GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גבי עטיה: אבל יחד עם זאת, מבחינת השעות והתלמידים בכיתה, שזה פן אחר שצריך להתייחס אליו, מבחינת התוצאות של תלמידים, כי לגבי תוצאות של מבחני הבגרות, אפילו שהמורים לא עולים בקריטריונים כמו שאתה מצפה, כי הם בוגרי מכללות, אז יש איזה שהוא ויסות מתמשך שבמשך הזמן מורה שלא מוצא את עצמו טוב או לא מגיע לתוצאות טובות, לאט לאט הוא מנופה, רוצה או לא רוצה, זה מה שקורה בשטח.
גבי עטיה: אבל אתה צריך לבוא ולהבין, יש כמה מרכיבים שגורמים לתוצאות.
אלכס מילר: כמה בדרך גם ילדים נופלים?
גבי עטיה: עד שזה קורה – זה נכון.
גבי עטיה: זה קורה, אני מסכים אתך.
גבי עטיה: זה תהליך.
גבי עטיה: אנחנו מדברים פה על תהליך של עשר שנים, גם פה בכיתה, בבית-הספר, זה קורה.
גבי עטיה: אני אתן לך דוגמה.
גבי עטיה: למשל, אני בשנה שעברה, לימדתי כיתה שבה 20 תלמידים ויש לי פה את התוצאות של המבחנים.
גבי עטיה: אז התוצאות הרבה יותר גבוהות, מפני שאני מלמד כיתה אחת בלבד, כי רוב המשרה שלי זה בארגון המורים.
גבי עטיה: אבל אני נותן את השעות בערב, בין שמונה לעשר, תתקשר אלי ותגיד אם יש לך בעיה והתוצאות באות לידי ביטוי.
גבי עטיה: אז בשנה שעברה לימדתי 20 תלמידים.
גבי עטיה: השנה אני מלמד 38 תלמידים.
גבי עטיה: 38 תלמידים ויש לי כיתה אחת של שלוש יחידות, של השנה.
גבי עטיה: אז היא מורכבת מתלמידים חלשים בשלוש יחידות, עם טראומה קשה משנים קודמות, מבינוניים של שלוש יחידות, מתלמידים חלשים של ארבע יחידות שנפלו וירדו אלי עכשיו, מחמש יחידות שעוד לא רוצים ללמוד ואתה צריך עכשיו את כל הכיתה הזאת, בנוסף לזה 20 תלמידים עם בעיות ולקויות למידה, לך תתמודד אתם השנה.
גבי עטיה: 38 תלמידים, אתה נכנס רק להקריא את השמות, עובר.
גבי עטיה: אני לא צוחק, אני באמת אומר את זה.
גבי עטיה: בנוסף לזה, אם אני לוקח את הכיתות, בדרך-כלל הכיתות המוגברות יותר, מקבלות את השעות שמגיע להן.
גבי עטיה: ושלוש יחידות מה עושים?
גבי עטיה: שאלון ראשון ושני – עברת, שאלון שלישי – יש סף מינימום, לפני שנה-שנתיים זה היה 15%, אז מה עשו המנהלים?
גבי עטיה: תן רק שעה אחת, את שאר השעות לא נתנו, העבירו את זה למורים אחרים.
גבי עטיה: השנה העלו את הרף ל- 40%.
גבי עטיה: אני אומר שצריך להעלות את הרף עוד יותר, ל- 50%, כדי שידעו, שהתלמידים האלה צריכים לקבל את המתמטיקה והתוכנית הולכת ומתמקדת נכון לתלמידים האלה והיא נותנת פיתרון ולאט לאט זה מתייצב.
גבי עטיה: מבחינת המורים, זה נכון שיש בעיה קשה והמורים הולכים ומתחלפים וגם בוגרי היי-טק שמגיעים, לא נשארים.
גבי עטיה: אבל יש ויסות עם הזמן, והמורים שלא מצליחים לעמוד בקריטריונים, יוצאים החוצה.
גבי עטיה: מבחינת התלמידים, צריך לתת את השעות שתהיינה צבועות וכל כיתה וכל רמת ידע – כמה מגיע לה ולא יהיה מעבר מכיתה אחת על חשבון כיתה אחרת השנייה, ובטח ובטח אם אני לקחתי בית-ספר שהוא מסוציו-אקונומי מעולה ויש להם את כל השעות ואת כל הזמן לקבל תגבורים, על אחת כמה וכמה בפריפריה, שצריך לתת ולדעת שיש להם זמן צבוע מבחינתם לתלמידים ולמורים.
אלכס מילר: ד"ר שרה הרשקוביץ', בבקשה.
שרה הרשקוביץ: תודה.
שרה הרשקוביץ: אני נוגעת בנקודה אחרת לגמרי, אני באה מהמרכז לטכנולוגיה חינוכית.
שרה הרשקוביץ: אנחנו מפתחים וכותבים חומרי לימוד כתובים וממוחשבים לבתי-ספר ואני נוגעת בפן אחר לגמרי, לגבי החטיבה העליונה.
שרה הרשקוביץ: אני אתחיל אותו בדבר הטוב, אני מברכת את משרד החינוך שסוף-סוף יושבת ועדה לכתוב תוכנית לימודים, אבל למעשה, ב- 30 השנה האחרונות, לא היתה תוכנית לימודים מסודרת לחטיבה העליונה.
שרה הרשקוביץ: היתה רק תוכנית היבחנות ובמילים אחרות, מה שהמורים השתדלו בכל כוחם זה ללמד למבחן.
שרה הרשקוביץ: וכתוצאה מזה, לאוניברסיטאות יכלו להגיע תלמידים שהצליחו במבחן אבל לא בהכרח ידעו מתמטיקה כמו שצריך לדעת מתמטיקה.
שרה הרשקוביץ: אם תוצאת המפגש הזה יהיה שוועדת התוכנית תוך שנה או שנה וחצי תגמור את התוכנית ויתחילו ללמד מתמטיקה לא לצורך מבחן, אלא ללמד מתמטיקה, אני מאמינה שבטווח המתקבל על הדעת.
שרה הרשקוביץ: .
אלכס מילר: אז אחרי 30 שנה תוכנית, מתי הבשורה הבאה?
שרה הרשקוביץ: מהצד של הכשרת המורים, אני מבקשת לתת, להשלים את דבריי, מפרופ' רוזה לייקין, שרואה את הצד הזה.
רוזה לייקין: אני רוצה להתייחס פשוט לחינוך באוניברסיטאות.
רוזה לייקין: אני מציגה את אוניברסיטת חיפה גם ואת מט"ח.
רוזה לייקין: אחד מהדברים שנאמרו פה, שהדרישה לתואר שני ושלישי למתמטיקה על-מנת ללמד מתמטיקה בחטיבה העליונה, לדעתי היא דרישה מיותרת.
רוזה לייקין: תואר ראשון למתמטיקה הוא מספיק ביותר, עם הכשרה בתחום הפדגוגיה, שמקשר בין מתמטיקה של אוניברסיטה למתמטיקה של בית-ספר.
רוזה לייקין: ההכשרה יכולה להיות בתואר שני גם בחינוך, לדעתי, וזה יכול לתת כלים למורים להתמודד עם העשייה בשטח.
רוזה לייקין: אני גם רוצה להתייחס קצת לאפליה כלפי האוניברסיטאות, כי ההרשמה באוניברסיטאות עכשיו העלתה נקודה שיש בעיה בהרשמה למחלקות לחינוך באוניברסיטאות.
רוזה לייקין: הרבה סטודנטים מעדיפים ללכת ללמוד במכללות כי יש שם מלגות ולנו אין.
רוזה לייקין: אז אני פשוט מנצלת את המצב, את הסיטואציה, כדי לבקש מלגות גם לאוניברסיטאות, כדי שאנחנו נוכל לתת הכשרה.
אלכס מילר: אתם מדברים על המלגות האלה לתעודת הוראה שמקבלים?
אלכס מילר: ולמה אין אותם באוניברסיטאות?
אלכס מילר: מה, סטודנט לא יכול לקבל מלגה של התחייבות עבודה במערכת, אם הוא לומד להוראה באוניברסיטה?
אלכס מילר: רק במכללה?
אלכס מילר: מי נותן מלגה?
אלכס מילר: המוסד להשכלה גבוהה, לא?
אלכס מילר: משרך החינוך?
אלכס מילר: המלגה הזאת.
דוד מעגן: אני הבנתי שדווקא יש תגבור של מלגות באוניברסיטאות עכשיו.
אלכס מילר: לא, אני יודע שלפרחי הוראה יש מסלול מיוחד לכל נושא המלגות.
אלכס מילר: גם כשאני למדתי, אני קיבלתי את זה.
אלכס מילר: זה בעצם, על כל שנה מלגה שאתה מקבל, אתה מתחייב שנה, שני-שליש משרה.
יהודה שוורץ: כן.
אלכס מילר: זה יש עדיין, נכון?
אלכס מילר: וזה רק במכללות?
יהודה שוורץ: רק במכללות.
אלכס מילר: אז איך תקבלו סטודנטים מהאוניברסיטאות?
רוזה לייקין: אם אפשר, אני רוצה לומר עוד נקודה אחת.
רוזה לייקין: אני חושבת שאפשר לפתח תוכניות מיוחדות להשכלת מורים, שהן יהיו משותפות למחלקות לחינוך ולמחלקות למתמטיקה ואז ניתן השכלה נאותה והמורים יהיו הרבה יותר טובים מאשר עכשיו.
אלכס מילר: בקשר לעניין הזה של התוכנית, מתי זה אמור לצאת לפועל?
אלכס מילר: יש לכם הערכות?
אירמה ז'אן: אני מפמ"רית מתמטיקה, החל מה- 1 לספטמבר.
אלכס מילר: ברכות, ברכות.
אירמה ז'אן: תודה.
אירמה ז'אן: ועדת התוכנית יושבת מזה כשנה.
אירמה ז'אן: אני מאמינה שבשנתיים הקרובות התוכנית תהיה סגורה ואפשר יהיה.
אירמה ז'אן: .
אלכס מילר: ולזה חיכינו 30 שנה, אז נחכה עוד שנתיים.
אירמה ז'אן: אני רוצה לקוות.
אירמה ז'אן: התחלתי היום לומר את דברי, תשמעו אותי.
אלכס מילר: אני רק מקווה מאוד שאנחנו לא נספר על זה לאף מדינה בעולם, תעשו לי טובה.
אירמה ז'אן: אני רוצה לקוות שהדברים ייעשו בצורה הזריזה ביותר.
דוד מעגן: אני חייב לציין תוכנית שהציעה המנכ"לית הקודמת, שלומית עמיחי, אז בזמנו כבר לפני שנתיים-שלוש, שהתגלגל איזה שהוא משבר עם מחסור במורים.
דוד מעגן: עלה רעיון על תוכנית שתשלב חטיבת לימודי הוראה במסגרת לימודי התואר באוניברסיטאות.
דוד מעגן: באופן שיאפשר בעצם, בתוכנית בחטיבה קצרה יחסית, בהשוואה לשנה-שנתיים לימודי תעודת הוראה, כן להכשיר מורים במקצועות דרושים, למערכת החינוך.
אלכס מילר: נטע, רצית להתייחס.
נטע זלינגר: ישנה בעיה נוספת שזו זליגה של מורים למתמטיקה מחטיבות הביניים לתיכונים, מורים שבסופו של דבר, מסוגלים ללמד שלוש יחידות מתמטיקה.
נטע זלינגר: המנהלים של התיכונים קולטים אותם כי ישנה בעיה, אבל אז הם מנסים להתמודד עם ארבע-חמש יחידות מתמטיקה והם לא כל-כך מצליחים והתוצאות – בשטח.
נטע זלינגר: וזו בעיה.
נטע זלינגר: אז או שצריך להכשיר את המורים האלה, שזלגו מהחטיבה למעלה, לארבע-חמש יחידות.
נטע זלינגר: מה שעושים מנהלים שמאוד מדקדקים, שולחים אותם ללמוד אצל יואל גבע, ללמוד ארבע-חמש יחידות, תביא לנו אישור שלמדת קורס של יואל גבע ואז אני אאפשר לך ללמד ארבע-חמש יחידות לבגרות.
נטע זלינגר: וזו כמובן לא תשובה טובה, אבל זה מה שקורה בשטח.
נטע זלינגר: זאת אומרת, יכול להיות שצריכה להיות מדיניות של משרד החינוך, שלוקחים את המורים שעשו הסבה לחטיבה, העדיפו מיסודי לעבור לחטיבה, ושמצליחים אחרי X שנים ובאמת מורים שנחשבים טובים, לקחת אותם, לעשות להם איזה שהיא הכשרה לתיכונים, ולהכשיר אותם כמורים לארבע-חמש יחידות מתמטיקה בתיכון.
נטע זלינגר: תודה.
אלכס מילר: כן, מי עוד?
הגר גל: אני ממכללת דוד ילין בירושלים.
הגר גל: אני רוצה להעלות כמה נקודות.
הגר גל: אל"ף, נראה לי שאנחנו קצת עושים סלט, כשאומרים את המילה תיכון, זה לא מוגדר היטב.
הגר גל: המכללות להוראה מכשירות פורמאלית מורים מ- ז', אני לא מדברת על בית-ספר יסודי, גם זה, מ- ז' עד כיתה י'.
הגר גל: כלומר, תלמידים למתמטיקה בכיתה י', לומדים בצורה חוקית אצל בוגרי מכללות.
הגר גל: אז כשאנחנו מדברים על חטיבה עליונה, הכיתה י' היא בחפיפה.
הגר גל: זה מתקשר גם לעניין של הזליגה.
הגר גל: השאלה היא אם המורים שמוציאות המכללות, כמו גם האוניברסיטאות, הם האנשים שמתאימים ללמד ואני חושבת שאנחנו קצת מחפשים פיתרון מתחת לפנס.
הגר גל: מפני שהאנשים האלה, בהנחה שיש ראש על כתפיהם, יודעים שבסוף הלימודים שלהם, השכר יהיה קדחת.
הגר גל: ואם השכר לא ישונה משמעותית, אז האנשים שיפנו לתחום של הוראה, בין אם במכללות ובין אם באוניברסיטאות, יהיה שכבה מאוד דלה ואנחנו היום לא מסוגלים למיין את הסטודנטים כי אחרת נישאר בלי אף אחד ואנחנו המעט שמספקים.
הגר גל: אנחנו, בדוד ילין, יש לי השנה במסלול העל-יסודי, בשנה א', כ- 15 סטודנטים, כך גם במסלול היסודי, עוד 15, שאלה המועמדים.
הגר גל: אני כמעט ולא יכולה לסנן אחרת נסגור.
הגר גל: אז מן הראוי להבטיח להם משהו אמיתי, לא רק תמיכה בזמן הלימודים, אלא גם מה יקרה כשהם יהיו מורים מן השורה.
הגר גל: המלגות שדיברתם עליהם קודם, גם הן מגוחכות, סליחה שיורשה לי לומר כך.
הגר גל: מפני שהן מאפשרות להם החזר שכר לימוד.
הגר גל: זה לא מלגות מחייה, הם צריכים ללכת בשבע בערב, כשגומרים את הלימודים, ללכת לעבוד ולפרנס את עצמם, אז הם לא יכולים להשקיע בלימודים.
אלכס מילר: אבל ככה זה כל סטודנט במדינת ישראל.
הגר גל: מאה אחוז.
הגר גל: אבל אם אנחנו רוצים במקצוע כזה לקחת אנשים, ללמד אותם, הם לא תמיד עם היכולות הכי גבוהות שהיינו רוצים, לתת להם להעשיר, לעזור להם, אז בהתאם ההישגים.
הגר גל: ברשותך, עוד שני דברים.
הגר גל: אל"ף, אני אומרת – המלגות בזמן הלימודים הן לא רציניות, ההבטחה אחרי הלימודים היא לא רצינית ואני רוצה לדבר עוד, להגיד עוד דבר אחד לגבי ההכשרה, לגבי לא תהליך ההכשרה אלא הלימוד בזמן העבודה בפועל, מה שנקרא In service, מה אנחנו תורמים אחר-כך.
הגר גל: ההשתלמויות מורים היום, בחלקן הגדול, אני לא רוצה להכליל, נעשות בין השאר על-ידי בוגרי מכללות שלטעמי, אומר בכנות, לא מסוגלים להעביר את ההשתלמות.
הגר גל: כי חסרים אנשים.
הגר גל: בעיני, מורה בפועל, בזמן הלימודים, צריך לקבל יום בשבוע שהוא חלק מהמשרה שלו, ללימודים במוסד אקדמי, של הרחבת תחום הדעת ושההרחבה של הדידקטיקה.
הגר גל: לא אחר הצהריים בשעה ארבע, להתחיל ללכת להשתלמויות, אלא בבוקר, כשהראש שלו פנוי, זה הבמה שלו.
הגר גל: וזה לא נעשה היום.
הגר גל: גם לא במסגרת האופק החדש והעוז לתמורה.
אלכס מילר: הטכניון, פרופ' פאול פייגין, בבקשה.
פאול פייגין: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לפרופ' אורית חזן, שהיא ראש המחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים בטכניון.
אורית חזן: שלום.
אורית חזן: אני אגיד במילה אחת מה הטכניון עושה באמצעות המחלקה שלנו, רק אני אקדים ואומר שהמחלקה שלנו מכשירה מורים להוראה בתיכון בשמונה מקצועות – מתמטיקה, כימיה, פיסיקה, מדעי המחשב ועוד ארבעה תחומים.
אורית חזן: הרעיון שהטכניון מקדם ואני חושבת שגם אוניברסיטאות אחרות יכולות לאמץ אותו הוא שאנחנו לא מתחרים בהיי-טק.
אורית חזן: כי זה לא הרעיון ואין צורך להתחרות.
אורית חזן: האוכלוסייה שאליה אנחנו פונים זאת אוכלוסייה של אנשים שאני בטוחה שכולכם מכירים אותם, אנשים שאוהבים ללמד, שתמיד רצו ללכת באיזה שהוא שלב בחייהם להוראה ולא עשו את זה מכל מיני סיבות או אם כי לא היה להם כסף כשהם היו בתואר ראשון, או שזה לא נראה להם אטרקטיבי יחסית לעבודה בהיי-טק.
אורית חזן: מה שאנחנו עושים בטכניון, אנחנו פונים לבוגרים, לבוגרים של הטכניון, שעובדים היום במשרות מדהימות, ותמיד נשאר להם החשק הזה כן להשתלב במערכת החינוך וכן לתרום, ומזמינים אותם לחזור ולעשות אצלנו עוד תואר, בהוראת הטכנולוגיה והמדעים.
אורית חזן: הם מקבלים מלגת שכר לימוד מלאה, הטכניון מממן את זה בשלב הזה, הוא לא מתלונן, הוא עושה.
אורית חזן: ולפני שבועיים, כשהתחיל הסמסטר בטכניון, התחילו ללמוד 40 סטודנטים חדשים במחלקה שלנו.
אורית חזן: מה שמאוד מעניין לדעת על הסטודנטים האלה, הם בוגרי כל הפקולטות בטכניון, תכף אני אסביר את המשמעות של העובדה הזאת.
אורית חזן: חלקם בעלי מאסטר ודוקטורט טכניונים.
אורית חזן: מה שהדבר הזה אומר, זה שכבר השנה, בסמסטר א' זה 40 סטודנטים, סמסטר ב' אני מתארת לעצמי שיהיה מספר זהה, כי המתעניינים, מספר המתעניינים הוא מאוד מאוד גדול, אז אם תחשבו שכל שנה נוציא לשוק, ובכוונה אני אומרת לשוק, לא למערכת החינוך, כי אני אסביר את הנקודה הזאת, לשוק, כ- 80 אנשים, שיודעים ללמד מדע וטכנולוגיה, בחלקם גם הגיעו בשלב מסוים למערכת החינוך, אז אנחנו משפיעים על המערכת.
אורית חזן: אני בכוונה אמרתי שה- 80 האלו כל שנה יצאו לשוק ולאו דווקא למערכת החינוך, כי יחד עם היוזמה הזאת, הרעיון שמלווה אותה, למעט העובדה שיש לאנשים האלו רקע מדעי וטכנולוגי, העניין הוא שגם בכל מקום עבודה היום ותהיו בחברות היי-טק ותהיו בבתי-חולים ותהיו באקדמיה ובכל מקום במגזר הציבורי, צריך אנשים שיודעים ללמוד וללמד.
אורית חזן: ולכן האנשים האלו, וזו נקודה חשובה בתוכנית הזאת, האנשים האלו שמקבלים מהטכניון מלגת שכר לימוד מלאה, לא מחויבים ואני חוזרת – לא מחויבים עם תום הלימודים, ללכת ללמד בבתי-ספר.
אורית חזן: אנחנו מאמינים שגם עם הרקע הזה שהם מקבלים, הם יוכלו להשתמש בו גם בהיי-טק או במקומות אחרים ולפי השיחות שאני מקיימת אתם, עם כל מי שמתקשר יש לי איזה שהוא קשר אתם, הם ילכו יום אחד ללמד אבל מה שחשוב זה שהם ילכו ללמד מתוך רצון בשלב מסוים שמתאים להם בחיים ואנחנו כמובן, כמו כל מוסד מחקר, אנחנו נעקוב אחרי האנשים האלו.
אורית חזן: .
אלכס מילר: גברתי, התוכנית מבורכת, אבל לא נותנת לנו פיתרון בכלל.
אלכס מילר: לא נותנת לנו פיתרון.
אלכס מילר: תראי, אנחנו במשבר של 60% מהאנשים שמלמדים היום בתיכון, אין להם קשר, כמעט ואין להם קשר ללימודי המתמטיקה.
אלכס מילר: זה שיום אחד אחד מתוך 80, שלא הסתדר לו בעבודה ולא הסתדר לו בבית-החולים ולא בהיי-טק, ואז הוא הגיע למצב שהוא צריך ללכת ולמצוא לעצמו פיתרון, אז הוא החליט ללכת לעבוד בהוראה, אז תודה רבה, אז הרווחנו עוד בן-אדם.
אלכס מילר: אבל בסופו של דבר, אנחנו צריכים מהלך אסטרטגי שהוא כלל ארצי, שבעצם ייתן לנו פיתרון משמעותי למערכת.
אלכס מילר: ואנחנו לא בכיבוי שריפות.
אלכס מילר: אנחנו צריכים מערכתית לטפל בעניין הזה.
אלכס מילר: אם הטכניון היום, יודע לתת מענה ואם המדינה יכולה לעשות רגולציה עם התלמידים או עם הסטודנטים, שנכנסים למסלולים מסוימים, שמשם הם יוצאים עם תעודת הוראה וכן הולכים ללמד, אז בסופו של דבר אנחנו כן מוצאים איזה שהוא פיתרון – אצלכם, בחיפה, בבן-גוריון ובתל-אביב ובכל אוניברסיטה ואוניברסיטה.
אלכס מילר: אני כן חושב שחייב להיות מסלול מיוחד, לאותם הצעירים ולסטודנטים, שאחרי שהם מסיימים עם תואר ראשון, במקצועות שהמדינה בחרה בהם כמקצועות היעד, שהם ילכו וייכנסו להוראה.
אלכס מילר: רוב רובם.
אלכס מילר: אפשר לטפל ב- 5%, 10% שלא ייכנסו, אבל ה- 90% מאותם הבוגרים חייבים להיכנס, ולא הפוך.
אלכס מילר: כי אצלכם זה כרגע הפוך, שיכול להיות ש- 10%, 5% ייכנסו, וכל השאר – הם הולכים למקצועות אחרים.
אלכס מילר: אנחנו מחפשים את הפיתרון ההפוך.
אלכס מילר: דווקא בנושא הזה.
אלכס מילר: כל התוכניות שלכם מעולות, אני מכיר הרבה תוכניות שיש בטכניון גם לחרדים שנותנים פתרונות יפים, אבל ספציפית בנושא של הוראה של מתמטיקה, אנחנו מחפשים פיתרון שהוא קצת יותר רחב.
אלכס מילר: אנחנו צריכים להתקדם, בבקשה.
עוזי וישנה: אני מזכיר האיגוד הישראלי למתמטיקה.
עוזי וישנה: האיגוד שלנו הוא בעצם האיגוד היציג של המתמטיקאים החוקרים המקצועיים בישראל, בפרט בשבע אוניברסיטאות המחקר, כולל בתוספת האוניברסיטה הפתוחה.
קריאה: שהיא גם אוניברסיטת מחקר-?
עוזי וישנה: כן כן.
עוזי וישנה: אני סופר שבע רגילות והאוניברסיטה הפתוחה.
עוזי וישנה: אנחנו מעלים כאן, המכתב ששלחנו, את הזעקה שעולה מהמחלקות למתמטיקה אבל גם מעמיתים שלנו במדעי המחשב והנדסה ושאר המדעים המדויקים, לגבי רמת הסטודנטים שאנחנו קולטים לשנה א' ואנחנו נכנסים כאן, קודם כל אולי צריך להדגיש שיש פער מאוד גדול בין הרמה האקדמית של ישראל במתמטיקה, שישראל היא מעצמה מתמטית, רק לפני יומיים ראיתי שבכנס קרוב של האיגוד האירופאי למתמטיקה, שניים מתוך שמונת הדוברים העיקריים הם מישראל, זו רק דוגמה אחת.
עוזי וישנה: אבל זה מבוסס על האחוזון העליון.
אלכס מילר: בני כמה הם?
עוזי וישנה: שניים משמונה.
עוזי וישנה: בני כמה?
עוזי וישנה: מדובר בהלל פירסטנברג, שהוא לדעתי מתקרב ל- 80, ומישהו ממכון ויצמן, שהוא באזור שנות ה- 60.
אלכס מילר: אז בעוד 20 שנה לא יהיו.
עוזי וישנה: אבל יש גם צעירים מצטיינים, זה לא העניין.
עוזי וישנה: ההצטיינות האקדמית מבוססת על האחוזון העליון ואנחנו מדברים פה על מערכת גדולה.
עוזי וישנה: אז אנחנו נכנסים לאיזה שהוא מעגל קסמים או יותר נכון משולש קסמים שיש לו שלושה גורמים.
עוזי וישנה: קודם כל, זה רמת הסטודנטים, וזה מה שאנחנו רואים בשטח, מה שהביא אותנו לכתוב את המכתב הזה.
עוזי וישנה: אנחנו רואים סטודנטים שמגיעים לא מוכנים לשנה א' וזה גורם לנשירה גבוהה ולקשיים לאורך כל התואר.
עוזי וישנה: זה דבר אחד.
עוזי וישנה: רמת הסטודנטים משפיעה בבוא הזמן על רמת המורים, כי המורים, גם אלה שנצליח לייצר, להפוך אותם למורים, הם יהיו מורים שהגיעו לא מוכנים כסטודנטים וברמת המורים יש בעיה גדולה, קודם כל מבחינת אחוז המורים שהם בוגרי מתמטיקה ואני חולק על זה שמורים שלמדו מקצועות אחרים יכולים ללמד מתמטיקה כמו שצריך.
עוזי וישנה: אני אגיע לקודקוד השלישי של המשולש.
עוזי וישנה: זו בעיה מאוד משמעותית ואני מדבר כמובן רק על ההוראה ל- י"א, י"ב, אנחנו, האחריות שלנו היא על ההוראה באקדמיה.
עוזי וישנה: אנחנו לא אחראים על מה שקורה במערכת החינוך הגדולה ואנחנו לא מבינים גם בחינוך יסודי או בחטיבת הביניים, אבל אנחנו רואים את התוצרים של כיתות י"א, י"ב, והגורם השלישי הוא רמת ההוראה.
עוזי וישנה: כשהמורים לא מספיק, לא מתאימים למקצוע, רמת ההוראה היא לא מתאימה ואנחנו רואים הוראה אלגוריתמית.
עוזי וישנה: זאת אומרת, תלמידים יודעים להפעיל אלגוריתמים, ללחוץ על כפתורים.
עוזי וישנה: הם לא מבינים מה שהם עושים.
עוזי וישנה: והתוצאה של זה היא שברוב המקצועות האלה, מחשב יחליף אותם בעוד 15 שנה.
עוזי וישנה: מי שלא ידע להבין מה שהוא עושה וידע רק לתפעל איזה שהיא טכניקה, אז אפשר יהיה להחליף אותו בקלות ומי שיהיה את זה, יהיו אותם אחוזון עליון של המהנדסים שייצרו את המערכות החדשות.
עוזי וישנה: אנחנו צריכים להכשיר כמות מאוד גדולה של אנשים שיתאימו למקצועות טכנולוגיה, ברמה גבוהה, כי הכלכלה של ישראל בנויה על הדבר הזה.
גיל אלון: אני מהאוניברסיטה הפתוחה.
גיל אלון: אני רוצה לדבר על כמה פתרונות.
גיל אלון: דבר ראשון, אני רוצה לייצג פה דווקא את האוניברסיטה העברית ששם יש תוכנית שהיא בנוסח של תוכנית רביבים שהיא תוכנית במדעי היהדות שעשתה מהפך במדעי היהדות והביאה גל של מורים מוכשרים בכל שנה, זו תוכנית ארבע שנתית עם מלגת קיום לתלמידים.
גיל אלון: התוכנית הזאת של פרופ' אהוד דה שליט מציעה לעשות את אותו דבר עם עלות תקציבית סבירה של 30 מיליון שקל לשבע שנים.
גיל אלון: הם גם מציעים לממן חצי מזה, מקרנות.
גיל אלון: זה יספק לפחות את האליטה של המורים למתמטיקה, שיהיו מחויבים לעסוק במקצוע בהמשך.
גיל אלון: דבר שני, אנחנו באוניברסיטה הפתוחה, מציעים לערוך איזה שהיא הכשרה אקדמית למורים קיימים במערכת, אותם מורים ותיקים שאנחנו רוצים לתת להם לפחות אספקט אקדמי חלקי, אני מציע לגבש עבורם תוכנית חלקית של לימודי קורסי הליבה של לימודי המתמטיקה וכמובן באוניברסיטה הפתוחה, יחד עם מלגה שהם יקבלו, יהיה להם קל להשלים.
אלכס מילר: זה אתם בשוק הפרטי, אתם יכולים לתת את ההצעות שלכם דרך המנגנונים שקיימים ומי שתפשתם – תפשתם, זה כרגע לא העניין.
אלכס מילר: אנחנו מדברים כרגע על המדינה, עד כמה היא יודעת ויכולה להתערב ולעשות רגולציה עם כל הנושא הזה.
אלכס מילר: אנחנו מדברים שוב, אנחנו לא על תוכניות.
אלכס מילר: התוכניות הן מעולות, של כולם.
אלכס מילר: בסופו של דבר, אנחנו צריכים לראות תוצאות בשטח ותוצאות בשטח זה להכפיל או לא יודע, להשליש את אחוזי הבוגרים של המסלולים המיוחדים, שהם נכנסים ספציפית לתיכונים, ללמד מתמטיקה או פיסיקה או כל תחום שהמדינה תבחר, שהוא אסטרטגי מבחינתה.
אלכס מילר: אבל פה צריך מנגנון הרבה יותר רחב והשקעה תקציבית הרבה יותר גדולה ושונה ממה שקורה היום.
אלכס מילר: גברתי מצה"ל, בבקשה.
שרון פישר: צהריים טובים.
שרון פישר: אני ראש ענף פיתוח מערכות מיון בצה"ל.
שרון פישר: אני רק אגיד קודם כל כאימא, מזל שהילדים שלי הם תלמידים מצטיינים, כי אני חייבת להגיד שמבית-ספר יסודי, בערך, אין לי מושג איך אתם מלמדים.
שרון פישר: אני מקבלת את החוברות האלה, אני פשוט לא מבינה איך מלמדים חילוק עם כל מיני משחקים, ואני לא יכולה לעזור להם וברגע שהבן הגדול שלי, בכיתה ט', באמת רק סבא שלו, המהנדס, יכול לשבת ולעזור לו ואני לא זרה למספרים, אני הייתי מרצה לשימושי מחשב וסטטיסטיקה לפני 20 שנה.
שרון פישר: אז זה ככה, כאימא.
שרון פישר: כנציגת צה"ל, אני אגיד.
אלכס מילר: תאמיני לי שגם אני, שאני בוגר גם של הנדסת אלקטרוניקה, אני גם ישבתי עם ילד בן עשר וניסיתי להבין מה בדיוק רוצים ממנו בספר, עד שבאמת הצלחתי אחרי שעה להבין מה בעצם רצו שם ובאמת, הבעיות הן כל-כך, כמה אפשר לסבך שתי שורות.
שרון פישר: אין ספק.
שרון פישר: אני חושבת שחלק מהמורכבות של ההוראה, בסופו של דבר, אולי יוצרת קושי בהבנה הבסיסית של חשיבה כמותית וזאת חשיבה שהיא משמעותית וקריטית, לא רק ללימודים בסיסיים, כמובן אחר-כך, אם לתפקידים בצבא וכמובן באזרחות ולחברה בכלל.
שרון פישר: אני יכולה להגיד שבאופן כללי, בצבא, יש כמה פרויקטים של הוראת מתמטיקה בבתי-ספר, במסגרת עתודה ועתידים שמכשירים בוגרי, שולחים מיועדים לשירות.
אלכס מילר: לכם יש פריבילגיה לעשות את הפינצטה.
שרון פישר: אנחנו מאתרים מיועדים.
אלכס מילר: אם למערכת החינוך היתה הפריבילגיה שלכם.
שרון פישר: אנחנו אומרים שחלק מהחבר'ה שאנחנו מאתרים מראש ושולחים ללימודי העתודה, הולכים ללימודי עתודת הוראה, והם הולכים למערכת החינוך, במוקדים מסוימים.
אלכס מילר: אבל עדיין יש לכם את הפריבילגיה לעשות את הפינצטה, אתם בודקים כל אדם ואדם לפי כישרונותיו.
שרון פישר: אבל בסוף הם חוזרים.
אלכס מילר: בגלל זה.
שרון פישר: זה כל המערכות.
אלכס מילר: תראו, אין לנו שום בעיה, מערכת הביטחון שלנו היא, תודה לאל, נראית מצוין.
אלכס מילר: הלוואי שאנחנו היינו גם מגיעים להישגים שלנו בסופו של דבר גם בחברה.
שרון פישר: אני מדברת על תעודת הוראה בבתי-ספר, חטיבה ותיכון, בכל מיני ישובים שסומנו לפרויקטים חינוכיים.
שרון פישר: אני לא מדברת על ההוראה בתוך הצבא.
שרון פישר: בכל אופן, במסגרת תהליכי המיון הראשוני של מיועדים לשירות ביטחון, אנחנו עורכים מבחנים לבחינת יכולת קוגניטיבית של המועמדים.
שרון פישר: בין היתר, אנחנו בוחנים מגוון יכולות.
שרון פישר: ההישגים שאנחנו רואים הם יציבים ומאפשרים בחינה טובה של רמת ההישגים של המועמדים בחתך רב שנתי.
שרון פישר: אחד המבחנים שאנחנו משתמשים בו זה מבחן יכולת שמודד חשיבה כמותית, מתוך מרכיבים של יכולת חשיבה כמותית, שיש בבית-ספר יסודי.
שרון פישר: אנחנו מסתכלים על יכולת של הבנה מתמטית, מאוד מאוד פשוטה – רכבות נוסעות במרחק, במהירות מסוימת, באיזה שלב הם ייפגשו.
שרון פישר: אנחנו בחנו גם את המבחן הזה מול מפמ"ר למתמטיקה הקודמת, היא אישרה שתכני המבחן טובים וסבירים.
שרון פישר: מה שאנחנו רואים שם, שיש ירידה מסוימת.
אלכס מילר: בקצרה, בבקשה, אני רוצה לסכם.
שרון פישר: אתה רוצה שאני אסיים או לא?
שרון פישר: מבחן חשיבה כמותית, כמו שאנחנו מוצאים ובוחנים אותו לאורך שנים, יש ירידה, היא בסדר גודל של ארבע עשיריות סטיית תקן, שזאת ירידה שהיא מתחילה להיות משמעותית.
קריאה: לאורך עשר שנים?
שרון פישר: לאורך עשר שנים, בערך.
שרון פישר: כאשר הירידה היא יותר חזקה בקרב הנשים, שזאת גם תופעה מוכרת.
שרון פישר: מה שאומר שצריך לעבוד על החשיבה הכמותית, על ההבנה הרחבה, בעינינו וכמובן לעשות איזה שהוא מיקוד בסיפור של נשים או בנות, יותר נכון, שעדיין נרתעות ממתמטיקה באופן ג'נדריאלי, חברתי.
אלכס מילר: זה גם נושא שאני, לפי מה שאני יודע.
שרון פישר: מגדר, כן.
שרון פישר: אז זה ככה באופן כללי.
אליאס וילדרמן: אני מייצג את הארגון נפסא וושינגטון וחלק מהגופים המממנים וגם את הארגון לחקר השכלה גבוהה בצמוד לאונסק"ו הידוע לשמצה, או כל מיני גופים אחרים, איפה שהרבה נוכחות ישראלית.
אליאס וילדרמן: אנחנו חושבים שהפגיעה במתמטיקה פוגעת בישראל באופן מקיף, בכל תקציבי המחקר שהמדינה הזאת מקבלת.
אליאס וילדרמן: כרגע אני אתן לכם כמה נתונים, כדי לסבר את האוזן.
אליאס וילדרמן: ברגע שחסרים מורים למתמטיקה בכל קמפוס ישראלי יש קציני גיוס אמריקאי, נקרא להם כמו שהם אומרים באנגלית – Recruiting officer, שמגייסים את כל הטובים למערכת ההשכלה האמריקאית ובמיוחד להוראת מתמטיקה.
אליאס וילדרמן: רק במדינת טקסס יש לי למעלה מ- 700 ישראלים שמלמדים בתיכונים, במשכורות טובות, אפרופו שחסרים מורים.
אליאס וילדרמן: שתיים, אנחנו חושבים שברמת כיתות ה' עד כיתה ח' בישראל, X שואף לאפס.
אליאס וילדרמן: בצורה מוחלטת.
אליאס וילדרמן: לא נלמדת שם מתמטיקה.
אליאס וילדרמן: אנחנו רואים את התוצאות האלה גם אפרופו על החברים מחיפה, שאחראים כנראה לסגל המחוננים באולימפיאדות, כאשר באופן רציף ב- 12 השנים האחרונות, אף מחונן ישראלי אפילו, שהולך לאולימפיאדה למתמטיקה, לא פותר שני תחומים – אל"ף, גיאומטריה, בי"ת, בעיות מילוליות, אפרופו מה שאמר האדון מהמחלקה למתמטיקה לגבי אלגוריתמים.
אליאס וילדרמן: זאת אומרת, אין חשיבה.
אליאס וילדרמן: גרוע מזה, כאשר חוקר או עמיתי מהאקדמיה הישראלית ולא משנה מאיזה אוניברסיטה הם נמצאים, יבקשו והולכים לבקש כסף למחקר מקרנות ישראליות, מקרנות אירופאיות, מאמריקאיות, הם צריכים להיות מודעים לקיום של סעיף נוסף שנקרא מה הביצוע של המערכת K12, מה שנקרא אצלך במדינה וגם על זה המדינה מפסידה כל הזמן כסף.
אליאס וילדרמן: לגבי הכשרה.
אליאס וילדרמן: למה שבאוניברסיטה ישראלית מכל סוג שהוא, לה תהיה מה שנקרא אחריות כוללת ושאני לא אראה מודל אמריקאי או סינגפורי או אפילו מלזיה, אפרופו מה שהגברת אומרת, ושאני לא אראה סטודנטים ומרצים יורדים לשטח ומלמדים.
אליאס וילדרמן: כרגע, לפי הנתונים שלנו ואני מת שמישהו יתקן אותי, 70% מהילדים נופלים, שבאים לאוניברסיטה, נופלים בחשבון דיפרנציאלי ואינטגראלי, נון סטופ.
אליאס וילדרמן: אני לא שמעתי מוועד ראשי האוניברסיטאות והגופים שאנחנו נותנים להם כסף, זעקה בנושא הזה.
אליאס וילדרמן: דרך אגב, דרך אגב, כל אחד פה שיש לו ילדים יודע שהפגיעה במתמטיקה קשורה ואני דווקא בא מתחום המדעים, אבל אני חייב להגיד את זה, דווקא דרך הפגיעה שמתבצעת במקצועות מדעי הרוח.
אליאס וילדרמן: כאשר הילד הישראלי לומד חיבור רק בכיתה י"ב, איך הוא מסוגל לקרוא ספר?
אליאס וילדרמן: איך הוא מסוגל?
אליאס וילדרמן: אני בדקתי יחד עם אשתי מקרן עמית למדע, התפטרתי משאר הדברים ועשיתי שנה אחת בדקתי תיכונים בעיר ירושלים.
אליאס וילדרמן: תשעה מתוך עשרה מורים לא מסוגלים לפתור תרגיל בארבע יחידות בחקירת פונקציות וכל דבר.
אליאס וילדרמן: לא רק זה, המערכת נותנת מסר למנהלים והם ביקשו ממני לא לצטט שמות, תן להם שלוש יחידות, ככה נחסוך בכסף, ככה זה יהיה הרבה יותר טוב.
אליאס וילדרמן: ההורים לא יודעים, לא שום דבר, לגבי בונוסים וכל שאר הדברים שעכשיו אנחנו מכניסים.
אליאס וילדרמן: לכן יש לי פה בעיה באופן קטסטרופאלי.
אליאס וילדרמן: גרוע מזה, כל שנה הייתי שולח לארצות-הברית 3,400 סטודנטים ישראלים, לדוקטורט.
אליאס וילדרמן: עם מלגות.
אליאס וילדרמן: אפשר לבדוק את זה בנפסא או בפולברייט או איפה שאתם רוצים.