GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודה שוורץ: נקודה נוספת שאני מבקש, אני מאוד מחשיב, גברתי, את מה שאת אומרת ואת הדאגה שלך לבת שלך שזה דבר עצום.
יהודה שוורץ: אני חושב שלהיות רגישים ונעימים ונחמדים כלפי בעלי מוגבלויות זה טריוויאלי, אני כאיש משרד החינוך בוודאי תומך בזה בכל הלב, אבל אני רוצה להניח שכך גם חושבים המרצים.
יהודה שוורץ: אני חושב שהתקנות של המל"ג שהם באים לאפשר את הנגישות הזאת, הם גם ישפיעו על הסגל, הם גם ישפיעו על האווירה באוניברסיטה או במכללה.
הרצל מוכתר: אתה צודק שבאמת היית אור לקבל תזכיר מאוד מרוכז, ממצה.
הרצל מוכתר: אני משוכנע ובטוח שעמותת "עלה" תעשה זאת בהקדם.
הרצל מוכתר: לצערי, דיברנו כל הזמן על מה שקיים, אבל לא התייחסנו על מה שצריך לשנות, ולשנות יש הרבה.
הרצל מוכתר: כולם דיברו על נושא של שיעורי עזר, דיברו על הציוד להשאלה.
הרצל מוכתר: מה זה ציוד להשאלה?
הרצל מוכתר: ציוד להשאלה זה דבר שמתבלה, זה דבר שמשתנה, התוכנות משתנות, הכול משתנה.
הרצל מוכתר: ואם אין תקציב לתמרץ את הציוד להשאלה, אז האדם נשאר באותו מקום.
הרצל מוכתר: מה קורה כאשר הסטודנט מסיים את לימודיו והוא רוצה להשתקם בעבודה, אז מתחילה להיות התרוצצות, מי משלם את המיכשור המיוחד שהסטודנט זקוק לו, אם זה המוסד לביטוח לאומי, אם זה משרד הרווחה.
הרצל מוכתר: המדינה, לצערי הרב, לא לוקחת על עצמה את המטלה הזאת.
הרצל מוכתר: הם משאירים את זה לעמותת המתנדבות, ואני חושב שהגיע הזמן שהמדינה תיקח על עצמה את הכול, מההתחלה – מההכשרה של הסטודנט עד סיום לימודיו ועד לשיקומו בעבודה.
הרצל מוכתר: בסופו של דבר, אמרתי במפורש, שהסטודנט אחרי שהוא גומר בהצטיינות את לימודיו, הוא לא מצליח למצוא עבודה שתפרנס אותו בכבוד.
הרצל מוכתר: הוא ממשיך להיות צמוד לקיצבת הנכות של הביטוח הלאומי.
הרצל מוכתר: אני חושב שזה לא מה שאנחנו זקוקים, אנחנו רוצים שהאנשים יתחילו לחיות בכבוד, שיהיו מועילים לעצמם, לחברה.
הרצל מוכתר: אדוני היושב ראש, יש לנו סטודנטים מצטיינים, יש לנו משפטנים, יש לנו עובדים סוציאליים, יש לנו מכל מיני.
הרצל מוכתר: פעם אני זוכר שלפני הרבה שנים היו סטודנטים נצחיים שלמדו באוניברסיטה במשך כל כך הרבה שנים.
הרצל מוכתר: באה עמותת "עלה" עשתה סדר, ואמרה לא.
הרצל מוכתר: רבותיי, סטודנטים צריכים לסיים את הלימודים שלהם בשלוש שנים, בארבע שנים בהתאם לתואר, וזה מה שהם עושים.
הרצל מוכתר: אבל תנסו להגיע למצב הזה שהמדינה תיקח על עצמה את המטלה הזאת, שתאפשר את התקציבים.
הרצל מוכתר: שתאפשר את ההתקדמות.
הרצל מוכתר: אני חושב שמפה, אדוני היושב ראש, צריך לצאת מסר מחייב, ולא רק כל אחד ואחד מאיתנו יגיד מה קיים.
הרצל מוכתר: מה שקיים אנחנו כולנו יודעים את התורה, אבל מצווה עלינו לקיים את התורה ולא להשאיר אותה בעינה.
אלכס מילר: אנחנו מברכים את כל אותן עמותות והגופים שמייצגים ומסייעים לקידום ולסיוע של העיוורים וליקויי הראייה.
אלכס מילר: אין ספק שאתם עושים עבודת קודש.
אלכס מילר: מבחינתי, ב-4 ביולי, נקיים ישיבה בוועדת החינוך.
אלכס מילר: אני קורא לוועד ראשי האוניברסיטאות, למרכז הבחינות לקבוע שתיכנס הבחינה בברייל בהקדם האפשרי.
אלכס מילר: תעשו את כל התיאומים וההתאמות בעניין זה, שזה יהיה עוד חלק נוסף לסיוע.
אלכס מילר: בנוסף לכך, המשרד שאחראי – השרות הלאומי במדינת ישראל, אנחנו קוראים למשרד הזה להרחיב מכסות לשילוב העיוורים בשרות לאומי ולהביא לכאן ב-4 ביולי בישיבה הבאה איזושהי החלטה בנושא זה.
אלכס מילר: אנחנו נפנה ליו"ר ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ עם בקשה לקיים דיון בוועדה על הנושא של התעסוקה.
אלכס מילר: אני אישית אפנה לשרים מסיעתי עם בקשה שיקיימו דיון בממשלה על נושא של תמיכה בכל מכשירי העזר לעיוורים ולקידומם במערכת החינוך והשכלה גבוהה.
אלכס מילר: כל נושא ההתאמות זו תפקידה של ור"ה.
מירי קריסי: לא זה של המל"ג דווקא, של המועצה להשכלה גבוהה, ואז זה גם המכללות באוניברסיטאות ביחד.
אלכס מילר: צר לי על כך, אני משום מה רואה שההחלטות מתקבלות, אבל היישום שלהן נתון לפרשנות ולשיקול דעת.
אלכס מילר: המל"ג בסופו של דבר תוציא לנו את המסקנות, ואני מקווה מאוד שהמסקנות יהיו ברורות בנושא של שילובן, אבל ועד ראשי האוניברסיטאות וועד ראשי המכללות צריכים גם ליישם אותם.
אלכס מילר: לפחות בנושא של הבחינות הפסיכומטרי בברייל, אני גם אבדוק אם הנושא הזה יהיה חלק מההחלטות, וכל הנושא של ההתאמות, אם המועצה להשכלה גבוהה יכולה לקיים דיון בהקדם לפני שאתם יוצאים לפגרה, ולקבוע מנגנון עבודה בעניין זה, כמובן, כל מה שאתם צריכים סיוע מבחינתנו, נשמח לדעת.
משה אהרוני: הצגתי את עמדת המועצה להשכלה גבוהה כשלא היית, והסברתי שאנחנו בשלב סופי של נוסח התקנות.
משה אהרוני: התקנות למעשה מהווים את הבסיס להתאמות, לכל בעלי המוגבלויות כולל ליקויי ראייה ועיוורים.
מירי קריסי: אתה דיברת על פיזית תכנים, לא דיברת על התאמות אקדמיות.
משה אהרוני: אני מדבר על התאמות שמהוות סיוע בנגישות להשכלה גבוהה.
אלכס מילר: אנחנו גם מבקשים שתהיה גם בחינה של כל העניין של ההתאמות האקדמיות.
אלכס מילר: גם על זה אתם יכולים להוציא איזשהו החלטה ותעבירו לנו את זה לוועדת החינוך.
מירי סקג'ו כהן: שכחת לציין לגבי קיצוץ של הביטוח הלאומי בשעות חונכות.
אלכס מילר: ברגע שהביטוח הלאומי יהיו כאן ב-4 ביולי אנחנו נשמע גם את עמדתם ואז אנחנו נוכל להכניס אותם.
אלכס מילר: אני לא אוכל לקחת צד אחד ולהתייחס רק לצד אחד.
אלכס מילר: לא התבקשנו להזמין אותם, לכן אנחנו נשמע בעוד חודש מה קורה שם.
אלכס מילר: כמובן שהם מכירים את התופעה, ואם יהיו החלטות ושינויים אז יכול להיות שהם גם יביאו איזושהי בשורה בעוד חודש.
אלכס מילר: רבותיי, אנחנו ניפגש ב-4 ביולי.
אלכס מילר: בוקר טוב, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך, הראשונה להיום.
אלכס מילר: אנחנו בתאריך 1 ביוני 2011, כ"ח באייר התשע"א.
אלכס מילר: הנושא הוא הצעה לסדר-היום, דיון מהיר: ביטול הצגה של תיאטרון הקאמרי בטורקיה, של חברת הכנסת רונית תירוש.
אלכס מילר: גברתי, ביקשת וקיבלת דיון מהיר.
אלכס מילר: נשמע את ההסברים ונעבור אחר כך לנציגי הקאמרי.
אלכס מילר: יש כאן גם נציגת משרד החוץ, נשמע גם אותה.
רונית תירוש: הישיבה הזאת מתקיימת, כמובן, בתיאום ובהסכמה אתך ואני מודה לך על כך.
רונית תירוש: למען העובדות – ההצגה "הרטיטי את לבי" של חנוך לוין הייתה אמורה להיות מוצגת בטורקיה, בתיאום עם הנהלת התיאטרון הלאומי שם.
רונית תירוש: ממש בסמוך לפתיחת ההצגה – לילה לפני – הגיעו לאוזניו של מנהל התיאטרון שמועות שמי שרכש את מרבית הכרטיסים, או אפילו את כולם, להצגה אלה האנשים שהשתתפו במשט הראשון וישתתפו במשט השני והיה ברור שמעבר לפרובוקציה יש בכך סיכון רב.
רונית תירוש: זה לא חדש, זה לא מפתיע, פרובוקציות קיימות, בעיקר בעת הזו.
רונית תירוש: הבעיה היא שכל מה שקרה מכאן ואילך זה היה בזכות פעילותו הנמרצת, ערנותו ואומץ ליבו של מנהל התיאטרון, שלקח את כל האחריות על עצמו וקיבל החלטות.
רונית תירוש: בנקודה הזו היו צריכים להיות מעורבים אנשים שתפקידם לוודא את ביטחונם של ישראלים, ובוודאי של משלחות, שאני רואה בהן משלחות ייצוגיות, גם אם הן מתיאטרון פרטי.
רונית תירוש: זו עדיין משלחת שמייצגת את ישראל, משלחת שהיא בעצם שגרירה של ישראל, וככל ששגרירים מקבלים הגנה, אבטחה, נתונים ואינפורמציה עדכנית, כך גם היו צריכים לעשות במקרה הזה.
רונית תירוש: יוסיף ויאמר מיד נועם שהוא אפילו התריע, והוא יספר מה קרה בהמשך.
רונית תירוש: אני אומרת את זה רק לפתיח, כי הייתי מאוד רוצה שמנהל התיאטרון ישמיע את דבריו ולאחר מכן, כמובן, יש לי הרבה מה להוסיף.
נעם סמל: תודה רבה, רונית.
נעם סמל: אני רוצה להציג את יפה ענתבי, שיושבת משמאלי, שהיא גם המנהלת האדמיניסטרטיבית של הקאמרי וגם עמדה בראש המשלחת מיום שישי, כשהם הגיעו לטורקיה.
נעם סמל: נמצאת פה גם עפרה בן-יעקב מאגף קשרי תרבות ומדע של משרד החוץ.
נעם סמל: זאת הפעם השניה שאנחנו מוזמנים לטורקיה.
נעם סמל: היינו לפני הרבה שנים עם "אשכבה" של חנוך לוין, כאורחים של התיאטרון הלאומי של טורקיה, שהוא התיאטרון הגדול ביותר בעולם.
נעם סמל: בכל הערים ברחבי טורקיה, כולל אנקרה ואיסטנבול זה אותו תיאטרון.
נעם סמל: זה מין תאגיד תיאטרוני גדול שבראשו עומד למי גילגין, שהוא במעמד של שר בטורקיה, הוא בעצם שר התיאטרון.
נעם סמל: הם מאוד מיודדים אתנו, הם ביקרו בארץ פעמיים-שלוש, גם בחשיפה בין-לאומית, שזה פרויקט משותף של משרד החוץ ומשרד התרבות, וגם כאורחים אישיים של הקאמרי.
נעם סמל: דרך אגב, אני רוצה לתקן משהו שאמרת, חברת הכנסת תירוש – הקאמרי הוא תיאטרון ציבורי.
רונית תירוש: אמרתי שגם אם מדובר בתיאטרון פרטי - - -
נעם סמל: הבנתי.
נעם סמל: לגבי הקאמרי – הוא גם התיאטרון העירוני של תל-אביב והוא גם מקבל הקצבות שוטפות ממשרד התרבות ועיריית תל-אביב.
רונית תירוש: מי כמוני יודעת.
נעם סמל: כך שהוא תיאטרון ציבורי, יש לו הנהלה ציבורית והכול.
נעם סמל: הוזמנו עם ההצגה "הרטיטי את לבי" ומזה כמה חודשים אנחנו בקשרים אתם.
נעם סמל: אפילו הגברת ענתבי ומעצבת התפאורה, לילי בן-נחשון, נסעו לפני חודשיים לטורקיה.
נעם סמל: כדי לחסוך בעלויות החליטו הטורקים, התיאטרון הלאומי, לסייע לנו ולייצר את כל התפאורה.
נעם סמל: זה דבר מאוד לא מקובל, בדרך כלל משייטים את התפאורה בקונטיינר על פני המים.
נעם סמל: מעצבת התפאורה ישבה שם, בבית החרושת לייצור תפאורות באנקרה ויצרו את התפאורה של "הרטיטי את לבי".
נעם סמל: המשלחת שלנו יצאה ביום שישי בבוקר, הגיעה לאנטליה.
נעם סמל: ביום שישי בשעות הלילה, 10:00-9:00 בלילה, טילפן אליי הבמאי של ההצגה, אודי בן-משה, ואמר לי שהקב"ט של השגרירות, שנלווה אליהם, מתריע שהמצב מתחמם והולך ושיש לו הרגשה שהולכות להיות הפגנות ואפילו על סף אלימות, ומה עושים.
נעם סמל: אמרתי לו: קודם כול, בוא נחכה למחר בבוקר אבל אני מודיע לך בזה הרגע שאני מצטרף למשלחת.
נעם סמל: ואכן, במהלך שעות הבוקר המוקדמות של שבת קניתי כרטיס טיסה לעצמי כדי להצטרף לגדי יגיל, ג'יטה מונטה ופסנתרן, שהיו אמורים להצטרף ללהקה.
נעם סמל: ההצגות היו אמורות להתקיים בשעות הערב המוקדמות של יום ראשון – ב-6:00 וב-8:30 בערב – ולמחרת חוזרים ארצה.
נעם סמל: אבל המשלחת רובה, 17 איש, כבר היו בטורקיה, החל מיום שישי בשעות הצהרים.
נעם סמל: אני רוצה לציין גם שמבעוד מועד, לפני שלושה חודשים, פנינו למשרד החוץ, האגף לקשרי תרבות ומדע, לעפרה בן-יעקב, שהיא עושה את עבודתה נאמנה מולנו, מול מוסדות התרבות בכלל בישראל, וביקשנו הגברה של האבטחה.
נעם סמל: נענינו שמשרד החוץ או שמי אמון על כך לא מאשר.
נעם סמל: אז חברים בוועד המנהל של הקאמרי – אנשי ציבור, עורכי דין – הביעו חשש גדול והתבקשתי, בהנחיית הוועד המנהל, לפנות לשגריר שלנו בטורקיה.
נעם סמל: דרך אגב, השגרירות הייתה מעורבת והשגריר כמה פעמים טילפן אליי ודיברנו על מה זה חשוב לישראל להופיע בטורקיה, במיוחד העניין הזה, שזה פסטיבל תיאטרון בין-לאומי והתיאטרון הלאומי הוא במעמד ממלכתי בטורקיה, והשפה העברית וחנוך לוין וכו'.
נעם סמל: השגריר, גבי לוי, אמר לי: אני לא יכול לספק לכם אבטחה, אבל אני אומר לך שאני אשלח נציג של השגרירות אליכם, וכשנשלח נציג של השגרירות יהיה אתו מאבטח או קב"ט.
נעם סמל: ואכן, הוא עמד במילתו ונשלחה צירה מטעם השגרירות, מלווה בקב"ט הראשי.
נעם סמל: שוחחתי עם הקב"ט, גם ביום שישי בלילה, וביום שבת התחלתי להפעיל כל מיני גורמים, כולל גורמים תקשורתיים, כי הבנתי שהמצב עלול להיות חמור יותר ויותר.
נעם סמל: בשבת בבוקר, כשהם קמו, כבר הייתה עליהם אבטחה גדולה מאוד של המשטרה של אנטליה.
נעם סמל: יפה טלפנה אליי ואמרה: אנחנו נוסעים לתיאטרון עם ניידת מימין, ניידת משמאל, אופנועים, לא נותנים לנו לזוז, אנחנו אפילו לא יכולים ללכת לאכול בלי ליווי ביטחוני.
נעם סמל: במוצאי שבת, עמדתי כבר לנסוע לשדה התעופה וקיבלתי טלפון נוסף מהקב"ט.
נעם סמל: הוא אמר לי שמישהו מהתיאטרון הלאומי הטורקי רמז לו שהאנשים מהמשט הזה או המשט הבא קנו עשרות או מאות כרטיסים, יש סכנה.
נעם סמל: הוא אמר לי: אני לא יכול להתחייב על החיים של האנשים שלך.
נעם סמל: לפני שהחלטתי טלפנתי לשגריר.
נעם סמל: השגריר אמר לי: אני גם אומר לך את מה שאמר הקב"ט, שאני לא יכול להתחייב.
נעם סמל: אתה עצמאי בשטח, תחליט מה שתחליט.
נעם סמל: אמרתי: מה זה אני עצמאי בשטח?
נעם סמל: אני נציג מדינת ישראל, משרד החוץ מימן בצורה מכובדת את כרטיסי הטיסה.
נעם סמל: אנחנו לא נוסעים ככה סתם, אנחנו נוסעים כתיאטרון עירוני של תל-אביב בחסות משרד החוץ או בסיוע משרד החוץ.
נעם סמל: כמובן שאנחנו עמותה עצמאית, אבל לא פרטית.
נעם סמל: ברגע שאנחנו מופיעים בסיוע משרד החוץ, אנחנו מייצגים בצורה מסוימת את ישראל.
נעם סמל: רונית, אני אומר לך מניסיון – הובלתי 150-100 מסעות, גם בהיותי מנכ"ל תיאטרון חיפה וכמובן בקאמרי קרוב ל-20 שנה.
נעם סמל: היינו בארגנטינה אחרי הפיגוע הגדול, אז הייתה אבטחה מקומית.
נעם סמל: אני לא זוכר שנסעו אתנו מאבטחים נוספים, מעבר לאבטחה המקומית של השגרירות או המשטרה המקומית.
נעם סמל: הוא אמר לי: אתה עצמאי, אתה תחליט.
נעם סמל: אמרתי: מה זאת אומרת אני אחליט?
נעם סמל: קשה לי מאוד להחליט מפה.
נעם סמל: אם אתה אומר שאני צריך להחליט, לאור הנתונים שאתה נותן לי, הקב"ט נותן לי והאנשים שלי מספרים לי, כולל יפה שיושבת פה משמאלי, אני אומר לך שאני מחליט לבטל את ההצגה.
נעם סמל: אני לא אסכן את החיים של השחקנים ושל עובדי התיאטרון הקאמרי.
נעם סמל: נפלה החלטה בלילה שאנחנו חוזרים.
נעם סמל: אני מציע שיפה תשלים את כל מה שקרה וכל מה שהחסרתי, כי אני לא מתמצא.
יפה ענתבי: בשבת, בשעה 8:00 בערב, דיבר אתי הקב"ט בארבע עיניים ואמר לי שהוא הולך לדבר עם כל חברי המשלחת ולומר להם שהמצב הולך ונעשה חמור יותר ולדעתו יש לבטל את ההצגות לאלתר.
יפה ענתבי: זימנו את כל חברי המשלחת, ישבנו מחוץ ללובי של המלון והוא נתן הסבר על ה-IHH, אותה מחתרת או חבורה, שעשתה את כל הרעש והמהומה על ה"מרמרה".
יפה ענתבי: הוא אמר שהם הוציאו הודעה באינטרנט שהם מבקשים שכולם יבואו באוטובוסים למקום ההצגה, מעבר לזה שאנשים רכשו כרטיסים ואמרו שיפריעו במהלך ההצגה – זה היה ברור.
יפה ענתבי: הוא אמר שאת המפריעים יאתרו באופן פרטני ויוציאו מההצגה, אבל ברגע שהודיעו שתהיה הפגנה מחוץ לתיאטרון, אז כבר אין לי שליטה אם זה יהיה 500 איש או 5,000 איש.
יפה ענתבי: אני יכול כבר לומר לכם שזה יכול להגיע למצב מאוד חמור, עד כדי לינץ'.
יפה ענתבי: אני משתמש במילה הזאת כי איטבח אל יהוד יכול להגיע למצב מאוד חמור ואין לנו שליטה על הדברים האלה.
יפה ענתבי: לכן, ההמלצה שלי היא לבטל את ההצגות לאלתר.
יפה ענתבי: לא רק זה, לעזוב את המלון בלילה.
יפה ענתבי: אני מבקש שתפנו את החדרים, כולם יביאו את המזוודות של לחדר של יפה.
יפה ענתבי: בתוך חצי שעה ארזנו את הכול.
יפה ענתבי: היינו אמורים לעזוב את המלון בחצות, מצאו מלון חלופי שנעבור עליו.
יפה ענתבי: בינתיים הקב"ט והצוות הטכני נסעו לתיאטרון לפרק את כל מה שהקמנו, כי הקמנו במשך עשר שעות את התפאורה שהם בנו, את התאורה, את הסאונד, את התלבושות.
יפה ענתבי: ארזנו את הכול.
יפה ענתבי: חזרו למלון בשעה 12:15 בלילה, אנשים היו כבר סחוטים כי היינו בלובי משעה 7:30-7:00 בערב ועד 12:15 בלילה, כשחזרו מהתיאטרון אחרי הפירוק.
יפה ענתבי: שאלתי: מה אתה אומר?
יפה ענתבי: נפנה את המלון ונעבור עכשיו, בלילה?
יפה ענתבי: היה לי גם שחקן שבא עם התינוקת שלו, הייתה נגנית בחודש הרביעי להריונה.
יפה ענתבי: אנשים היו ממוטטים.
יפה ענתבי: הוא אמר לי: יש אבטחה טורקית שצמודה אלינו, נתייעץ.
יפה ענתבי: יש פה אבטחה יוצאת מן הכלל, אולי כן נישאר במלון אבל מוקדם בבוקר נפנה את המלון כדי שלא ירגישו בכלל שאנחנו לא נמצאים שם, וכך היה.
יפה ענתבי: עלינו לחדרים ב-12:45-12:30 בלילה, הלכנו לישון.
יפה ענתבי: ב-8:00 בבוקר, כמו חיילים, כולם התייצבו למטה, אכלו ארוחת בוקר וב-9:00 היינו כבר על האוטובוס עם אבטחה עד הודעה חדשה – קדימה, אחורה, ימין ושמאל - של הטורקים.
יפה ענתבי: הקב"ט היה אתנו באוטו ונסענו לשדה התעופה.
יפה ענתבי: ליוו אותנו גם שני אנשים של הטורקים, אחד מהם הוא שחקן מאוד ידוע באנטליה, מסתבר שהוא שחקן בכיר שמופיע שם בסדרת טלוויזיה ובתיאטרון ועוד מלווה, שהיה צמוד אלינו מהיום הראשון.
יפה ענתבי: הם נכנסו אתנו פנימה.
יפה ענתבי: לקח לנו שעתיים וחצי-שלוש לסדר את העניין של הטיסה.
יפה ענתבי: כל אנשי הפסטיבל התנהגו בצורה יוצאת מן הכלל – המנהלת, שאחראית על קשרי חוץ, המנכ"ל, האחראי על השחקנים שם – ליוו אותנו עד הרגע שנכנסו למטוס.
יפה ענתבי: הטיסה הייתה בשעה 12:30 בצהרים, ב-12:15 נכנסנו עם המשלחת, כי לא היה ברור אם נעלה לטיסה או לא נעלה לטיסה.
נעם סמל: ספרי מה אמר סגן מנהל התיאטרון.
יפה ענתבי: סגן מנהל התיאטרון, טאמר, שהוא איש מאוד נחמד, אמר שלדעתו כדאי לנו להישאר ולעשות את ההצגות, שזה לא יהיה נורא ושלא נפחד.
יפה ענתבי: אמרתי: טאמר, אתה יכול להיות אחראי שזה בסדר?
יפה ענתבי: הוא אמר: לא, יש לכם מישהו שייקח אחריות.
יפה ענתבי: אני לא לוקח אחריות.
יפה ענתבי: אמרתי: אז מי יהיה אחראי?
יפה ענתבי: הוא אמר: תראי כמה אבטחה יש לכם.
יפה ענתבי: הבאנו המון משטרה, בלשים ויש לכם משטרת חרש שמלווה אתכם כל הזמן.
יפה ענתבי: אין לכם בעיה.
יפה ענתבי: אמרתי: אין בעיה, אבל אם תהיה מהומה מאוד גדולה – אתה אומר שיכולים להגיע גם 5,000 – מי יגן עלינו?
יפה ענתבי: אז הוא אומר: זו אחריות שלכם, על זה אתם תיקחו אחריות.
יפה ענתבי: לכן לא יכולנו להחליט לבד.
יפה ענתבי: כמובן שנעם היה מעורב מהרגע הראשון.
יפה ענתבי: טלפנתי אליו וספרתי לו את כל ההתרחשות ב-24 השעות האחרונות, והוחלט לקפל את הכול ולחזור, וכך עשינו.
יפה ענתבי: אני רוצה לציין את אנשי התיאטרון שם ואנשי הפסטיבל, שקיבלו אותנו בצורה יוצאת מן הכלל.
יפה ענתבי: לולא ההתראה האיומה הזאת, שהתגלגלה כמו כדור שלג, קבלת הפנים הייתה מדהימה – של אנשי התיאטרון, של הפסטיבל, במלון.
יפה ענתבי: אין לי מילים.
יפה ענתבי: בתוך התיאטרון הייתה לנו אבטחה, כשהקמנו את התפאורה עמדו שם אנשי ביטחון עם חליפות ולא זזו מאתנו.
יפה ענתבי: על הבמה, באולם, כל הזמן ליוו אותנו.
יפה ענתבי: חזרנו בחזרה, היו לפנינו ומאחורינו, מימיננו ומשמאלנו.
יפה ענתבי: אבטחה כזאת לא הייתה לי בחיים.
יפה ענתבי: הייתי בגרמניה עם נעם מחיפה וראינו מה זאת אבטחה, כזה לא היה לנו.
יפה ענתבי: אני מודה.
רונית תירוש: כנראה שההתראות היו הרבה יותר.
יפה ענתבי: דיברתי בארבע עיניים עם אלה, שהיא מספר 2 של השגריר, שאמרה לי: תדעי לך שעד עכשיו לא היינו בפאניקה.
יפה ענתבי: עכשיו אנחנו בפאניקה משום שברגע שיצא העניין הזה באינטרנט וביקשו לבוא באוטובוסים למקום האירוע – זה מסוכן, על זה אין לנו אחריות.
יפה ענתבי: בזמנו יידו אבנים על בית השגריר, ואין לנו שום עירבון שזה לא יתגלגל ויהיה מסוכן ולכן אנחנו ממליצים מיד להתקפל ולנסוע, וכך היה, התקפלנו ונסענו, לצערי.
רונית תירוש: העיקר שחזרתם בשלום.
יהודית גידלי: הודיעו שזה התבטל?
יהודית גידלי: מה קרה שם אחר כך?
יפה ענתבי: אנחנו לא הודענו כלום, אנחנו נסענו.
יפה ענתבי: אנשי הפסטיבל לקחו אחריות ואמרו שהם יודיעו את זה.
יפה ענתבי: דרך אגב, מנכ"ל התיאטרון של אנטליה בא אתנו, מ-8:00 הוא היה צמוד אלינו, נסע אתנו לשדה.
יפה ענתבי: עד הרגע שנכנסנו פנימה הוא היה אתנו, ממש עם דמעות בעיניים הוא נפרד מאתנו וחיבק ונישק אחד-אחד.
יפה ענתבי: גם טאמר, שהוא מספר 2 של התיאטרון הלאומי של טורקיה – שיש שם 12 תיאטראות - הם לקחו אחריות על ההודעה, לא אנחנו.
יפה ענתבי: אנחנו היינו אמורים לקום ולברוח, וזה מה שעשינו.
יפה ענתבי: לא הודענו לאיש.
יהודית גידלי: ואז הייתה הודעת ביטול באינטרנט, שאנשים לא יגיעו?
יפה ענתבי: אנחנו לא יודעים.
יפה ענתבי: לא נכנסנו לזה.
נעם סמל: יכול להיות שהשגריר שלנו טיפל בזה מולם.
יהודית גידלי: מה שאני רוצה לשאול זה האם באמת הגיעו אנשים או לא הגיעו.
נעם סמל: הקב"ט של השגרירות אמר לי: אני רוצה שהם יהיו בארץ כשתתחיל ההצגה.
נעם סמל: ואכן, עבדנו מאחורי הקלעים מול הטורקיש איירליין.
נעם סמל: עפרה בן-יעקב, שנמצאת פה, הייתה מעורבת.
נעם סמל: משרד החוץ אתנו, זה לא שני מחנות, חס וחלילה.
נעם סמל: אני עדכנתי את לימור לבנת דרך שמעון אלקבץ, שעכשיו הצטרף, והוא ראש מינהל התרבות החדש.
נעם סמל: עדכנתי את לימור לבנת כבר משבת בבוקר ב-SMS ושיחות טלפון על כל מה שקורה, עדכנתי גם את לשכת ראש עיריית תל-אביב.
נעם סמל: בכל זאת, זה דיני נפשות לא משחק ילדים.
נעם סמל: זו לא רק הצגה, זה כבר משהו אחר לגמרי.
נעם סמל: לצערי הרב, זו פעם ראשונה שאני חווה את החוויה הזאת – מהצד הזה, הם חוו את החוויה היותר נוראה, הם היו שם.
רונית תירוש: מעבר לתיאור העובדתי, איפה הנקודות החלשות בכל התהליך הזה מבחינתכם?
נעם סמל: אני זוכר במעומעם, שהיו תקופות בשנות ה-80' שישראל, כמו היום, נמצאת בקונפליקט ויש אנטי-ישראליות.
נעם סמל: היו המשלחות של התרבות והאמנות – תיאטרונים, להקות מחול, הפילהרמונית – יוצאות עם אבטחה מפה, שלא מומנה על-ידי המוסדות אלא על-ידי השב"כ או המוסד, אני לא יודע בדיוק.
נעם סמל: לפעמים היה ויכוח על איזשהו סכום, אז משרד התרבות או משרד הביטחון מימן.
נעם סמל: אני לא זוכר בדיוק.
נעם סמל: היו תקופות שהיה מצב מתוח.
נעם סמל: בשנים האחרונות אנחנו צמודים למארח, ואי-אפשר לצפות, אי-אפשר לדעת.
נעם סמל: היינו לפני כמה שנים בדרום אפריקה בקייפטאון, עם הצגה שנקראת "פלונטר".
נעם סמל: זה סוג אחר, כי יש שם אלימות ברחובות .
נעם סמל: היינו בדרום קוריאה, היינו בארגנטינה אחרי רצח רבין, אז באמת הייתה לנו אבטחה מקומית מטורפת.
נעם סמל: הייתה מודעות.
נעם סמל: יש לי תחושה שיש העדפה למשלחות ספורט.
נעם סמל: אני יודע על נבחרות ישראל בכדורעף, כדורגל וכדורסל – אני לא יודע על קבוצות.
נעם סמל: אני יודע מחברים שלי, פטרונים של נבחרת ישראל בכדורעף בנות, הופיעו בטורקיה לפני חודש ימים, עשו את הכול שלא יהיה קהל באולם.
נעם סמל: הם שיחקו באולם ריק.
נעם סמל: היו שני הישראלים – יהודית וקובי ריכטר, שאת מכירה – עם דגל ישראל, הם הפטרונים של קבוצת הבנות, וזהו.
נעם סמל: זאת אומרת, הטורקים לא לקחו סיכון.
נעם סמל: אני יודע שמכבי תל-אביב כדורסל הופיעו בטורקיה, אני לא יודע אם איזו אבטחה.
נעם סמל: אני יודע ששמעון מזרחי הוא כול יכול, הוא כנראה יותר יכול מכל מוסדות התרבות בישראל, והוא מקבל.
נעם סמל: הם הופיעו בטורקיה, מול אצטדיון שלם.
נעם סמל: הייתה בעיה.
נעם סמל: אני לא יודע לגבי קבוצות אחרות.
נעם סמל: אני יודע שנבחרת ישראל נוסעת להופיע בליטא או לטביה בכדורגל.
נעם סמל: אני לא יודע איזו אבטחה יש להם.
נעם סמל: יש לי תחושה, לא בדוקה עדיין, שיש איפה ואיפה בין ספורט לתרבות.
נעם סמל: זאת תחושה.
רונית תירוש: בהיותי מנכ"לית משרד החינוך עלו טענות כאלה גם מצד קבוצות של ספורטאים, שהם טענו שהם יוצאים לשגרר ולייצג את מדינת ישראל ודרשו שהמדינה, דרך משרד הספורט, תתקצב אבטחה.
רונית תירוש: ככל הזכור לי, לא הייתה אבטחה מטעם המדינה.
רונית תירוש: אני לא יודעת לומר לך לגבי נבחרת ישראל, נבחרת לאומית.
רונית תירוש: אולי נשמע את נציג משרד התרבות.
רונית תירוש: מה עמדת המשרד בנושא של תקצוב אבטחה של מוסדות שיוצאים לאבטחה בחו"ל והאם ידוע לך משהו על המקבילה שלהם בספורט?
שמעון אלקבץ: אני רוצה לציין שני דברים.
שמעון אלקבץ: אל"ף, הגעתי באיחור של כמה דקות כי נאמר לי שהדיון ב-10:00, אז אני מתנצל.
רונית תירוש: כן, היה שינוי.
שמעון אלקבץ: נכנסתי לתפקידי לפני חודשיים.
רונית תירוש: אני מאחלת לך בהצלחה רבה.
שמעון אלקבץ: אנחנו, במשרד התרבות, עובדים על פי מתכונת מאוד ברורה: יש החלטת ממשלה מפברואר 2007, שבעקבותיה יצא חוזר מנכ"ל שמפרט ומפלח בצורה מאוד ברורה ומסודרת את כל מה שגופי התרבות והספורט צריכים לעשות ואיך להתנהל מול המשרד.
שמעון אלקבץ: במקרה הזה באופן ספציפי, במשרד התרבות והספורט לא ידעו על הנסיעה של הקאמרי.
שמעון אלקבץ: נתבשרתי על כך בפעם הראשונה על-ידי נעם ביום שבת, כשכבר נוצרה הבעיה.
שמעון אלקבץ: הנוהל, כפי שבא לידי ביטוי בנוהל המנכ"לית, מגדיר פניה של גוף תרבות וגוף ספורט 35 ימים לפני היציאה.
שמעון אלקבץ: יש שורה של מהלכים שהגופים צריכים לעבור: חתימה, זה עובר לידי מערך הביטחון שלנו, ואז מתקיים דיון האם לאשר או לא לאשר.
שמעון אלקבץ: אני חייב לציין שמבדיקה שעשיתי, ב-2010 היו רק ארבע בקשות של גופי תרבות, שנסייע להם בכל מה שקשור למערך אבטחה.
יהודית גידלי: מי הארבעה?
שמעון אלקבץ: תיאטרון גשר ובת-שבע.
יהודית גידלי: לאן הם נסעו?
נעם סמל: גשר נסעו למוסקבה, נכון עפרה?
שמעון אלקבץ: אני אמרתי שהיו בקשות, לא אמרתי שהבקשות אושרו.
נעם סמל: יש בעיה בתקצוב, של כפל תמיכות.
נעם סמל: כשאנחנו נוסעים לחו"ל – לא רק הקאמרי, כל מוסדות התרבות – מסייע לנו משרד החוץ.
נעם סמל: למשרד התרבות אסור, בגלל כפל התמיכות.
עפרה בן-יעקב: גם למשרד החוץ אסור.
יהודית גידלי: היו ארבעה גופים שביקשו או ארבעה גופים שנתנו להם?
שמעון אלקבץ: אני יכול להגדיר שהעלות של מימון משרד התרבות, לפי בדיקה שאני עשיתי, לאותן ארבע משלחות עמדה על 152,000 שקלים.
שמעון אלקבץ: המשרד מממן את שכר המאבטחים ואת כל נושא המינהלות, שאנחנו מקבלים על פי פירוט מסודר.
שמעון אלקבץ: המשלחות עצמן אמורות לממן את כרטיסי הטיסה והמלונות של מאבטחי השב"כ.
רונית תירוש: האם אתה יודע מהם הקריטריונים לקבלת אבטחה?
עפרה בן-יעקב: אני יודעת.
עפרה בן-יעקב: פונים לקב"ט של משרד התרבות, מספרים לו לאן נוסעים, מי נוסע, מתי נוסע.
עפרה בן-יעקב: והוא, בתור איש שמקושר לשב"כ, בודק ואומר אם חייבים אבטחה או לא חייבים אבטחה.
עפרה בן-יעקב: בדרך כלל הכוונה להצמיד שני מאבטחים של 730.
עפרה בן-יעקב: העלות היא בשמיים, מכיוון שאין מי שישלם זה נופל.
רונית תירוש: ומותר להם לצאת למרות זאת?
עפרה בן-יעקב: הייתי נספחת תרבות בניו-יורק בשיא האינתיפאדה.
עפרה בן-יעקב: להקת בת-שבע הייתה צריכה לבוא במאי 2001 לניו-יורק וכולנו שקשקנו.
עפרה בן-יעקב: קיבלתי הוראות מהמשרד שלי לא לגעת בנושא כי לא אנחנו אחראי על הנושא.
עפרה בן-יעקב: בת-שבע בסופו של דבר מימנה אבטחה של 730, וזה יקר.
רונית תירוש: את אומרת שאין גורם במדינה שמממן אבטחת מוסדות כאלה?
עפרה בן-יעקב: אין.
רונית תירוש: אז בשביל מה לפנות?
רונית תירוש: מה זה הנוהל הזה של בקשה?
עפרה בן-יעקב: אז יש דיון בין משרד התרבות ללהקה מי נושא בזה - - -
רונית תירוש: ואף אחד לא נושא בזה.
עפרה בן-יעקב: בעבר, בגלל שלא נמצא גורם מממן זה נפל כל פעם.
רונית תירוש: הייתי גם מנכ"לית חינוך.
רונית תירוש: הוצאתי משלחות לפולין, למקומות אחרים, משלחות של בתי-ספר, מגמה למוסיקה או ציור או פיסול יצאו לפירנצה וכו', והיינו צריכים לפנות לאבטחה.
רונית תירוש: אז הם מחויבים כלפי התלמידים והוריהם לומר שמבטיחים את שלומם של הילדים.
רונית תירוש: אז היה נוהל שצריך לפנות.
רונית תירוש: היה ברור שאין מי שיממן – גם המשרד לא מממן, אבל הנוהל חייב אותם כי אז השב"כ היה נותן הנחיה: זה פטור מאבטחה או לא פטור.
רונית תירוש: ברגע שהוא אמר שזה לא פטור, הם לא יכלו לצאת בלי אבטחה שהם מממנים.
רונית תירוש: זאת אומרת, זה חישוק על חישוק.
רונית תירוש: אתה מחויב לפנות לשאול אם צריך אבטחה, הם מחליטים אחרי דיון שכן, נניח, ואז אומרים לך: תממני.
רונית תירוש: אם אין לך כסף לממן את לא יוצאת.
עפרה בן-יעקב: לכן בחרו לא לשאול.
עפרה בן-יעקב: לא שואלים.
נעם סמל: לא, אנחנו פנינו אליכם.
רונית תירוש: אז זה בת-יענה, מצב מאוד לא תקין.
נעם סמל: חברת הכנסת תירוש, אנחנו פנינו לעפרה, גם בכתב וגם בעל-פה - -
עפרה בן-יעקב: - - ואמרתי לכם שזה לא באחריות וסמכות משרד החוץ.
עפרה בן-יעקב: דרך אגב, הקב"ט באנקרה, אני חוששת שהוא ייקרא לסדר.
עפרה בן-יעקב: הוא חרג מהאחריות שלו, כיוון שבטמ"ח משרד החוץ אומר כל הזמן: זה חד-משמעית לא אחריות שלנו.
יהודית גידלי: מה זה בטמ"ח?
עפרה בן-יעקב: ביטחון משרד החוץ , ממונה על אבטחת עובדי השגרירויות.
עפרה בן-יעקב: בכל פעם שביקשתי והתחננתי שיעזרו לי במקרים האלה, בעיתות שחששנו מפיגועים, הוא אמר לי חד-משמעית: זה לא המנדט שלנו.
עפרה בן-יעקב: המנדט הוא של קב"ט משרד התרבות, שאמור לבדוק האם חיוני והאם הכרחי.
עפרה בן-יעקב: נכון הוא שאין מממן, ובגלל זה אנשים הפסיקו לשאול.
רונית תירוש: אם אתם מממנים הוצאות נסיעה זה לא הופך אתכם להיות אחראים על כל המשלחת?
רונית תירוש: בפני בית-המשפט, אני מדברת.
עפרה בן-יעקב: לא.
רונית תירוש: אני לא בטוחה.
רונית תירוש: גם לי אין תשובה, אבל נראה לי שאם אתם גוף מממן אז האחריות היא עליכם, אם חלילה קורה משהו.
רונית תירוש: אני חושבת ששווה לבדוק את זה משפטית.
רונית תירוש: אני לא רוצה ליצור מצב שעכשיו גם לא תממנו, אבל - - -
נעם סמל: זה בדיוק מה שיקרה.
עפרה בן-יעקב: בדיוק.
עפרה בן-יעקב: אנחנו נממן אבטחה ולא ניתן כרטיסים.
עפרה בן-יעקב: כי גם פה, יפה יודעת איזה ויכוח היה כמה כרטיסים אנחנו יכולים לתת להם.