GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה משרקי: התוכנית הזו מקדמת עצמאות, ניידות ושימוש במיומנויות מחשב לקידום של תעסוקה.
משה משרקי: זו תוכנית המקדמת אנשים עם לקות, טוב יותר בחברה.
משה משרקי: בכל שנה מסיימים 40-50 עיוורים ערבים את מערכת החינוך.
משה משרקי: אם לפחות חצי מהם היו משתלבים בתוכנית מהסוג הזה, המקדמת את המיומנויות האישיות והחברתיות, היה קל לסייע לאוכלוסייה חלשה כזו ולשלב אותה בחברה בהמשך, גם בתעסוקה וגם בחינוך.
משה משרקי: אי אפשר להגיד על עיוורים שרוצים להתנדב, שרוצים לפעול ולרכוש מיומנויות של עצמאות, ניידות, שימושים טכנולוגיים ולתרום בחברה, שיש מי שייהנה מזה יותר מהם.
משה משרקי: אם אפשר, בואו נתגבר על הויכוחים, נשכנע ונוסיף תקנים לאוכלוסיית העיוורים וליקויי הראייה במגזר הערבי, כדי שיצטרפו לשירות לאומי.
משה משרקי: אני מאוד אודה לכם, ונמצא להם את המקומות שישתלבו בהם.
דוד פלבר: אני ראש אגף שירות לאומי במשרד החינוך.
דוד פלבר: לגבי ההערה האחרונה של אדוני – יש לנו את תוכנית משלבים.
דוד פלבר: אי אפשר לשלב כל אחד ואולי לא בכל מקום, כי זה תלוי ברמת הלקות, אבל זו תוכנית שיש בה מאות מתנדבים בעלי לקויות שונות: עיוורים ולקויות אחרות של בוגרי חינוך מיוחד המשתלבים במסגרת שירות לאומי ובמקומות נוספים.
דוד פלבר: זה דורש ליווי מיוחד והכוונה.
דוד פלבר: אנחנו עושים את זה, ואם יהיה ניתן נשמח להרחיב את זה.
דוד פלבר: לגבי ההערה שהעיר מנהל המנהלת על הניקוד של בוגרות השירות הלאומי – אנחנו מעודדים את הבנות שנמצאות במסגרת השירות הלאומי בתוך מערכת החינוך.
דוד פלבר: אנחנו רואים בזה, מעבר להשתלבות שלהן בחברה האזרחית, הזדמנות לחשוף אותן לעבודה החינוכית.
דוד פלבר: אחרי שנה-שנתיים של ניסיון בחינוך מיוחד, הרבה מהן רוצות להשתלב.
דוד פלבר: זה מעניין אותן, זה מושך אותן, והן רוצות להשתלב במערכת החינוך.
דוד פלבר: אנחנו רואים פה הזדמנות טובה לחשוף אותן לזה.
דוד פלבר: המשרד תמך בעבר, וגם עכשיו נמצא בתהליך של קביעת רמת הניקוד.
דוד פלבר: היה משא ומתן עם משרד המשפטים, כדי שזה יהיה בתוך מסגרת מתאימה.
דוד פלבר: היתה מחשבה לצרף כל מיני התנדבויות נוספות, התנדבויות פחות משמעותיות משירות לאומי.
אלכס מילר: מתי זה אמור להיות?
דוד פלבר: זה היה יוצר זילות של השירות הלאומי, אם כל מי שהולך פעם בשבוע להתנדב אחר הצהריים באיזו עמותה היה מקבל את אותן זכויות של מי שעושה שנתיים שירות לאומי.
דוד פלבר: לקראת ינואר הקרוב אנחנו נשלים את רשימת הקריטריונים והניקוד.
דוד פלבר: לקראת תשע"ב לא נספיק לעשות את זה, אבל לקראת תשע"ג יהיו קריטריונים וניקוד שיקדמו את הבנות שעשו שירות לאומי.
אלכס מילר: נציגת שלטון מקומי, בבקשה.
אלכס מילר: אנחנו שמענו כאן שבכמה רשויות מקומיות יש בעיה גדולה עם הנושא של שירות לאומי.
אלכס מילר: אני מבין שיש פה עניין פוליטי של חה"כ זחאלקה, ומפלגות ועמותות אחרות לא כפופות למנגנונים ולממסד – מנגנון שהמדינה מממנת.
אלכס מילר: ברגע שהמדינה והממשלה מחליטות על דרך מסוימת, איך יכול להיות שרשויות מקומיות באות וקובעות מדיניות משלהן?
אלכס מילר: לא יעלה על הדעת שדבר כזה קורה במדינה.
אלכס מילר: לפחות השלטון המקומי צריך להיות כפוף להחלטות הממשלה, או שיש לו ממשלה משלו.
אתי אלון: חשבתי לסחוב את התייחסותי אחרי דבריו של חה"כ אורלב, שהותירו אותי בלי מילים מבחינת ההזדהות שלי.
אתי אלון: אני רוצה לומר מספר דברים.
אתי אלון: במדינת ישראל יש 65 רשויות ערביות.
אתי אלון: לא כולן מקשה אחת, וזה לא סוד.
אתי אלון: גם הן נתונות, לצערי ולמיטב ידיעתי, להשפעתם של המנגנונים הפנימיים בתוך הכפר או בתוך היישוב, בשל הבחירות ובשל האידיאות הלאומיות-הלאומניות, או איך שתקרא להן.
אתי אלון: אני רוצה לומר מה אנחנו עשינו בעניין.
אתי אלון: אנחנו הלכנו יד ביד עם המנהלת.
אתי אלון: קיימנו מספר מפגשים עם ראשי רשויות – לא ככינוס, מאותה סיבה של לא לעשות הרבה רעש - והלכנו ברביעיות, חמישיות, דיברנו בבודדת.
אתי אלון: אני יכולה לומר, שראשי הרשויות אמרו: אנחנו בעד, אבל אם תבואו באופן מוצהר לא תקבלו מאיתנו לגיטימציה, לא נעשה לכם כנס בטייבה או באום אל פאחם.
אתי אלון: רצינו לפנות לבתי הספר ולמנהלים, אבל גם הם נמצאים תחת אותה השפעה.
אתי אלון: צריך להבין איך הדברים האלה עובדים.
אתי אלון: זה הגיע ליו"ר השלטון המקומי, ואנחנו הגענו למוד של פעולה שקטה יחסית, אבל היא עובדת נקודתית.
אתי אלון: למשל, נפתח שולחן בנושא של שירות לאומי במעלות טרשיחה, כי היישוב מאחד יהודים וערבים.
אתי אלון: במקומות של הדו, כמו עכו, זה יכול ללכת יותר טוב.
אתי אלון: אנחנו נפעל שם.
אלכס מילר: אפשר להעביר החלטה בשלטון המקומי, שראש רשות לא יהווה חסם לכניסה של שירות לאומי לתוך היישוב שלו.
אתי אלון: אבל כאשר אני פונה לראש רשות כדי שיגיד לי מה הצרכים שלו בישוב, הוא אומר לי: על מה את מדברת?
אתי אלון: לא נתנו לי את הצרכים.
אתי אלון: איך נשבץ אותם?
אתי אלון: אני לא יכולה לפנות אליו ולהגיד לו: תשים במתנ"ס.
אתי אלון: הוא צריך להגיד את זה.
אתי אלון: התקן הולך לרשות.
אתי אלון: אנחנו לא מרימים ידיים.
אתי אלון: הנושא הזה רגיש ומורכב, וראינו עד כמה.
אתי אלון: חה"כ זחאלקה, אני רוצה ללכת מעבר לנושא הלאומי ולומר לך – ודיברתי עם ראמס ג'רייסי שהוא יו"ר פורום הרשויות הערביות.
ג'מאל זחאלקה: העניין הלאומי הוא פריבילגיה של יהודים.
ג'מאל זחאלקה: לערבים אסור שיהיו רגשות לאומיים.
ג'מאל זחאלקה: הוא יכול להיות אדם לאומני, אבל רוצה שאני אהיה אזרח.
ג'מאל זחאלקה: הוא רוצה לעשות לי רדוקציה.
אלכס מילר: אתה תרגיש במדינת ישראל מה שמוסלמי מרגיש בארצות הברית, ומה שיהודי מרגיש בארצות הברית.
ג'מאל זחאלקה: המולדת שלי היא פה.
זבולון אורלב: המולדת שלך יכולה להיות פה.
זבולון אורלב: המדינה שלך היא מדינת ישראל, שהיא מדינה יהודית ודמוקרטית.
ג'מאל זחאלקה: המדינה שלי צריכה להיות נאמנה לי.
ג'מאל זחאלקה: המדינה צריכה להביע נאמנות לאזרח.
אלכס מילר: ומה עם הנאמנות למדינה?
ג'מאל זחאלקה: המדינה קמה למען האזרח, ולא האזרח קיים למען המדינה.
ג'מאל זחאלקה: זה פאשיזם.
ג'מאל זחאלקה: זה פטישיזם אוף דה סטייטס.
אלכס מילר: אתה עושה רגולציה לחובות.
אלכס מילר: מתי שנוח לך אתה שם, ומתי שנוח לך אתה במקום אחר.
זבולון אורלב: אני בטוח, שאם יהיה משאל, יהיה ברור שהמדינה שמעניקה הכי הרבה זכויות והטבות ונאמנה לאזרחיה הערביים זאת מדינת ישראל, וזאת בהשוואה ל-57 מדינות מוסלמיות אחרות.
ג'מאל זחאלקה: תחזיר לי את הקרקע שלי.
ג'מאל זחאלקה: לקחת 75% ממנה.
ג'מאל זחאלקה: תחזיר לי את האדמות שלי.
זבולון אורלב: "תענו חיטים והודה לו בשעורים" .
ג'מאל זחאלקה: אתה אל תדבר איתי על זכויות.
זבולון אורלב: אדוני.
זבולון אורלב: מדינת ישראל היא המיטיבה ביותר.
ג'מאל זחאלקה: גם מהערבים שדיברו כאן הופקעה הקרקע.
ג'מאל זחאלקה: גם מהאנשים שבאים לכאן ומתחנפים אליכם הופקעה הקרקע.
זבולון אורלב: גם מיהודים הופקעה קרקע.
אתי אלון: אני בטוחה שאתה תסכים, כפי ששמעתי ממרבית ראשי הרשויות הערביות המובילות, שהנושא של מעורבות חברתית, מעוברות בקהילה ותרומה לקהילה שלכם, הוא לא פסול.
אתי אלון: יושבות כאן נערות, שאני מאוד שמחתי לשמוע.
אתי אלון: העובדה שאתה יוצר חסם ערכי לעניין הזה, היא פסולה בעייני.
אתי אלון: אנחנו חושבים שהמוד הזה של לתרום ולהיתרם הוא חיובי.
אתי אלון: הרי היא נתרמה מזה שהיא פעלה ועבדה.
אתי אלון: זה הצמיח אותה, זה העצים אותה, זה העצים את החברה שלה, את הכפר שלה, את המקום שבו היא עובדת, ואני מקווה שלזה אתה לא מתנגד.
אתי אלון: אני מקווה, שאתה לא רוצה ליצור פה איים שמטביעים חותם של נכשלות ומסכנות.
אתי אלון: העובדה שהצעירים האלה יובילו את אותו כפר ואת אותה הנהגה, תאפשר באמצעות הדברים האלה ללכת ולפתוח את הדרך.
אתי אלון: השירות הלאומי או השירות החברתי הזה – אני קוראת לו שירות חברתי-קהילתי – הוא למען הקהילה הזו.
אתי אלון: כך צריך לראות את זה.
אלכס מילר: נציג משרד הביטחון.
פיני גנון: עיקר העיסוק שלי הוא עם המגזר הבדואי.
פיני גנון: אנחנו פועלים בעיקר בקרב הגברים ופחות בקרב הנשים, אבל אנחנו נחשפים לעניין הזה של נשים במגזר.
פיני גנון: אני הופתעתי לשמוע פה, שאין בעיה של תקנים.
פיני גנון: לטעמי, קיימת בעיית תקנים של בנות ברשויות ובעמותות.
פיני גנון: יש לי קשר עם מרבית העמותות שעובדות, ושם קיימת הבעיה הזו.
פיני גנון: אחר כך אני אקח פרטים מיו"ר המנהלת.
פיני גנון: ללא העדפה וללא תמיכה של אותו מיעוט, שהרים את הדגל והחליט ללכת לעניין הזה של השירות האזרחי, הוא לא יתמודד.
פיני גנון: אם בת שירות לאומי-אזרחי מתקשה ומאוימת, על אחת כמה וכמה אותו מוסלמי שמחליט להתגייס לצה"ל.
פיני גנון: שמענו פה על אותו חרם קיים.
פיני גנון: לצערי, גם בקרב החיילים זה קיים, אולי בצורה קצת יותר חמורה.
פיני גנון: הפתרון שאני בא להציע אותו כאן, הוא תמיכה וליווי.
פיני גנון: לא לתת לילדות האלה להתמודד לבד.
פיני גנון: לא להגיד להן: תלכו למשטרה ותגישו תלונה.
פיני גנון: צריך לעמוד ולתת להן רוח גבית, ללוות ולהנחות אותן, ולא לתת להן להתמודד לבד עם הבעיה הכואבת הזו.
אלכס מילר: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי העניין הזה.
אלכס מילר: אנחנו נעשה סיכום ביניים, כיוון שתהיה לנו ישיבה נוספת בנושא של ההתקדמות במשרד החינוך.
אלכס מילר: אני מקווה, שתוך חודש-חודשיים אתם תביאו לנו החלטה ברורה בכל נושא מנגנון השילוב וההחלטות במשרד החינוך.
אלכס מילר: ציינת שזה יהיה משנת הלימודים הבאה.
דוד פלבר: אנחנו צריכים בינואר להציג את הקריטריונים.
דוד פלבר: חודש קודם נביא את זה לפה.
ג'מאל זחאלקה: הרבה דברים יקרו בספטמבר.
אלכס מילר: תפסיק.
אלכס מילר: אני מרגיש לידך שאני תחת 20,000 איומים.
ג'מאל זחאלקה: אני אחד מול 40 פה.
ג'מאל זחאלקה: היית צריך לתת לי את מחצית הזמן.
אלכס מילר: ראשית, ועדת החינוך מברכת את כל אותם הצעירים התורמים מעצמם לקהילה, שבאים ולוקחים חלק בפעילות חברתית מאוד מבורכת.
אלכס מילר: אנחנו כמובן מאחלים לכולם הצלחה בהמשך חייהם והשתלבותם במערכת ההשכלה הגבוהה, המערכת הטכנולוגית והתעסוקה בכל אותם התחומים שהם בחרו לעצמם.
אלכס מילר: אנחנו גם מברכים ומודים לכל אותן העמותות.
אלכס מילר: שמענו כאן עד כמה לא פשוטה המערכה, ועד כמה לא פשוט להיות היום זה שיוצא כנגד אווירה – לדעתי, אוירה מאוד חשוכה שנוצרה במגזר הערבי – כנגד השירות האזרחי-לאומי.
אלכס מילר: אני דוחה בחריפות את כל אותם גופים, עמותות ומפלגות, שמנסים בדרך שלא מתקבלת על הדעת לתקוף ולהתנגד כנגד השירות האזרחי.
ג'מאל זחאלקה: יש חופש ביטוי.
ג'מאל זחאלקה: מה זה לא מתקבל על הדעת?
אלכס מילר: אני מדבר על הדרך של איומים.
אלכס מילר: אני מדבר על הדרך של כניסתם של אותם הצעירים למצב בו ישנה אווירה של דחייתם מהמגזר שלהם.
אלכס מילר: בסך הכל הם תורמים למגזר, ופותרים הרבה יותר בעיות ממה שעושות עמותות כאלה ואחרות מהצד השני, שרק מדברות ובסופו של דבר הפתרון לא נראה בשטח.
אלכס מילר: רבותיי, אנחנו צריכים להקפיד שכל אותן הבקשות לתקנים שבאים מהמגזר, יבואו בסופו של דבר לאישור.
אלכס מילר: אם יש צורך בהוספת תקציב, צריך להעלות את הסוגיות האלה על סדר היום.
אלכס מילר: לא יכול להיות שמצד אחד אנחנו שומעים שאין בעיות, וכאן אנחנו שומעים שיש.
אלכס מילר: יכול להיות שהבעיה היא בסינרגיה בין כל אותם הגופים, ומציאת פתרון לכל אותן בקשות שקיימות במערכת.
אלכס מילר: אני כן חושב, שדווקא בנושא הזה אנחנו צריכים להיות הרבה יותר פעילים.
אלכס מילר: אני קורא למשרד החינוך ולמנהלת להרחיב את הפעילות בכל הנושא של שירות לאומי-אזרחי, גם ההסברתית, בצורה יותר אגרסיבית ממה שקיימת היום.
ג'מאל זחאלקה: אני מתנגד לסיכום.
ג'מאל זחאלקה: אני מבקש הצבעה.
אלכס מילר: אני מעלה את הסיכום שלי להצבעה.
אלכס מילר: ה צ ב ע ה בעד – 2 נגד – 1 נמנעים - אין ההצעה התקבלה.
אלכס מילר: ההצעה התקבלה תודה רבה, הישיבה נעולה.
אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, נפתח את ישיבת ועדת החינוך.
אלכס מילר: אנחנו בתאריך 1.11.2011, ד' בחשוון תשע"ב.
אלכס מילר: הנושא – דיון חירום – מיגון מוסדות חינוך בדרום.
אלכס מילר: פרוטוקול 480.
אלכס מילר: רבותי, כינסתי דיון בעקבות ההתחממות האחרונה בדרום הארץ.
אלכס מילר: טילים מעזה, החינוך בדרום מושבת ואנחנו צריכים לשמוע כאן תשובות מכל הגורמים הרלבנטיים, האחראים למיגון מוסדות החינוך.
אלכס מילר: אני עברתי אתמול על הפרוטוקול של ועדת הכספים מהקיץ האחרון, כאשר הנושא הזה עלה שם, ושמענו בעצם על כוונת המשרדים הרלבנטיים, על איזה שהוא כניסה של מהלך של תכנון והיה גם תקציב, ואני אשמח לשמוע את הנתונים ומה קורה היום, לאחר ובעצם הוקצה תקציב למיגון.
אלכס מילר: אני גם אשמח אם תעדכנו אותנו מבחינת ההרחבה, שגם אז דובר על הרחבה של התקציב למיגון כלל הדרום, של מוסדות החינוך, ולא רק כאשר מדובר על הקו, דומני דובר אז מ-0 עד 7.
אלכס מילר: ועדת הכספים ביקשה להרחיב את זה מ-7 עד .
אלכס מילר: אז אני אודה לכם אם תביאו לנו כאן נתונים ומה קורה היום בשטח.
אלכס מילר: מבחינתי ואני גם אמרתי את זה אז ואני גם אומר את זה היום – לא יעלה על הדעת שכל פעם שיש התחממות – ילדי ישראל אשר גרים בדרום צריכים להיות חלק מהרולטה הרוסית של החמאס, או כל ארגון טרור אחר, שמחליט לחמם את הגזרה ולהשבית את כל הדרום, מבחינת אורך החיים הרגיל.
אלכס מילר: מבחינתי גם אל מול העובדות ששמענו בישיבה האחרונה בוועדת הכספים, כאשר אנחנו מדברים על התקציב וכאשר אנחנו שומעים גם על הקצאות שונות שהממשלה מעבירה לנושאים אחרים, אני חושב שהגיע הזמן כבר גם לקבוע סדרי עדיפויות, כאשר מדובר על ביטחון ילדי ישראל ועל כך אנחנו גם נתעקש, במידה והנושא עדיין לא טופל או לא הוחלט בעניין של ההרחבה, על כך שיהיה, בסופו של דבר, מיגון של כל מוסדות החינוך בדרום הארץ.
אלכס מילר: אנחנו גם מברכים את האורחים שלנו כאן, יש לנו פה אורחים תלמידים.
אלכס מילר: מאיפה אתם?
קריאה: נווה אליהו.
אלכס מילר: אז ברוכים הבאים לכנסת ישראל, לוועדת החינוך.
אלכס מילר: מי נותן לנו דיווח על מה שקורה היום?
אלכס מילר: משרדים, משרד הביטחון, חינוך, מי אחראי על המיגון?
בני שיק: אני.
בני שיק: שלום, קוראים לי בני שיק.
בני שיק: אני רמ"ח מיגון בפיקוד העורף.
בני שיק: באופן עקרוני, התוכנית שמוקצית למיגון מוסדות חינוך היא לטווח של ה-7 .
בני שיק: אולי נחלק וניתן פה הסברים, כיוון שלא כולם אני מעריך מכירים.
בני שיק: אנחנו מחלקים את המרחקים בין רצועת עזה – ישראל במרחקים שהם מושפעים כולם כמעט, בלי יוצא מן הכלל, באפקטים של אמל"ח.
בני שיק: הרצועה הראשונה שכולם מכירים – רצועת 0-7 פחות או יותר, שהיא ממוגנת באופן מוחלט.
בני שיק: כמעט ממוגנת באופן מוחלט.
בני שיק: עד סוף השנה הזאת, או תחילת השנה הבאה – אנחנו נגמור למגן את גני הילדים האחרונים באופן מלא, בכדי שאפשר יהיה ללמוד במרחבים האלה גם תחת טפטופים או התקפות מלאות.
בני שיק: לראייה, באירועים האחרונים מרבית החינוך ב-0-7 עבד באופן מלא.
בני שיק: השלב השני של האפקטים שעליהם אנחנו מדברים, מדברים מ-7 עד 15 ומ-15 עד ארבעים.
בני שיק: הכסף המוקצה, או התכנית שהוקצתה, או אותה תכננו וביקשנו, הייתה תוכנית של 7-15, למיגון מוסדות חינוך.
בני שיק: צריך רגע להבין ---
אלכס מילר: מה התקציב שבעצם ---
בני שיק: אני אסביר.
בני שיק: רק צריך להבין רגע למה אנחנו אומרים 7-15 ומה המשמעות וההבדל בין המיגון.
בני שיק: ב-0-7 המיגון הוא מיגון מוחלט.
בני שיק: בית הספר ממוגן באופן מלא.
בני שיק: זאת אומרת במהלך התקפה – הילדים יושבים בתוך הכיתה ולומדים.
בני שיק: לא יוצאים החוצה.
אלכס מילר: זה מה שקורה היום בשדרות, לפי מה שידוע לי.
בני שיק: נכון.
בני שיק: זה מה ש-0-7.
בני שיק: ב-7-15 לא מתוכנן מיגון כזה.
בני שיק: ב-7-15 מתוכנן מיגון תקני, שהוא מיגון כמו שיש בכל בית ספר בארץ, או בכל בית בארץ, או בכל תהליך בארץ.
בני שיק: אין לנו כוונה להפוך את המרחב הזה למרחב מבוצר, שכל בתי הספר וגני הילדים יהיו מבצר.
בני שיק: באופן עקרוני הוקצו לתוכנית 80 מיליון שקלים, מתוכם 50 מתקציב משרד האוצר.
אלכס מילר: מ-7-15 איזה יישובים זה כולל.
בני שיק: אשקלון, נתיבות וכמה מועצות אזוריות.
בני שיק: אני אעבור על כולם אם תרצה.
אלכס מילר: זאת אומרת אשדוד לא בפנים.
בני שיק: היא מעבר ל-.
בני שיק: ולכן התכנית שעומדת כרגע על הפרק, ואנחנו נמצאים בתהליכים שלה, היא תכנית, שאם תרצה אני אעבור על המועצות, חלק מהמועצות של עוטף עזה שעברו את טווח ה-7 ולא מיגנו אותם – אשקלון, נתיבות, יואב, בני שמעון ולכיש, אלה האזורים.
בני שיק: בסך הכל מדברים על 155 גני ילדים ו-41 בתי ספר, שבחלקם צריך להשלים מיגון מוחלט, ובחלקם צריך לעשות השלמות מיגון, מכיוון שהמיגון הקיים לא מספק בכמות מכמות הילדים הקיימים.
אלכס מילר: זאת אומרת גם אם התכנית הזאת מתבצעת, עדיין כל עוד יש ירי, יש השבתה מבחינתכם של הלימודים.
בני שיק: יש פה חשיבות במה שאתה אומר, ואני התחלתי עם זה קודם.
בני שיק: בעזה אנחנו לא רוצים, מכיוון שהטפטופים והנשקים, או האמל"ח הוא אמל"ח קל, שקל מאד לראות אותו ולא בהכרח אפשר לזהות אותו, ויהיה מצחיק שכל מרגמה קטנה ביותר, זה מישהו שיברח מבית הספר ויפסיקו את הלימודים בכל עוטף עזה.
בני שיק: לכן המיגון שם הוא מיגון שמאפשר גם בטפטופים כאלה ללמוד.
בני שיק: בטווחים של ה-7-15 הנשקים הם קצת יותר גדולים והמשמעות של האמל"ח היא קצת יותר כבדה, והמטרה של המיגון בבית הספר הוא לא לאפשר לימודים לאורך זמן גם בטפטופים.
בני שיק: הוא לאפשר מצב שבזמן ההתרעה שיש בין 45 שניות לדקה, תלוי באיזה מרחקים, יהיה אפשר להמשיך לקיים, או אפשר להוציא את הילדים מהכיתות, בזמן שיש להכניס אותם למרחבים הממוגנים, עד ההחלטה אם ממשיכים או לא ממשיכים, ובאופן עקרוני, אם יש מצב חירום מעבר לטווח של ה-, לא יהיו לימודים.
בני שיק: זה התכנון.
בני שיק: ככה זה עובד, אלא אם כן נקבל החלטה אחרת, או תתקבל בממשלה החלטה אחרת, שממגנים אותם כמו שממגנים את עוטף עזה, ואז המשמעויות הן משמעויות אחרות.
אלכס מילר: ומה מבחינת ההערכה התקציבית?
אלכס מילר: אני אבקש ממך לתת לי שתי הערכות.
אלכס מילר: קודם כל הערכה תקציבית לפי התכנית שכרגע תוקצבה ל-7 עד 15, להרחיב את זה לכל הדרום, מ-15 עד 40 – מה ההערכה התקציבית.
אלכס מילר: זה דבר ראשון, ודבר שני – מה ההערכה התקציבית למיגון מה שיש היום מ-0 עד 7, גם מ-7 עד 15.
בני שיק: אז אחד אני אגיד, כשהגענו עם התוכנית, הגענו עד מרחב 40, אבל אני חייב להגיד שבמרחב 40 אנחנו לא מדויקים, מכיוון שלא עשינו באמת סקרים מלאים.
בני שיק: ההערכות שלנו מדברות על כמעט חצי מיליארד שקלים להרחבה במרחב.
בני שיק: זה ההערכות ראשוניות וכמעט כל מספר שמישהו יגיד פה – 800 או 400 – יכול להיות גם נכון.
בני שיק: ולכן הן הערכות ראשוניות, מכיוון שלא התעסקנו וסיכמנו שאנחנו מתעסקים רק במרחב של 7 – 15, גם לא ביצענו סקרים וגם אנחנו לא מכירים את הפערים המלאים הקיימים במרחב הזה.
אלכס מילר: עכשיו, מבחינת התכנון העתידי ---
בני שיק: רגע, לשתי השאלות שלך.
אלכס מילר: רק מבחינת התכנון העתידי של מוסדות החינוך שקמים בדרום, האם בעצם התכנון העתידי כבר כולל בעצמו את המיגון, שכביכול הוא המיגון המלא.
בני שיק: היום אי אפשר לבנות בית ספר, גן ילדים חדש – בלי שהוא עומד בתקנות שנקבעו ונחתמו על ידי שר הביטחון וכל מוסדות החינוך החדשים, כשהם קמים חדשים.
בני שיק: הבעיה דרך אגב היא לא בחדשים.
בני שיק: הבעיה היא בכאלה שלוקחים מבנים קיימים או חינוך או כיתות או חינוך לא פורמאלי שלא מוכר בהיבט שלו, שחי במבנם ארעיים והוא חי בלי מיגון, וזאת בעיה יותר משמעותית.
בני שיק: כשיש הרחבות, הגדלה של כיתות אם או פתיחה של כיתות נוספות במועצות אזוריות, גם במרחב של 0-7, כשמשתמשים במבנים שהם מבנים לא חדשים, אלא מבנים קיימים, לצערי המבנים האלה בלי מיגון, ואני אגיד אפילו יותר מזה – לצערי זה לא עומד בסדר העדיפויות.
בני שיק: העדיפות היא קודם כל לפתוח את הכיתה ולא לדאוג למיגון של התלמידים.
אלכס מילר: משרד החינוך, יגאל, מה קורה מבחינת
אלכס מילר: כם ואיך אתם רואים את הדברים היום בשטח, מבחינת העניין הזה של המיגון ומה ההמלצות שלכם לעניין זה, כי המצב הוא אבסורדי.
אלכס מילר: אנחנו כל חודשיים במצב של השבתת לימודים.
אלכס מילר: הפעם זה נפל לנו ממש באמצע שנת הלימודים, סליחה, בתחילת שנת הלימודים.
אלכס מילר: ההתחממות האחרונה הייתה בקיץ, ולמזלנו הילדים היו בחופשה.
אלכס מילר: עכשיו, אם ככה זה יימשך, אז רבותי, יהיה פה כאוס טוטאלי מבחינת כל העניינים האלה.
אלכס מילר: אז יכול להיות שהגיע הזמן באמת שיהיו כאן
אלכס מילר: החלטות והמלצות חד משמעיות, מבחינת העניין הזה.
אלכס מילר: ניקח נגיד את תקופה של כמה צריך מבחינת המיגון ופשוט נחסוך מעצמנו את כל הסיפור הזה, שכל פעם אנחנו מנסים לכבות שריפה במקום להתעסק בפתרון המלא.
יגאל צרפתי: טוב, כמו שאמר בני, אז בעצם אנחנו קודם כל עובדים מאד בצמוד עם פיקוד העורף בכל הנושאים של המיגון ובטווח של עד , שוב, כפי שנאמר, בתי הספר ממוגנים מיגון מלא ולמעט בית ספר אחד, שבדצמבר תסתיים בנייתו בשער הנגב ומה שדיווח בני לגבי גני הילדים, אז אנחנו לטווח הזה באמת בתי הספר ערוכים וממוגנים מיגון מלא.
יגאל צרפתי: ההיערכות הנוכחית היא כאמור לטווחים של עד , במתכונת של השלמת פערי מיגון בבתי הספר הקיימים.
יגאל צרפתי: עכשיו, אנחנו כפי שהיה נהוג מאז ומעולם, בעצם הגורם המוסמך, האחראי, שקובע מה הם צרכי המיגון, ואנחנו משתפים איתו פעולה, זה פיקוד העורך.
יגאל צרפתי: כך שבמידה ויוחלט או לשתף פעולה באמצעות היערכות ומיפוי הצרכים לטווח של עד 40, אז אנחנו סמוכים על שולחנם בעניין הזה, וכמובן ---
אלכס מילר: אתם פניתם כמשרד?
יגאל צרפתי: אנחנו בקשר יום יומי איתם.
יגאל צרפתי: אגב, היינו בישיבה לא מזמן.
אלכס מילר: לא, אתה אמרת במידה ויוחלט, יוחלט על ידי מי?
אלכס מילר: על ידי הממשלה?
יגאל צרפתי: תראה, כפי שהיה בטווח של עד , זה היה החלטת ממשלה.
אלכס מילר: אז יש פנייה?
אלכס מילר: יש דרישה להרחיב את זה עד 40?
יגאל צרפתי: עוד פעם, את השאלה צריך להפנות לפיקוד העורף, כי הם מומחים בביטחון.
יגאל צרפתי: זה לא תחום המומחיות שלנו.
אלכס מילר: לא, אבל אתם אחראים על החינוך ועל סדר הלימודים שבעצם בשוטף.
אלכס מילר: עכשיו, מבחינתכם, ברגע שאתם מזהים מצב שהוא מסכן את הילדים, האם אתם פונים לממשלה עם בקשה לתקצב את פיקוד העורף מבחינת התקציב הדרוש, בשביל למגן את אותם מוסדות שאתם רואים לנכון למגן אותם?
יגאל צרפתי: שוב, אני חוזר, אני לא המומחה לומר אם יש צורך במיגון מלא לטווחים האחרים.
יגאל צרפתי: זאת אומרת, אני מציע שבני יענה על השאלה הזאת.
אלכס מילר: לא, אבל רבותי, אף אחד לא רוצה לקחת על עצמו אחריות והילדים יושבים בבית.
אלכס מילר: הרי אתם מבינים את זה.
אלכס מילר: הרי זה מה שקורה היום בפועל.
בני שיק: אני לא יודע למה אתה אומר את האמירה הזאת שלא מוכנים לקחת אחריות.
בני שיק: פיקוד העורף אמר שלא נכון בעיניו מטווח של והלאה – למגן מיגון מלא.
בני שיק: בראייתנו מול האיום הקיים עכשיו ומול קצב האירועים שקורים, לא נכון להשקיע בעינינו בבית ספר, משמעות כמו שהשקענו בעוטף עזה, ולהפוך את בית הספר הזה ל-, מי שיצא לו להיות בבתי הספר בעוטף עזה, מבין שזה כלי קיבול מבטון סגור, אטום.
אלכס מילר: אין בעיה, אבל אתם לא לוקחים אחריות על החינוך.
אלכס מילר: אתם מבחינתכם,
בני שיק: אחריות על המיגון, זה מה ש ---
אלכס מילר: נכון, אבל אתם מבינים איזה אבסורד כאן?
אלכס מילר: אתם מבחינת
אלכס מילר: כם לא משנה לכם אם הילדים נמצאים בבית הספר או נמצאים בבית.
בני שיק: בהחלט משנה לנו.
אלכס מילר: איך משנה?
אלכס מילר: אם אתה אומר שאתה מבחינתך לא רואה שום רציונל למגן את מה שיש מבחינת המיגון מ-0 עד 7, לעשות את זה עד 40, אז מבחינתך אין שום בעיה שבעצם במידה ויש ---
בני שיק: לא, לא אמרתי שלא יהיה מיגון מ-0 עד 40.
בני שיק: אמרתי שצריך מיגון מ-0 עד 40 בהתאם לאיומים שהגדרנו מול תרחיש הייחוס שאנחנו שמים.
בני שיק: אפשר לבוא ולהפוך את הכל בלהגיד אפשר הכל ממוגן, וגם מתחת לאדמה.
בני שיק: לנו יש חשיבות מאד גדולה להיבטים של רציפות תפקודית, גם למשק.
אלכס מילר: בוא ניקח תיאורטית את השאלה שעכשיו אני שואל, שאתם לא מצליחים להגיע לאיזה שהוא מן הרגעה כזו או אחרת, או מה שתחליטו מבחינת הקבינט בהיבט המבצע הצבאי, ואנחנו ממשיכים בטפטופים כמו שיש היום וכמו שאתמול בלילה נפל באשקלון, בבאר שבע, וככה זה ממשיך להיות עוד חודש, חודשיים, שלושה, ארבעה.
אלכס מילר: כם – מה עושים?
אלכס מילר: הילדים יושבים בבית.
אלכס מילר: מה קורה מבחינת משרד החינוך – אין ---
בני שיק: ממש לא.
אלכס מילר: אז מה עושים?
בני שיק: פיקוד העורף נתן הנחייה מבחינתו בדיון האחרון מאתמול בלילה, שבתי ספר ייפתחו היום.
בני שיק: ההחלטה לא לפתוח בתי ספר היא של הרשויות, לא של פיקוד העורף.
אלכס מילר: זאת אומרת – ראשי הרשויות לוקחים על עצמם ---
בני שיק: במיגון הקיים היום בבתי הספר, יש אפשרות לתפקד בטפטופים האלה ולהיכנס למרחבים ממוגנים בזמן נתון, ואין שום בעיה לקיים אותה.
בני שיק: ההחלטה בלא לקחת את זה – היא לא החלטה של פיקוד העורף.
בני שיק: פיקוד העורף מקיים הערכת מצב ---
אלכס מילר: אז אנחנו מתקדמים.
אלכס מילר: זאת אומרת מי שלקח היום אחריות על זה שילדים לא לומדים – זה ראשי הרשויות מבחינתכם.
בני שיק: באופן עקרוני זה נכון מאד.
אלכס מילר: אז אני אשמח לשמוע את השלטון המקומי – איפה אנחנו עומדים מבחינת הדבר הזה ומה הן הדרישות מבחינת הדרישות בשטח, בשביל שהתלמידים, אם זה יום יומיים אז אפשר להבין את זה, אבל כאשר זה ממשיך להיות ותופס תקופה לא קצרה, אז יש פה פגיעה משמעותית בחינוך של הילדים בדרום הארץ.
אלכס מילר: אז השלטון המקומי כאן?
יוחאי וז'ימה: השאלה לדעתי אחרת.
אלכס מילר: מאיפה אתה אדוני, מה שמך?
יוחאי וז'ימה: אני מהמרכז שלטון מקומי, אני ראש מנהל ביטחון וחירום, שמי יוחאי.
אלכס מילר: אוקי, אם אתה מהשלטון המקומי אז אתה מייצג את השלטון המקומי.
יוחאי וז'ימה: כן, כן, ברור.
יוחאי וז'ימה: אני חושב שהשאלה היא אחרת.
יוחאי וז'ימה: השאלה היא במצב שקיים עכשיו, האם קיים פתרון חלופי ללימודים.
יוחאי וז'ימה: כי אם ראשי הערים לא מוכנים לקחת את האחריות על זה שילמדו במצב הקיים, וזו החלטה שהיא החלטה מאד קשה, צריך לראות מה הפתרון של משרד החינוך או של המדינה, לזה שילמדו למידה מרחוק או דברים כאלה.
אלכס מילר: אוקי, ויש איזה שהוא דיון ביניכם לבין משרד החינוך על פיתרון?
יוחאי וז'ימה: אני לא מכיר כזה.
יוחאי וז'ימה: יכול להיות שהוא קיים.
אריה מור: יש פתרונות.
אריה מור: כל אותם תלמידים שלא למדו לא לומדים גם היום, מחוז דרום מטפל בלמידה מרחוק.
אריה מור: יש מערכות מתוקשבות ללמידה מרחוק מול התלמידים וזה מתבצע והתבצע בשלושה ימים האחרונים.
אלכס מילר: לכמה זמן התכנית הזאת בעצם?
אריה מור: כל עוד ראש רשות.
אריה מור: הנחיות פיקוד העורף הועברו למשרד החינוך.
אריה מור: אנחנו נמצאים איתם בהערכות המצב.
אריה מור: ההנחיות לחזור ללימודים לפני יומיים כבר ניתנו לכל המוסדות ולכל הרשויות.
אריה מור: ארבע רשויות – אשקלון, אשדוד, באר שבע, גן יבנה.
אריה מור: אני חושב שהיום עדיין ממשיכים לא לשלוח את התלמידים.
אריה מור: שם תוכנית הלמידה מרחוק ממשיכה.
שלמה כהן: שמי שלמה כהן, אני ממלא מקום ראש עיריית אשקלון ואני רוצה להתייחס לכמה דברים.
שלמה כהן: קודם כל אשקלון, יותר מכל עיר אחרת, סבלה במשך 6 שנים מהמצב הזה שהיום ערים אחריות לצערי יצטרפו אליו.
שלמה כהן: עכשיו, המצב בבתי הספר היום הוא כזה שחלק מבתי הספר נבנו בשנות ה-70, והם חסרי מיגון לחלוטין.
שלמה כהן: זאת אומרת, אפילו על פי חוות דעת פיקוד העורף שעשה סקר אצלנו, יש בתי ספר שפשוט לא עונים לשום רמה ולו בסיסית.
שלמה כהן: כשאני אומר רמה בסיסית – זה אומר שבתי ספר שתויגו ככאלה שיש בהם מרחב ממוגן, זה אפילו בחדרי המדרגות, כשיש שתי תקרות מעליהם.
שלמה כהן: זאת אומרת אנחנו מדברים על מוסדות חינוך שהפתרון שפיקוד העורף מציע זה להסתתר מתחת לשולחנות.
שלמה כהן: אני רוצה להגיד לכם שאני הייתי עד לפגיעה בבית ספר, שזה היה ביום שבת ולא היו שם תלמידים והפגיעה הייתה באותו מרחב מוגן שאושר על ידי פיקוד העורף, כביכול במרחב מוגן, שזה הכי טוב שיש.
שלמה כהן: כשאומרים לך הכי טוב שיש זה אומר – כנס מתחת לשולחנות.
שלמה כהן: אני רוצה להגיד לכם שבנס הפגיעה הייתה לא ביום שבו מתקיימים לימודים סדירים, כי אחרת זאת הייתה קטסטרופה.
שלמה כהן: אחרת היינו יוצאים היום למלחמה בעקבות אסון כזה.
שלמה כהן: והיום, במשך כל השנים האלה, למרות לחצים שלנו, רק היום פיקוד העורף מכיר בצורך הזה.
בני שיק: ההכרה היא לא של פיקוד העורף.
בני שיק: פיקוד העורף הוא לא גוף שמכיר או לא מכיר.
בני שיק: נפגשנו איזו פעם או פעמיים.
שלמה כהן: אני רוצה להגיד לך – פיקוד העורף התנגד.
שלמה כהן: אנחנו הגענו לבג"ץ עם פיקוד העורף, שבהתחלה טענו שאין צורך למגן.