GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני אדינו אבבה: אני ברחוב בן הקהילה, לא עיתונאי.
דני אדינו אבבה: אני גאה בהיותי עובד 'ידיעות אחרונות', אין שום קשר.
נסים זאב: גם אנחנו גאים בך.
דני אדינו אבבה: אל תהיה גאה בי, אני לא צריך.
נסים זאב: אנחנו גם גאים בך, אבל מה הקשר---
דני אדינו אבבה: אני חושב שאין לך מושג---
נסים זאב: אנחנו מדברים על עצם התקדים שעיתונאי מדבר בוועדה.
נסים זאב: זה כלפי היושב ראש.
משה אבוטבול: אתה גר בעיר אחרת, אתה לא גר בעיר שלנו, אתה לא יודע את המציאות והמורכבות.
דני אדינו אבבה: מה זה משנה?
משה אבוטבול: זה כן משנה, אתה לא ידעת שההורים רוצים מרצונם, אם היית רואה ש ההורים חותמים ורוצים מרצונם היית חושב עשר פעמים לפני שאתה כותב.
אלכס מילר: אדוני, סליחה, אתה במועצת העיר שלך תחליט למי לתת זכות דיבור.
אלכס מילר: בוועדת חינוך אני כרגע יושב ראש הוועדה ואני אחליט למי לתת זכות דיבור ולמי לא.
דני אדינו אבבה: הערה אחרונה, יש הרבה מאוד עיתונאים שבאים ומעידים לפני ועדות וזה בסדר גמור, וזו לא הוועדה הראשונה שלי ואני אמשיך לבוא.
דני אדינו אבבה: לענייננו, יש פה עסק מתגלגל, 64 ילדים, עם כל הכבוד, ואני לא אעיר..., אנחנו היינו שלושה ימים בבתי הספר, ליווינו את הילדים מהבוקר עד הערב, נסענו איתם ורעייתך יכולה להעיד, שלושה ימים עקבנו אחרי הסיפור הזה.
דני אדינו אבבה: אני לא רוצה לתאר את הילדים הלא אתיופים שנמצאים שם, מאיזה בית הם מגיעים, זה לא נוגע להם, חלק מהאחריות של חברה זה לגרום לילדים להיות מעורבים, אדוני ראש העיר, להיות חלק.
דני אדינו אבבה: רובם אגב ילידי הארץ, הם לא זקוקים לעזרה.
דני אדינו אבבה: חלק מהאנשים, לידיעתך, אני איידע אותך---
משה אבוטבול: לא שמעת את משרד החינוך קודם.
משה אבוטבול: הוא מדבר אליי, אני חייב להגיב.
משה אבוטבול: הוא לא יכול לדבר אליי בלי שאני אענה.
אלכס מילר: אני אתן לך להתייחס.
משה אבוטבול: היית שומע את משרד החינוך והיית מבין שזה לא קשור לילידי הארץ או לא.
משה אבוטבול: באת באיחור.
אלכס מילר: כשאתה דיברת, אף אחד לא הפריע לך.
משה אבוטבול: חבל שלא באת בזמן.
אלכס מילר: אנחנו בוועדת חינוך, יש פה דיון ב---
משה אבוטבול: אבל אי אפשר להשאיר אותי בלי תשובה.
אלכס מילר: אפשר, אתה יכול להתייחס אחר כך.
אלכס מילר: לא צריך בזמן---
משה אבוטבול: אוקי, אני אבקש את הזמן להגיב.
דני אדינו אבבה: אל"ף, חלק מהאנשים שם הם לא אנשי מקצוע, לידיעתך, ומאוד מוטב שתבדוק את זה, תרשום את זה ואני מוכיח אחד אחד מהעובדים שלך.
דני אדינו אבבה: לגבי ההורים, רוב ההורים שדיברנו איתם---
נסים זאב: סליחה, אין להם תעודת הסמכה לגננות?
דני אדינו אבבה: חבר הכנסת נסים, תבדוק אותי, תבדוק אותם, תאמין לי, אני מעולם לא דיברתי דבר שאני לא יודע עליו, בניגוד לכמה חברי כנסת.
נסים זאב: לא, תסלח לי, תענה לי, אתה אומר שהגננות הן לא גננות מוסמכות?
דני אדינו אבבה: לא כולן.
משה אבוטבול: אתה תיתבע לדיבה לגבי הגננות.
נסים זאב: האם הגננות לא מוסמכות?
נסים זאב: זה מה שאתה אומר?
משה אבוטבול: הוא אומר פה דברים לא נכונים.
דני אדינו אבבה: אני אומר את זה---
משה אבוטבול: משרד החינוך מבקש תעודות לפני והוא עושה פה עוול גם לגננות.
משה אבוטבול: אדוני, עוזרת גננת לא חייבת תעודה.
משה אבוטבול: גננת חייבת.
דני אדינו אבבה: כמה גננות יש שם, אדוני?
משה אבוטבול: יש שם שלוש גננות עם תעודות.
דני אדינו אבבה: ל-64 ילדים?
משה אבוטבול: זה לא משנה, כל 20 תלמידים גננת, עם עוזרת גננת.
משה אבוטבול: תראה לי מה קורה בגנים האחרים, עם 40 תלמידים.
משה אבוטבול: לך תלמד מה קורה.
משה אבוטבול: זה מה שאני אומר, תבדוק את עצמך לפני.
דני אדינו אבבה: לענייננו, אני בא ואומר, אני חושב שהסיפור הזה, אני לא חושב שהוא גזען, אני באמת לא חושב, ישבתי איתו בלשכה, לא אמרתי שאתה לא גזען, אני רוצה שיהיה ברור---
משה אבוטבול: אני יודע שאמרת שאני גזען.
דני אדינו אבבה: לא אמרתי את זה.
משה אבוטבול: תמחק את זה מיד.
אלכס מילר: לא, לא, תשמע---
דני אדינו אבבה: אמרתי שאתה לא גזען, אני חושב שיש פה אטימות משולבת---
אלכס מילר: תן לי להגיד לך משהו, אם אתה רוצה להתייחס לנושא עצמו, תתייחס לנושא, אם אתם תתחילו עכשיו עם ראש העיר להתווכח ולהאשים אחד את השני ולקלל אחד את השני, אנחנו נהפוך להיות משהו שהכנסת הוא לא.
אלכס מילר: אז אני מציע לך להתייחס בנושא הספציפי.
דני אדינו אבבה: הכתבה התפרסמה, מעבר לאנשים מגויסים, זה כאבם של ההורים.
דני אדינו אבבה: אי אפשר לקנות הורים בזה שהם לא משלמים שקל, להביא את הילדים משבע שכונות.
דני אדינו אבבה: תקשיב טוב, הילדים האלה נאספים, אני מבקש שתסתור אותי, משבע שכונות במרחקים שונים כדי להביא אותם לגן הפרטי---
משה אבוטבול: ביקשת לסתור, אני סותר, כולם באים מבית שמש הוותיקה, שנחשבת אצלנו כשכונה אחת.
משה אבוטבול: שאלת, קיבלת.
דני אדינו אבבה: שבע שכונות---
משה אבוטבול: אל תסלף, אין שבע שכונות.
משה אבוטבול: לכל בית שמש אין שבע שכונות.
נסים זאב: כל בית שמש זו שכונה אחת בירושלים.
דני אדינו אבבה: אל תמעיט בערכה של בית שמש.
משה אבוטבול: אתה משקר.
משה אבוטבול: אולי שבעה רחובות, אבל לא שבע שכונות.
אלכס מילר: משרד החינוך, כן?
רחל מתוקי: אני רוצה להסביר את תהליך הרישום.
ישראל אייכלר: אולי לפני זה, אני רוצה לשאול את העיתונאי, כמה כתבות עשית על קליטה---
דני אדינו אבבה: כולל אתמול, אגב, בכותרת ראשית, על ילדי שחקן---
ישראל אייכלר: כמה כתבות עשית על גנים אחרים, שאין בהם---
שלמה מולה: הוא לא חייב לענות לך.
ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול, זכותו לענות או לא לענות.
ישראל אייכלר: יכול להיות ש'ידיעות אחרונות' שלח אותך כדי להכניס את משה אבוטבול למעמד של גזען כדי להכניס אותו לבית סוהר, כפי שהוא הצליח לעשות לכמה נציגים של ש"ס?
ישראל אייכלר: יכול להיות שאתה משרת פה אינטרס של גורמים עוינים?
דני אדינו אבבה: אוי, נו, באמת.
ישראל אייכלר: אני שואל, תענה לי.
ישראל אייכלר: לא, שיודיע לי כמה כתבות הוא עשה בגנים אחרים.
דני אדינו אבבה: הרב אייכלר...
דני אדינו אבבה: אני חייב להעיר לו.
אלכס מילר: לא, אני לא אתן לך להתייחס לזה, חבל על הזמן.
אלכס מילר: ממש לא מכובד.
רחל מתוקי: חשוב לי רק לספק איזה שהוא בסיס עובדתי.
רחל מתוקי: משרד החינוך מפעיל גנים בחינוך הרשמי ובחינוך שאיננו רשמי.
רחל מתוקי: אנחנו מחויבים לספק מקום לכל משפחה בגן רשמי.
רחל מתוקי: יחד עם זאת ישנם גופים, עמותות, רשתות, שמגיעות למשרד החינוך ומבקשות לפתוח גנים בחינוך המוכר שאינו רשמי.
רחל מתוקי: גם החינוך המוכר שאינו רשמי וגם החינוך הרשמי מתוקצבים באופן מלא בקדם יסודי על ידי המדינה ומפוקחים על ידי המדינה.
רחל מתוקי: כלומר, ברשמי זה ברור שאנחנו מפקחים ואנחנו קולטים ואנחנו גם המעסיקים, במוכר שאינו רשמי, אנחנו לא מעסיקים את עובדי החינוך, אבל אנחנו מפקחים על עובדי החינוך.
רחל מתוקי: למה אני מתכוונת?
רחל מתוקי: עמותה לא יכולה לקבל רישיון אם היא לא מציגה למשל שהגננות למדו עם תעודת הסמכה, עברו את התהליך שאנחנו מחייבים.
רחל מתוקי: אם אנחנו לא רואים את זה, אנחנו או שוללים רישיון או לא מאפשרים פתיחה.
רחל מתוקי: אבל זו עובדה, אפשר להתווכח, גם דעתנו איננה נוחה על החלשת החינוך הציבורי בפתיחה המאסיבית של גנים בחינוך המוכר שאינו רשמי.
רחל מתוקי: זה מבחינת הכללים.
רחל מתוקי: אני רוצה פה רק להעלות שאלה, ראו, יש פה איזה שהיא שאלה שעוברת כחוט השני לאורך כל הדיון על זכות ההורים להחליט.
רחל מתוקי: אם לא היינו מדברים במקרה הזה בהורים ששייכים לקהילה האתיופית, לא היתה עולה שאלה.
רחל מתוקי: הרי אנחנו לאורך השנים כשקלטנו את יוצאי חבר העמים לשעבר, אנחנו מכירים מאות ואם לא אלפים של גנים שהם צבועים עבור הקהילה הזו ואני יכולה לומר את דעתי המקצועית על הקליטה שלהם אחר כך במוסדות הרשמיים, על היעדר הידע בשפה וכולי, אבל המדינה מאפשרת לעמותות, להתאגדויות של הורים, להקים מרחבי חינוך על פי נטיות לבם ורצונם.
ישראל אייכלר: זה נקרא שהמדינה מתקדמת, כי בשנות ה-50 כאשר תבעו מערכות חינוך, כי באמת הרסו את כל העליות של שנות ה-50, היום המדינה מבינה ואני מכבד את זה, שיש זכות גם להורים שבאים מרוסיה, גם להורים שבאים מאתיופיה, או מתימן, וגם אלה שנולדים פה, לתת חינוך פחות או יותר לפי התרבות שלהם והאמונה שלהם.
קריאה: כמו כיתות מופת למשל.
אלכס מילר: אני אשאל אותך עוד שאלה, נשמעה כאן הטענה, ואדוני ראש העיר, זה גם פורסם, תקן אותי או לא, מבחינת הבעלות של העמותה, שהיא בבעלות של אשתך.
משה אבוטבול: העמותה לא בבעלות אשתי, אשתי היא עובדת העמותה.
משה אבוטבול: העמותה בבעלותם של אחד בשם אליהו כהן, שהוא בעצם מטפל בכל הנושאים הלוגיסטיים של הדברים האלה, והיא עובדת שם, ואם יפתור את הבעיה זה שהיא תצא מהעמותה, אתמול היא עוזבת.
משה אבוטבול: זה לא נושא אישי.
משה אבוטבול: אני רוצה להדגיש את זה, כי זה מה שהיא אמרה לי כשהיא ר אתה את הכתבה, 'אני זזה הצידה, כדי שהגן יפעל'.
אלכס מילר: אנחנו נמצאים במצב של חקיקה שמצביעה על סוגיות שונות שקשורות לרגולטורים ולרשות המבצעת, גם הרשות המבצעת ברמה של הממשלה וגם הרשות המבצעת ברמה של שלטון מקומי.
אלכס מילר: אם יש יחסי עבודה ותמורה בין המבצע לרגולטור, זה יכול להיות בעייתי.
משה אבוטבול: צודק, אדוני, אבל זה נעשה טרם היותי ראש עיר, הרבה הרבה שנים לפני שבכלל לחצו עליי להיות ראש עיר.
אורי מקלב: זה תפקידו של היועץ המשפטי של הרשות לבדוק את זה.
משה אבוטבול: תבדקו, אין לנו בעיה.
ישראל אייכלר: באמת זו שאלה מעניינת, מה החוק אומר לגבי ראשי ערים, לגבי חברי כנסת, האם מותר שנשותיהם יעבדו במקומות מסוימים?
אלכס מילר: שהם אחראים עליהם---
משה אבוטבול: לא, העירייה לא אחראית על הגנים.
משה אבוטבול: האחריות במשרד החינוך בלבד, לא העירייה, כך שאין ניגוד אינטרסים, אדוני.
אורי מקלב: ---עוד שהוא לפני שהוא חלם להיות ראש העיר ואחרים חלמו שהוא יהיה ראש העיר, היא כבר עבדה בגנים האלה.
אלכס מילר: כן, גברתי, מי את?
יסמין קשת: עורכת דין יסמית קשת מטבקה ואני רוצה להתייחס פה לכמה נקודות.
יסמין קשת: קודם כל אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה שכינס בדחיפות את הוועדה הזאת, כי זה באמת נושא מאוד חשוב ולחבר כנסת שלמה מולה, שיזם את הדיון.
יסמין קשת: אנחנו ערים לתופעה של הדרה של---
ישראל אייכלר: מי מממן את הארגון שלכם?
שלמה מולה: מה זה קשור עכשיו?
ישראל אייכלר: מאוד קשור, כי אם יש גורמים---
אלכס מילר: הרב אייכלר, אם תוכל לתת לאנשים לדבר.
אלכס מילר: אתה לא נותן לאנשים לדבר.
ישראל אייכלר: זכות הציבור לדעת.
ישראל אייכלר: אני פונה פה לגוף, כי יכול להיות---
אלכס מילר: היא לא בחקירה כרגע.
ישראל אייכלר: אני אסביר לך למה, אדוני, כי יכול להיות שיש קרנות אנטי דתיות שתפקידן לעורר מדנים ומלחמות---
שלמה מולה: אתה רוצה שאני אומר לך, אני בין המקימים של העמותה לפני עשר שנים, בסדר?
משה אבוטבול: אז גם אני הקמתי את הגנים לפני הרבה שנים.
ישראל אייכלר: אני אגיד לך, אדוני היושב ראש, אולי אלה אותן קרנות שאתם דיברתם עליהם.
אלכס מילר: עדיין זה לא מונע ממנה את הזכות לדבר כאן.
ישראל אייכלר: אני נותן לה את הזכות, אני רק רוצה שהציבור יידע.
אלכס מילר: אז תן לה זכות לדבר, שתדבר.
ישראל אייכלר: אבל שתגיד, שהציבור יידע שישנם גורמים אנטי דתיים שרוצים לחולל מדנים ומלחמות והם מממנים ארגונים שמפעילים את 'ידיעות אחרונות', שמפעיל את ועדת הכנסת.
יסמין קשת: אצלנו בעמותה יש שקיפות מלאה על כל הדוחות הכספיים.
משה אבוטבול: גם את מוזמנת לגנים, גברת.
אלכס מילר: רצית להגיד משהו, בבקשה.
יסמין קשת: רציתי להגיד כמה דברים.
יסמין קשת: אנחנו עדים להדרה בכלל בארץ לאחרונה ופה אנחנו מדברים על הדרה של תלמידים יוצאי אתיופיה וזה לא ממש הוזכר פה, אבל הדבר נובע ממניעים פסולים של ניסיון לרצות הורים ותיקים שלא רוצים שהילדים שלהם ילמדו ביחד עם תלמידים יוצאי אתיופיה ומנסים לכסות את זה בכל מיני טיעונים יפים, של איגום משאבים ותמיכה.
יסמין קשת: אנחנו דיברנו, גם בוועדה הזאת, על הסללה מכוונת של רשויות מקומיות מסוימות ברחבי הארץ של תלמידים לגנים ולבתי ספר כדי לרכז אותם, כמו מה שכינה ראש העיר גטאות---
משה אבוטבול: אני לא כיניתי גטאות, הכתב לצדך כתב את זה, גטו, וזה דבר חמור.
משה אבוטבול: כי כשאומרים משהו ומקשרים את זה לשואה, מיד כולם נזעקים אחרי אותו בן אדם.
משה אבוטבול: בן אדם יכול בכותרת ראשית לכתוב 'גטו', וכולם שותקים בשקט ובדומייה.
משה אבוטבול: זו בושה אחת גדולה.
יסמין קשת: גטו זה לא רק מהשואה.
משה אבוטבול: זה התחיל בקטע השוֹאתי.
ישראל אייכלר: הגטו זה באיטליה לפני אלף שנים, אבל 'ידיעות אחרונות', אני יודע בדיוק למה הוא מתכוון כשהוא---
יסמין קשת: אנחנו דיברנו בוועדה הזאת, בישיבה בספטמבר, כשהוועדה הזאת התכנסה באופן דחוף ב-7 בספטמבר לדון בסגירה של בית ספר נר עציון בפתח תקוה, שגם שם ראינו הסללה מכוונת של הרשות המקומית ודיברו על הסגירה של בית הספר.
יסמין קשת: באותו דיון הוועדה החליטה שתוך שבועיים עיריית פתח תקוה צריכה לדווח כיצד שובצו התלמידים ומה קרה עם כולם.
יסמין קשת: אני לא יודעת אם התוצאות האלה הגיעו, אבל אנחנו לא מקבלים תשובות מעיריית פחת תקוה, למשל, בטבקה, ואנחנו באמת מנסים, ויש בג"צ תלוי ועומד, עד היום מה קרה עם אותם תלמידים, איך שובצו, אנחנו יודעים שכיתות ו' שלמות עברו כמו שהן, עדיין הומוגניות, לישיבות תיכוניות, אנחנו יודעים שרצו להוציא ילדים מחוץ לעיר בהסעות של יוצאי אתיופיה בלבד, ובסופו של דבר בגלל הלחץ של בג"צ מצאו להם מקום מהיר, אבל אדוני היושב ראש הזכיר את זה, את בתי הספר הפרטיים בפתח תקוה, שמהווים כ-40% מבתי הספר הדתיים ציוניים בעיר, שכנראה די מנעו מילדים להגיע לשם.
יסמין קשת: ושוב, מאותן תפיסות פסולות ורצון של הורים ללמוד בנפרד מיוצאי אתיופיה.
יסמין קשת: אני חושבת שאדוני היושב ראש שאל במשרד החינוך, האם נעשה איזה שהוא מחקר, ופה אני חושבת שיש מקום ליציאה בקריאה.
יסמין קשת: לא נעשה שום מחקר, הסגירה של בתי ספר באופן גורף, כמו שמשרד החינוך מדבר עליו, זה לא בהכרח הדבר הנכון.
יסמין קשת: בנר עציון, לסגור בית ספר אחרי תחילת שנת הלימודים, כשילדים כחודש לא למדו, לא בטוח שזה היה הצעד הנכון ביותר ויכול להיות שיש נסיבות שונות בכל רשות מקומית.
יסמין קשת: בבאר יעקב, למשל, יש רק בית ספר ממלכתי דתי אחד, בפתח תקוה יש יותר מ-40% בתי ספר פרטיים, שגם הם צריכים לקלוט יוצאי אתיופיה, בכל מקום יש נסיבות אחרות ואני חושבת שחשוב לצאת בקריאה למנות ועדת מומחים, פדגוגים, שיתייעצו עם הורים, עם מורים, עם בני הקהילה, עם כל האנשים הרלוונטיים ויקבעו בזמן, לפני תחילת שנת הלימודים הבאה, ושילדים יידעו איפה הם נרשמים עוד חודש---
אלכס מילר: אבל זה כבר נעשה וההחלטות התקבלו.
יסמין קשת: זה לא נעשה.
רחל מתוקי: השר הקים ועדה כזו.
יסמין קשת: זה לא נעשה, השר פגש את הקהילה, השר---
רחל מתוקי: סליחה, את איחרת---
נסים זאב: היא יודעת יותר טוב מכם מה משרד החינוך עושה.
אלכס מילר: תודה, אני עכשיו לא פותח דיון ביניכם מי צודק.
נסים זאב: היא יודעת והיא לא נתנה את ההוראה עדיין.
נסים זאב: זה מה שמשתמע, היא יודעת יותר טוב מה משרד החינוך עושה.
אלכס מילר: סליחה, חבר הכנסת מולה בזכות דיבור.
יסמין קשת: סליחה, אני לא סיימתי.
אלכס מילר: גברתי, אנחנו כבר ממש באיחור.
יסמין קשת: יש לי כמה נקודות---
אלכס מילר: לא כמה נקודות, נקודה אחרונה ואני עובר לחבר הכנסת מולה.
יסמין קשת: נקודה אחרונה.
יסמין קשת: אני הזכרתי שסגירה גורפת זה לא בהכרח הפתרון וצריך לראות מה הפתרון הנכון לכל מקום.
יסמין קשת: יש מקומות שיש אפשרות לרשות המקומית לשנות את אזורי הרישום, הרי זה בסמכות הרשות המקומית, אפשר לחתוך שכונות, יש מקומות שנכון לסגור בתי ספר, יש מקומות שנכון להביא ילדים אחרים---
אלכס מילר: על בית שמש, את מכירה את העיר?
יסמין קשת: לגבי בית שמש, לפחות מה שפורסם ונמצא פה ראש העיר ויתקן אותנו אם יש שם עובדות לא נכון, צוטטה אשתו של ראש העיר שאומרת ש---
אלכס מילר: עזבי, את מייצגת גוף מייצג, את מייצגת ילדים, אז בהיבט המקצועי.
יסמין קשת: אדוני היושב ראש, דובר שם על סטיגמות, אמרו 'אנחנו עושים להורים טובה', ההורים רוצים את זה, בדרך כלל זו קהילה שהאבות שיכורים והאמהות עובדות עד מאוחר---
משה אבוטבול: סליחה, אני מכחיש את זה, היא אמרה שיש לה מקרים גם קשים שם, עד כדי מצבים כאלה.
יסמין קשת: המקרים האלה קיימים גם---
משה אבוטבול: קיימים, בגלל שהיא נחשפת, היא אמרה שישנם מקרים בודדים והיא מטפלת בהם.
משה אבוטבול: שאלו שאלה, היא קיבלה תשובה, האם כל הילדים---
נסים זאב: ---מקצועית.
משה אבוטבול: מה רצית עכשיו?
משה אבוטבול: שהיא תשקר?
משה אבוטבול: שהיא תגיד שהכול ורוד?
משה אבוטבול: יש קשיים.
נסים זאב: תדברי יותר מקצועי, עד עכשיו היית מקצועית, שמענו אותך טוב ובקשב רב.
יסמין קשת: משפט אחרון, יש שם באמת הורים עולים חדשים, יש כאלה עם קשיים, קשיים סוציו אקונומיים, האם יש ייעוץ והכוונה של הגורמים המתאימים בעירייה, למשל, שגם גן חובה ממלכתי דתי הוא בחינם ושגם שם יכולים להיות צהרונים מסובסדים.
משה אבוטבול: הם מקבלים מכתב עד לבית, מפורט, ועומדת לרשותם הזכות לענות.
משה אבוטבול: אני רוצה להגיד לך שבמכתב של הרשות אפילו לא מופיע הקרן החדשה לישראל, הם באים מהפה לאוזן, גברתי טבקה.
יסמין קשת: עוד דבר אחד, הוזכר פה הבג"צ של המכסות.
יסמין קשת: בעניין הזה תמיד יש הטעיה, אותו בג"צ שהגיש הילד ליאור בוגלה, שלא הסכימו לקבל אותו לכיתה א'---
שלמה מולה: יסמין, אני מציע לא להגיע לשם.
שלמה מולה: התוצאה של הבג"צ היא לא טובה.
יסמין קשת: סליחה, אני רוצה רק... אני לא מסכימה לזה.
יסמין קשת: בנקודה הזאת אני לא מסכימה.
שלמה מולה: כי אני מציע שתעשו שיעורי בית גם אתם.
שלמה מולה: התוצאה הזאת היא חמורה ביותר.
יסמין קשת: אני רוצה רגע להתייחס.
יסמין קשת: פשוט שחברתית יבינו מה קרה פה.
אלכס מילר: לא, אל תספרי לנו עכשיו את הסיפור של הבג"צ.
יסמין קשת: לא את כל הסיפור, מדובר על ילד שנולד בישראל והשפה היחידה שהוא יודע היא עברית.
יסמין קשת: הילד הזה, רק בגלל שהוא שחור, לא הסכימו לקבל אותו לכיתה א' ליד הבית והוא נאלץ לנסוע לבית ספר רחוק בגלל מדיניות המכסות.
יסמין קשת: אז אם אנחנו מדברים על מדיניות מכסות, קודם כל צריך לבדוק מכסות של מי---
אלכס מילר: יסמין, אנחנו כבר אחרי זה.
אלכס מילר: יש את החוק---
יסמין קשת: ---או לפי יוצאי אתיופיה.
יסמין קשת: אנחנו צריכים לבדוק את זה.
יסמין קשת: כי שם היה מדובר על ילד ישראלי בצבע שחור.
אלכס מילר: תודה רבה, שמעתי אותך.
אלכס מילר: את גם לפעמים צריכה להקשיב בעצמך, כשאני מתחיל לדבר, את יכולה לעצור שנייה ולהקשיב.
אלכס מילר: לפני חודשיים עבר חוק שלי שאומר שאסור לעשות אפליה על פי ארץ מוצא, בחוק.
אלכס מילר: כל דבר שיבואו ויוכיחו שהיתה רגולציה על פי ארץ המוצא של אותו ילד שנכנס---
יסמין קשת: התיקון לסעיף 5 לחוק זכויות התלמיד?
אלכס מילר: כן, אם תהיה הוכחה לכך, זה דבר פלילי.
יסמין קשת: התיקון הזה לא חל על הגנים של ראש העיר.
אלכס מילר: חלים.
יסמין קשת: לא חל, סעיף 5 לחוק זכויות התלמיד חל רק על בתי ספר מוכרים רשמיים.
יסמין קשת: אלה בתי ספר לא מוכרים.
קריאה: לא נכון, רק 6, 7 ו-13 לא חלים על כולם.
יסמין קשת: סעיף 5 לא חל כפי שהוא בחלק ה---
אלכס מילר: בסדר, אפשר להבהיר את זה.
אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת מולה.
שלמה מולה: קודם כל אני מתנצל על האיחור של חמש דקות, הייתי באיזה דיון.
נסים זאב: חצי שעה איחרת, לא חמש דקות.
נסים זאב: לא משנה, היה יותר טוב שלא היית.
נסים זאב: אל תצטער על זה.
שלמה מולה: אני מכבד את הוועדה, אני גם רוצה להודות לך על קיום הדיון, גם למנהלת הוועדה, שזימנתם את כל השותפים והגורמים והעוסקים במלאכה.
שלמה מולה: אני מבקש לחלק את הדברים שלי לשני חלקים.
שלמה מולה: חלק אחד, החלק של בית שמש, ועל המקרה עצמו.
שלמה מולה: החלק השני, שמעסיק אותנו כל הזמן, הסיפור של קליטת עולי אתיופיה, במיוחד ריכוז גבוה של תלמידים יוצאי אתיופיה בבתי הספר ובגני הילדים, האחריות של ראשי הערים במחלקות החינוך ברשויות ותפקיד משרד החינוך בעצם לפקח.
שלמה מולה: מה שקורה כאן, יש 20 בתי ספר במדינת ישראל, ועוד היד כנראה נטויה, שהתוצאה הסופית של 60%, 80%, 90%, קרוב ל-100% תלמידים יוצאי אתיופיה בבתי הספר הממלכתיים, אני לא מדבר כרגע על גנים.
שלמה מולה: יוצאי אתיופיה הפכו להיות באמת נותני תעסוקה של קבוצות ובתי ספר מסוימים ובאמת, כמו שיסמין אמרה, מערכת החינוך מאוד מתקשה, בעיקר הרשות המקומית שהיא עוסקת בנושא הרישום, מתקשה להתמודד מול הורים ותיקים, אני אומר, אדוני, אני רוצה שיקשיבו לי, מול הורים ותיקים שכשרואים שבבית ספר מסוים יש קבוצה של תלמידים יוצאי אתיופיה שנרשמים, ההורים פשוט מעתיקים את כתובתם שלהם ומעבירים את הילדים שלהם למקום אחר.
שלמה מולה: אני אומר לך, זו גזענות, אין משפט אחר, אין מלה אחרת, ומה שקורה זה שבגלל שההורים הוותיקים בורחים למקום אחר נשארים תלמידים יוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: זאת אומרת מערכת שרושמת את התלמידים יוצאי אתיופיה, שדרך אגב רובם ילידי הארץ, אם לא, 50%-50%---
נסים זאב: אבל זו גזענות של ההורים.
נסים זאב: אז הביקורת לא על המוסד.
שלמה מולה: תקשיב טוב, אתה לא מקשיב טוב.
שלמה מולה: תקשיב מה שאני אומר לך, הרגולציה, הרשות המקומית שרושמת צריכה לבדוק עד תום למה המשפחה הזאת העתיקה את מגוריה, או החליפה את הכתובת שלה.
שלמה מולה: זאת אומרת הרשות המקומית לא עושה את עבודתה, אני אגיד לכם נורא פשוט, לפיכך אני תומך במדיניות של שר החינוך, לסגור את כל בתי הספר האלה, לסגור אותם, כמו שתמכנו בפתח תקוה, או למצוא פתרון חלופי אחר עם ראשי הערים והרשויות המקומיות.
שלמה מולה: לכן אני גם כועס על הבג"צ של בוגלה, שיסמין דיברה עליו.
שלמה מולה: התוצאה היא תוצאה הפוכה.
שלמה מולה: מכאן אני רוצה לעבור לסיפור של בית שמש.
שלמה מולה: קודם כל לא נוח לי, אדוני ראש העיר, לדבר על רעייתך שהיא מפעילה או שותפה בגן ואתה ראש עיר, אתה צריך להתגונן.
שלמה מולה: זה לא נוח לי, לא טוב לי, אני לא רוצה לדבר על זה.
שלמה מולה: תפתור את הבעיה שלכם במקום אחר, אני לא רוצה לדבר על זה.
שלמה מולה: יש טעם לפגם, כדאי מאוד, גם לפעמים הדברים, לא רק שייעשו, גם שייראו.
שלמה מולה: גם אם זה נכון, גם אם היועץ המשפטי---
משה אבוטבול: זה לא הבעיה של---
שלמה מולה: רק שנייה, אני אמרתי, כשאתה בא להתגונן, אומרים לך שאשתך או רעייתך מפעילה המקום, אז זה קשה לך.
משה אבוטבול: הייתי מתגונן גם אם היתה רעייתך שם עובדת.
משה אבוטבול: אני מבטיח לך ומתחייב.
משה אבוטבול: ואני מזמין אותה להחליף את אשתי, בכיף.
שלמה מולה: לא, אשתי---
משה אבוטבול: כשתשמע כמה היא מקבלת, אתה תגיד, 'מה, היא משוגעת?'
נסים זאב: אני מבקש מוועדת החינוך להרים את השכר של ה---
משה אבוטבול: לא, אני לא רוצה---
שלמה מולה: חבר'ה, אני מבקש, אני חושב שגם את הגנים האלה צריך לסגור.
שלמה מולה: אדוני ההורה, אני אדבר איתך, אני מבקש לסגור את הגנים האלה.
שלמה מולה: אני אומר לכם, מקום שבו גדלים ילדים רק על...
שלמה מולה: אני אומר, אם רוצים להעביר אותם לגנים מוכרים שאינם רשמיים למקום אחר, דתיים, אין לי התנגדות---
אלכס מילר: יכול להיות שלא צריך לסגור, שהפיזור צריך להיות יותר גדול.
משה אבוטבול: אפשר להוסיף ישראלים.
משה אבוטבול: גם זה---
אלכס מילר: הם גם ישראלים, כולם צברים.
שלמה מולה: רק רגע, בלי שום קשר, אני אומר לך, אדוני ראש העיר, זה לא טוב לך, זה לא טוב להורים שיהיה גן על טהרת יוצאי אתיופיה בלבד.
שלמה מולה: אני מבקש ממך, תקשיב טוב, זה לא טוב לך, זה לא טוב לילדים וזה לא טוב להורים.
שלמה מולה: אני מתקומם על כך שההורים ששולחים את הילדים שלהם, שהם צריכים ללמוד לקבל חינוך כאילו מציירים אותם שעושים להם טובה.
שלמה מולה: אתם לא עושים טובה להורים אם אתם מסייעים להם, זה מגיע להם, הם לא צריכים לקום בבוקר ולהגיד תודה, אדוני ראש העיר, תודה למערכת החינוך, תודה לשלמה.
שלמה מולה: הם לא צריכים להגיד את זה, הם לא צריכים להיות במצב הזה.
משה אבוטבול: הם לא עושים את זה.
שלמה מולה: הם לא צריכים לעשות---
משה אבוטבול: הם לא עושים את זה ולא מתבקשים לעשות את זה.
שלמה מולה: עזוב, אם אתה הבאת לי את מה שכתבת, באמהרית, החתמת אותם, יש לי חשדות מאוד לא---
משה אבוטבול: זה אחת האמהות שכותבת---
שלמה מולה: אדוני, אני רוצה לסיים.
שלמה מולה: אני מציע לך---
נסים זאב: אני גם רוצה לדבר.
משה אבוטבול: זו השמצה.
שלמה מולה: אני לא משמיץ, אני רק אומר---
נסים זאב: למה אתם מתווכחים עכשיו?
שלמה מולה: אני לא רוצה להתווכח על זה בכלל, אני רק אומר שיכול להיות---
ישראל אייכלר: אתה נגד זכותם של ההורים לבחור את---
נסים זאב: לא, הוא לא אמר את זה.
שלמה מולה: אני לא אמרתי.
שלמה מולה: אני אומר שכל הורה יכול לבחור לשלוח את ילדיו לכל זרם חינוך, של מעיין תורני, עמותה כזאת או אחרת, אין לי בעיה עם זה בכלל.
שלמה מולה: הבעיה שלי אחרת.
שלמה מולה: הבעיה, אני חוזר ואומר לך, אדוני, וגם לך חבר הכנסת הרב אייכלר, ידידי הטוב, זה לא טוב שגן ילדים יהיה אך ורק על טהרת יוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: אפשר לפזר אותם, אתה יודע מה?
שלמה מולה: לשלוח אותם לגן של ישיבות של אשכנזים, שישלחו אותם לגן של אלה ואלה, אין לי בעיה---
משה אבוטבול: תעקוף את ההורים ו---
שלמה מולה: רק שנייה, רגע.
שלמה מולה: אבל אני מסרב לקבל גן של ילדים יוצאי אתיופיה בלבד, גם כשזה מוכר.
שלמה מולה: עכשיו אני אגיד לכם, חברי הכנסת הדתיים במיוחד, הלוואי, כמו שאתם מגנים עכשיו על הגן הזה, וגם אתם רובכם באתם גם לתקוף אפילו, גם הייתם מתקוממים או מעבירים לנו את החוק של מעמד הקייסים, שהקהילה האתיופית גם תהיה מוכרת, יהדותה, ואז יוכלו ללמוד בכל זרם חינוך.
שלמה מולה: אני אומר לכם, לך, הרב אייכלר, אם יוצא אתיופיה יבוא להירשם אצלך בגן אשכנזי, אתם לא תקבלו אותו.
ישראל אייכלר: אם הם ירצו להיות בקהילה שלנו?
ישראל אייכלר: אין שום בעיה.
שלמה מולה: זאת אומרת, אם אני אחזור בתשובה, שלמה מולה יבקש עכשיו לשלוח את הבת שלו אליך, לגן, אתה לא תקבל אותו.
שלמה מולה: אני אומר לך את זה.
ישראל אייכלר: גם מה שעושים לש"ס בעמנואל---
משה אבוטבול: זה לא נכון, גם בגנים החרדים בבית שמש ישנם תלמידים יוצאי אתיופיה, בפרט במעיין החינוך התורני.
משה אבוטבול: אני יכול לקחת אותך, להראות להם אותך.
משה אבוטבול: לא סתם להשמיץ.
שלמה מולה: אני מציין---
משה אבוטבול: תבוא לבקר בגנים.
שלמה מולה: אני חי במדינתי, אני חי פה.
משה אבוטבול: לא בבית ספרי, לא בבית שמש.
שלמה מולה: יהודי אתיופיה, על פי תפיסת---
משה אבוטבול: בבית שמש עושים דברים יפים, אלה הדברים שעושים בבית שמש, אדוני.
אלכס מילר: חבר הכנסת מולה, אתה מפריע לחבר הכנסת נסים זאב.
משה אבוטבול: עובדים עם כולם בצורה שוויונית.
נסים זאב: למה אתה צועק?
נסים זאב: אני עוד מעט אברח מפה.
משה אבוטבול: האמת זועקת.
נסים זאב: אדוני היושב ראש, כמה צביעות יכולה להיות, כאילו הנושא הזה של גנים אתיופיים זה פתאום צמח אתמול בבוקר, בעקבות כתבה של 'ידיעות אחרונות'.
אלכס מילר: היא היתה בשבוע שעבר.
נסים זאב: זאת אומרת, אה, אנחנו לא שמענו, לא ראינו, פתאום העניין הזה צמח ובזכותו של מולה יש היום דיון מאוד רציני, מאוד מקצועי.
שלמה מולה: כמה פעמים השתתפת בדיון פה שהיה על 20 בתי הספר על טהרת האתיופים?
שלמה מולה: כמה פעמים השתתפת פה?
שלמה מולה: כמה פעמים השתתפת על 20 בתי הספר?
נסים זאב: תן לי לדבר.
שלמה מולה: מה אתה מקשקש פה?
משה אבוטבול: בוועדת הקליטה אמרתי ליושב ראש ועדת הקליטה, דני דנון, תביאו לבית שמש עוד 2,000, עוד 5,000 עולי אתיופיה.
משה אבוטבול: תגיד גם את זה, תספר גם את זה.
משה אבוטבול: את זה לא אמרת, חבל שאתה לא אומר את זה.
משה אבוטבול: שרת הקליטה כועסת, היא אומרת לי שכל ראש עיר---
אלכס מילר: אתה מפריע ואני אוציא אתכם.
נסים זאב: תירגע.
משה אבוטבול: תביאו את כל המכלול.
אלכס מילר: אנחנו יודעים את המכלול, אבל אתה לא יכול לעשות כאן את מה שאתה רוצה ויש פה זכות דיבור לכל אחד ואחד ואתה מפריע, אתה מתחיל להפריע ולהגזים.
אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת זאב.
נסים זאב: תאמין לי שמולה מרגיז אותי הרבה יותר.
נסים זאב: ואני תמיד מאופק ואנחנו נשארים ידידים.
נסים זאב: אני שאלתי שאלה, אדוני ראש העיר---
אלכס מילר: אל תשאל אותו שאלה.
נסים זאב: אני אומר מה ששאלתי, אני שאלתי מה קורה בתום הגנים, לאן הילדים האלה נקלטים והוא אמר חד משמעית בכיתות א' רגילות, חלקם הולכים לממלכתי, חלקם ממלכתי דתי, אבל בסופו של דבר זה לא משהו---
שלמה מולה: למה זה רלוונטי?
שלמה מולה: שלא ילמדו בבית ספר---
נסים זאב: תן לי לדבר, אתה אל תסביר ואל תתרגם אותי.
נסים זאב: זאת אומרת שאין פה עניין לקלוט אותם, להנציח אותם, אדרבא, בשנים האלה שהן כל כך קריטיות מבחינת הילדים, ואני אומר לך, אני יודע, בבית ספרי, כשבאו עולות מצרפת, עם כל האינטליגנציה שהיתה להם, היו להם קשיי קליטה.
נסים זאב: על אחת כמה וכמה כשמדובר בילדים שבכל זאת הפערים קיימים, אי אפשר להעלים עין.