GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: השאלה אם הם עולים, חבר הכנסת נסים זאב, הם עולים?
נסים זאב: כן, על זה היא מדברת.
אלכס מילר: הם נולדו כאן, איזה עולים?
אלכס מילר: עולים היו לפני עשור, עכשיו אלה ילדים ש...
אלכס מילר: על זה אני מדבר, כי כולם באותה שכונה, אין להם בתי ספר אחרים באזור, אז כולם ממשיכים ללכת ומגדלים את המשפחות שלהם באותה שכונה, נולדים שם וככה זה ממשיך להיות.
אלכס מילר: בגלל זה אין אינטגרציה, עד הצבא הם נמצאים בחברה של---
נסים זאב: אז אני מציע קודם כל לפזר אותם בשכונות.
נסים זאב: אם היה פיזור שכונתי, לא היה עומס על בית ספר אחד, לא היה נוצר האפרוח הזה שמאלץ בעצם את החברה להכניס את כולם במקום אחד.
אלכס מילר: חבר הכנסת נסים זאב, אנחנו יכולים לתקצב את ההסעות של אותם הילדים ממקום המגורים שלהם, אבל אתה עכשיו תחליט לבן אדם איפה לגור?
נסים זאב: זה לא עניין של הסעות, תסלח לי---
אלכס מילר: אבל אתה עכשיו רוצה להחליט איפה לגור.
אלכס מילר: אני, אם אני בא אליך עכשיו, נסים זאב, 'אתה לא קונה כאן דירה, אתה צריך לקנות כאן דירה'?
נסים זאב: כשאתה מדבר על אינטגרציה, המשמעות שלה, תסלח לי, זה מגוון רחב ככל שניתן של כלל הילדים.
נסים זאב: זאת אומרת, בוא נאמר לא על האתיופים---
אלכס מילר: אבל יש גבול כמה אתה יכול להתערב---
נסים זאב: נאמר עירקים, אני עירקי, לדוגמה, תתאר לך שבבית ספר אחד היו יותר מ-50% עירקים, העירקים היו שולטים, תסלח לי, שלא יהיה לך ספק בזה, אז אני אומר לך---
אלכס מילר: אתה גם ככה שולט כאן, חבר הכנסת זאב.
נסים זאב: תתאר לך מה זה, עירקי בודד ועוד שולט.
נסים זאב: אז אני אומר לך, כשאתה מדבר על אינטגרציה, המשמעות היא באמת לגוון, ואם מדברים על 25% זה לא מתוך גזענות, זה כדי שתהיה הצלחה מיטבית וזה מה---
אלכס מילר: בסדר, השאלה היא כאן---
נסים זאב: אז אל תפרש את זה בצורה הפוכה.
אלכס מילר: השאלה כאן היא אם ההורים צריכים להיות אלה שבסופו של דבר יכולים למנוע מהמנגנון הזה לעבוד.
נסים זאב: למה הסלונים יכולים למנוע מהילדים שלהם להישאר רק בסלונים, למה?
נסים זאב: איך הם יכולים לכפות את זה על עצמם?
נסים זאב: בוא ניקח את כל החסידויות, אם הקהילה עצמה מבקשת וזו דרישה קהילתית וזה אינטרס קהילתי, אל תקרא לזה גזענות.
נסים זאב: הגזענות מתחילה כשבית ספר מסרב על רקע עדתי, או על רקע של צבע עור, אבל אם קבוצת הורים אומרת 'אנחנו כרגע חושבים שזה טוב לילדים שלנו, הם מתקדמים הרבה יותר טוב במערכת החינוך---
אלכס מילר: ואין מצב שהם טועים?
נסים זאב: תסלח לי, מותר לטעות.
נסים זאב: אבל אתה לא יכול להאשים את המערכת בגזענות, באפליה, שזה מדיניות.
אלכס מילר: תלוי איזה מערכת.
נסים זאב: החינוך.
אלכס מילר: אני לא האשמתי אותם.
נסים זאב: זה במשתמע.
אלכס מילר: אל תכניס לי מלים לפה.
נסים זאב: כשאתה בא ואומר 25% זה לא מקובל, מאותן הסיבות---
אלכס מילר: דיברנו על באר יעקב והבנו שהיתה שם בלימה של ההורים בעניין של הפיזור.
אלכס מילר: אתם, בדרך כזו או אחרת, תגיעו להסכמות, אני מאמין, אבל אנחנו עוד נחזור לכל העניין הזה של המעורבות של הורים בנושא הזה.
אלכס מילר: כי להורים יש היום מספיק אופציות כדי לבוא ולהשתלב ולהשפיע, 25% מתוכן הלימודים היום ברשות ההורים, הם יכולים להשפיע במערכת החינוך.
אלכס מילר: דיברנו על באר יעקב, דיברנו על נתניה, דיברנו על חיפה, דיברנו על פתח תקוה.
אלכס מילר: יש לנו את בית שמש עכשיו.
ישראל אייכלר: לפני בית שמש, אפשר לקבל רשות דיבור בעניין העקרוני של אם הורים יש להם זכות להתארגן?
אלכס מילר: תיכף, אנחנו באמצע דיבור עם משרד החינוך.
ישראל אייכלר: כי אני רוצה לשבח את משרד החינוך---
אלכס מילר: תקבל, תן לנו לסיים רק את---
ישראל אייכלר: לא, כי נשמעה פה רוח כזאת סובייטית, כאילו המדינה יודעת יותר טוב מהורים מה הם רוצים.
ישראל אייכלר: הורים שרוצים חינוך משלהם, המדינה, האח הגדול יכול להחליט בשבילם מה טוב להם והאם צריך לשלב אותם בכוח, בניגוד לרצונם.
אלכס מילר: זה החוק, אדוני.
ישראל אייכלר: לפי החוק, גם ברוסיה יש חוקים, ולכן אני משבח את משרד החינוך שלא מפעיל את---
אלכס מילר: אדוני רוצה להתווכח על---
ישראל אייכלר: על עצם הזכות שלך לכפות על הורים איך לחנך את ילדיהם.
ישראל אייכלר: לא שלך ולא של המדינה.
אלכס מילר: אדוני, תודה רבה.
אלכס מילר: עמדתך, אני חושב, היא חשוכה, היא בנויה על סטיגמות ותאמין לי, הלוואי שגם---
נסים זאב: הוא עוד לא דיבר.
אלכס מילר: לא, לבוא ולהגיד שזה---
ישראל אייכלר: כוחות הקדמה והשלום מדברים על חשכה.
ישראל אייכלר: זה בדיוק הסגנון הסובייטי.
אלכס מילר: זה תמיד קל כשיישב מולך הממוצע מברית המועצות, אז תדבר על ה---
ישראל אייכלר: אני קראתי את כל העיתונות הסובייטית, אני שומע את קול מוסקבה והם דיברו על כל כוחות הקדמה והשלום והציגו את העולם המערבי כחשוך.
ישראל אייכלר: אני בעד זכויות האדם, זכויות ההורים, זכויות החינוך ועצם הגישה הזאת שהמדינה היא זאת שצריכה לכפות על ההורים בניגוד לרצונם, זה---
אלכס מילר: ---על הזכויות גם במגזר החרדי.
ישראל אייכלר: נכון, גם במגזר החרדי.
אלכס מילר: אתה מדבר על זכויות, הכי זכויות שבעולם במגזר הן ממש---
ישראל אייכלר: נכון, בניגוד למה שמפורסם בכלי התקשורת הסובייטיים, השולטים במדינת ישראל, כמו קול ישראל וערוץ 2---
אלכס מילר: כן, במגזר החרדי כולם שווי זכויות.
אלכס מילר: אז אתם תחיו באשליות שלכם ואנחנו נמשיך לעבוד במדינה שרוב אזרחיה גם לומדים וגם עובדים וגם---
ישראל אייכלר: כן, וגם רוצחים את נשותיהם.
ישראל אייכלר: אתה לוקח אחריות על אלה ש---
אלכס מילר: וגם סוחבים על עצמם את כל המצב הכלכלי של המדינה.
ישראל אייכלר: וגם קולטים את העלייה, כמו אותך, שאנחנו קלטנו, אחרי מאות שנים שאנחנו פה.
אלכס מילר: תודה רבה, אני ממש מודה לך---
ישראל אייכלר: אנחנו קלטנו אתכם.
ישראל אייכלר: לא אתם קלטתם אותנו.
אלכס מילר: אני ממש מודה לך, אדוני, אני עוד מעט אעמוד על הברכיים, תודה שקלטת אותנו.
ישראל אייכלר: כן, אתה יושב ראש ועדה בזכותנו.
אלכס מילר: תודה רבה, תודה רבה.
ישראל אייכלר: כן, ולכן אני רוצה שתכבד את זכותנו ואת זכויות כל האזרחים ואת זכויות האתיופים ואת זכויות כל אחד---
אלכס מילר: אני יושב ראש ועדה בזכות הבוחרים שלי, לא בזכותך.
ישראל אייכלר: כן, ובזכות הבוחרים שלי בשותף---
אלכס מילר: הבוחרים שלך הצביעו לי?
ישראל אייכלר: כן, כי אתה יושב ראש החינוך מטעם הקואליציה---
אלכס מילר: טוב, אני ממשיך עם משרד החינוך.
אלכס מילר: הוויכוח הזה---
נסים זאב: אני מבקש שהדיון יהיה מקצועי.
ישראל אייכלר: לא, אתה יודע איזה חשיכות, יושב ראש ועדת החינוך אומר על חינוך יהודי של אלפי שנים שאנחנו חשוכים.
ישראל אייכלר: וזה במדינת יהודים, לא ברוסיה.
אלכס מילר: אתה עכשיו הפכת בדיוק מה שאני אמרתי.
אלכס מילר: בדיוק מה שאני אמרתי, עשית הפוך, איך שבא לך, תודה רבה.
ישראל אייכלר: כולם שמעו.
אלכס מילר: בסדר, יש פרוטוקול, אתה יכול לפנות.
נסים זאב: יש בעיה בהבנה, הוא צודק.
נסים זאב: חבר'ה, קצת הומור, לא להיות במתח, אני לא רגיל לזה.
יהודה פינסקי: אני אנסה לא להיות במתח.
יהודה פינסקי: נושא בית שמש הוא נושא שעלה על הפרק והוא אולי אחד הנושאים המרכזיים של הדיון הזה, וזה הנושא של גני ילדים פרטיים שקיימים, אם אני לא טועה, משנת 2004, שהוקמו על ידי עמותה פרטית לבקשת הורים עולים מאתיופיה ואלו גנים פרטיים שמתנהלים מבחינה פדגוגית בצורה יעילה.
יהודה פינסקי: המדיניות של המשרד, ששמעתם כאן ממנהלת המחוז וממנהלת האגף לקליטת עלייה, לגבי בתי ספר היא לפעול לפיזור בתי הספר שהם מעל 50% ולהגיע לאיזון.
יהודה פינסקי: לגבי גני הילדים, המדיניות של המשרד היא להסתכל שכונתית אזורית ולתת מענה על פי בקשת ההורים, כי בגני הילדים יש לפעמים חשיבות גם בנתינת מענה גם לקהילה, כאשר המדיניות, כפי שמנהלת המחוז אמרה, של המשרד והמדיניות שפורסמה לרשויות המקומיות וגם לבית שמש בשנה הבאה לכיתה א', לילדים אסור להיות בבית ספר מרוכז, אלא להיות מפוזרים.
יהודה פינסקי: כך גם המדיניות בסך הכול בבית שמש במהלך השנים האחרונות.
נסים זאב: זה קיים בפועל.
נסים זאב: תדגיש את זה.
יהודה פינסקי: גם בפועל, אני אומר.
יהודה פינסקי: יש גנים אחרים בכל מיני מקומות שהועלו בפנינו בדיונים גם עם השר, שבהם יש ריכוז גבוה של ילדים יוצאי אתיופיה בגלל השכונה, והיו הערות על פיזור בשכונות, וגם השאלה האם אפשר לנתב את הקליטה של עולים, לדאוג לכך שלא יהיו בריכוז שכונתי שיגרום לחלק מהבעיות שאנחנו מדברים עליהן כאן היום.
יהודה פינסקי: אבל זאת שאלה אחרת, שאלה רחבה יותר, ולכן בבית שמש הגנים, מבחינת הרישוי שלהם, הם גנים פרטיים שההורים יכולים לשלוח לפי רצונם, כי זו החלטת הורים לאיזה גן לשלוח את הילדים האלה, הרישום הוא בעירייה, ברשות המקומית, והגנים לא קיימים מהשנה, הם קיימים כבר שמונה שנים והם מופעלים כמו כל גן ילדים במוכר שלא רשמי במגזרים האחרים.
אלכס מילר: שלום, חבר הכנסת מולה.
אלכס מילר: תצטרף אלינו, רק תגיד תודה לחבר הכנסת אייכלר על זה שאתה כאן.
נסים זאב: לא, הוא באופוזיציה, הוא בזכות עצמו, אתה יושב בזכות הקואליציה.
ישראל אייכלר: אני מבקש שתתנצל על זה שאמרת שאנחנו מייצגים עמדה חשוכה.
אלכס מילר: אתה מייצג עמדה חשוכה.
אלכס מילר: כשאני ארצה להתנצל, אני אתנצל.
ישראל אייכלר: אני לא יכול לעשות לך שום דבר, אבל אתה---
אלכס מילר: לבוא ולהצביע על ארץ המוצא שלי, על זה שאני בזכותך כאן.
אלכס מילר: אתה תחשוב טוב טוב על מה שאתה דיברת.
ישראל אייכלר: אחרי שאמרת שאנחנו חשוכים.
אלכס מילר: בוא נשאיר את זה ככה, בסדר.
ישראל אייכלר: אנחנו הסתדרנו פה עם אנשים הרבה יותר---
אלכס מילר: חוץ ממך, כולם פה... בבקשה, אדוני.
משה אבוטבול: אני באמת ביקשתי שגם המנהל הכללי של העירייה, שמכיר את כל ההיבטים, יוכל לדבר, אז אם זה או אני או הוא, אז אני מעדיף שהוא ידבר.
משה אבוטבול: אם אפשרי שאחרי זה גם הוא ידבר מההיבטים המקצועיים, בבקשה.
משה אבוטבול: אני רק אציין שהגנים האלה הוקמו לפני כשבע שנים והם הוקמו על ידי ההורים של התלמידים שגם באו ואמרו שהם רוצים משהו ייחודי, עם הרבה תוספים שלא קיימים במערכת החינוך הקלאסית.
משה אבוטבול: מבחינתנו, בתחילת הדרך היו הרבה תהיות ושאלות במשרד החינוך, מי שעוד זוכר את היהודי עמיהוד בהט, שהיה ראש אגף קל"ע, שגם התלבט קשות, מי שהכריע בסוגיה היתה הגב' לבנה אברמוביץ, שהיתה ממונה על התחום הזה, לאחר שהיא שמעה את ההורים וקראה מכתב שלהם שהם מעדיפים את הגן במתכונתו הנוכחית, אז רק היא הנפיקה רישיון לפני שבע שנים.
משה אבוטבול: זה מה שהיה אז.
משה אבוטבול: מאז בעצם בגרנו והוא גן רגיל לכל דבר, רק לומדים שם עד שלוש וחצי, נותנים להם שם תגבור על ידי מגשרים, מגשרות וטיפול פרטני, בעבר היתה שם תכנית שנקראת קרן גימל, של דר' הריס גדליה, שהוא בעצם היה עושה בתוך הגנים בין ההורים לילדים כישוריות חינוכיות---
שלמה מולה: מה הסטטוס של הגן, פרטי?
משה אבוטבול: כן, זו עמותה פרטית שמפעילה את זה והיא מקבלת הזנה ממשרד החינוך עד לשעת הצהריים.
שלמה מולה: העירייה מפקחת?
משה אבוטבול: לא, העירייה לא מפקחת על שום גן באופן כללי.
משה אבוטבול: משרד החינוך מפקח ויש שם מפקחת לגן, מטעם משרד החינוך.
קריאה: מי מנהל את העמותה?
משה אבוטבול: גב' פנחסי, יש שם את צוות הפקחיות שלה.
אלכס מילר: איך מתבצעת ההזנה של הילדים לתוך הגנים האלה?
משה אבוטבול: כל אחד בא מרצונו החופשי, אף אחד לא כופה עליו, יש פה במקרה הורה של ילד שהוא בוגר במקום, שלמדו אצלו ילדים שם, מר וואללה---
אלכס מילר: כמה משלמים בגן?
משה אבוטבול: לא משלמים כלום, אנחנו לא לוקחים בגלל המצב הסוציו-אקונומי, אנחנו באים לקראת ההורים.
משה אבוטבול: מי שרוצה נותן בקייטנה 50 שקל, 100 שקל...
אלכס מילר: זאת אומרת העירייה מתקצבת את הגן.
משה אבוטבול: אנחנו לא מתקצבים את הגן מהבחינה הזאת, כי הגנים מקבלים ממשרד החינוך, בנוסף לזה, אם דוגמה יש ארוחת צהריים בשרית חמה, זו תרומה של אנשים שמביאים אוכל מוכן, מארגון מסוים שנותן הזנה מלאה.
משה אבוטבול: אם יש, לדוגמה, כלים חד פעמיים, אדם מביא את הכול, אם אדם רוצה לתת פרסים, הוא מביא, לא על ידי תרומות כספיות, יותר על ידי מוצרים, אם זה ביגוד חדש, אם זה ספרים, ילקוטים לפני החגים, קייטנות.
משה אבוטבול: הגננות מקבלות שם באמת שכר מינימום ממשרד החינוך.
משה אבוטבול: הכספים שמשרד החינוך מביא אליהם, הם נותנים את זה נטו רק לנושא הזה של הגן עצמו.
משה אבוטבול: יש שם גם ישראליים---
שלמה מולה: אם זו עמותה פרטית, איך משרד החינוך מממן את ה---
משה אבוטבול: העמותות, אתה חייב לדעת, אדוני, יש משרד החינוך ויש מעיין החינוך התורני, שהוא מפעיל כ-100-200 עמותות, משרד החינוך מעביר את זה אליהם והם צינור להעביר לאותן עמותות שמפעילות את הגנים.
משה אבוטבול: יש כאלה כ-200-300 בכל הארץ.
נסים זאב: זה כמו בחינוך העצמאי.
משה אבוטבול: כמו החינוך העצמאי, כמו מעיין החינוך התורני ויש גם עמותות פרטיות, שלא קשורות, לא לזה ולא לזה, עמותות של כל מיני רעיונות חינוכיים.
נסים זאב: אבל זה דרך משרד החינוך---
משה אבוטבול: זה דרך משרד החינוך, הוא נתן את הרישיון והרישיון בתוקף וזה נעשה, רבותיי, אך ורק מרצון ההורים.
משה אבוטבול: אם יושב ראש הוועדה אחרי זה ירצה, הבאתי פה חתימה של כל ההורים, אחד לאחד, שהם רוצים ומבקשים שלא לסגור להם את הגן.
משה אבוטבול: זה נעשה באמהרית, כדי שלא יגידו שהטעו אותם בחתימה לא נכונה.
משה אבוטבול: זה נעשה אך ורק מרצונם, אף אחד לא מחייב אותם וכבר עכשיו, הם באמת הרגישו מאוד נבוכים, והתקשרו אלינו, 'אל תסגרו את זה', ופנו להמשיך את זה.
משה אבוטבול: אנחנו, מבחינתנו, אומרים מראש, ואני מודיע את זה לכולם, וחשוב שיקשיב גם ידידי שלמה, ככל שמשרד החינוך יעשה שימוע מקצועי לגן, לגננות, למי שצריך לעשות שימוע, מקצועי ויקבל החלטה שחייבים לסגור את זה, אנחנו לא נעמוד בפני החוק, אבל אם הוא יכבד את ההחלטה, בגלל שהוא יגלה שם שיושבים עם הילדים ולומדים איתם עד שעות מאוחרות ועושים להם טיפול פרטני, אחד אחד, הוליסטי...
משה אבוטבול: נכון, יש לנו בבית שמש אינטגרציה מלאה, שיהיה ברור, אני דוגל באינטגרציה וכולם אצלנו---
נסים זאב: תגיד את הקטע שהגנים---
משה אבוטבול: ודאי, זה רק עד כיתה א', בכיתה א' כל התלמידים מגיעים לכל בתי הספר והם מגיעים מוכנים יותר, כשהם יודעים כבר את האותיות, יודעים את התנועות, חלק גם יודעים לקרוא, זו העבודה שנעשית שם, ב'ילקוט יוסף', שפתח את זה בזמנו מרן הראשון לציון הרב עובדיה יוסף שליט"א וזה נקרא 'ילקוט יוסף'.
אלכס מילר: כל הגנים אצלך או---
משה אבוטבול: לא, חס ושלום.
משה אבוטבול: אני חייב להגיד את האמת, שלא להטעות אתכם, 90% מהגנים אצלנו אלה גנים רגילים, הורים שרוצים לגן רגיל, בבקשה, ממלכתי דתי וממלכתי.
משה אבוטבול: אלה הורים שמעדיפים את שמירת המורשת, את המסורת, את ההוויה הזאת ויש שיטת האינטגרציה, ויש שיטה, נמצא פה פרופסור מכובד, פרופסור פוירשטיין, שלא תמיד אינטגרציה זה נר לרגלנו.
אלכס מילר: ילד שהוא לא אתיופי יכול ללכת לגן הזה?
משה אבוטבול: יש שם עשרה תלמידים שבאו לבד, ישראלים, מתוך בערך 50.
משה אבוטבול: לבדם הם באו.
משה אבוטבול: ההורים נהנו מהמצב שם, הם רואים את מסירות הנפש שיש שם, מכבדים מאוד את הקהילה, עושים הרבה עבודה משותפת עם ההורים, המגשרות עושים שם הרבה קשר ביניהם כדי להסביר להם את הדברים, לצערנו בגן רגיל קצת קשה להתעכב עם כל ילד וילד.
משה אבוטבול: זו המטרה.
משה אבוטבול: ושוב אני מצהיר, אם חלילה יגידו שלא, אנחנו לא נעמוד בפניכם, רק מה שאני מציע, שדברים כאלה, גם אדוני וחברי הכנסת הנכבדים, גם מסכימים לזה שזה לא שיקול דעת של איזה כתבה כזו או אחרת.
משה אבוטבול: צילמו את הילדים מאחורי גדר, משרד החינוך, האם יש גן אחד בארץ שאין לו גדר?
משה אבוטבול: אם אין גדר, סוגרים את הגן.
משה אבוטבול: אז עשו מן צילום כזה לגרום מבוכה, שכאילו הילדים בכלא, בגטו.
משה אבוטבול: אסור לדבר ככה, המלה גטו זה דבר חמור להגיד.
קריאה: השתמשו במלה אקווריום.
משה אבוטבול: גם עם ישראל, הקדוש ברוך הוא מברך אותנו ביום הכי קדוש לעם ישראל שנפרה ונרבה כדגים.
אלכס מילר: רבותיי, אני רוצה להבין כאן דבר מבחינת הרגולציה עצמה---
משה אבוטבול: המנהל הכללי יכול מבחינה מקצועית, הוא איש המקצוע.
אלכס מילר: תיכף, אני אסיים איתך ואנחנו נעבור גם למנהל הכללי, יש עוד זמן, עוד 45 דקות.
אלכס מילר: על כמה גנים מדובר?
אלכס מילר: על גן אחד?
משה אבוטבול: שלושה גנים, טרום חובה, 3 עד 4, 4 עד 5, 5 עד 6.
אלכס מילר: בכל גן כמה ילדים?
משה אבוטבול: כיתות קטנות, שיהיה אפשר לעשות פרטני, עד 20 תלמידים בגן.
אלכס מילר: בכל גן עד 20, אנחנו מדברים בסך הכול על 60 תלמידים.
אלכס מילר: ומתוך 60 תלמידים, 10 תלמידים הם לא אתיופים.
אלכס מילר: אתה אומר שזה רק שלושה גני ילדים בבית שמש---
משה אבוטבול: מתוך כמאה גנים שיש בבית שמש.
אלכס מילר: שההורים שם לא משלמים אגורה.
משה אבוטבול: מה זה לא משלמים?
משה אבוטבול: לא ביקשנו מעולם מהם, כדי לעזור להם בגלל המצב הסוציו אקונומי.
משה אבוטבול: אגב, בגלל שזה פתוח עד שעה שלוש וחצי, הרבה נשים התחילו לצאת לעבוד ברוך ה', זה עזר להם לצאת לשוק העבודה.
אלכס מילר: זה אומר שאם אני הורה שמגיע למחלקת הרישום של עיריית בית שמש, להירשם לגן ילדים, אומרים לי...
אלכס מילר: כמה הממוצע שמשלמים אצלך בגני הילדים?
משה אבוטבול: לא משלמים, אנחנו שיקום שכונות, קוראים לי לשלם בכל הגנים.
אלכס מילר: אז לא משלמים בשום גן?
משה אבוטבול: בגנים של שיקום שכונות, של השכונות שנקראות שיקום שכונות, לא משלמים.
משה אבוטבול: פרט לאגרה 400 שקל בשנה, מעבר לזה לא.
משה אבוטבול: או שהם משלמים 30 שקל ביטוח שנתי.
אלכס מילר: זאת אומרת כל הורה שמגיע, אצלך זה לפי אזורי רישום---
משה אבוטבול: בידו הבחירה.
משה אבוטבול: יש שני מוקדים, כל אחד בא לאיפה שהוא רוצה.
אלכס מילר: זאת אומרת אצלך אין אזורי רישום מבחינת עולים---
משה אבוטבול: יש אזורי רישום---
פיני קבלו: יש אזורי רישום לגנים, אבל כ-115 ילדים אתיופים במערכת הגנים העירונית.
שלמה מולה: יוצאי אתיופיה, ברשותך.
פיני קבלו: סליחה, יוצאי אתיופיה, חלקם ב---
שלמה מולה: גם לניואנסים יש משמעות.
פיני קבלו: אני מקבל.
פיני קבלו: לגבי יוצאי אתיופיה, אנחנו מפזרים אותם בגנים.
פיני קבלו: זאת אומרת אנחנו משתדלים שלא יהיו יותר מחמישה ילדים בגן, אלא אם כן חורגים באחד או שניים, ולפעמים גם פחות.
פיני קבלו: כל ה-115 ילדים האלה מפוזרים ב-22 גנים, כולם בעיר הוותיקה.
פיני קבלו: אנחנו גם עושים הסעות לילדים האלה כדי להביא אותם לגנים שלא נמצאים בשכונה שלהם.
פיני קבלו: כל זאת כי המדיניות העירונית המוצהרת היא אינטגרציה.
פיני קבלו: זה, אגב, נכון גם למערכת החינוך של בתי הספר.
פיני קבלו: אין לנו, ברוך ה', בעיה בנושא הזה, ואנחנו חושבים שבית שמש תומכת בעלייה הברוכה, כמו שראש העיר אומר כל הזמן, באומר ובמעש.
פיני קבלו: אני חושב שמתייחסים בצורה קצת לא הוגנת כלפי עיר שמצהירה שהיא מעוניינת לקלוט את העלייה הזאת ולא דוחה אותה בשום דרך.
פיני קבלו: יש לנו בעיה, כן, כי לפעמים הם מתרכזים בשכונות ובזה אנחנו בוודאי לא שולטים, ואנחנו מפזרים אותם בכל בתי הספר ובכל הגנים.
משה אבוטבול: גם בתיכונים.
אלכס מילר: אבל גנים שמענו שיש שלושה גנים שהם---
פיני קבלו: מתוך, נכון.
אלכס מילר: כמה ילדים יוצאי אתיופיה יש היום בבית שמש בטרום חובה וחובה?
פיני קבלו: כ-150.
שלמה מולה: כמה בשלושת הגנים?
אלכס מילר: 60.
פיני קבלו: פחות מ-50.
פיני קבלו: לפי הרישומים שלנו 42.
פיני קבלו: שליש.
פיני קבלו: קצת פחות משליש.
פיני קבלו: לא, מתוך 160 ומשהו ילדים, 115 במערכת החינוך העירונית והשאר נמצאים במערכת הזו.
ישראל אייכלר: וזה מתוך בחירת ההורים, או שהעירייה כופה עליהם?
פיני קבלו: בחירה מלאה.
פיני קבלו: אני יכול להצהיר באופן מלא שגם באמצע השנה, אם ילד רוצה להיקלט במערכת החינוך העירונית, הוא נקלט וייקלט.
אלכס מילר: העמותה מתוקצבת ממשרד החינוך?
פיני קבלו: העמותה היא מוכר שאינו רשמי והיא מקבלת כמו כל מוכר שאינו רשמי בארץ ישראל.
פיני קבלו: צריך לומר שאפשר לכבד את זה, אפשר לא לכבד את זה, אבל יש מאות גנים כאלה ברחבי הארץ, בכל המגזרים ובכל המערכות.
משה אבוטבול: יש לי גן של עולים מתימן, אני אסגור את זה?
משה אבוטבול: ההורים ביקשו לעשות את זה.
אלכס מילר: לא, אבל יש פה הנחיות של משרד החינוך, רבותיי, זה לא שההורים כאן מנהלים את המדינה.
נסים זאב: אבל משרד החינוך נותן מענה להורים שמבקשים.
נסים זאב: זה התפקיד של משרד החינוך.
נסים זאב: משרד החינוך חי באיזה בועה?
אלכס מילר: התפקיד של משרד החינוך זה לחנך.
נסים זאב: תסלח לי, אני במקרה קצת מתמצא, אולי יותר מחבר כנסת רגיל, כי אני במערכת הזאת 32 שנים.
משה אבוטבול: לחנך את ההורים?
אלכס מילר: ילדים.
אלכס מילר: לחנך ילדים.
משה אבוטבול: ההורים יוצאים מהתמונה?
אלכס מילר: לא, ההורים יכולים להיות משולבים, אבל לא להתערב.
משה אבוטבול: חוץ מבית ספר שובו, של עולים מחבר העמים.
שלמה מולה: אני יכול לדבר עם כל המשפחה, באמהרית?
משה אבוטבול: באמהרית, כן, אבל אנחנו נשים מישהו להקשיב מה אתה אומר להם.
אלכס מילר: יש לי שתי שאלות.
אלכס מילר: השאלה הראשונה שאני רוצה לשאול, אם משרד החינוך, לפי ההנחיות שלו, שעכשיו מוציאים, מורה לכם לפזר את הילדים בגני הילדים, מה קורה קודם כל עם אותן העמותות?
אלכס מילר: האם העמותה תמשיך להתקיים אם הילדים לא יהיו שם?
אלכס מילר: זאת אומרת האם העמותה הזאת בנויה על אותם גני ילדים או שיש---
משה אבוטבול: היא בנויה רק על זה בעיקרון.
משה אבוטבול: דבר שני, אם יורו לנו ממשרד החינוך, כפי שהצעתי בתחילת הדיון ושלמה לא היה, לאחר שימוע, כי זה המינימום המתבקש, וישמעו את הערכים החינוכיים שקיימים שם וישמעו הורים שזה מרצונם ולמרות הכול יחליטו בצעד שלהם, שהוא נראה מאוד תמוה, שהם רוצים לסגור את זה, יהיה לנו קצת קשה, אבל נעשה את זה.
משה אבוטבול: לא לשנה הזאת, כי אי אפשר באמצע שנה לעשות מהלך כזה דרמטי, אבל זה יהיה לשנה הבאה.
אלכס מילר: מה התקציב של העמותה?
שלמה מולה: עובדיה יוסף נתן הוראה לסגור.
משה אבוטבול: הוא לא נתן הוראה לסגור.
משה אבוטבול: אדוני היקר, בוא, אני עוד לא שמעתי מהרב עובדיה---
ישראל אייכלר: זה לא רלוונטי פה ולא---
משה אבוטבול: זה לא מדויק.
שלמה מולה: אלי ישי אמר את זה מעל במת הכנסת.
משה אבוטבול: אלי ישי אמר, אלי ישי הוא לא שר החינוך, אני מעריך אותו מאוד מאוד, אבל אלי ישי צריך לקחת לרב עובדיה את ההנהלה של הגנים, שיסבירו את זה, ולאחר מכן אם מרן הרב עובדיה יוסף יבוא ויגיד...
משה אבוטבול: יש שני צדדים לכל מטבע, לא סותמים פיות.
אלכס מילר: רבותיי, אני רוצה להבין---
נסים זאב: ---בשם עובדיה יוסף, הוא מדבר בשם עצמו.
אלכס מילר: סליחה, אתה תדבר, אתה ביקשת, אבל עדיין יש פה ועדת חינוך שמנוהלת בצורה מסוימת.
משה אבוטבול: התקציב שמקבלים ממשרד החינוך, כ-25,000 עד 30,000 שקל בחודש.
אלכס מילר: משרד החינוך, מה התקציב של העמותה הזאת?
שלמה מולה: כמה אתם נותנים בכלל לעמותות---
יהודה פינסקי: כל גני הילדים במדינה מקבלים את אותו כיסוי של שכר לימוד.
שלמה מולה: אתה נותן לנו תשובה על עמותה שאינו מוכר אינו רשמי.
יהודה פינסקי: לא, הוא מוכר שאינו רשמי.
שלמה מולה: כמה משרד החינוך נותן לגופים האלה, באחוזים?
שלמה מולה: דבר איתי באחוזים.
נסים זאב: לא באחוזים, זה פר ילד, פר ראש, אין אחוזים שם.
יהודה פינסקי: אין אחוזים ואני לא יכול להגיד מספר שקלים.
אלכס מילר: חבר הכנסת מולה, השאלה היא אחרת, האם העמותה הזאת היתה קיימת ללא האפשרות להכניס לשם את הילדים.
שלמה מולה: ברור שלא.
נסים זאב: לא הבנתי, אנחנו פה עובדים על תקן של רשם העמותות ואנחנו רוצים---
אלכס מילר: לא קשור, השאלה, פותחים גוף שצריך לעבוד, שעושה---
נסים זאב: אז רגע, אז הילדים משרתים את העמותה?
נסים זאב: זה המסר שלך?
שלמה מולה: ברור, ברור, מה?
אלכס מילר: רבותיי, אנחנו מדברים על המנגנון---
נסים זאב: כשקדימה החליטה להקים עמותה---
משה אבוטבול: שבע שנים הגיעו לשם מאות הורים מכל העולם ונהנו מזה, כי הם ראו את ההתקדמות של הילדים.
משה אבוטבול: מה שצריך לעניין את יושב ראש ועדת החינוך, האל"ף-בי"ת, האם הילדים מתקדמים או לא, וזה יעשה משרד החינוך בשמחה.
אטלאי וואללה: הבן שלי בגן הזה---
אלכס מילר: אתה מייצג את ההורים של הגנים?
שלמה מולה: אתה בוועד הורים או שאתה מייצג את הבן שלך?
אטלאי וואללה: אני מדבר על הילד שלי.
שלמה מולה: שלומד עכשיו?
אטלאי וואללה: כן.
אטלאי וואללה: הוא כבר בכיתה ה'.
אטלאי וואללה: לפני שבע שנים פתחנו, החלטנו, ההורים, אנשים ביחד ישבנו, מה כדאי לנו.
אטלאי וואללה: באמת ראש העיר לא עכשיו פתח את הגן הזה, לפני שבע שנים, באמת הבן אדם, אני לא להלשין אותו בכלל, לא כמו בכל מקום בארץ, בבית שמש אין אפליות, הדיבור הזה בשבוע הזה גורם לי, גם גורם להורים.
אטלאי וואללה: .. 'ידיעות אחרונות', מי מביא אותו בכלל לשם?
אטלאי וואללה: מי מזמין אותו?
אטלאי וואללה: אני לא מבין, רגע, דני אבבה, תפסיק, מספיק בשבילך.
אטלאי וואללה: אני אומר, לדברים טובים, להתקדם, העבודה שלנו.
אטלאי וואללה: דבר ראשון, החלטה של כל ההורים, החלטנו, גם לעבודה, גם לחינוך, דיברנו איתו כמה פעמים, לפני שבע שנים באמת עשינו החלטה יופי, זה גן עד כיתה א', בכיתה א' כל הגן יהיו מפוזרים.
אטלאי וואללה: ופתחנו וסגרנו בזה, באמת אנשים עובדים, ברוך ה' משבע עד שלוש, בשלוש וחצי מקבלים הילדים שלהם, יש בגן אחר, פותחים ובאחת וחצי יוצאים, אין להם הורים לקבל הילדים.
אטלאי וואללה: ההורים, היום אני שאלתי אותם, אם לא, אני הולך היום ומדבר לזה, שצריך לסגור, אמרתי להם, מה עשינו להם?
אטלאי וואללה: ברוך ה' מדברים עברית, לומדים עברית, אפילו אני רוצה באמת.
אטלאי וואללה: .. לדעתי לא השפה שלנו נכשלת, אני רוצה שידברו גם אמהרית, שתהיה גננת אחת, אני רוצה, למה?
אטלאי וואללה: שבשפה שלנו תהיה גם גננת אחת בכל בית ספר, אחת ללמוד אמהרית, למה?
אטלאי וואללה: שלא נכשל השפה שלנו.
אטלאי וואללה: אבל 'ידיעות אחרונות', באמת אני מצטער מאוד מאוד, איך באו להלשין לראש העיר שלנו, זה ראש העיר ידיד, אתה יודע מה עשה לנו בשנה הזאת, השנתיים?
אטלאי וואללה: פתח לנו כל מה שאני רוצה, גם נציג קשר קהילה.
אטלאי וואללה: פתח לנו בית כנסת, שתי בית כנסת יש לנו, לא בתוך בניין, אבל קרוונים נתן, מה שאנחנו רוצים, בכל מקום.
אטלאי וואללה: גם הבניין, המועדונית, פתח לנו ברוך ה', עכשיו, עוד מעט, עוד חודשיים, שלושה חודשים, ייגמר בשלום---
אלכס מילר: ואדוני חושב משום מה שזה לא היה מגיע לו?
אטלאי וואללה: לא, אבל החלטה של ההורים.
אטלאי וואללה: אם ההורים לא היו מסכימים, כמו בפתח תקוה, אנחנו היינו מתלוננים, לא אנשים אחרים מתלוננים.
אטלאי וואללה: בפתח תקוה, האפליה שלהם, האנשים, סגרו אותם, כן, כואב לי זה, גם בחיפה שמעתי בבית ספר אחד, הלכתי לשם, אנשים לא יודעים, הולכים לעיריית חיפה, רושמים אותם ושולחים אותם, זה לא טוב.
אטלאי וואללה: אנחנו, בגן הזה, עד א' יהיו במסגרת הזו ולא היה בעיות.
אטלאי וואללה: לא משלמים שום דבר, ההורים.
אטלאי וואללה: אני כל פעם להזכיר לך על עבודה, על החינוך, באמת חינוך טוב יש שם, אין לי מה להגיד.
אלכס מילר: כמה הגנים האלה קיימים?
משה אבוטבול: שלושה גנים, שבע שנים.
דני אדינו אבבה: שמי דני, אני---
משה אבוטבול: הוא הכתב מאחורי 'ידיעות אחרונות'.
משה אבוטבול: תציג.
דני אדינו אבבה: אני גאה בזה.
משה אבוטבול: תהיה גאה ואנחנו גאים בעשייה שלנו.
אלכס מילר: סליחה, באמת.
אטלאי וואללה: גם עכשיו אתה---
נסים זאב: לא הבנתי מה זה, כתב מדבר פה?
נסים זאב: ממתי כתבים מדברים בוועדה?
דני אדינו אבבה: חבר הכנסת נסים, תקשיב---
נסים זאב: תסלח לי, את מי הוא מייצג פה, את 'ידיעות אחרונות'?
דני אדינו אבבה: אני מייצג את---
נסים זאב: זה זילות הוועדה.
נסים זאב: אני אומר לך, אין תקדים כזה.
נסים זאב: אני מבקש ממך---
אלכס מילר: סליחה, בוועדת כלכלה רק עיתונאים מדברים.
נסים זאב: הוא לא הצד המקצועי ולא הפוליטי פה.
אלכס מילר: על גלי צה"ל רזי ברקאי---
נסים זאב: אין דבר כזה שבאים מ'ידיעות אחרונות' לדבר בוועדה.
נסים זאב: אני לא מסכים, אדוני.
אלכס מילר: אתה לא תסתום פיות לאנשים.
נסים זאב: אני לא אסתום, אבל אתה עושה פה תקדים מסוכן שאתה נותן לכתב לדבר פה בוועדה.
נסים זאב: אני מודיע לך.
ישראל אייכלר: אם מדברים נגדנו, מותר לו לדבר.
נסים זאב: אין תקדים כזה, באיזה ועדה מביאים כתב לדבר?
נסים זאב: בוועדת חוקה או בוועדת מה?
אלכס מילר: תרגיעו אותו, בבקשה.
נסים זאב: אני אומר לך, שעוד לא היה תקדים כזה באף ועדה.
נסים זאב: ואסור לך לתת לו לדבר פה.
שלמה מולה: נסים, נסים.
דני אדינו אבבה: תקשיב טוב, אתה רוצה להקשיב?
דני אדינו אבבה: מעבר להיותי עיתונאי, תקשיב טוב, אדוני, אני בן הקהילה.
דני אדינו אבבה: תקשיב טוב.
דני אדינו אבבה: אתה, מר נסים, כמי שמתקומם נגד אפליית עדות המזרח, מוטב לך לבדוק את הסיפור הזה לעומק.
דני אדינו אבבה: אל תתיפייף לי בכל מיני עטיפות ומלים.