GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ריקי שפירא: ממלכתי דתי עכשיו מקבלים יותר כתות בגלל שהם מפרידים, הם מקבלים יותר משאבים וסליחה למה שהחינוך הממלכתי יסכים לזה?
ריקי שפירא: בואו תתנו את אותו תקן שתתנו אם אתם אומרים שזה מצדיק אז תקטינו את כל הכתות במדינת ישראל ותהיו שוויוניים.
ריקי שפירא: זה לא ייתכן שעל בסיס רעיון ההפרדה שהוא שנוי במחלוקת גם בקרב הציבור הדתי לאומי, אתם עכשיו תתנו עוד.
ריקי שפירא: זה לא יעזור איך שתקראו לזה כי המשמעות של זה , זה עוד תקצוב.
ריקי שפירא: הכתות יותר קטנות זה עוד כסף, גם הממלכתי רוצה את זה, אז תקטינו את הכתות בכל בתי הספר.
ריקי שפירא: אין לנו התנגדות.
שמואל שטר: אני מבין את המורכבות שרמי אמר מקודם, יחד עם זאת שוב, אני מצטרף לדברים וראינו את זה כבר עכשיו, אגב, עוד לפני הבקשה והישיבה הזו, מצאנו מקומות שבהם מפורשות אמרה מנהלת להורים, גם במצב היום אם נפריד את הכתות בעצם נקבל יותר וזה דוחף את ההורים באופן טבעי להפרדה אם מוסיפים באמת שעות אז נשמח שאם יינתנו בצורה שווה לכל הסוגים השונים והאידיאולוגיות השוות בתוך החינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: דווקא כמי שבוגר חינוך ממלכתי דתי בכתה מעורבת וגם לפחות חלק מילדיי, אני רוצה לומר את הדברים האלה.
זבולון אורלב: תראו, לסוגיה של העידוד שאת דברת עליה יש צד שני של המטבע, האם בזה שאנחנו לא פותרים את הבעיה אנחנו בעצם מעודדים אוכלוסיות להקים בתי ספר פרטיים.
זבולון אורלב: תבדקי את מפת בתי הספר הפרטיים שבהם זו פגיעה באינטגרציה, פגיעה בלכידות, פגיעה בסולידאריות, אני רואה בבתי הספר הפרטיים את אחת המכות הקשות שפוגעות בחינוך הממלכתי והממלכתי דתי אבל לצערי בממלכתי דתי יותר.
זבולון אורלב: כלומר יש צד שני למטבע, זה לא רק עידוד להפריד כתות וזו סוגיה מאד מטרידה.
זבולון אורלב: לעניין סוגיית האפליה.
זבולון אורלב: צריך לומר ביושר, שהחינוך הממלכתי דתי מופלה לרעה לעומת החינוך החרדי.
זבולון אורלב: מדינת ישראל בכל מה שקשור בחינוך החרדי, היא ידעה להכיר בצורך הזה ושם יש הכרה בעיקר אגב בתי ספר נפרדים בלי שום קשר למספרים.
זבולון אורלב: אז אם אנחנו מדברים על אפליה אז קודם צריך לדעת שהחינוך הממלכתי דתי מופלה לעומת החרדים.
זבולון אורלב: בית, כשאת מסתכלת על התלמיד או על התלמידה למה הם צריכים להיות מופלים לרעה ולקבל פחות שעות, בסופו של דבר יש תלמידים בחינוך הממלכתי דתי שלומדים פחות 2200 שעות ואני לא יודע מי מממן את זה אבל כשמדובר על אפליה, בגדול החינוך הממלכתי דתי מול הממלכתי ועל זה אני גם מוכן לעשות חשבונות, צריך לראות בסופו של דבר את התלמיד.
זבולון אורלב: יש תלמיד בסופו של דבר שבגלל שהמבוגרים החליטו כל מיני החלטות הוא נמצא בבעיה במצוקה של שעות.
זבולון אורלב: אז אני אומר לכל מטבע יש צד שני שבהחלט צריך לקבל הכרעות בין הערכים האלה.
זבולון אורלב: אני לא חושב שסוגיה זו היא חד ערכית ויש לה צד אחד וצד צודק ורק אחד שהוא אמת, זה לא ככה בהחלט יש פה צדדים מורכבים והטענות שאת אומרת הם טענות אבל יש להם צד שני למטבע שיש להכריע ביניהם.
זבולון אורלב: כרגע, לכן אמרתי אני לא מדבר על העתיד מזה יעשה או לא יעשה, אני מדבר על מציאות קיימת.
זבולון אורלב: הורים הלכו למערכת הזו כשהם ידעו מראש שזה יפגע בהם, המציאות כרגע שמשרד לא מכיר, אין להם יתרון, יש להם חסרון.
זבולון אורלב: יש להם חסרון, פגיעה בבתי ספר ובכתות.
זבולון אורלב: אם יש יותר ויותר בתי ספר שמפרידים וכתות ותלמידים שמקבלים פחות שעות.
זבולון אורלב: אם היית בודקת את המצב לפני עשר שנים.
זבולון אורלב: לא היה חסר 2200 שעות לכתות נפרדות רק אם היה כתות מלאות וכדומה.
זבולון אורלב: מזה מראה לך, שהורים מוכנים לא לקבל הטבות , לקבל קושי כדי לעשות את המהלך הזה.
זבולון אורלב: לכן, כשאת אומרת שזה יעודד, איך זה מעודד?
זבולון אורלב: תראי במצב הקיים כשזה מוכר מה קורה.
זבולון אורלב: לכן מה, נעניש את התלמידים על הדבר הזה?
זבולון אורלב: נעניש את בית הספר על הדבר הזה?
זבולון אורלב: יש כאן צד שני של המטבע שהוא לא פשוט ומורכב מאד.
זבולון אורלב: אני אאפשר עכשיו לניר שבקש רשות דבור, בבקשה.
ניר אורבך: נחמה איתי וברשותך שהיא תדבר.
נחמה אבינר: פורום הממ"דים, הוא גוף שאנחנו הקמנו אותו של הורים לתת את רוח הגבית לחמ"ד ואת מגע ההורים ובכל הדברים שאנחנו נתקלים, אנחנו מנסים ללכת לפי זה שכל ציבור צריך לקבל את מה שמתאים לאופי שלו כך שהרב אוריאל ציין על זה שיש בתי ספר מעורבים ונפרדים, אני חושבת שהפורום רואה את זה מאד בברכה.
נחמה אבינר: אבל צריך להסתכל נכוחה ולהגיד רוב הציבור רוצה היום הפרדה ולכן צריך לתת לו את זה .
נחמה אבינר: גם הציבור שמאד דוגל בחינוך מעורב ובפתח תקווה מספיק היה לקרוא עיתונים וקצת לעקוב בחדשות ולראות מה קורה.
נחמה אבינר: גם הציבור שרוצה שבתי הספר יהיו מעורבים הוא לא רוצה את זה מעורב א' – ו'.
נחמה אבינר: גם אם מתחילים להפריד בית ספר מכתה ה', עדיין בעיה של שעות תקניות קמה ועולה.
נחמה אבינר: רק תקין בבתי ספר שהורים רוצים מעורבים מ- א' עד ו' .
נחמה אבינר: היו גם מחקרים בעיתונים בזמן האחרון וסטטיסטיקות שרוב הציבור הדתי לאומי רוצה הפרדה מאיזו שהוא שלב וצריך לתת לו מענה.
נחמה אבינר: אי אפשר להגיד משהו כמו גם לי גם לך לא יהיה כי זה לא מתאים להשקפת העולם שלי כי אנחנו נחנק בכתות אז לא ניתן להם להתרחב.
נחמה אבינר: אני לא חושבת שזה כל כך להתרחב.
נחמה אבינר: לגבי מה שאת אומרת על הדרת נשים ואני חושבת שזה הנושא לא אם ה"חם" הבא או ה"חם" שעבר בציבור הדתי לאומי, אני חייבת להגיד שמבחינת הדרת נשים אני חושבת שהפרדת מינים רק תעצים את הבנות שלנו ותיתן להם הזדמנות להתפתח כמו שצריך וכשהם יוצאות מבית הספר להתערב בכלל האוכלוסייה יהיה להם את הפור הרבה יותר גדול ואני חושבת שזה עוד יותר נכון ביסודי מאשר בתיכונים.
נחמה אבינר: תודה רבה.
זבולון אורלב: ניר משרד החינוך, בבקשה.
אברהם גיסר: כן, סוג של משרד החינוך.
אברהם גיסר: יש כאן בעצם, נתחיל בתודות הפורמאלית ליו"ר.
אברהם גיסר: זאת סוגיה חיונית, טעונה ומסובכת וזה אפשר כבר להתרשם עם רוב המשתתפים או מיעוט המשתתפים שהגיעו לישיבה הזו.
אברהם גיסר: אם היית מפרסם שאתה מדבר על מדיניות הפרדה אז לא היה מקום באולם הזה בכלל, כיון שזה הסתתר תחת הכותרת תקציב לכתות לא תקניות, בסדר, זה משהו אחר.
אברהם גיסר: ריקי שפירא באה ומייצגת את ה"אני מאמין" שלה וזה "אני מאמין" שלו וכולי.
אברהם גיסר: בואו נפריד, יש כאן שני סוגי דיון.
אברהם גיסר: מי זה הציבור הדתי, הממלכתי דתי?
אברהם גיסר: למי הוקם החינוך הממלכתי דתי?
אברהם גיסר: מה?
אברהם גיסר: מאיפה?
אברהם גיסר: מהמזרחי?
אברהם גיסר: בראשית המאה ה-20, מהיום?
אברהם גיסר: אז היו מוסדות מעורבים?
אברהם גיסר: אגב, לא היו כלל.
אברהם גיסר: אבל, בואו לא נכניס את הדיון שלנו, של ה"אני מאמין" ולמי יש מונופול לדבר בשם כלל האוכלוסייה ומה מתאים לה ומה לא.
אברהם גיסר: זאת יומרנות לשמה.
אברהם גיסר: לכן, הממ"ד הוקם לציבור ההורים הממלכתי דתי ובשביל חובתנו ללמוד וללמד תורה ומדע לכל מי שרק רוצה.
אברהם גיסר: במסגרת האוכלוסייה שמאכלסת כמעט 300 אלף ילד וילדה ב"ה שמאכלסים את מוסדות החינוך הממלכתי דתי, ישנה חלוקה תרבותית, דתית, סוציו אקונומית מכל החתכים האפשריים בחברה ואת הנתון שנתן לנו הרב אוריאל עובדיה, זה נתון.
אברהם גיסר: זה לא נושא שהועדה הזו לא מתכוונת לומר לאן אני רוצה לאלץ את הציבור לפנות על פי הלחץ המתאים לכיס.
אברהם גיסר: אנחנו לא ועדה אינדוקטרינרית, אני עכשיו ייאלץ אותם להפריד או יעודד אותם להפריד או אני יאלץ אותם בואו ונכריח אותם לא להפריד כי יהיה להם צפוף או לא צפוף בכתות.
אברהם גיסר: אני לא שם, אני מדבר כרגע על אותו תחום ואמרה את זה נחמה אבינר, של מתן מענה לצרכים קיימים והמצב שבו יש הרבה כתות לא תקניות, מכיוון שהציבור בוחר ברגליים ובידיים ובראש הפרדה, בואו נגיד רק מ ג-ו או מ ד-ו ובזה הציבור בוחר בוודאות ברוב המקומות.
אברהם גיסר: המצב הזה שבו נאלצים לקיים כתות לא תקניות, המצב הוא לא תקין וזו רק תמונת מצב כי כשהמצב הוא לא תקין, מנהל בית ספר כזה מהלך על סף של תהום, של חוקיות, הוא מעביר שעות מיעדים ליעדים, מה שהוא לא מורשה כל כך לעשות.
אברהם גיסר: הוא הולך על הסף מבחינה מנהלית, הוא הולך על הסף מבחינה מוסרית כי הוא אומר למורה מסוים: טוב אתה את הגמול שלך תקבל מקרן ההורים שלי.
אברהם גיסר: זה לא שעות , זה לא גמול נכון ולא גמול שיחושב לפנסיה ועוד הרבה דברים אחרים לא תקניים.
אברהם גיסר: לכן, אני חושב שהועדה, היו"ר, עושה נכון.
אברהם גיסר: שעות, או בית ספר לא תקני, או כתות לא תקניות, צריכות לקבל פתרון תקין.
אברהם גיסר: הפתרון התקין צריך להיות פחות או יותר אחת משתיים או לא לאפשר את זה והיום ארגוני המורים אומרים אנחנו דורשים מכם לסגור כתות לא תקניות כי מורים מקופחים בכתות לא תקניות ובצדק ארגוני המורים אומרים זאת, או לא לאשר את זה או לאפשר את זה באופן תקני.
אברהם גיסר: באופן תקני זה אומר הכרת המשרד.
אברהם גיסר: אני לא אכנס עכשיו לסוגיה התקציבית האם זה יותר מידי או פחות מידי אבל שמצב לא תקין צריך הסדרה ולא יימשך לפעול על הסף של מדיניות לא תקינה, ברור שההסדרה הכי נוחה היא הפרדת בתי ספר לגמרי.
אברהם גיסר: שני סמלים.
אברהם גיסר: את זה אמר לי מנכ"ל משרד החינוך היוצא לפני חצי שנה, שדנו בשאלות כאלה.
אברהם גיסר: אמר, תעשו לי טובה, תגידו שאתם רוצים שני בתי ספר, זה הכי נוח לי, אני לא יכול לתקצב שעות כאלה.
אברהם גיסר: אני באמת לא חושב שזו צריכה להיות המגמה שלנו בעיקרון אבל זו כבר שאלה של סוגית ה"אני מאמין".
אברהם גיסר: אם הציבור בוחר בבתי ספר שנקרא להם לא נפרדים אלא מפרידים כי הם מפרידים .
אברהם גיסר: האם הצבור בוחר לפחות מ ג-ו בבתי ספר מפרידים, אנחנו צריכים לתת לציבור הזה דרך תקינה.
זבולון אורלב: אגב, אני מעט סבור קצת אחרת שאי אפשר לנתק את הסוגיה הזו לגמרי מ"אני מאמין".
זבולון אורלב: זה איך שהוא קשור גם בסוגיה הזו.
זבולון אורלב: אגב בעיני "אני מאמין" שלחינוך הממלכתי דתי האם הוא קובע דגם מסוים של בית ספר ואומר אצלי ילמדו אלה שמתאימים את עצמם לאותו דגם, או שאתה אומר אני צריך להכיל את הזרמים השונים שיש בחינוך הממלכתי דתי, אבל אני לא נייטרלי לחלוטין ובתוך זה אני בהחלט מנסה להשפיע גם על תוכנית הלימודים וערכים ציוניים וגם במובן של סולידאריות חברתית של אינטגרציה, אני לא נייטרלי.
זבולון אורלב: אני חושב שזה נוגע בדבר הזה.
זבולון אורלב: אני רק חושב שאם אני מנתח את הסוגיה של החינוך הפרטי שאמרתי שלדעתי זאת הדאגה העיקרית שכולנו צריכים לדאוג מפניה, הסוגיה שהחינוך הדתי פעם רצה שכולם יתאימו את עצמו אליו, הייתה שורש הרע שהביאה לצמיחת בתי ספר פרטיים ואני מציע לכולם ללמוד את הלקח.
אברהם גיסר: אני יכול להשלים משפט אחד?
אברהם גיסר: אותה ועדה שהוקמה במנהל, הוקמה סביב שאלת פתח תקווה, הוקמה במנהל החינוך הדתי ובמועצת חמ"ד ועדה בראשותי שקבלה הכרה של שר החינוך כלומר לשאלות קונקרטיות של פתח תקווה.
אברהם גיסר: הדו"ח של הועדה הזו כבר נכתב והוא על השולחן של השר.
אברהם גיסר: אנחנו מצפים לאישורו ואכן זה לא פורסם והועדה הזו קבלה גם את הסכמת השר בעיקרון , אני מקווה שכך זה יימשך, לקביעת מדיניות להמלצה לשר על מדיניות להפרדה מגדרית קבועה בחינוך הדתי.
אברהם גיסר: ואז היא באמת תמשיך לעשות את פעולתה לקביעת דגם מתאים להפרדה מגדרית בחינוך הדתי.
אברהם גיסר: מה יהיו ההמלצות שלנו?
אברהם גיסר: אנחנו בעיצומה של העבודה הזו.
ריקי שפירא: אני רוצה להגיד, אחד אני באמת לא מדברת בשם ציבור, אני מדברת כרגע על העניין החוקי.
ריקי שפירא: אתם יוצרים אפליה.
ריקי שפירא: אני רוצה להסביר.
ריקי שפירא: משאבים באים לידי ביטוי מצד אחד בהיקף השעות ומצד שני בגודל הכתות.
ריקי שפירא: ילד שיושב בכתה של ארבעים ילדים , לא מפיק את אותה תועלת והמורה לא מספיקה את אותו חומר של ילד שיושב בכתה של עשרים ילדים.
ריקי שפירא: אם אתה אומר, שכתוצאה מהפרדה אתה מקטין את הכתות, אתה בהכרח נותן יותר למשאבים לבתי הספר המפרידים האלה.
ריקי שפירא: עכשיו, אני לא טוענת שאתה מייצר פה איזה שהוא לחץ אבל זה כמו תכנון מס.
ריקי שפירא: אומרים לך שפה אתה תשלם פחות, אז ככה אתה תתנהג.
ריקי שפירא: אתה אומר לבתי הספר הממלכתיים דתיים , אם תפרידו אז הכתות יהיו יותר קטנות, אז הם יפרידו.
ריקי שפירא: כלומר אתה מייצר מדיניות שמעודדת הפרדה.
ריקי שפירא: וצריך לומר את זה, צריך להיות כנים ולומר את זה.
ריקי שפירא: תשימו לב מה קורה.
ריקי שפירא: אתם כל הזמן מדברים פה על הפחד שלכם מזה שאנשים הולכים לבתי ספר פרטיים ועוזבים אותנו ולכן בואו נקצין גם אנחנו, כלומר הקצנה גוררת הקצנה.
ריקי שפירא: אם הציבור יקצין, אנחנו נקצין עוד יותר ונקצין אחריו עוד יותר ולצערנו אנחנו רואים את זה בכל מערכות המדינה, שהדרישות ככל שהדרישות הדתיות יותר ויותר מחמירות, המערכת הממלכתית נעה בעקבותיהם.
ריקי שפירא: ואני שואלת, בואו ונסתכל רגע על ככל האוכלוסייה ונשאל את עצמנו, האם כמדינה, כמערכת ממלכתית שרוצה ליצור אינטגרציה, ציבור מאוחד שלא רוצה לעודד הקצנה והתרחקות, האם אנחנו עושים את המהלכים הנכונים.
ריקי שפירא: אני טוענת שאנחנו פוגעים בעצמנו כי התוצאה היא שאנחנו הולכים ומתרחקים.
ריקי שפירא: עכשיו הממ"דים כבר בתוך עצמם.
ריקי שפירא: אז יש ממ"דים ששיכים לפה ושולחים לפה או לא.
זבולון אורלב: אני ממש חייב להפסיק.
זבולון אורלב: שמואל.
שמואל שטר: אנחנו מבקשים לבדוק, כיצד כבר היום מתבצעת העדפה הזו.
שמואל שטר: כבר ניתן תקציב.
שמואל שטר: אני יכול להראות לכם מקרים שבהם בית ספר, מנהלת אמרה להורים, אם אני מפרידה אני מקבלת עוד שעות.
שמואל שטר: צריך לבדוק את זה כי זו אחת הסיבות שמוביל למספר כל כך גדול של בתי ספר נפרדים כי יש להם כבר היום צ'ופרים במערכת.
שמואל שטר: בנוסף, שוב משפט אידיאולוגי ידוע, אנחנו שנים אחרי שנים חרף החינוך הפרטי שאני מסכים שהוא קיים, כל הזמן דוחפת אותנו וצריך להתחיל לשים לזה סוף למרות שזה לגיטימי ואני מבין את המציאות ואני לא חי במקום אחר אף על פי כן לא ייתכן שאנחנו נמשכים כל הזמן לאותו מקום ואם אנחנו רוצים לתת העדפה מסוימת לבתי ספר נפרדים, אנא תנו אותם גם לבתי ספר מעורבים שגם הם יקבלו שעות בצורה כזו או אחרת.
שמואל שטר: אין מה לעשות אחרת זה פשוט לא הגון.
זבולון אורלב: יעקב פרידברג.
יעקב פרידברג: בעניין החינוך הפרטי, אני רוצה רק להוסיף משפט קצר.
יעקב פרידברג: המצב החוקי הוא במיוחד בשנתיים האחרונות לאור מדיניותו של השר, שלא פותחים בית ספר שיפגע בחינוך הממלכתי ובודאי גם אם הוא פתוח, ההורים שבוחרים לשלוח את ילדם לבית ספר פרטי, מוכר שאינו רשמי הם משלמים והם מקבלים מהמדינה רק 75% כי לא מדובר ברשתות.
זבולון אורלב: מר פרידברג מברור קצר שעשיתי עם מזכירת ועדת הערר, מתברר שהשיטפון של בקשות לפתיחת בתי ספר פרטיים הוא לא קטן, זאת נוכח החלטת בית המשפט שהחליט לאשר את בית הספר הפרטי "חברותא" שעליו החליט שר החינוך בצדק מבחינתי, לערער.
זבולון אורלב: נראה מה יצא בערעור.
זבולון אורלב: כלומר לצערי כוונת המחוקק שאפשרה לשר החינוך בצדק לשקול שיקולים שהם טובת החינוך הרשמי, בינתיים לא הוכרה ע"י בתי המשפט ואנחנו הודענו גם בועדת החינוך ואני אמרתי לשר החינוך, אני שותף לכל מהלך דרסטי שיביא לכך שהחינוך הפרטי לא יפגע בחינוך הרשמי ויש עוד אמצעים ואני בהחלט שותף להם אבל אני יודע ששר החינוך מוביל בעניין הזה ולכן אני לא נוקט יוזמות חקיקה אלא משאיר את הדבר הזה בידיו.
זבולון אורלב: בינתיים, לצערי, המערכת המשפטית איננה מפרשת את התקנות, ההוראות והחוקים כפי שלפחות המחוקק התכוון להם.
זבולון אורלב: אני אומר את זה בצער עמוק.
רמי הופנברג: יש זכויות לכולם, גם לזרם המרכזי בתוך הציונות הדתית, בתוך הלקוחות של בתי הספר הממלכתיים דתיים יש זכויות ואם זה חשוב לו אז יש לו גם זכויות.
רמי הופנברג: מדינה רוצה שוויוניות אבל מצד שני גם בתפיסה של תקצוב לפי צרכים וזו נקודה מאד חשובה ופה מדובר בצורך בסיסי מכל הכוונים, אגב.
רמי הופנברג: גם מי שרוצה מעורב.
רמי הופנברג: והמדינה בהחלט דוגלת בהשקעת משאבים יתרים במקום שיש צורך להתמודד על החינוך הציבורי מול החינוך הפרטי.
רמי הופנברג: נקודה מאד חשובה לחלק מהדוברים, בלי האפשרות להפריד חלקית בתוך בתי הספר, הרבה יותר אוכלוסיות ללא ספק יידחפו לכוון של הפרדה מוחלטת וממילא יידחפו לכוון של הקצנה דתית וקהילות שלמות.
רמי הופנברג: אנחנו מכירים דוגמא כזו מקרוב, שהסתדרו איך שהוא בתוך בית ספר, אז נפריד רק ד-ו וכולי, ייקרעו ויידחפו למאבקים פנימיים כי אין להם את האפשרות למצוא את שביל הזהב ואני לא מאמין שיש מקום אחד בארץ שבדיקת עומק תראה שמפרידים כדי להקטין את הכתות.
רמי הופנברג: משפט אחרון מעשי, צריך למצוא את הדרך להחזיר משהו שהיה בעבר בתוך המערכת, הרשויות אמד מכירות אותו, של היכולת של מערכת מקומית לקנות ממשרד החינוך שירותים, שעות, גמולים.
רמי הופנברג: בעבר היה מצב שתוספות שעות של רשות מקומית של הורים היו נקנים מהמשרד, היו משלמים למשרד ואז זה היה הופך תקני ומסודר וכולי.
רמי הופנברג: צריך למצוא את הדרך להחזיר את זה עם כל המורכבות של העניין.
רמי הופנברג: זה יכול להיות פתרון.
הדסה גרינברג יעקב: אני מייצגת כאן את פורום ממ"ד מלכתחילה שהוקם לפני כשנה.
הדסה גרינברג יעקב: אני רק אומר שאנחנו מייצגים מעל 400 הורים מביניהם הורים שהם יושבי ראש נבחרים של ועדי הורים והנהגות הורים בית ספריות.
הדסה גרינברג יעקב: רציתי לספר את הסיפור האישי שלי על הפרדה שנכפתה עלינו בלי התייעצות ובלי הודעה מראש, אז אני אספר אותו בהזדמנות אחרת.
הדסה גרינברג יעקב: רציתי רק לשאול אם אנחנו נוכל להגיש נייר עמדה לועדה בנושא הזה.
זבולון אורלב: ברור שהעניין הערכי, החינוכי, האידיאולוגי, לא היה נושא הדיון.
זבולון אורלב: אני מוכן לייחד לכך דיון מיוחד אולי נבקש מאנשים שיכינו ניירות.
זבולון אורלב: אבל הואיל והיום המציאות היא שקיימות כתות נפרדות שהם לא בתקן ובתי הספר האלה והכתות האלה לומדים פחות.
זבולון אורלב: זאת הייתה עילת הדיון.
זבולון אורלב: אני אישית חושב, שלמשרד החינוך יש מספיק אמצעים ולרשויות המקומיות כדי לא להגיע למצב שכתות מעורבות הם מאוכלסות וכתות נפרדות הם יותר קטנות ע"י פשוט שינוי אזורי הרישום או ע"י מרחבי רישום.
זבולון אורלב: זה לא בהכרח צריכה להיות מציאות כזו .
זבולון אורלב: יכולה להיות גם מציאות הפוכה שהכתות הנפרדות הם המלאות והמעורבות הם הקטנות.
זבולון אורלב: זה הכול שאלה של אזורי רישום, תכנון הרישום שצריך להיות ואני מניח שרמי הופנברג, אם אני אתן לו לעשות את העבודה, ידע לעשות את העבודה הזו אבל אני חסיד של מרחבי רישום שבמרחב רישום אחד יש להורים כמה אופציות ולא רק אופציה אחת שהם יכולים לבחור ועל ידי כך אפשר לווסת שהכתות יהיו שוות פחות או יותר.
זבולון אורלב: על כל פנים, אני מקווה שאינני חשוד שצריך לתת פתרון לכתות האלה בגלל שהנושא הוא שהן תהיינה יותר קטנות, לא חס וחלילה.
זבולון אורלב: הם צריכות כל הכתות, תלמידי ישראל צריכים לקבל תנאים שווים בתנאי הלימודים וכמי שהתחיל את הקריירה הציבורית של כיושב ראש ועד ההורים של גבעת מרדכי בית ספר מעורב ולאחר מכן עמד בראש ועדת השכונה כולל יהודה הלוי שעשה את המאבק נגד "נועם" בירושלים על תנאים שווים, אז אני נשארתי דבק בעקרונותיי ואמנותי וככל שאני יכול לעשות, אני אעשה תמיד שהתנאים יהיו שווים אבל אני בהחלט אאבק כדי שתלמידים שהקהילה החינוכית בחרה לקיים חינוך נפרד, שיגרע משהו מהתלמידים האלה.
זבולון אורלב: אני רוצה לסכם את הדיון ולהודות שהוועדה רשמה לפניה את עיקרי הממצאים של המסמך שהוכן בידי עדי ספראי המלמדים על כך שיש היום חוסר של כ 2200 שעות בחינוך הממלכתי דתי היסודי שבהם מתקיימות בפועל כתות נפרדות ולא התקבל עבורם תקן כיוון ששכבת הגיל איננה מזכה באותו תקן.
זבולון אורלב: הוועדה גם רשמה לפניה את ההערה שבגלל שהכתות אלה אינן תקניות ומוכרות יש גם בעיה עם התנאים הפרופסיונאליים של עובדי החינוך באותם כתות כמו למשל דרג גמול חינוך ממחנכת הכתה.
זבולון אורלב: הוועדה רשמה לפניה את הדעות השונות שיש בקרב הורי החינוך הממלכתי דתי באשר לסוגיית הפרדה והחליטה לקיים על כך דיון עקרוני נפרד בלי שום קשר לשאלה שעומדת היום בפנינו.
זבולון אורלב: הוועדה פונה למנכ"לית משרד החינוך על מנת להקים ועדה משותפת עם מנהל החינוך הדתי על מנת לתת מענה לאותם כתות בהקדם האפשרי ולפחות לקראת שנת הלימודים תשע"ג על מנת למנוע מצב שבו מתקיימות כתות לא תקניות בבתי הספר בגלל הפרדה.
זבולון אורלב: הוועדה גם מציעה למנכ"לית לקחת בחשבון גם את בקשת השלטון המקומי לאפשר לרשויות המקומיות לקיים הסדרים הן בקניית שעות הן בהסדרים אחרים על מנת להשתתף, בקשה שהועלתה בישיבה ולא מטעם השלטון המקומי.
זבולון אורלב: רבותי, תודה רבה, הישיבה נעולה.
אלכס מילר: בוקר טוב, ממשיכים בסדר היום, תאריך 22.11.2011, כ"ה בחשוון תשע"ב.
אלכס מילר: הנושא – חוסר תכנון בהקצאת מבנים לגני ילדים בשכונות חדשות בפתח תקווה, דומני העניין הזה פורסם בערוץ 10.
אלכס מילר: ראיתי את התוכנית ושוחחתי גם עם כמה אנשים בפתח תקווה שראו לנכון להביא בפני את הנתונים שנראים מאוד בעייתיים בעניין הבטיחות לפחות בכל מה שקשור לגני ילדים ובכך אנחנו נקיים כאן ישיבה.
אלכס מילר: נשמע בעצם את כל הצדדים ונראה איך נתקדם.
אלכס מילר: מי מציג לי פה את העניין הזה, מצד הפונים?
אלכס מילר: אתה רוצה להתחיל?
אורי אוהד: אני עו"ד אורי אוהד, חבר מועצת העיר.
אורי אוהד: אני מציע שדווקא התושבים, צביקה וייץ ורותי, הם אלה שיציגו.
אורי אוהד: אם יהיה חסר – אני אשלים, כי הם אלו שנוגעים ממש בבעיה.
אורי אוהד: אני אולי אתן את הזווית העירונית, ממה שאנחנו רואים אותה.
אלכס מילר: בבקשה, צביקה.
אבי בן חמו: רק אני מבקש, ברשותכם, אני מנכ"ל העירייה.
אבי בן חמו: אני רוצה להגיב בשם העירייה על כל הפרטים.
אלכס מילר: אין בעיה, תקבל את זכות הדיבור.
צביקה וייץ: אני מהפעילים המרכזיים בשכונת אם המושבות החדשה.
צביקה וייץ: אני באתי לפה בשם 3,200 משפחות שהשכונה מאוכלסת כרגע.
צביקה וייץ: השכונה היא שכונה שממוקמת בצפון פתח תקווה, שכונה חדשה לחלוטין, שנבנית כבר כמה שנים, בערך שש, שבע שנים ואנחנו מברכים על הדיון הזה מהטעם שאנחנו מרגישים חוסר קורלציה בולט בין מהירות והיקף מתן היתרי הבנייה לקבלנים, מול זה, תמיכה ותשתיות לתושבים.
צביקה וייץ: כשאני אומר תשתיות, הנושא הבולט ביותר זה מבני חינוך, מבני ציבור.
צביקה וייץ: נמצא פה מנכ"ל העירייה ונמצא פה גם מר משה ספקטור, שהוא מנכ"ל העירייה לשעבר.
צביקה וייץ: אני יכול לפרוטוקול להגיד שאנחנו מודים ומעריכים, במיוחד למשה ספקטור, שהוא מופקד ישירות על נושא הקמת תשתיות חינוך בשכונה, אבל הוא אדם אחד בתוך המערכת והודות למקצועיותו, ניסיונו ועוד פרמטרים אנחנו כל שנה מצליחים להגיע שבוע לפני תחילת שנת הלימודים, עם סגירה של פערים בתשתיות חינוך.
צביקה וייץ: זה מדובר על גני ילדים, בעיקר בתי ספר יסודיים.
צביקה וייץ: אבל יחד עם זאת, אנחנו צריכים לעשות הפסקה עם האלתורים ועם העבודה בלחץ שבוע לפני זה, ואנחנו רוצים לראות עבודה מתוכננת של העירייה, מול יחידות הדיור שנבנות.
צביקה וייץ: אני יכול להגיד לך שמניתוח שעשינו בפועל בשטח, אנחנו כרגע 3,200 יחידות דיור, אנחנו בשנת 2012 – 2013, הולכים להגיע ל- 4,900 יחידות דיור.
צביקה וייץ: אני מקווה שאת הנתונים האלה יכול לאושש גם מנהל המחלקה האסטרטגית שנמצא פה איתנו, ליאוניד, ומול זה, אנחנו לא רואים עוד נתון שחשוב להגיד, השכונה מאושרת בתב"ע של הוועדה המחוזית ל- 8,000 יחידות דיור.
צביקה וייץ: זאת אומרת, אנחנו רוצים לראות, כתושבים, את תוכניות העירייה, למצב הסופי של השכונה.
צביקה וייץ: 8,000 יחידות דיור.
צביקה וייץ: אנחנו קיימנו בקיץ האחרון דיון אצל מנכ"ל העירייה, הסכמנו למשל על המספר 62 גני ילדים.
צביקה וייץ: אנחנו כרגע נמצאים במצב של 36 גני ילדים.
צביקה וייץ: כעת צריכים 62, אנחנו הסכמנו על המספר הזה ואת זה רצינו לתמוך בתוכניות שעד היום לא הציגו לנו.
צביקה וייץ: כרגע בשכונה, בפועל, 36 גני ילדים, מתוכם 21 גני ילדים בקרוואנים.
צביקה וייץ: ואנחנו קודם כל שמחים על ההחלטה שמנכ"ל העירייה לקח בקיץ שעבר.
צביקה וייץ: אין יותר הכנסת קרוואנים לשכונה.
צביקה וייץ: הכל זה בבנייה קשיחה/בנייה מתועשת.
צביקה וייץ: ומפה אני מגיע לנקודה המרכזית: אנחנו הגענו למסקנה ולא הצליחו להוכיח לנו אחרת, שאין בעירייה הזאת תוכנית אורבאנית כוללת למצב הסופי של השכונה.
צביקה וייץ: כשאני אומר תוכנית אורבאנית כוללת, אני אומר כמה בתי-ספר, מיקומים, כמה גני-ילדים, מיקומים.
צביקה וייץ: מוסדות כמו טיפת חלב אין בשכונה, יוקם בשכונה לידינו, אני מקווה השנה.
צביקה וייץ: מעונות יום לגיל הרך, אין בשכונה, בלחץ התושבים, יוקם.
צביקה וייץ: שנה הבאה.
צביקה וייץ: ספרייה, זו שכונה חדשה, שהמאפיין שלה זה משפחות צעירות, 30 עד 40, 2.3 ילדים בממוצע למשפחה, בגילאים קטנים.
צביקה וייץ: וזה צרכים שאנחנו צריכים לתמוך, שהעירייה צריכה לתמוך בהם.
צביקה וייץ: זאת אומרת – גני ילדים.
אלכס מילר: אני אגיד לך, נתחיל מכך שוועדת חינוך לא מתעסקת, בוא נפריד.
אלכס מילר: ועדת חינוך לא מתעסקת בתכנון של השירותים שמקבלים התושבים כשהם רוכשים דירות במקומות כאלו או אחרים על-ידי העירייה.
אלכס מילר: זאת אומרת, אני לא מתעסק כאן בשאלה האם צריכה להיות ספרייה אצלך בשכונה או לא, זה עניין של עיריית פתח תקווה וכל מי שבעצם בונה שם, ומוכר ומציע לשוק את הדירות, מה בעצם נותנים בשכונה והעניין זה מול הלקוח.
אלכס מילר: מה שאני כן מתעסק כאן זה על מה שקיים היום, למול העניין של בטיחות ואל מול מה שבעצם המערכות האחראיות על העניין של החינוך, האם הם בעצם נותנים את אותו השירות שהם חייבים לפי החוק.
אלכס מילר: זאת אומרת, בוא נפריד, אני לא אקבל כאן החלטה שצריכה להיות ספרייה או שצריכה להיות, לא יודע, טיפת חלב.
צביקה וייץ: לא ביקשנו.
צביקה וייץ: נתנו תיאור מצב.
אלכס מילר: אני מציע לך שתתמקד בדברים שהם הדברים הרלוונטיים בנושא, וזה עניין של בטיחות, כי זה מה שאני ראיתי וגם בשביל זה אנחנו עושים כאן.
אלכס מילר: אני ראיתי מנופים שם סביב גני הילדים שמסתובבים, ראיתי שם שמישהו איזה ילד נעקץ על-ידי עקב או משהו כזה.
אלכס מילר: אז לנושא הזה אנחנו כן יכולים לדון כאן וזה הנושא העיקרי.
אלכס מילר: אז אנא מכם, תתמקדו בבקשה בנושא הבטיחות ובנושאים שקשורים לוועדת החינוך.
צביקה וייץ: אני אבקש שרותי תמשיך.
אלכס מילר: רותי, בבקשה.
רותי שני: קודם כל, אני אציג את עצמי.
רותי שני: אני שימשתי בערך כשנה כאחראית גני ילדים בשכונה.
רותי שני: זאת אומרת, הייתי אחראית על כל התחזוקה ובכלל כל מה שקשור לגני ילדים, מול העירייה.
אבי בן חמו: מבחינת ההורים, לא העירייה.
רותי שני: ההורים, ההורים.
רותי שני: נציגת ההורים.
אבי בן חמו: אני אומר, לא נציגת העירייה, צריך לחדד את זה.
אלכס מילר: אני אתן לך, אחריה.
רותי שני: אחראית גני ילדים, מטעם ועד השכונה.
אבי בן חמו: תחדדו.
רותי שני: במשך השנה שניהלתי את העניין הזה, נתקלתי לא פעם ולא פעמיים, יש לנו מתחם בעייתי בשכונה, של ארבעה גני ילדים שנמצא בשדה פתוח.
רותי שני: הכל מסביב קוצים, כל הזמן נחשי צפע בתוך הגן.
רותי שני: עקרבים.
רותי שני: מידרנו את הנחשי צפע, כי עשינו, חשפנו את זה, נלחמתי כביכול שיבוא טרקטור ויוציא את העשבים, ואין נחשי צפע כרגע, אבל עקרבים יש בכמויות וכל הזמן אמרתי שהמזל ייגמר, יגיע מצב שילד ייעקץ וילד ייעקץ בגיל שלוש, זה קצת מדאיג.
רותי שני: לצערי הרב, זה מה שקרה לפני שבועיים.
אלכס מילר: זה גני ילדים, איזה?
רותי שני: ארבעה קרוואנים, מתחם.
אלכס מילר: איזה גיל?
רותי שני: מגיל טרום חובה, יש שם כרגע טרום טרום ועד חובה.
רותי שני: זאת אומרת, יש לנו גם גן חובה.
רותי שני: יש שם שלושה קרוואנים ואחד שהוא ממ"ד, שהוא מבנה קבוע.
רותי שני: זה מתחם בעייתי מאוד.
רותי שני: ורק עכשיו, אחרי כמה שנים שהוא קיים, שש שנים, רק עכשיו, אחרי שילד נעקץ, החליטו לעשות משטח גומי והחליטו לעשות פעולות.
רותי שני: יש לנו גם פשפשים, יש לנו מתחם עם שמונה גני ילדים, שלא החליפו את החול ואמר לי נציג העירייה, שהוא אחראי על תחזוקת גנים, שהוא לא החליף את החול מהיום שהגנים האלה קיימים, זאת אומרת, שמונה קרוואנים, חול קיים שם משהו כמו חמש שנים, מעולם לא הוחלף.
רותי שני: ילדה עכשיו נעקצה בכל הגוף שלה, שלפוחיות, ההורים בהיסטריה.
רותי שני: פה מחליפים עכשיו משטח גומי, שמה לא מחליפים.
רותי שני: אנחנו לא מוכנים איפה ואיפה.
רותי שני: פה, זה קרוואנים, אז תנו לפחות את התנאים המינימאליים, הבסיסיים.
רותי שני: יש כל הזמן בעיות עם שמירה, אין שמירה, יש כל הזמן בעיות תחזוקת גנים, דברים שהם צריכים.
רותי שני: אין עם מי, הם לא מספיקים, אני לא יודעת מה הסיבה לזה, אני לא יודעת מה בדיוק הסיבה, אבל אני כל הזמן מתלוננת על הדברים האלה.
אלכס מילר: כן, מנכ"ל העירייה, בבקשה.
צביקה וייץ: חבר הנסת מילר, אם אפשר, אולי לסכם.
צביקה וייץ: אתה רוצה שאחריו דווקא?