GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב ישראלי: אה, אז למה התייחסת בקשר ל---
לימור לבנת: לא, אין, אני התייחסתי לסעיף אחר, זה לסעיף של שני אנשי האקדמיה שימונו כחברים במועצת רשות העתיקות ולא ליושב ראש, שזה סעיף אחר לגמרי.
לימור לבנת: אני תיארתי את ההשתלשלות העניינים שלכתחילה זה היה ואחר כך זה ירד, רק בעיתון "הארץ" עוד לא שמענו על זה שזה ירד.
מירב ישראלי: אז בסדר, אז פה אין כוונה להגביל.
מירב ישראלי: אוקי, אז זה דבר אחד.
מירב ישראלי: דבר שני, איש הסגל האקדמי הבכיר, זה לא בהכרח מישהו שכמו שאמרת, מדען בכיר שיש לו מומחיות בנושא ואני מבינה שהכוונה הייתה למישהו שהוא מדען בכיר שיש לו מומחיות בנושא, שזה צריך להגיד בנוסף.
אלכס מילר: בתחום היסטוריה או ארכיאולוגיה.
מירב ישראלי: לא, לא, שוב אני אומרת.
מירב ישראלי: איש הסגל האקדמאי הבכיר, זה הגדרה של ---
אלכס מילר: לא, אבל זו גם כן איזו שהיא הגבלה מירב, שאנחנו יכולים להכיל.
אלכס מילר: אם הבן אדם מדען, בעצם הוא לא מדען.
מירב ישראלי: לא, לא, לא.
מירב ישראלי: מדען זה לא מה שאני מתכוונת.
מירב ישראלי: אנחנו אומרים שבנוסף לזה שהוא איש הסגל הבכיר במוסד להשכלה גבוהה, אנחנו אומרים גם שהוא איש בעל מומחיות מיוחדת.
מירב ישראלי: הוא כאילו בכיר בתחומו.
לימור לבנת: אבל כתוב שבתחום ההיסטוריה או הארכיאולוגיה.
אלכס מילר: אבל איך אני יכול להגדיר מומחיות מיוחדת?
מירב ישראלי: שוב אני אומרת, יש לנו בחקיקה דוגמאות לזה שאנחנו אומרים שהוא בעל מומחיות בתחום המסוים והוא בכיר בתחום.
מירב ישראלי: זה לא כל מי ש ---
לימור לבנת: אבל זה כתוב, כתוב בהיסטוריה או בארכיאולוגיה.
מירב ישראלי: שוב אני אומרת, יכול להיות שזה פרופסור שמונה אתמול, אוקי?
מירב ישראלי: אתמול הוא מונה לפרופסור.
מירב ישראלי: האם אתם רוצים ל---
לימור לבנת: את רוצה לעשות לו פז"ם שהוא חמש שנים?
מירב ישראלי: שוב, יש חוקים ----
לימור לבנת: לא, אז אני מתנגדת לזה.
מירב ישראלי: אני רק אומרת שיש חוקים שבהם זה נאמר.
לימור לבנת: אוקי.
לימור לבנת: לא, אני מבינה שרוצים לכבול את ידי השר מכל הכיוונים.
מירב ישראלי: לא, שוב, אתם רציתם מדען בכיר.
לימור לבנת: מירב, הבנתי ואני מתנגדת.
מירב ישראלי: בסדר, אוקי, אז זה לא מדען בכיר במובן הזה.
הדס פרבר: אנחנו התחלנו, אנחנו הגשנו לוועדת שרים לחקיקה נוסח שבאמת דיבר על מדען בכיר.
מירב ישראלי: שזה משהו אחר.
הדס פרבר: ובאמת הייתה כוונה שיהיו אנשים מהמעלה הראשונה.
הדס פרבר: ויחידת נוסח העירה לי שלא מקובל להתייחס למישהו בתחום ההיסטוריה או הארכיאולוגיה כאל מדען, ולכן הנוסח השתנה.
הדס פרבר: אבל בכל זאת, אני חושבת שכן הייתה הכוונה להגדיר אנשים שהם באמת ברמה מאד גבוהה.
הדס פרבר: אם יש איזו שהיא דרך לנסח, לדעתי זה כן היה בכוונה של המשרד.
לימור לבנת: אנחנו כתבנו מדען בכיר.
הדס פרבר: נכון.
לימור לבנת: במחלקת נוסח במשרד המשפטים, היא מתקנת את הכוונות כי היא חושבת שהיא תכתיב לשרים את המדיניות.
לימור לבנת: לכן היא גם תיקנה את זה מהיוועצות להמלצה.
לימור לבנת: אז מחלקת נוסח במשרד המשפטים, עם כל הכבוד, לא אתם קובעים את המדיניות, זה הכל.
אלכס מילר: טוב, תקשיבו, רבותי, במילא הסעיף הזה הוא ---, רבותי, רבותי, אני מציע, יש לך לפחות עוד שבוע עם הסיפור הזה, תדברו עם משרד התרבות, תגיעו לזה.
מירב ישראלי: בסדר, אני אבדוק את זה.
מירב ישראלי: אני אדבר עם הדס.
לימור לבנת: תדברי עם הדס.
אלכס מילר: תקריאי לי את סעיף 3.
אלכס מילר: על סעיף 3 אני יכול להצביע?
ניצן הורוביץ: לא, זה הסעיף שזה מדובר.
אלכס מילר: לא, על סעיף 2 מדובר.
מירב ישראלי: זה הסעיף של התקנות.
מירב ישראלי: רגע, אני רק רוצה לוודא שזה באמת סעיף התקנות, אני אומר לכם.
מירב ישראלי: סעיף 31(ב) זה חוק שירות המדינה.
דב חנין: כן, זה אין בעיה להצביע.
דב חנין: אין לנו שום טענה בעניין.
מירב ישראלי: חוק שירות המדינה משמעת יחול על עובדי הרשות כאילו היו עובדים המדינה.
מירב ישראלי: לעניין זה יבוא שר החינוך, אז זה יהיה שר התרבות.
אלכס מילר: מי בעד סעיף 3, רבותי?
אלכס מילר: בעד, אושר פה אחד, אין מתנגדים.
אלכס מילר: סעיף 2 תת סעיף 3, כן?
מירב ישראלי: זה שהקראתי.
אלכס מילר: זה יעלה לוועדת הכנסת בטענת חבר הכנסת חנין על נושא חדש בהחלפת המילה "בהמלצת" ל"בהתייעצות", ויש עוד הסתייגויות חוץ מהסעיף הזה?
מירב ישראלי: ההסתייגויות שגם הן לסעיף הזה, לנושא הזה.
אלכס מילר: רק לנושא הזה?
אלכס מילר: אוקי, אז זה מה שנשאר לנו ואני מאמין שתוך תקופה קצרה נסיים גם עם זה.
אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר היום, תאריך 6.12.2011 י' בכסלו תשע"ב, בנושא התאבדות בקרב נוער צעירים וילדים, לציון היום הבינלאומי למניעת אובדנות.
אלכס מילר: פרוטוקול 511, אנחנו מברכים כאן את מנכ"לית משרד החינוך, חבר הכנסת מיכאלי, שגם נמצא כאן איתנו, אשר בקש ממני לקיים דיון בעניין הזה.
אלכס מילר: רבותי, יש הרבה סוגיות שעולות סביב הנושא הזה.
אלכס מילר: אנחנו נשתדל לגעת בכולם.
אלכס מילר: אני רק מבקש שכל מי שנמצא כלא נציג רשמי של משרדים ממשלתיים ורוצה להתייחס לעניין להעביר פתק עם שם מסודר והארגון שהוא מייצג וכך נוכל לתת גם זכות דיבור בצורה מסודרת.
אלכס מילר: מבחינתי, אין ספק שאנחנו נמצאים במצב לא פשוט בכל מה שקשור לעניין מצבם הנפשי של בני הנוער בישראל בסוגיות שונות אם זה סוגיות הקשורות למצבם המשפחתי, אם זה סוגיות הקשורות למצבם בעניין החברתי בבתי ספר, בחינוך בלתי פורמאלי מול החברים שלהם בכתה, מול מורים, מול כל אותם מנגנונים שלוקחים על עצמם אחריות פורמאלית על ילדים ונוער בשעות שונות במשך היום השוטף שלהם.
אלכס מילר: היו לנו כאן ישיבות רבות על נושאים שונים אם זה אלימות בקרב הנוער, ישיבה שעשינו אותה בשדרות בכנס ישראל שדרות, היתה לנו גם ישיבה בנושא של אלימות רשתות חברתיות וגם יוזמות שאנחנו מובילים ילד עם מועצת התלמידים והנוער ובסופו של דבר אנחנו עדיין נמצאים במצב לא פשוט וצריך לקבל החלטות והחלטות ברורות בעניין של טיפול בכל הסוגיות האלה.
אלכס מילר: אני אבקש, גם לאחר שחבר הכנסת מיכאלי יאמר דברי פתיחה מבחינתו, מאחר והוא בקש את הדיון.
אלכס מילר: ניתן זכות דיבור, לכל מי שבקש מאיתנו להתייחס לעניין וגם למנכ"לית.
אלכס מילר: משרד העבודה והרווחה נמצא כאן?
אלכס מילר: אני רואה את כל הנציגים.
אברהם מיכאלי: משרד הבריאות, התוכנית הבין משרדית שמפעילים בעניין.
אלכס מילר: משרד הבריאות, הארגונים לזכויות הילדים.
אלכס מילר: כל מי שנמצא כאן נתן אפשרות להתייחס.
אלכס מילר: רק צריך גם לעמוד בלוח זמנים אז אני מבקש מכל מי שמדבר לא לעבור שלוש דקות, בבקשה חבר הכנסת מיכאלי.
אברהם מיכאלי: תודה אדוני היו"ר, שהסכמת לקיים דיון מיוחד בועדת החינוך בסוגיה הזו של בעיות התאבדות והיום הכנסת מציינת יום המיוחד בנושא במסגרת למניעת אובדנות ואנחנו גם מתייחסים למשפחות של אלה לצערנו גרמו לעצמם להתאבד כי המשפחות הם פה נפגעים נוספים וקשים כתוצאה מהמקרה.
אברהם מיכאלי: אדוני היו"ר, הנתונים שאנחנו מקבלים בסוגיה של ההתאבדות בכלל הם נתונים מאד קשים.
אברהם מיכאלי: מדובר בין 400-500 אנשים בשנה.
אברהם מיכאלי: בשנה.
אברהם מיכאלי: כאשר המספר הזה אינו מדויק בגלל שחלק מהמתאבדים מסתירים את סיבת פטירתם.
אברהם מיכאלי: המשפחות, בגלל סטיגמה, בושות כאלה ואחרות שהם מרגישים ומשיקולים של אוירה חברתית, גם חלק מזה שיקולים דתיים.
אברהם מיכאלי: ולכן לצערנו המספר כנראה גדול יותר ומדובר פה בנתון שכמה שלא נעים להרבה מאד אנשים לשמוע מזה, מדובר פה בנתון שהוא הרבה יותר גבוה ממספר תאונות דרכים שלצרנו זו מכת מדינה שחושבים הרבה פעמים.
אברהם מיכאלי: אנחנו מדברים פה על תופעה של התאבדות כאשר אנשים חושבים שאסור לדבר על כך ואפילו לפני כשעה קיימנו דיון בועדת העבודה והרווחה בעניין הזה ושאלתי במפורש את אשת המקצוע בתחום הזה שעומדת בראש הוועדה הבין-משרדית של הטיפול בנושא, האם כתוצאה מכך שאנו מעלים את הנושא לסדר היום ומדברים על כך, האם יש חשש שהדבר הזה גורם לכל מיני אנשים לחשוב חלילה גם לעשות את המעשה הנורא הזה של התאבדות והתשובה הייתה חד משמעית, "לא".
אברהם מיכאלי: המחקרים מוכיחים, שאין לזה שום קשר להידבקות חלילה, שאחד מחקה את השני, אלא אדרבא זה מעורר יחס כלפי אלה שהם בסיכון התאבדות ולכן המחקרים בעולם מעידים שכאשר המדינה לקחה על עצמה את המניעה ההתאבדות כמשימה לאומית, הגיעו תוצאות ממשיות, הפחתת שיעורים בעשרות אחוזים, וזה קרה בבריטניה, באוסטרליה וכתוצאה מכך גם בכנסת בחמש- שבע שנים אחרונות, הנושא הזה מטופל בנסגרת שדולה שאני כרגע עומד בראשה וחבר הכנסת רן כהן עמד בראשה כאשר היה חבר כנסת בתקופה של מספר שנים לפני כן.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת רן כהן, למי שזוכר ואדוני אתה זוכר אותו בקדנציה הקודמת, כשהוא עוד היה בכנסת והוא העלה בכל שבוע דקת בנאום, את נושא המתאבדים.
אברהם מיכאלי: הוא בחר את זה כנושא של רגישות ומעורר מודעות לסוגיה ובעקבות הלחץ של מספר חברי כנסת, לפני שלוש שנים בועדת הכנסת, חבר הכנסת ליצמן היה אז יו"ר הוועדה, הבין את חומרת הסוגיה והוא בזמנו הקצה ממשרד הבריאות סכום כסף לא גדול, לצורך פיילוט מסוים ששו במשרדי הממשלה בוועדה הבין-משרדית.
אברהם מיכאלי: הפיילוט הזה נכנס לפעולה במספר מקומות שיש פה נציגים ממשרד הבריאות ומי שיושבת ראש העניין הזה שהיא תוכל להציג את הנתונים המדויקים.
אברהם מיכאלי: הפיילוט הזה כבר מוכיח אחרי מספר שנים של פעילות, שמגיעים כבר לתוצאות ברוכות בעניין מניעה, בעניין של טיפול ואנחנו מדברים פה כרגע על מגוון אוכלוסיות ובעיקר של בני נוער.
אברהם מיכאלי: והנתונים על בני הנוער כפי שנמסרו לנו, מדובר פה על כ 150 צעירים בני 14-24 שמתאבדים בשנה.
אברהם מיכאלי: זה נתון מחריד שילדים צעירים בגיל הזה מגיעים לתוצאות חמורות כאלה ,
אלכס מילר: יש פילוח?
אברהם מיכאלי: יש פילוח, אני חושב שיש להם הכל, אני חושב, במסגרת המחקר שהם עשו,
אלכס מילר: מי עשה מחקר?
אברהם מיכאלי: ועדה הבין-משרדית, בראשות משרד הבריאות וכל משרדי הממשלה שותפים.
אלכס מילר: העברתם את זה במסמך?
אברהם מיכאלי: הנקודה היא, שאנחנו מעודדים מהפיילוט הזה.
אברהם מיכאלי: היו"ר ואנחנו, בודאי בסיועך ובסיוע של רוב חברי הכנסת שכבר מודעים לסוגיה, אנחנו נלחץ כנראה על הממשלה להשקיע בפיילוט הזה ולהפוך אותו מפיילוט לתוכנית קבועה כלל ארצית, שיהיו כלים לכל משרדי הממשלה שנוגעים בדבר שיוכלו לתפעל את הסוגיה וסוגיה נוספת שאנחנו מעלים היום בדיונים שלנו, עניין המשפחות.
אברהם מיכאלי: משפחות שנותרות לאחר המקרה הטרגי הזה שהם נאלצים להתמודד עם הסוגיה.
אברהם מיכאלי: יש קבוצות שונות של אנשים שצריכים לטפל בהם אולי אפילו העבירו לפה קבוצה של חברים שהם מעלים פה סוגיה של אבות גרושים שנכנסים לאותם דילמות של מניעת התאבדות שהם פשוט מאד צריכים לשים לב ולהתייחס אליהם בהתאם.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים, כמדינה, לשים את הדבר הזה על סדר היום, כמו שאתה ואנחנו הצענו בזמנו חוק בעניין מניעת פיצול המשפחות שנפגעו מאלימות, אנחנו ביחד עם משרד הרווחה נצטרך כנראה לטפל בהרווחת הסוגיה הזו של פיצוי למשפחות שנפגעי התאבדות כדי שהם יוכלו גם לעבור את המשבר הזה בצורה אנושית.
אלכס מילר: אם כבר דיברת על המשפחות בדיוק נכנסה לכאן לימור מזרחי.
אלכס מילר: לימור שלום.
אלכס מילר: על המקרה המצמרר שקרה עם הבן שהתאבד בעקבות הלחץ שהיה ברשתות החברתיות פייסבוק, אני אתן לך גברתי לפתוח כאן ולהגיד את מה שבאת להגיד לנו כאן ולאחר מכן אנחנו נשמע גם על המחקר.
לימור מזרחי: שלום.
לימור מזרחי: אני לימור מזרחי אמא של דוידאל ששם קץ לחייו ברביעי לינואר לפני 11.5 חודשים עקב הטרדות חוזרות יומיומיות והתעללויות בבית הספר חזר לבית ומצא את מה שמצא בפייסבוק ושם קץ לחייו.
לימור מזרחי: אני רצה בהרצאות גם מול בני נוער וגם מול מורים בבתי ספר.
לימור מזרחי: אני חושבת שחייב לעלות את המודעות של מקרי התאבדות בארץ בכל גוף, בכל מוסד.
לימור מזרחי: כל מנהל בית ספר חייב לדעת, כל יועצת בית ספר חייבת לדעת את מספר המקרים, מספר ההתאבדויות שהנתון היום שאני יודעת הוא על 450 מתאבדים בשנה.
לימור מזרחי: ששת אלפים אנשים מגיעים בשנה לבתי חולים, לאחר ניסיון התאבדות ולפחות עוד אלפיים שאנחנו לא יודעים עליהם אבל זה בערך, כלומר הנתון הוא מאד מזעזע.
לימור מזרחי: אני חושבת, אני שמעתי עכשו, עליתי לראיון בתוכנית הרדיו "הכל דיבורים" ושמעתי שיש איזה פיילוט של שומרי סף.
לימור מזרחי: אני חושבת שזה חובה בכל בית ספר.
לימור מזרחי: דוידאל שלי אני בטוחה שיושב דוידאל כזה בכל כתה היום בבית ספר לכל אורכה ורוחבה של מדינת ישראל.
לימור מזרחי: חייבים להעלות את המודעות נכון שצריך להיזהר עם איך מעלים את המודעות.
לימור מזרחי: המסר שאני מעבירה זה לשבור את קוד השתיקה שגם הבן שלי היה שותף לאותו קוד שתיקה.
לימור מזרחי: קוד שתיקה נמצא בעצם בקרב בני נוער אבל לא רק.
לימור מזרחי: במקרה של הבן שלי כולם השתתפו באותו קוד שתיקה כולל הצוות הבית ספרי.
לימור מזרחי: הבן שלי למד בבית ספר של חיל האוויר והיו שם גם מדריכים וגם מפקדים של חיל האוויר כלומר כולם השתמשו באותו קוד שתיקה ואנחנו ההורים יושבים בבית וכל מה שאנחנו יודעים זה שיש דוידאל הכי שמח בעולם.
לימור מזרחי: זה דוידאל שלנו.
לימור מזרחי: הכי שמח בעולם יוצא כל יום בכיף לבית הספר, חוזר כל יום מבית ספר כולל אותו יום רביעי לינואר ואומר לי "אמא הכל בסדר".
לימור מזרחי: אז דוידאל לא יודעת, נטרל את כל מה שעבר עליו כל התקופה ואני בטוחה שהוא חשב על זה לפני שהוא בצע את המעשה הנורא הזה.
לימור מזרחי: אבל המחקרים מעידים שבאותו חתך של אותם בני גיל של המתאבד, החתך הזה יודע בדיוק מה עובר על אותו אדם.
לימור מזרחי: אז אני בטוחה שבבית ספר מי שהתעלל בו ידע שהוא מתעלל וידע שהוא דוחק אותו להכי פינה שיכולה להיות ואני בטוחה ואני בטוחה שהצוות החינוכי, אני לא יודעת עד איזה רמה באמת הבין מה המצב ומזה אומר ההתעללות שדוידאל עובר, אבל זה ברור לי שכולם ידעו.
לימור מזרחי: לא יכול להיות אחרת כי אם זה אחרת אז אני חושבת שצריך לנעול את שערי בית הספר.
לימור מזרחי: במקרה שלנו נפתחה ועדת חקירה של משרד החינוך שעד היום אני לא יודעת מה תוצאות אותה ועדה.
לימור מזרחי: אני יכולה להגיד לכם שהילדים שהתעללו בדוידאל לא הגיעו למחרת היום לבית הספר.
לימור מזרחי: מנהל בית הספר, בהמלצת שני פסיכולוגים, רץ והביא אותם מהבית שלהם כדי שהם לא יתאבדו בבית.
לימור מזרחי: כל נוער מדינת ישראל ואני אומרת לכם, כל נוער מדינת ישראל עוקב אחרי הסיפור של דוידאל.
לימור מזרחי: אני חברה של דוידאל בפייסבוק.
לימור מזרחי: לדוידאל יש קיר בפייסבוק.
לימור מזרחי: אלפים חברים.
לימור מזרחי: אתם מוזמנים להיכנס ולראות את התגובות של מה שקורה שם.
לימור מזרחי: יש שירים של בני נוער שהוציאו על דוידאל, יש סרט שרץ ביוטיוב, אני מזמינה אתכם להיכנס ולראות את הטוקבקים של ילדים מתעללים, מה הם מבינים היום.
לימור מזרחי: אני חושבת שבאמת חייבים להעלות את זה, חייבים לעשות פרויקט, חייבים לקחת משהו רציני ולהעלות את המודעות כמה שיותר.
לימור מזרחי: כמה שיותר.
לימור מזרחי: הבעיה המדינית שלנו שאף אחד לא לוקח אחריות.
לימור מזרחי: הסיפור עדיין נמצא בחקירה משטרתית אז אני לא רוצה בכלל להגיב, רק על העניין הזה.
לימור מזרחי: מבחינת משרד החינוך עוד לא חזרו אלי, אני חושבת שעבר מספיק זמן בשביל שיחזרו אלי.
לימור מזרחי: אני יכולה להגיד לכם שועדת החינוך ישבה אצלי, החקירה של ועדת החינוך, וטענה שהמחנכת של דוידאל לא תיחקר כי מנהל בית הספר טוען שהיא במצב נפשי קשה.
לימור מזרחי: שימו לב להתייחסות של המערכת לנושא.
לימור מזרחי: המצב הנפשי שלה קשה.
לימור מזרחי: המצב הנפשי שלי מה?
לימור מזרחי: ואם היא במצב נפשי קשה איך היא עדיין מחנכת?
לימור מזרחי: אין אף גורם שנתן את דעתו.
לימור מזרחי: לא ברמה שהבן שלי יחזור.
לימור מזרחי: אני הבנתי.
לימור מזרחי: מה עושים מהיום קדימה.
לימור מזרחי: מה זה אומר?
לימור מזרחי: איך הבית ספר הזה טופל?
לימור מזרחי: איך המערך טופל בית ספרי?
לימור מזרחי: איך הילדים טופלו?
לימור מזרחי: איך שאר הילדים טופלו?
לימור מזרחי: איך נוער מדינת ישראל שיודע שהילדים האלה לא טופלו, אני כבר לא מדברת ברמת ענישה שלוקה בחסר, אבל ברמת טיפול שנוער מדינת ישראל יודע שהנערים האלה לא טופלו.
לימור מזרחי: מה אנחנו אומרים לנוער?
לימור מזרחי: יש לכם לגיטימציה להמשיך?
לימור מזרחי: אני בכל מקום שמזמינים אותי אני מגיעה, הכי קל היה לי לשים את השמיכה מעל הראש ולצלול בתוך הכאב והאבלות.
לימור מזרחי: אנחנו הוצאנו עכשו באזכרה של ה - 11 חודש ספר לזכרו וספר מסר.
לימור מזרחי: פתחתי את הספר עם מסרים ברורים.
לימור מזרחי: אנחנו הולכים להפיץ את הספר הזה בבתי ספר וספריות עירוניות ומקומיות.
לימור מזרחי: אני חושבת, אני בטוחה שיש מה לעשות ואני בטוחה שיש עדיין אנשים שמקלים ראש וזה מה שעצוב לי ואני חושבת שאנחנו חייבים וזה הזמן לשנות את פני החברה.
אלכס מילר: אני רציתי ככה לשאול , את שמעת עכשיו סביב הנושא של הרשתות החברתיות, גם משרד החינוך מתחיל לפעול, אם זה נוגע למורים, כאשר כל העניין הזה התחיל, האם את היית מודעת לחברות של מורים שגם יכול להיות שראו מה מתרחש סביב העניין הזה או מדריכים של אותם ילדים שתקפו?
אלכס מילר: האם העניין הזה היה סגור בתוך הילדים או שגם אותם המבוגרים שאפשר להגיד שהם מדריכים או מורים היו עדים למה שהתרחש?
אלכס מילר: אני יכול להגיד שהתלמידים לא כל כך מעוניינים שההורים שלהם יהיו חוק מהפעילות האינטרנטית שלהם בפועל, לא חברים וכולי.
אלכס מילר: אבל המורים וכל מי שנמצא במנגנון הזה כך או אחרת, נמצא שם כי בעצם משתמשים בנושאים האלה לא רק בהיבט האישי אלא גם בהיבט החינוכי של העברת חומרים וכולי.
אלכס מילר: עכשו מבחינת האינפורמציה שיש ברשותך האם הנושא הזה היה סגור בתוך התלמידים או ש -
לימור מזרחי: אתה מדבר רק על הפייסבוק?
אלכס מילר: אני מדבר באופן כללי.
לימור מזרחי: באופן כללי, אני רוצה להאמין.
לימור מזרחי: אני יודעת את סדר ההתעללויות בדוידאל רק ביום למחרת הלוויה.
לימור מזרחי: רק מיום למחרת אני יודעת מה הבן שלי עבר.
לימור מזרחי: אני רוצה להאמין שהצוות החינוכי לא ראה בעיניו את כל מסכת ההתעללויות.
לימור מזרחי: אני רוצה להאמין אבל אני מאמינה ויודעת שהמחנכת ידעה על יותר ממספר אירועים, היא ידעה.
לימור מזרחי: מה עשה לה ביודעה?
לימור מזרחי: ברור לנו שלא עשה לה כלום.
לימור מזרחי: מספיק שהייתה מדווחת לי באיזה מצב הבן שלי נמצא, מה הוא עובר, מספיק שהייתה מדווחת לי.
לימור מזרחי: מבחינתי, בית הספר של דוד-אל זה זירת פשע, הבן שלי הלך מידי יום לזירת פשע.
לימור מזרחי: אני יושבת עם חבר'ה מהבית ספר הזה, שנחשב לאליטה של האליטה, אני יושבת בבית הספר הזה עם תלמידים.
לימור מזרחי: אני מזדעזעת לשמוע איך הם מדברים.
לימור מזרחי: ארגון פשיעה.
לימור מזרחי: השפה, "ראיתי, אני לא אדבר", "מה שאת יודעת, אני לא אדווח במשטרה", מזעזע וזה פני החברה.
לימור מזרחי: המורים ידעו, המדריכים ידעו, המדריכים אגב, הם חיילי צה"ל.
לימור מזרחי: ידעו.
לימור מזרחי: מי יותר, מי פחות ידעו.
לימור מזרחי: אף אחד לא חשב שצריך לעשות עם זה משהו אפילו ברמת דווח להורים שאני חושבת שזה הדבר המינימליסטי שזה חובתם לעשות.
אלכס מילר: אוקי תודה.
אלכס מילר: אני כן בסופו של הישיבה או במשך הישיבה אני אבקש גם ממשרד החינוך להתייחס לעניין שלך אישית בהיבט של ועדת החקירה אם יש התקדמות, אם יש לקחים מכל העניין הזה ואם יש התערבות של הגופים, רשויות אכיפת החוק אם זה משטרת ישראל או פרקליטות המדינה.
אלכס מילר: אבל נשמע במקבץ של כל אותם הנושאים שהמנכ"לית תענה עליהם במשך הדיון.
אלכס מילר: תודה גברתי ושוב אנחנו משתתפים בצערך.
איציק זהבי: תודה רבה אדוני היו"ר.
איציק זהבי: אני נציג הג'וינט בתוכנית הלאומית ואני משתתף ומייצג כאן ומדבר בשם הוועדה הבין-משרדית שמלווה את הנושא הזה במסגרת תוכנית הפיילוט שאנחנו מריצים כפי שחבר הכנסת מיכאלי הציג בפתח דבריו.
איציק זהבי: אני חושב שחלק מהדברים שנאמרו פה מדברים בעד עצמם.
איציק זהבי: אני אשתדל מאד לקצר את המצגת שהכנו ולא לחזור על פרטים אבל אני חושב שהדברים נאמרו על ידי אמא של דוידאל מסמנים לנו בברור את החשיבות של העיסוק בנושא הזה, את החשיבות של לשים את הדגש על פעולת המניעה ושאפשר להציל ילדים שמגיעים למצבים הללו.
איציק זהבי: הנתונים עומדים לנגד עיניכם, המספרים, אנחנו נזכיר שאם אנחנו מדברים על 450 בני אדם שמתאבדים בישראל בשנה, 150 מתוכם בגילאי 14-24 אנחנו מדברים ביחס לתאונות דרכים על מצבים של כ- 400 הרוגים בתאונות דרכים, לא רוצה לדבר על הפערים על התקציביים בין שני המספרים הללו.
איציק זהבי: אתם רואים את המספר, הציגו קודם את הנתונים, ברור וזה מה שתיארה פה לימור אמא של דויד, לגבי האדמה החרוכה שזה יוצר אצל כולנו ואנחנו יכולים להרגיש את הדברים הללו.
איציק זהבי: התאבדות אפשר למנוע וצריך למנוע, ואנחנו בעניין הזה עשינו פעולה במשך השלוש שנים האחרונות בשותפות עם המשרדים השונים ועם הגברת ימימה גולדברג במשרד הבריאות, הפסיכולוגית הארצית.
איציק זהבי: בשותפות עם משרד החינוך כמובן, רווחה, תמ"ת וגורמים נוספים , עמותות וגופים שעובדים לתוך כל הנושא הזה ומלווים אותם בעיקר שמענו בבוקר את עמותת "בשביל החיים" אבל אני רוצה להדגיש את סער וערן בנושא הזה.
איציק זהבי: אנחנו יודעים שבמדינות בעולם המערבי שמפעילות תוכניות לאומיות, אפשר למנוע את המקרים של האובדנות ושמוקצבים לזה תקציבים מאד גדולים.
איציק זהבי: בישראל לצערנו, כמו שאמרתי קודם, עדיין אין תקציב ייעודי לטובת הנושא הזה אבל אנחנו מקווים,
אלכס מילר: שאלה, לפני שאתה עובר למדינות העולם, המחקר שאתם עשיתם בהשוואה לאוכלוסין, איפה אנחנו עומדים מבחינת,
ימימה גולדברג: אנחנו יחסית, לשמחתי, ממוקמים במקום טוב אבל זה לא פותר אותנו מאחריות להביא תוכנית לאומית כי המקרים, אנחנו עומדים במקום שני מלמטה.
אלכס מילר: השאלה שנשאלת כשאתם עושים מחקר, אתם בטח לא רק בודקים את הנתונים הסטטיסטיים אלא אתם גם בודקים את אמצעי המניעה בהיבט של איך מטפלים בסוגיות האלו.
אלכס מילר: השאלה שנשאלת היא האם יש איזה שהוא מעקב, הבדיקה שנעשתה במשך תקופה של כמה שנים למול אותם המדינות שהמספרים היו גבוהים והפכו להיות יותר נמוכים בהפעלת כלי כזה או אחר ומה הכלי ועד כמה הוא שימושי גם בישראל כלומר לא רק בהיבט הספציפי אלא אנחנו גם צריכים להשתמש בכל מה שקורה בעולם שגם אצלנו זה יהיה הרבה יותר יעיל כי מבחינתי גם ילד אחד זה כבר יותר מידי.
אלכס מילר: אז מה שחשוב שאם בכל המחקרים,
אברהם מיכאלי: אדוני היו"ר, הדוגמאות האלה הם היו לפני מספר שנים, כמות המתאבדים בצה"ל הייתה הרבה יותר גבוהה.
אברהם מיכאלי: היום קבלנו דווח מנציג צה"ל, אני לא יודע אם הוא נמצא, ממש ירידה דרסטית בעקבות פעילות שהם נקטו.
אברהם מיכאלי: כלומר אפילו פה במדינה יש לנו גוף גדול ומנוסה בסוגיה הזו והם שותפים לפרויקט הלאומי, הם יושבים ביחד.
ימימה גולדברג: אני רוצה לענות לך.
ימימה גולדברג: אנחנו סקרנו תוכניות בעולם, אנחנו בחרנו שבע אסטרטגיות שהוכחו כיעילות בעולם ואנחנו בוחנים לא את כל השבע אלא שש מתוך השבע במסגרת הפיילוט שאנחנו עורכים כדי לבדוק את מידת היישימות שלהם גם פה, אנחנו עשינו התאמה שלהם ובודקים את מידת היישימות.
אלכס מילר: הפיילוט שלכם משותף למשרד החינוך?
ימימה גולדברג: בהחלט.
איציק זהבי: כמו שאתם רואים כאן, ברשותך אדוני היו"ר, הפיילוט מקצר כדי לעמוד בלוח הזמנים, הפיילוט נערך בשלושה יישובים ברמלה, רחובות וכפר כנא, ברשותכם אני אתייחס כאן, למרות שהפיילוט מתייחס גם לאוכלוסיות של עולים וקשישים, אנחנו נתייחס כאן היום לסוגיית הנוער.
איציק זהבי: הפעלנו את הפיילוט בתוך מסגרות חינוכיות כמובן, בפנימיות של משרד הרווחה עם שירותי בריאות הנפש הן במרפאות של קופות חולים, בבתי החולים הכלליים והפסיכיאטריים ובעצם אנחנו יודעים שהפיילוט גם ממוקד, אנחנו יכולים לראות גם את המיקוד שעולה סביב קבוצות אוכלוסיה ייחודיות כמו אוכלוסיית יוצאי אתיופיה.
איציק זהבי: כששאלת אדוני היו"ר, מה אנחנו עושים?
איציק זהבי: אז הפעולות הם פעולות שנלקחות כאמור מתוך סוגיות שבחרנו בהם והתאמנו אותם למציאות בישראל ואנחנו עוסקים בפעילות של מניעה ראשונית, כאשר אנחנו מדברים על הסברה, על איתור של אוכלוסיות בסיכון, על הכשרות של שומרי סף, אנחנו מצאנו שזאת, אלה הכלים המידיים החשובים ביותר וכמובן על מתן מענה, נער שהודיע או נמצא בסכנה של התאבדות מובא לטיפול מיידי וכמובן אחר כך אנחנו מנסים לשמור במסגרת הפיילוט גם על נושא של מעקב ולווי.
איציק זהבי: יש לנו כאם כניסה של כל המערך שכרגע מתנהל במסגרת הפיילוט בשלושת היישובים, רמלה, רחובות וכפר כנא.
איציק זהבי: מבחינת השותפים ומבחינת העשייה של כל אחד ואחד מהמשרדים.
אלכס מילר: מבחינת הפיילוט, איך זה מחולק?
אלכס מילר: לפי בתי ספר, לפי שכבות גיל?
איציק זהבי: אנחנו מיד נתייחס לענייו הזה.
איציק זהבי: אנחנו מתקדמים.
איציק זהבי: אז הנה לגבי הצורות ומיד אחרי תדבר נועה שהיא מייצגת את שפי ששותפה- - -
אלכס מילר: אני צריך לעשות לכם הדרכה איך לעשות מצגות, רבותיי.
ליאור כרמל: אדוני, יש פה הרבה ילדים שמתאבדים והנתונים לא מגיעים לציבור, יש פה קשר של שתיקה של משרד הרווחה.
אלכס מילר: אדוני, אני לא יודע אם אתה פעם ראשונה בועדת החינוך אבל אצלי זה כמו בית ספר, אם רוצים לדבר צריך זכות דיבור.
אלכס מילר: אנחנו בועדת חינוך שיש פה דיון מתורבת שלא מתפרצים, זה מותר לחברי כנסת אבל אפילו לא בדיונים מסוג זה.
איציק זהבי: אני רק הייתי רוצה, אני אוסיף רק לגבי הנושא של ההסברה, אנחנו עשינו במהלך הפעולות האלה פעולות רבות בנושאים של הסברה, כולל סרטים, פליירים, הצגות באמהרית ליוצאי אתיופיה וכן הלאה ואני מציע לעבור ולשמוע את הדברים של נועה.
נעה טייך-פייר: אני מנהלת היחידה להתמודדות במצבי לחץ ומשבר בשפ"י, משרד החינוך.
נעה טייך-פייר: אני הייתי רוצה להציג באמת בקצרה נתונים מעטים, נתונים שנאמרו פה ואני לא אחזור עליהם.
אלכס מילר: אני רק רוצה להבין שוב מרוב החומר שהיה על המצגת, באיזה מנגנון הפיילוט עובד לפי בתי ספר, כמה ילדים היום לוקחים חלק,
נעה טייך-פייר: אני אעזוב רגע את המצגת ואתייחס לכך בדיבור שוטף.
נעה טייך-פייר: בפיילוט שנערך שנתיים והיום נמצא בהכנה לתוכנית לאומית, השתתפו כ 7390 ותלמידים בשש חטיבות וארבע תיכונים ברמלה, כפר כנא ורחובות.
אלכס מילר: מה התקציב לפיילוט?
נעה טייך-פייר: התקציב לפיילוט הוא כמליון וחצי.
נעה טייך-פייר: התקציב כולו עומד על ארבעה מיליון שקל של משרד הבריאות, 1.6 של הג'וינט והתשומות של משרד החינוך הם בשעות של יועצות וחונכות ובניית תוכנת מחשב.
אלכס מילר: לאיזה שכבות גיל הפיילוט מכוון?
נעה טייך-פייר: חטיבה ותיכונים.
אלכס מילר: הפיילוטים הוא דבר מבורך, אבל, אנחנו גם רוצים לראות אם זה יכול להתפתח למשהו כלל ארצי ואפשר לפתח את זה ומה העלויות ואם זה בכלל ריאלי שהדבר הזה יעבוד.
אלכס מילר: כלומר אם אני עכשו עושה חשבון, כמה יש לנו בחטיבות ביניים ובתיכונים בסך הכל ?
ליאור כרמל: אני מנהל התוכנית הלאומית למניעת התאבדות.
ליאור כרמל: מבחינה תקציבית, כל תוכנית לאומית שאנחנו הולכים להציב בסך הכל לכל האוכלוסיות עולה כ 40 מיליון, החלק של הנוער הוא בסביבות 30% כ -15 מיליון, שזה תגבור למערך הפסיכולוגים החינוכיים שנותנים מענה ראשוני, זה תגבור למערך הפסיכולוגים הקליניים והמרפאות לנוער והכשרת שומרי סף בכל הרמות עם עבודת הסברה, כלומר 15 מיליון.
ליאור כרמל: כמי שהיה מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, זה משהו שאפשר לעשות אותו.
אלכס מילר: בשביל להפעיל את הפרויקט הזה שהיום התקציב שלו 4 מיליון שקל ל- 7300 תלמידים, להפעיל אותו לכלל התלמידים בישראל, זה עלות תהיה 40 מיליון שקל.
אלכס מילר: רבותיי, ג'וינט בסדר גמור, אני לא בא אליכם בדרישות, אתם גוף תורם, אני מדבר לגופים ממשלתיים.
אלכס מילר: עושים פיילוט וכשעושים פיילוט בסופו של דבר אם הוא מצליח הוא מתרחב.
אלכס מילר: כשהוא התחיל יש לכם אסטרטגיה להגיע למצב שכל ילדי ישראל בשכבת גיל שהפיילוט הזה יצליח, יעבוד בכולם, השאלה היא אם היום יש בכלל אפשרות להגיע למתי שהוא לתקופה של כמה שנים למצב שהפיילוט הזה יהפוך להיות לכלל ארצי כשהעלות, אתם צריכים להגיד לי כמה?
נעה טייך-פייר: בהחלט, אנחנו מתכננים לפרוש את הפיילוט.
נעה טייך-פייר: את היישום שלו במשך חמש שנים, בתוכנית מדורגת להרחיב את הפיילוט, כשנגיע למקסימום זה יעלה 37 מיליון שקל בשנה.
נעה טייך-פייר: ואנחנו נפרוש את זה באופן הדרגתי, חמש שנים זו התוכנית שלנו.
אלכס מילר: וזה את עושה תוספת לתקציב של משרד הבריאות.
נעה טייך-פייר: זה מתחלק בין המשרדים המעורבים בדבר.
אלכס מילר: אז כמה ההשתתפות של משרד החינוך בכל העניין הזה?
נעה טייך-פייר: אנחנו לא סגרנו את הנושא איתם כך שאני לא רוצה לתת מספרים שטרם סוכמו.
נעה טייך-פייר: יש לנו הצעות למתווה שיהיה בכל המשרדים