני גם הייתי באגודת הסטודנטים וגם בארצי.
אלכס מילר: אני לא מכיר הרבה פרופסורים שנכנסים לכיתה עם 40-50 סטודנטים אם לא יותר, ומתחילים לשאול במה הם מתעסקים כדי לתרום לחברה.
אלכס מילר: הם מעבירים שיעורים, הם רוצים שהסטודנטים שלהם יגיעו למעמדים גבוהים, שיתעסקו במחקר, זה מה שמעניין ואני מבין את זה.
אלכס מילר: עכשיו, אתם מישהו שעומד בראש, שיש לו את האפשרות לשבת ולהוציא אוויר ורגע לחשוב, כן יכול לעשות את הרגולציה הזאת בלי שאנשים בשטח בכלל ירגישו.
אלכס מילר: כי אם סומכים על מה שיקרה בשטח, מה שיקרה בכיתה, זה לא יהיה כי בסופו של דבר אותם הסטודנטים רוצים לסיים את הלימודים שלהם וללכת ולהתפרנס בכבוד.
אלכס מילר: אבל מה שאנחנו כן יכולים לשאוף, שגם כשהם ייצאו מהמערכת הם ייצאו לא רק מקצועיים עם התארים, אלא הם גם יוצאים בני אדם, ובשביל לצאת בני אדם צריכים להתעסק גם בדברים שמסביב.
אלכס מילר: אז אני כן חושב שיש לכם אפשרות.
אלכס מילר: תעשו מן סיעור מוחות על העניין הזה יחד עם משרד החינוך, כי בסופו של דבר אתם מטפלים ביעדים שנמצאים במערכת הזאת, ויכול להיות שצריך לעשות גם שינויים.
אלכס מילר: יכול להיות שהמנגנון שהיה מופעל היום 10 שנים בילדים מסוימים, יכול להיות שהיום צריך לעשות איזה שהוא שינוי, כי יכול להיות שצריך להתמקד נגיד באוכלוסייה מסוימת שצריך להרים ולתת שם פוש, במקום אוכלוסיות אחרות.
אלכס מילר: אז עושים שנה שנתיים במרוכז על עניין מסוים, ואחר כך חוזרים חזרה.
אלכס מילר: יש לכם משאב, אתם צריכים לדעת איך לנצל את זה, אבל בלי משרד החינוך לא תדעו, כי הם יודעים איפה הבעיות.
אלכס מילר: אנחנו ישבנו בשבוע שעבר על העניין של מבחני המיצ"ב במגזר האתיופי.
אלכס מילר: יש שם משבר מאד גדול.
אלכס מילר: יש כל כך הרבה כסף, כל כך הרבה פרויקטים, אבל נראה שזה לא כל כך מצליח, כי הנתונים הם אותם נתונים.
אלכס מילר: יש פה ושם קצת שוני, זה בעניין הזה.
אלכס מילר: המגזר הערבי, עולים, יש כל כך הרבה דברים שניתן לעשות ולהשתמש בעצם במשאב הזה, שברגע שאתם עושים סנכרון וברגע שבוחרים אז תעשו שנה א', שנה ב', כל שנה, כל שנתיים אפשר לעשות מיקוד מסוים בעניין שהיום למשרד החינוך חשוב, כי אתם בסך הכל מפעילים את מה שהם צריכים.
אלכס מילר: אתם לא ממציאים את הגלגל.
אלכס מילר: וככה אתם תוכלו לתאם, כי בסופו של דבר אותם הילדים שנמצאים תחת פרויקט פר"ח הם הלקוחות העתידיים שלכם, הם יבואו אליכם.
אלכס מילר: אם הצלחתם להביא את אותם תלמידים לרמה גבוהה יותר, הם בסופו של דבר יגיעו לאוניברסיטאות ויהיה לכם את הסטודנטים.
אלכס מילר: זה אותו מעגל, הכל מסתובב סביב אותו עניין.
אלכס מילר: אז אני מציע שאכן תחשבו על הסוגיה הזאת ואני כן מעדיף שהמדינה, בגלל שהיא מחויבת ובגלל שהיא עובדת לפי הקריטריונים והמנגנונים שקשורים בעצם לכל העניין של רגולציה ממשלתית, שהיא תהיה ב...
אלכס מילר: טיבה, כי שם אנחנו יודעים מה קורה.
אלכס מילר: אני לא יודע מה קורה בקרנות אחרות, בקרנות פרטיות.
אלכס מילר: היום הם קיימים, מחר הם לא קיימים.
אלכס מילר: אני לא יודע מה הקריטריונים, אני לא יודע מאיפה הם באים ואיך הם נכנסים ומתי הם נסגרים.
אלכס מילר: אז ברגע שזה קיים אנחנו יכולים להעביר ביקורת, אנחנו יכולים לדרוש תוספת תקציבית, אנחנו יכולים לבוא ולעשות נו, נו, נו, אם צריך למשרדים שלא מעבירים כסף.
אלכס מילר: זה נמצא אצלנו.
אלכס מילר: אבל ברגע שזה פרוץ אז אין לי מה לעשות.
אלכס מילר: כי מחר אתם תעלו ל-6,500 אז הם יעלו ל-12,000 שקלים.
אלכס מילר: אם אתה אומר שזו תחרות, אז זו תחרות ובתחרות בסופו של דבר זה המשחק.
אלכס מילר: כן, רצית להתייחס?
אהוד פלג: כן, אם הדיון הזה מוצה, יש לי היבט אחד שהייתי רוצה להעלות כאן והוא יותר מכיוון התוכן.
אהוד פלג: אני מלא הערכה לפרויקט פר"ח, אני עוקב אחריו שנים.
אהוד פלג: הפרויקט הזה למיטב הבנתי עוסק בסיוע לימודי.
אהוד פלג: יש כישורים נוספים, כישורים חיים אפשר לקרוא להם, שבהם על פי הנתונים שבידי המועצה לצרכנות, הפריפריה היא נחותה מתושבי אזור המרכז והנושא הזה של צרכנות נבונה הוא אחד הדברים ואני לא צריך להכביר מילים על כמה הנושא הזה חשוב בעידן של יוקר מחיה משתולל.
אהוד פלג: המועצה לצרכנות עם מחלקת החינוך שלה עוסקת הרבה בשיתופי פעולה עם משרד החינוך, עם משרד התמ"ת, בפיתוח תכניות חינוכיות בתחום של צרכנות נבונה, חינוך פיננסי, אנחנו שותפים לכוח המשימה של המועצה הלאומית לכלכלה בנושא הזה ואחראים על הפרק של הצרכנות הנבונה.
אהוד פלג: אני רציתי לשאול אם יש מקום לנצל את היהלום הזה שנקרא פר"ח, כדי להכניס שם גם תכנים שמאד מאד נחוצים לילדים כגרסא דה-ינקותא, תושבי הפריפריה, על מנת שלא יהפכו להיות חלק מהבעיה שהמבוגרים בפריפריה לצערנו היום מהווים, אלא יהפכו כבר להיות דור הרבה יותר משכיל ומושכל בהתנהלות הצרכנית שלו.
עמוס כרמלי: התשובה המאד קצרה ופשוט היא – כן.
עמוס כרמלי: פר"ח כבר מפעיל מזה למעלה מ-20 שנה פרויקט שזה בדיוק שמו – צרכנות נבונה.
עמוס כרמלי: כך שאנחנו כבר בתוך העניין.
עמוס כרמלי: אבל טוב שאנחנו נפגשים פה ואני בטוח שאנחנו נוכל ללמוד מכם עוד המון שאנחנו לא יודעים.
אלכס מילר: טוב, רבותי, יש עוד מישהו שרוצה להוסיף?
אלכס מילר: ראשית, כמובן שאני מצטרף והוועדה, בעניין של הברכות לפרויקט החשוב הזה.
אלכס מילר: מבחינת ועדת החינוך אנחנו רואים חשיבות רבה בקידום ובצמיחה של פרויקט פר"ח.
אלכס מילר: אני קורא לאותם המשרדים שעדיין לא העבירו את מה שהם מחויבים – לעשות את זה במהרה.
אלכס מילר: בנוסף לכך הוועדה פונה לוועד ראשי האוניברסיטאות, למשרד החינוך, למועצה להשכלה גבוהה, לעשות חשיבה על פעילות עתידית סביב העניין הזה.
אלכס מילר: אנחנו חושבים שגם בעניין של מתן נקודות זכות או כל דבר שיכול לעודד, אם זה לא דבר כללי, שגם העניין הזה צריך להיות חלק מקבלת בקשה למתן ההטבות האלה במערכת ההשכלה הגבוהה.
אלכס מילר: זאת אומרת, אם יש הטבות שהסטודנטים יכולים לקבל מהמערכת עבור פעילות חברתית, הנושא של פר"ח הוא מבחינתנו חשוב שיהיה אחד מתוך הקריטריונים לקבלת העניין הזה.
אלכס מילר: וכמובן שאם פר"ח שם, אז אחרים לא צריכים להיות שם, כי אם גם אחרים שם אז לא עשינו כלום בזה.
אלכס מילר: ואין לי שום בעיה בעניין של למי מגיע ולמי לא, ולמה הקרן הזאת כן בפנים והקרן הזאת לא, כי אנחנו עדיין רואים וזה נשמע כאן שמבחינת הפעילות היום, מבחינת משרד החינוך, שבעצם הוא הלקוח של כל העניין הזה – פר"ח היום נחשבת לפעילות הכי מקצועית שיש בתחום.
אלכס מילר: אני גם ממליץ שתעשו גם במשרד החינוך חשיבה מחודשת סביב לאיזה קהלים צריך להיות ממוקד הפרויקט הזה ויכול להיות שכן צריך לעשות דברים ממוקדים, אם זה שנה-שנתיים, ולהציל את הסקטורים שהיום נמצאים באמת בבעיה מאד קשה סביב הנושא של החינוך.
אלכס מילר: אנחנו נעשה ישיבת מעקב אחרי שמשה, תביאו לנו את עניין החידוש סביב הנושא של פר"ח ואיך אתם רוצים לעשות את המנגנון החדש.
אלכס מילר: אני גם כן הייתי מציע שתעדכנו אותי מה ניתן לעשות גם מבחינתנו, בהיבט של תוספת תקציבית לעניין של העדכון, שלפחות שם אתם תיישרו גם עם כל מי שנמצא סביבכם, סביב אותם הגופים שנותנים מלגות.
אלכס מילר: לא יכול להיות שאפילו בזה יש פיגור ופיגור לא קטן.
אלכס מילר: אני לא מבקש שתהיה תוספת תקציבית, אבל לפחות עדכון, זה דבר שהוא ניתן לביצוע.
אלכס מילר: אנחנו נתראה כאשר כמובן יגיעו המסקנות ונראה יחד איך הדבר הזה מתקדם.
אלכס מילר: הנושא הוא גני ילדים ובתי ספר לתלמידים יוצאי אתיופיה בלבד.
אלכס מילר: אני מזכיר לכם, רבותיי, רק לפני שבוע ועדת החינוך ערכה כאן ישיבה בנושא של מבחני המיצ"ב בקרב תלמידי אתיופיה וראינו נתונים שהוצגו בפנינו על ידי האגודה למען יהודי אתיופיה וראינו שיש ריכוז גבוה ביישובים שונים בישראל, גם הובהר לנו על ידי משרד החינוך על כל מיני מהלכים שהולכים לעשות לקראת שנה הבאה ולפתע ככה, אחרי יום-יומיים ראינו כתבה מאוד גדולה ב'ידיעות אחרונות' בעניין גני הילדים בעיר בית שמש, ראש העיר נמצא איתנו כאן, ועל כך ששלושה גני ילדים, קרוב ל-70 ילדים מרוכזים שם והיינו רוצים לשמוע קודם כל באופן כללי, כאשר אנחנו מדברים על הסוגיה הזו, מה היא בעצם המדיניות של משרד החינוך היום, לאחר כל אותן עובדות שפורסמו כאן, לאחר שדנו בשבוע שעבר, האם אפשר להבהיר לנו את המדיניות לקראת השנה הבאה.
אלכס מילר: זה בעניין בתי הספר, כולל גני הילדים.
אלכס מילר: בנוסף לכך, אותן הצעות שהיו, לי לפחות, בנושא של אזורי רישום בשביל לעשות כניסה שהיא כניסה מבוקרת בהיבט של השילוב גם בחיי החברה, ולא בדרך של אובר ריכוזיות של אותם הילדים בבתי הספר ובגני הילדים.
אלכס מילר: נשמע גם כמובן את הסיפור של בית שמש ונראה איך אנחנו מתקדמים.
אלכס מילר: מה שאני כן יכול להגיד לכם, שאנחנו נמשיך לעשות כאן ישיבות עד שנדע במאה אחוז שהמנגנון שאתם הולכים להפעיל אותו, גם אם זה שלטון מקומי וגם אם זה משרד החינוך, הוא מנגנון שנותן מענה גם בהיבט החברתי וגם בהיבט החינוכי לכל הנושא של הטיפול בחינוך של אותם ילדים שעולים לישראל וכמובן גם אותם ילדים שנולדו כאן בארץ.
אלכס מילר: מי רוצה להציג לי את העניין הזה באופן כללי?
אלכס מילר: יופי, נתחיל איתכם, אם יש לכם אפשרות גם להתייחס לבית שמש, ואחרי כן ניתן לראש העיר לתת לנו קצת הסברים על מה שקורה שם ואנחנו נמשיך.
אלכס מילר: אני אשמח גם אם כל מי שרוצה לדבר כאן יעביר לנו פתק עם שם והתפקיד, ויש לנו גם כמובן חברי כנסת שבטח ירצו להתייחס לנושא.
רחל מתוקי: בוקר טוב.
רחל מתוקי: מדיניות משרד החינוך בכלל ולקראת שנת הלימודים הבאה בפרט היא לפזר את התלמידים יוצאי הקהילה האתיופית, כך שהם ישתלבו בחברה הישראלית ויהיו באמת שכבה נקלטת ולא יהפכו לרוב במוסדות החינוך.
אלכס מילר: ברשותכם, איפה את יכולה להצביע, נתחיל מהגבוה ביותר, על 100% ריכוז?
רחל מתוקי: אנחנו ערכנו מיפוי של כל מוסדות החינוך בארץ.
רחל מתוקי: בעיר חיפה, למשל, ישנו בית ספר ממלכתי דתי, בית ספר יבנה, ש-100% מתלמידיו הם יוצאי הקהילה האתיופית.
רחל מתוקי: בשנת הלימודים הבאה בית הספר הזה מתפזר לתוך בתי ספר אחרים בחינוך הממלכתי דתי, נעשתה עבודה.
רחל מתוקי: אני נותנת את דוגמת חיפה, אבל כך אנחנו פועלים בכל מוסדות החינוך הדומים בארץ.
רחל מתוקי: נעשתה עבודה כבר היום עם כל המשפחות, שלחנו מגשרים לכל המשפחות, הילדים יודעים בדיוק לאן הם ישובצו בשנת הלימודים הבאה, נתנו להם את הבחירה בין ממלכתי לממלכתי דתי, רוב התלמידים בחרו להמשיך בממלכתי דתי.
רחל מתוקי: זה בעיר חיפה.
רחל מתוקי: בבתי ספר שלא מכילים 100% בני הקהילה הפעלנו שיקול דעת, או שהרשות התחייבה לשנות את אזורי הרישום, לשנות את מיפוי אזורי הרישום, כך שיהיה איזון ברישום, או שאיחדנו בתי ספר , כך שבית הספר המאוחד יהיה מאוזן.
רחל מתוקי: בכל מקרה, יש לנו עניין שבשכבה לא יהיו יותר מ-20%-25% תלמידים עולים.
רחל מתוקי: כמובן, ואני מסכימה עם מה שאמרת, ברור לנו שההשתלבות היא לא רק בחינוך הפורמלי, ההשתלבות צריכה להיות גם בקהילה ואנחנו בהחלט מדברים על כך שבתי הספר שיקלטו אוכלוסייה מבני הקהילה, צוותי המורים יעברו הכשרות, רגישות---
אלכס מילר: רק שאלת הבהרה.
אלכס מילר: כשאת מדברת על השכבה ואת מדברת על 25 ילדים---
רחל מתוקי: לא, 25%, כדי שהשכבה הוותיקה באמת תהפוך לשכבה הקולטת והם יהיו המשמעותיים.
רחל מתוקי: אנחנו מצרפים לתהליך הזה עבודה חינוכית, עבודה עם חדרי המורים על רגישות רב תרבותית ועבודה עם הקהילה הקולטת, קהילת ההורים הקולטת.
רחל מתוקי: זה לא יהיה מנותק.
אלכס מילר: איפה היום את יכולה להצביע שיש בתי ספר שבהם אתם הולכים להתמקד מבחינת העבודה האינטנסיבית.
אלכס מילר: ראינו בנתניה שיש שם אחוז לא קטן, ראינו גם אחוזים שמגיעים לקרוב ל-90%, יש בתי ספר בראשון לציון, אין לי את הרשימה כאן.
רחל מתוקי: כפי שאמרתי, עשינו מיפוי.
רחל מתוקי: יש לנו פה רשימה מדויקת, נוכל להציג אותה.
אלכס מילר: בואו נרחיב קודם על הנתונים, אני רוצה לדעת מה התמונה הכללית היום מבחינת משרד החינוך, כי קיבלנו כל מיני מסמכים ואני רוצה לראות את התמונה המדויקת להיום.
מאיה שריר: כפי שידוע, בית ספר נר עציון נסגר, אנחנו במעקב אישי אחרי כל תלמיד ותלמיד בבתי הספר הקולטים, עבודה משותפת עם תגבור של שעות ומגשרים בכל בתי הספר הקולטים.
מאיה שריר: יש לנו תכנית תלת שנתית, אי אפשר כמובן לסגור את כל בתי הספר ביחד, הכוונה היא לסגור אותם בהדרגה, בשנה הבאה אמורים להיסגר שני בתי ספר בנתניה, כאשר יהיה באמת פיזור של האוכלוסייה.
אלכס מילר: מה בתי הספר בנתניה שאתם הולכים לפזר אותם?
מאיה שריר: אני לא יודעת אם הם קיבלו כבר הודעה רשמית על השמות---
אלכס מילר: כמה יש בתי ספר בנתניה?
מאיה שריר: בנתניה יש לנו ארבעה בתי ספר שהם מעל 50% יוצאי אתיופיה, מתוכם שניים ייסגרו לקראת שנת הלימודים הבאה.
אלכס מילר: איזה בתי ספר?
מאיה שריר: אנחנו נודיע כאשר כולם יידעו את השמות.
אלכס מילר: לא, יש שתי אופציות, או שאנחנו סוגרים עכשיו את כל הארבעה, או שאנחנו יודעים.
אלכס מילר: אני אגיד לכם, רבותיי, אנחנו נמצאים עכשיו חודש לפני תחילת ההרשמה, ההורים צריכים לדעת בשנה הבאה איפה הם הולכים.
אלכס מילר: אם את סוגרת בשנה הבאה בית ספר, כבר עכשיו הם צריכים לדעת שהם נרשמים למקומות אחרים, כי בתי הספר לא הולכים להיות---
מאיה שריר: בשבוע שעבר היתה פגישה של אנשי הרשות אצל מנהלת המחוז, דר' סולי נתן, מדובר על שני בתי ספר, אני לא יודעת אם סוכמו סופית השמות, אני לא רוצה לומר אותם כאן, שזה ייצא לפרסום ישר, אבל שני בתי ספר---
אלכס מילר: לא, זה לא נורא, תאמינו לי---
מאיה שריר: תהיה תכנית הדרגתית---
אלכס מילר: תעשו לי טובה, אנחנו לא בוועדת חוץ וביטחון.
נסים זאב: מה אתה רוצה, אם אתה תפרסם, בתי הספר האלה ייסגרו גם ככה.
אלכס מילר: תעשה לי טובה, חבר הכנסת נסים זאב, אם מחר בבוקר תבוא לשם מצלמה, יעשו צילום של בית הספר, בבוקר תצא הודעה ממשרד החינוך, 'נכון, המצב ידוע לנו, משנה הבאה בית הספר הזה לא ייפתח', אז מה עשיתם?
אלכס מילר: עדיף לעשות את זה דרך טלוויזיה או שבוועדת חינוך אפשר ל...?
אלכס מילר: תעשו לי טובה, רבותיי, אתם מגזימים.
מאיה שריר: השנה היתה כוונה למשל לסגור בית ספר אחד נוסף וההורים ביקשו לא לסגור.
מאיה שריר: אז באמת יש תהליכים, השר הנחה אותנו במדיניות, המדיניות היא מדיניות של אינטגרציה---
נסים זאב: כמה תלמידים יש בכל בית ספר?
נסים זאב: מאלה שאתם רוצים לסגור?
אלכס מילר: מעל 50%.
נסים זאב: לא אחוזים, כמה ילדים יש בסך הכול?
מאיה שריר: כמה ילדים ממוצא אתיופי בבית הספר?
נסים זאב: בכלל בבית ספר כמה יש, 100, 200?
מאיה שריר: לא, פחות מ-200.
מאיה שריר: אלה בתי ספר קטנים של 200, ממלכתיים דתיים.
נסים זאב: זאת אומרת מדובר בערך ב-100 תלמידים אתיופים.
אלכס מילר: אז אמרתם שניים, כרגע השמות לא לפרסום.
אלכס מילר: מצחיק, אבל בסדר, נקבל את זה.
מאיה שריר: יש תהליך, יש מדיניות מאוד ברורה בעד אינטגרציה.
קריאה: זה המקום היחיד שאתם תסגרו בתי ספר?
רחל מתוקי: לא, אני ציינתי שזה בחיפה ואמרתי את שם בית הספר.
רחל מתוקי: בית ספר 'יבנה', כי התהליך התחיל.
אלכס מילר: אני אגיד לך שההחלטות שלי יהיו הרבה יותר בעייתיות מבחינת
אלכס מילר: כם, כי אני מוכן ללכת לקראתכם, אבל אני היום כן אחליט שתוך חודש תצא הודעה לכל ההורים באיזה בית ספר בשנה הבאה הם לא יכולים להיכנס, אז אתם תצטרכו לעשות שמיניות באוויר בשביל לעשות את זה תוך חודש, אבל בסדר, זה שיקולכם.
רחל מתוקי: ברשותך, אני רוצה רק לומר---
נסים זאב: מדובר בבית ספר יסודי, נכון?
רחל מתוקי: כן.
נסים זאב: כמה בתי ספר של הממלכתי ודתי יש בכלל בנתניה?
מאיה שריר: בנתניה?
מאיה שריר: הבעיה היא לא רק בנתניה.
נסים זאב: אנחנו מדברים על תלמידי נתניה כרגע.
מאיה שריר: מעל 50%, ארבעה.
נסים זאב: לא, בכלל בתי הספר.
נסים זאב: כשאתה אומר לפזר, איך הפיזור יהיה?
נסים זאב: אם יש עשרה בתי ספר, אז אפשר עשרה ילדים בכל בית ספר.
נסים זאב: דוגמה, אני אומר.
אלכס מילר: חבר הכנסת זאב, אם נתניה היתה כמו אריאל, שיש בית ספר אחד, אז הייתי עוד איכשהו.
אלכס מילר: אבל נתניה זו עיר גדולה---
נסים זאב: עיר גדולה, אבל אתה יודע כמה בתי ספר יש בנתניה?
רחל מתוקי: לא, אבל זה קשור לאן ההורים מעוניינים לרשום.
רחל מתוקי: כשזה ממלכתי דתי יש הרבה פחות מאשר ממלכתי.
רחל מתוקי: אם אני חוזרת לדוגמה של העיר חיפה, שהיא עיר גדולה, בית ספר אחד נסגר והילדים מתפזרים רק לשלושה בתי ספר, כי זה אזור הרישום.
אלכס מילר: הבעלויות של הממלכתי דתי בנתניה הן של המשרד או של עמותות?
מאיה שריר: רשמי ממלכתי דתי.
אלכס מילר: אני יודע שבפתח תקוה רובם עמותות פרטיות.
אלכס מילר: מה קורה בנתניה?
מאיה שריר: רשמי, שהוא ממלכתי דתי, משרד החינוך.
אלכס מילר: אוקי, אז זה יותר קל מאשר פתח תקוה.
ישראל אייכלר: יש לי שאלה, האם מתייעצים עם ההורים?
ישראל אייכלר: שואלים מה ההורים רוצים?
מאיה שריר: הנה מר דוד מהרט נמצא---
אלכס מילר: אנחנו עוד נגיע לזה.
אלכס מילר: רבותיי, אני קודם כל רוצה לשמוע את הנתונים.
אלכס מילר: אז נתניה, אמרנו 2, בחיפה 1, פתח תקוה 1 סגרנו, מה הלאה?
אלכס מילר: איפה יש לנו?
מאיה שריר: באר יעקב זה היה בית ספר שהיתה כוונה לסגור אותו השנה וההורים ביקשו להשאיר אותו, זו ממש בקשה של ההורים.
אלכס מילר: והשאלה שנשאלת, האם בעצם ההחלטה של ההורים מנוגדת מבחינת ההיבט החינוכי והיא יכולה להשפיע על ההישגים של אותם התלמידים, גם ברמה החינוכית וגם ברמה החברתית?
מאיה שריר: נעשית עבודה במהלך השנה, בשיתוף מגשרים, מרכז ההיגוי וההורים.
מאיה שריר: מכיוון שבבאר יעקב זה בית ספר ממלכתי דתי יחיד---
אלכס מילר: אתם עשיתם איזה שהוא מחקר, האם זה טוב או לא טוב שיהיו בעצם בתי ספר מסוג זה, או שיהיו כיתות מסוג זה?
אלכס מילר: יש לכם איזה שהוא משהו מוצק שאתם יכולים להצביע עליו ולהגיד חד משמעית הריכוז הוא לא טוב, או שחד משמעית הריכוז כן יכול לתרום, השאלה מי מלמד ואיפה זה נמצא.
אלכס מילר: איפה אנחנו עומדים מבחינת העניין המחקרי?
אלכס מילר: כי בוא נגיד שלכלל הציבור זה נשמע מאוד בעייתי שיש בתי ספר מסוג זה, אבל יכול להיות שזה דווקא תורם.
אלכס מילר: אני עד עכשיו לא שמעתי משהו שבא ומצביע חד משמעית שזה כן פוגע בהשכלה ושילוב והכול.
מאיה שריר: נכון, מפני שאין תשובה חד משמעית.
מאיה שריר: זאת אומרת אפשר להצליח גם בבית ספר שהוא הומוגני---
אלכס מילר: לא, אבל אם אנחנו בודקים באחוזים, מבחינת הצלחות, למשל בבגרויות, למשל כל הנושא של שילוב בחברה.
אלכס מילר: הפרמטרים הם אותם פרמטרים כלליים שתמיד קיימים, אפשר לבדוק את הפרמטרים, השאלה אם כל אותם פרמטרים נבדקו נגיד לאורך של שלוש-ארבע שנים אחורה, בתי ספר שהיו מעורבים והילדים היו נגיד שניים-שלושה ילדים בכיתה, למול כיתה שלמה, למול בית ספר שלם.
רחל מתוקי: ברשותך אני רוצה לחלק את התשובה לשני פרמטרים.
רחל מתוקי: בתחום החברתי ערכי והרצון שלנו לשלב את העולים בהוויית המדינה, אין לנו ספק שבתי הספר צריכים להיות אינטגרטיביים.
רחל מתוקי: גם צריך לזכור שמדינת ישראל קולטת עלייה מיום הקמתה.
רחל מתוקי: זה נכון שהקליטה של הקהילה האתיופית היא קליטה מורכבת יותר, מהטעמים שהם מגיעים מבתים לא אורייניים ו---
אלכס מילר: זאת אומרת משרד החינוך מקצועית רואה אינטגרציה של הילדים בבתי ספר---
רחל מתוקי: אינטגרציה כערך, כערך בהוויה הישראלית הערכית.
רחל מתוקי: לגבי ההישגים, כפי שאומרת מאיה, זה לא חד-חד-משמעי.
אלכס מילר: זה תלוי במורים.
רחל מתוקי: לא תלוי במורים, לפעמים אנחנו פותחים כיתות הומוגניות, למשל יש לנו כיתות של אגף שח"ר, כיתות מב"ר, כיתות אמ"ץ, שהן כיתות הומוגניות מבחינת הרכב התלמידים ואנחנו מצליחים להביא אותם להישגים מצוינים ולפעמים העקומה שמתקיימת בכיתה מאפשרת לתלמידים עם הפערים הלימודיים להתרומם למעלה.
רחל מתוקי: זאת אומרת זה מאוד תלוי ואין תשובה חד משמעית.
אלכס מילר: יופי, אז פה אנחנו מתקדמים.
אלכס מילר: אם אתם אומרים שמבחינת מדיניות משרד החינוך אתם רואים חשיבות וחובה של אינטגרציה, אז למה יש פה בכלל שיקול של הורים לא לפזר בתי ספר שהם בתי ספר בריכוז מאוד גבוה.
מאיה שריר: מפני שהיה, כידוע לך, בג"צ.
מאיה שריר: הרי המדיניות של המשרד היתה בזמן ש היה שרת החינוך היתה מדיניות מאוד ברורה ויצא בג"צ.
אלכס מילר: באה שרה אחרת.
מאיה שריר: לא, היה פשוט בג"צ והמשרד לא יכול ללכת נגד החלטה של בג"צ, שאסור לקבוע מכסות.
רחל מתוקי: אני רוצה רגע להבדיל בין בית ספר קיים, שהילדים כבר התרגלו ללכת אליו ויש שם איזה שהיא אינטראקציה חברתית, לבין החלטה לאן הולכים הילדים בכניסה לכיתה א'.
רחל מתוקי: ההנחיה שלנו לכל הרשויות, חד משמעית, בלי קשר למקבצים כאלה ואחרים, שלקראת שנת הלימודים הבאה הרשויות המקומיות צריכות לתכנן ככה את אזורי הרישום שלא יהיו מקבצים של תלמידים בני הקהילה.
רחל מתוקי: זו ההנחיה.
רחל מתוקי: במקרה של באר יעקב מדובר בבית ספר קיים ואז יש מקום להתייעץ עם הורים, כי אתה משנה את המרקם החברתי, אתה משנה את ההרגלים של התלמידים.
רחל מתוקי: זה אחרת לסגור בית ספר.
רחל מתוקי: ..
רחל מתוקי: בדוגמה של חיפה יש הסכמה של ההורים, אם לא היתה הסכמה, יכול להיות שהיינו שומעים אותה, אבל יש קונצנזוס---
אלכס מילר: על איזה מרקם חברתי את מדברת כאשר אין להם שום שילוב?
רחל מתוקי: מרקם חברתי של העולים בינם לבין עצמם.
אלכס מילר: בסדר, אז אנחנו חוזרים חזרה לאותו מצב, שכל אחד עם הסקטור שלו.
רחל מתוקי: מה שאני אומרת, ברור לנו שההורים לא יקבעו לאן הם הולכים וההחלטה היא החלטה שלנו, וזו הנחיה לרישום לקראת שנת הלימודים---
אלכס מילר: אבל השאלה האם החלטות מתקבלות בגלל שנגיד נוח להורים בגלל מקום המגורים, נוח להורים בגלל שההורים בסופו של דבר, הלוואי, אני יודע, אנחנו במדינת ישראל, כולנו כאן מומחים בחינוך, בכדורגל ובפוליטיקה, זו המומחיות של כל אחד ואחד וכל אחד יכול לייעץ בכל התחומים האלה---
נסים זאב: הוא חושב שזהו מומחה, זה כן.
אלכס מילר: חושב, כן.
אלכס מילר: אז מה שאני אומר, בסדר, כולם חושבים שהם כן יודעים ומבינים, אבל יש פה מערכת, מערכת שלוקחת על עצמה אחריות על העתיד של אותם הילדים בהיבט של ההשכלה ובהיבט של שילובם בתוך החברה הישראלית.
אלכס מילר: אם אתם קיבלתם החלטה שבהיבט המרקם החברתי יש חשיבות של אינטגרציה ויש חשיבות של פיזור, למה אתם לא מובילים?
אלכס מילר: אם יש לכם בעיה עם בג"צ, תובילו חקיקה.
אלכס מילר: אני חושב שיהיה לכם כאן קונצנזוס מלא מבחינת חברי הכנסת.
אלכס מילר: אם יש לכם עניין שקשור לשלטון המקומי, גם עם השלטון המקומי אפשר להסתדר.
אלכס מילר: אם זה עניין כספי, אז תבואו ותגידו, רבותיי, אנחנו רוצים לפזר, חסר לנו איקס כסף כי צריך לשלם על הסעות כדי להביא אותם לבתי ספר ש...
אלכס מילר: אתם אומרים שהבג"צ קבע שלא יהיו מכסות, אבל אתם כרגע אמרתם על המכסה של 25% בשכבה.
רחל מתוקי: למרות שהיא לא עמדה במבחן בג"צ.
רחל מתוקי: שר החינוך מודע לזה, ולמרות החלטת בג"צ---
נסים זאב: אבל עולים זה חלק מהאינטגרציה.