GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני בר-און: מי ילמד אותם את הדברים האלה, מי ילמד אותם על השואה, מי ילמד אותם על ילדים נזקקים, מי ילמד אותם על אוכלוסייה חלשה, על חולים, מי ילמד אותם אם לא אנחנו?
רוני בר-און: בראש ובראשונה משרד החינוך, איזה גורם יש יותר ממשרד החינוך צריך להיות לו אינטרס לדבר הזה?
רוני בר-און: לכן בנושא הזה אני רואה כאן משימה שאסור לוותר עליה, אסור לוותר.
רוני בר-און: על שני האספקטים האלה רציתי לדבר.
רוני בר-און: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד, אתמול בערב דיברתי עם דוקטור יצחק קדמן, אני חייב להגיד שאנחנו לא מסכימים על הכול, יצחק קדמן אומר שצריך לעשות רביזיה וראורגניזציה בנושא הזה, אני שמח, אמרתי לו "נהדר, אבל בוא נעשה ראורגניזציה", אבל הוא אמר לי דבר אחד קטגורית, "אסור לבטל את היום הזה, אסור לבטל את היום הזה, צריך אולי לעשות שיפור".
רוני בר-און: אנחנו בעד, להפך בואו נשפר, בואו נעשה.
אלכס מילר: נציגות הרשות הלאומית לשלום הילד תדבר בשמה, אתה תדבר מהמקום שלך.
רוני בר-און: עשיתי גילוי נאות.
רוני בר-און: אני אומר הבית הזה, חברי כנסת, הריבון צריך לסמן לגורם המבצע את גבולות הגזרה שלו ולהגיד לו שזה לא יכול להיות, כמו שאורלי אומרת, הוועדה הזאת תקום ומתחת לראדר תחליט החלטות.
רוני בר-און: יש דברים שהמדינה צריכה לעמוד מאחור ברמה ערכית, ברמת ביצוע ולסמן את הגבולות גם לשר וגם לוועדה ולהגיד עד כאן, אתם רוצים לשפר?
רוני בר-און: – ההפך בואו נעשה את זה יותר גדול, בואו נעשה את זה יותר עמוק, בואו נעשה את זה יותר רחב למען הילדים ולמען החברה.
אלכס מילר: חבר הכנסת מסעוד גנאים בבקשה.
מסעוד גנאים: אני חושב שהנושא וגם נושאים אחרים שהועלו כאן צריך לשקול לא לפי מאזן רווח והפסד, לא הכול כסף.
מסעוד גנאים: אני תמיד מצטט, אני לא זוכר מי אמר, הוא שאל מהו חינוך ואמר שחינוך זה כל מה שנשאר לך אחרי ששכחת כל מה שלמדת, היסטוריה אתה שוכח אחרי המבחן, אבל יום התרמה כשאני יוצא לבתים, כאשר אני עוזר לחלש, עוזר לנזקק את זה לעולם לא אשכח.
מסעוד גנאים: כאשר אנחנו מדברים על בתי ספר וחינוך, כעת אני מדבר כמורה וכמנהל בית ספר לשעבר שחווה את החוויה הזאת עם התלמידים שלו שיצאו והשתתפו בכל ימי ההתרמה בין אם היו בין כותלי בית הספר ובין אם מחוץ לכותלי בית הספר.
מסעוד גנאים: זה חינוכי ממדרגה ראשונה כי בסוף אנחנו לא מלמדים את הילדים רק כדי שיצליחו במבחן המקצועי, אנחנו מלמדים אותם על החיים.
מסעוד גנאים: הילד צריך להיות גורם חיובי, אפקטיבי בחיי החברה ואין כמו ימי ההתרמה שמקנים לתלמיד את ערכי הנתינה, התנדבות והעשייה למען האחר.
מסעוד גנאים: זה יותר חשוב ואני לא רוצה להפחית מערכם של שאר המקצועות או המידע שנותנים לתלמידים בבתי הספר.
מסעוד גנאים: ימים כאלה הם חשובים מאוד למטרות החינוכיות בכלל, כי אנחנו בונים את האדם, את הערכים שלו, את המידות שלו.
מסעוד גנאים: עדיין לא שמעתי את משרד החינוך למה הם מבטלים את ימי ההתרמה.
מסעוד גנאים: אחרי שנשמע אולי נקבל את התשובה ונתייחס לתשובה.
אלכס מילר: סיגל יהלומי פרץ מנכ"ל אקי"ם.
בני פרג'ון: סיגל מתעכבת ולכן אני אייצג את אקי"ם.
בני פרג'ון: שמי בני פרג'ון, אני מתנדב באקי"ם, לפרנסתי עובדת בתעשייה האווירית.
בני פרג'ון: סליחה על האיחור התעכבתי במקום העבודה.
בני פרג'ון: אני מתנדב ב"אקי"ם" כשתיים עשרה שנה, אני אח למזל, מזל בת שישים, נכה עם פיגור שכלי.
בני פרג'ון: ספגתי את זה מגיל אפס.
בני פרג'ון: למה אני מתחיל מהפן האישי?
בני פרג'ון: – הוא הזכיר משהו ואני רוצה לחדד אותו.
בני פרג'ון: כשהייתי בבית ספר יסודי בשנות השישים, אני בן 57, אף פעם ואף פעם לא למדו אותנו לקבל את השונה ומהו שונה.
בני פרג'ון: כשאחותי הגיעה לבית הספר עם הוריי התביישתי, התחבאתי כי אף אחד לא לימד אותי שיש דבר כזה, מכל אלף התלמידים רק לבני פרג'ון יש אחות כזו שונה, התביישתי, הדחקתי.
בני פרג'ון: כשגדלתי וביקרתי אותה באותו מוסד שמשרד הרווחה, בזמנו קראו לזה לשכת הסעד, שלחו אותה כי לא התאים לה מקום אחר כי היא נכה, מה לעשות שלחו אותה למקום שנקרא 'שער מנשה' מקום זוועתי רבותי.
בני פרג'ון: אני ספגתי את זה בתור ילד בביקורים, חזרתי עם דמעות הביתה.
בני פרג'ון: זה בנה אותי, זה בנה אותי בבגרות שלי להוציא את הכול החוצה במצפון ולהסביר לתלמידים כמה חשוב לקבל.
בני פרג'ון: עם כל הכבוד למערכת החינוך, אני מגיע המון לבתי הספר –שתיים עשרה שנה אני עושה את זה, עושים V, אולי אני מקצין, עושים V על מהו השונה.
בני פרג'ון: כשאני לוקח בחור עם תסמונת דאון, עם האורגן שלו ומביא אותו לכיתה לנגן להם בערב, "אני מכירה אותו, אני צחקתי עליו במכולת".
בני פרג'ון: מאותו יום הם לא צוחקים עליו.
בני פרג'ון: הערכים שאני מקנה להם, ההסברים, אני מביא אימא לילד עם פיגור להסביר לתלמידים, סטודנטים, חיילים, אסירים בכלא מעשיהו ששם גם אנחנו עושים.
בני פרג'ון: חבר'ה אנחנו מחנכים אנשים לאזרחות טובה יותר.
בני פרג'ון: אני לא מדבר על הפן הפיננסי שאני תכף אגע בו, הצד הערכי.
בני פרג'ון: אני עושה את זה כי יש לי אינטרס, אני מקבל כסף ומקבל משהו אחר.
בני פרג'ון: אני ממן הסעות לתלמידות באולפנא, לתלמידי בתי ספר שמאמצים כיתות מהחינוך המיוחד כי יש לי כסף לעשות את זה.
בני פרג'ון: אני משקיע בבתי ספר, אני נותן להם, לא לוקח הכול אלי, אני לא מופיע בבית ספר פעם בשנה ביום ההתרמה ואומר שלום, תודה והולך.
בני פרג'ון: אני בכל השנה בקשר איתם, מאמצים כיתות, הצגות של ילדים עם פיגור בבתי ספר, יש דינאמיקה וגם גדלים ילדים יותר טובים, חבר'ה בדוק.
בני פרג'ון: שתיים עשרה שנה אני מקיים ימי התרמה ואני בונה את זה כל פעם, סליחה שאני אומר אני זה עם עוד מתנדבים אבל אני מדבר על עצמי כי זה יותר קל לי.
בני פרג'ון: בצד הכספי - אני יושב ראש "אקי"ם" ברמלה, עיר שאני לא אגדיר אותה רמת השרון, עיר בינונית עם אוכלוסייה סוציו-אקונומית בינונית ומטה.
בני פרג'ון: אני יושב ראש סניף "אקי"ם" רמלה, גזר ובאר יעקב.
בני פרג'ון: לעשות שם פעילות לאנשים עם פיגור שכלי אנחנו לא מקבלים כסף מהמדינה.
בני פרג'ון: אנחנו מגייסים את זה לבד.
בני פרג'ון: יום ההתרמה עבורנו, עבורי, הוא היום החשוב ביותר בשנה ולכן אנחנו משקיעים.
בני פרג'ון: אנחנו משקיעים בבתי ספר, כמה שנוציא יותר תלמידים נקבל יותר.
בני פרג'ון: הכסף נטו נשאר אצלנו בעיר לפעילות של התושבים שלנו, לא לשום מקום אחר.
בני פרג'ון: אנחנו עושים ''קופה יפה' ומשקיעים בקהילה, במשפחות, בילדים, מועדון חברתי לילדים עם פיגור שכלי.
בני פרג'ון: מחוג פשוט הקמנו להקת מתופפים שמופיעה בכל הארץ, כל מי שרוצה אני אביא אותה ללא תשלום - - -
אורלי לוי אבקסיס: וזה מיום ההתרמה?
בני פרג'ון: מיום ההתרמה אני מחזיק מועדון לאנשים עם פיגור שכלי, אני לא יכול לגייס, המשפחות צריכות לשלם כסף השתתפות במועדון.
בני פרג'ון: קשה להם, לא לכולם לרוב, זו אוכלוסייה מעורבת, אלו עולים חדשים, לא צריך לספר.
בני פרג'ון: הכסף הזה, ככל שאני מתאמץ יותר ומגייס יותר בתי ספר יש לי יותר, זה חשוב מאוד.
בני פרג'ון: אם יפסיקו את יום ההתרמה זה מכת מוות לפעילות ברמלה ובעוד שישים סניפים.
בני פרג'ון: רבותי סליחה שאני מרים את הקול, זה מרתיח אותי שאף אחד לא אומר לי "בני, נבטל את יום ההתרמה קח במקום", לא.
בני פרג'ון: תתאמץ עוד פעם.
בני פרג'ון: מאיפה אני אביא כסף?
בני פרג'ון: אני אחזיר את המפתחות ותודה רבה, נעמתם לי מאוד.
בני פרג'ון: אני רץ לבתי ספר, אני מתחנן למנהלים, פונה למורים, עושים לי לפעמים טובה שפותחים לי את הדלת, אבל עושים את זה ולא מתביישים.
בני פרג'ון: אחותי יושבת בבית והיא צריכה להגיע למועדון, הורים בני שמונים וארבע בבית, אם היא לא תגיע למועדון הזה שאני אסגור אותו - - -
אלכס מילר: בני, תודה.
אלכס מילר: הרצל מוכתר מהמרכז לעיוור בבקשה.
הרצל מוכתר: תודה רבה.
הרצל מוכתר: אדוני היושב ראש אנחנו שמחים על הדיון של היום.
הרצל מוכתר: אני בכל זאת רוצה להתחיל עם משהו חיובי.
הרצל מוכתר: אנחנו באמת רוצים להודות למשרד החינוך על כל אותם השנים שליווה את ימי ההתרמה.
הרצל מוכתר: אנחנו רוצים להודות למחנכים, למנהלי בתי הספר ולתלמידים היקרים שבמשך כל השנים האלה ליוו את ימי ההתרמה של כולנו.
הרצל מוכתר: אני חושב שבכל אופן היום כשכל אלה שמאיישים את הבנקים, מאיישים את משרדי הממשלה, מאיישים גופים, שרים למיניהם, כשמדברים איתם למשל על מבצע "אור לעיוור" ברור הם לקחו חלק בימי ההתרמה, כשמדברים איתם על "הקש בדלת" אומרים "בטח, לקחנו חלק בהתרמה".
הרצל מוכתר: אנחנו הצלחנו באמצעות ימי ההתרמה לחשוף בצורה מסודרת את כל הבעייתיות שיש לציבור העיוורים, לציבור "איל"ן" חולי הסרטן והאחרים, כלומר כשמגיעים לתלמידי בתי הספר בימי ההסברה ואומרים להם שלאדם העיוור יש בעיות כאלה וכאלה, לאדם מ"אילן" יש בעיות כאלה וכאלה, הילדים מבינים את זה בשקיקה ושותים בצמא את הנושא הזה.
הרצל מוכתר: אני מלווה את מבצע "אור לעיוור" כשהחברים שלנו מגיעים לבתי הספר עם כלב הנחייה, עם המכשירים המיוחדים אפשר לראות איך מתאספים התלמידים מסביב ושואלים עוד שאלות ועוד שאלות, המורה פונה אלי ואומרת לי "אני לא מצליחה להשיג כזה שקט במסגרת הלימודים שאני מנחה, איך אתם מצליחים?".
הרצל מוכתר: אמרתי זו הייחודיות שלנו, כלומר אנחנו חושפים באופן כזה את האוכלוסייה, היום התלמידים מבינים את זה.
הרצל מוכתר: אני רוצה לומר דבר נוסף, מה השטות שנאמרת "כמה אתם מגייסים, 2%-3%" מה לעשות שההוצאות היום הן רבות, התקשורת אוכלת אותנו בכל פה ומדינת ישראל לא נותנת לנו מתקציב מדינת ישראל, את זה צריך להסביר.
הרצל מוכתר: כולנו מתמודדים על מכרזים ולפעמים אנחנו הולכים על מכרז שמראש אנחנו יודעים שנפסיד בו, בכל זאת הולכים עליו כי חייבים לתת את השירותים.
אלכס מילר: שמעון צוריאלי מנכ"ל "אילן".
שמעון צוריאלי: תודה.
שמעון צוריאלי: ככל הידוע אין עדיין אין החלטה של הוועדה ואני רוצה לציין למען הסדר הטוב שביקשו את תגובות העמותות גם בכתב, המשרד ביקש שנשלח תגובה בכתב שתגיע לוועדה, גם חלק מאיתנו היו בשימוע בפני הוועדה לפי בקשתם.
שמעון צוריאלי: מה שלי הפריע מאוד זה שנאמר לנו "המנדט של הוועדה זה לבדוק מה טוב לתלמידים", אני כופר בזה לחלוטין, אבל אם נניח שימצא שלתלמידים טוב לבטל את ימי ההתרמה גורלן של העמותות זה לא במנדט שלהם ושידאג לנו מי שידאג לנו, שיגידו "אנחנו מסתכלים רק על פן התלמידים אם בדרך נפיל את העמותות אין מה לעשות".
שמעון צוריאלי: אני חושב שמנדט מהסוג הזה הוא שגוי לגמרי, כי אפשר להגיד לעשות טוב במקום אחד ולהזיק במקום השני.
שמעון צוריאלי: למזלנו הטוב אני לא חושב שיש מצב כזה.
שמעון צוריאלי: נהפוך הוא, מה עשו?
שמעון צוריאלי: – לקחו עשבים שוטים בפינות קטנות, באיזה בית ספר שלא היתה בו הסברה, למזלנו אף ילד, ככל הידוע לנו, לא נפגע אז לא יכולים להגיד הייתה פגיעה, משתמשים בתואר להוציא אלפי ילדים בשעות אחר הצהריים זה סיכון.
שמעון צוריאלי: זה סיכון?
שמעון צוריאלי: – מוציאים אותם למטרות הרבה פחות טובות מאשר ימי התרמה.
שמעון צוריאלי: בימי ההתרמה ברוך ה', שימשך כך, אנחנו נוקטים אמצעי זהירות, אנחנו מרושתים עם המשטרה על כל יום התרמה, המשטרה יודעת מראש ועורכת סיורים ומתואמת איתנו, אנחנו מקפידים על הנושא הזה.
שמעון צוריאלי: הנושא הערכי בבתי הספר הוא גולת הכותרת, אני יודע את זה "איל"ן" הביאה את יום ההתרמה למדינת ישראל לפני חמישים וחמש שנה.
שמעון צוריאלי: "איל"ן" נוסדה לפני ששישים שנה, לפני חמישים וחמש שנה "איל"ן" הביאה את 'מצעד הפרוטות' כחיקוי ל'מצעד הפרוטות' מארצות הברית.
שמעון צוריאלי: 'מצעד הפרוטות' התחיל בקטן, התחיל בהליכה עם סדינים ברחובות שיזרקו כסף והוא עבר להתרמה בבתים.
שמעון צוריאלי: ראו איזה פלא, היום חלק גדול מהמתנדבים שאני פוגש, אני מציג את עצמי כמנכ"ל "איל"ן", אומרים "איל"ן אני זוכר הייתי ב'הקש בדלת" של הסרטן או הייתי ב'מצעד הפרוטות' של "איל"ן" או הייתי ביום ההתרמה של "אקי"ם".
שמעון צוריאלי: יום ההתרמה הפך להיות נכס חינוכי ממדרגה ראשונה.
שמעון צוריאלי: צריך לשפר אותו, תגידו איך ונשפר.
שמעון צוריאלי: צריך להרחיב אותו ולא להקטין.
שמעון צוריאלי: ברשותך אני מבקש רק עוד הערה אחת - - -
שמעון צוריאלי: את הפירות של זה אנחנו רואים היום במודעות בעובדות, למשל אנחנו עורכים השנה קייטנות כמו כל שנה, 2,500 בני נוער עושים בהתנדבות את הקייטנות של "איל"ן".
שמעון צוריאלי: איך הם הגיעו ל"אלין" מאיפה הם יודעים על "אלין"?
שמעון צוריאלי: האמצעי הראשון זו הכניסה שלנו לבתי הספר וההסברה הגדולה שאנחנו עושים, כך הם גם מודעים לבעיה של נגישות, הם יודעים מה זה.
שמעון צוריאלי: בנוגע לנושא הכספי דיברו חבריי, אני מציע, זה לא 2%, אבל גם אם זה היה 2% לא לזלזל בזה.
אלכס מילר: בבקשה אביבית בקראי אהרונוף מהרשות הלאומית למען הילד.
אביבית ברקאי אהרונוף: תודה אדוני היושב ראש, ראשית אני בוודאי מצטרפת לדברים שנאמרו כאן שצריך לחנך ולשתף את הילדים, לחנך אותם למעורבות חברתית, אבל השאלה אם איסוף כספים זו הדרך הנכונה והאם רק דרך איסוף כספים מחנכים ומערבים את הילדים בשיתוף חברתי.
אביבית ברקאי אהרונוף: אנחנו סבורים שהמצב היום הוא לא תקין, הוא לא צריך להישאר במתכונת הזאת.
אביבית ברקאי אהרונוף: אנחנו לא סבורים שצריך להשתמש בילדים לצורך גיוס כספים, בוודאי שבהקשרים אחרים זו עבירה על החוק.
אורלי לוי אבקסיס: בהקשרים אחרים, הדגש הוא על הקשרים אחרים.
אביבית ברקאי אהרונף: הדגש הוא על הקשרים אחרים.
אביבית ברקאי אהרונף: הסכנות שעורבות לפתחם של ילדים היום הן סכנות רבות יותר מבעבר, המגע עם אנשים זרים, תאונות דרכים, איבוד הכסף, שוד, אלו דברים שאולי לא שמעתם עליהם, אבל זה לא אומר שהם קיימים - - -
שמעון צוריאלי: את שמעת שהם קיימים?
קריאה: זה לא קרה פעם אחת.
שמעון צוריאלי: כי את אומרת כאן לפרוטוקול דברים חמורים.
קריאה: סטטיסטיקה של עשרים שנה, היא יכולה לראות אותה.
שמעון צוריאלי: היא אומרת דברים לא בדוקים.
אביבית ברקאי אהרונף: אין לי נתונים, תן לי להמשיך.
אביבית ברקאי אהרונף: לכן אני שוב אחזור, במתכונת הנוכחית אנחנו חושבים שהמצב היום איננו תקין.
אביבית ברקאי אהרונף: יחד עם זאת, חבל שלא המשכתם לשמוע עד הסוף, יחד עם זאת בצד הילדים התורמים יש גם ילדים נתרמים, אני לא מדברת על אותם ילדים תורמים שהם בוודאי נתרמים, אנחנו סוברים שכל שינוי בשיטה חייב להבטיח שאותם גופים שקיבלו אישור, אני מדברת על אותן עמותות שאין חולק על התרומה שלהן, על אותן עמותות שתורמות לילדים לא פחות, חייב שתהייה אלטרנטיבה כספית לאותן עמותות.
אביבית ברקאי אהרונף: מנתונים שהגיעו אלינו מדובר של כשמונה מיליון שקלים שמגיעים לעמותות לאחר ניכוי ההוצאות.
אביבית ברקאי אהרונף: אנחנו לא סבורים שזה סכום גדול מדי, זה סכום שבוודאי המדינה יכולה לעמוד בו, בוודאי האחריות של משרד החינוך שהסכום הזה יגיע לאותן - - -
אורלי לוי אבקסיס: אביבית את זוכרת מה עשינו בוועדת חוק חוקה ומשפט לגבי פיצוי נפגעי עבירה קטינים, על שני מיליון כמה אנחנו רבים ועדיין לא הצלחנו להגיע אפילו להלוואת גישור של הממשלה לאותם נפגעי עבירה שנקבע לגביהם שעבריין ישלם רק בעוד חמש שנים כי הוא נמצא בכלא עכשיו.
אורלי לוי אבקסיס: אפילו את זה עם התחייבות של האוצר לא הצלחנו להוציא.
אורלי לוי אבקסיס: את מדברת על שמונה מיליון שקלים כאילו יש מאיפה לתת.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא פשוט.
אביבית בקראי אהרונוף: אני מסכימה איתך שהכול זה העניין ואני לא רוצה להיכנס לנושא ובוודאי לא לנושא הפיצויים.
אביבית בקראי אהרונוף: אני לא חושבת שזה סכום גבוה מדי, המדינה לא יכולה יום אחד לסגור את הברז לאותן עמותות ולומר להן די מעכשיו אתן לא יכולות להשתמש בסכום הזה.
אביבית בקראי אהרונוף: כחברה וכעובדת עמותה אני יודעת איזה פרויקטים עושים במאתיים אלף שקלים, גם אנחנו במאתיים אלף שקלים עושים פרויקטים נהדרים, פרויקטים שתורמים המון המון לילדים מוחלשים יותר בחברה.
אביבית בקראי אהרונוף: בוודאי צריך לדאוג לסכום הזה בין אם על ידי המדינה ובין אם זה בדרכים וחלופות אחרות.
אביבית בקראי אהרונוף: צוין כאן אותו 'מצעד הפרוטות' שמתקיים בארצות הברית, אפשר לקיים 'שירותרום' אפשר לקיים תהלוכה, אפשר לחשוב בצורה יצירתית על חלופות לגיוס אותן תרומות.
אביבית בקראי אהרונוף: אני חוזרת, במתכונת הנוכחית אנחנו חוששים מאוד שהסכנות הקיימות היום לילדים מחייבות דרך אחרת לגייס את אותם כספים לעמותות.
אביבית בקראי אהרונוף: בוודאי ובוודאי צריכים לחשוב על דרכים אחרות להסביר על אותן עמותות בבתי הספר ודרכים אחרות לחינוך לנתינה.
אביבית בקראי אהרונוף: תודה רבה.
אורלי לוי אבקסיס: לא הבנתי, זה דווקא מעניין אותי.
דוד פלבר: אני מטפל בנושא ההתרמות במשרד החינוך מזה חמש עשרה שנה.
דוד פלבר: לא צריך לשכנע אותי שזה נושא חשוב, אני לקחתי אותו מרצוני במגוון תפקידים שעשיתי במשרד.
דוד פלבר: אני חייב לומר שמשרד החינוך לא נגד ימי ההתרמה.
דוד פלבר: משרד החינוך הקים וועדה ולוועדה עדיין אין מסקנות, כך שאני לא יודע איך כולם יודעים מה תהיינה התוצאות.
דוד פלבר: אני מציע שיתקיים ברשות היושב ראש דיון נוסף אחרי שיהיו מסקנות.
דוד פלבר: כעת אני רק יכול לומר מה קיים כרגע אצלנו ברקע דיוני הוועדה.
דוד פלבר: ההסדרה הראשונה של הנושא הזה הייתה בוועדה לפני כעשרים שנה, המטרה של השופט שעמד אז בראש הוועדה, היתה למנוע את האפשרות שילדים סתם יסתובבו ברחובות, למנוע שסתם ידפקו הילדים בדלת כי זה נעשה דבר שבכל רגע דפקו בדלת ואנשים הפסיקו לתרום, זה מעבר לסכנות שאורבות לילדים.
דוד פלבר: אני מסכים שהתופעה היא לא רחבה, אבל יש לנו בהחלט גם מקרים שילדים נפגעו, נשדדים או מוטרדים.
דוד פלבר: אנחנו מחנכים אותם כל החיים לא לפנות לזרים ופתאום אנחנו שולחים אותם לדפוק בדלת לזרים - - -
אלכס מילר: זה לא פתאום.
דוד פלבר: יש מסר סותר.
דוד פלבר: אני מעלה נקודות, אני מניח שאין לי הרבה זמן ולכן אני עושה את זה בקצרה, אני מעלה נקודות שעלו בדיוני הוועדה.
דוד פלבר: זאת לא תופעה גורפת, לא אלפים, לא עשרות, קיימים מקרים בהם ילדים חוזרים פגועים מזה - - -
קריאה: כמה?
קריאה: ארבעה בעשרים שנה?
דוד פלבר: ראשית גם אחת שמוטרדת זה נשאר לה לכל החיים, אחר כך היא צריכה טיפול - - -
קריאה: גם במחנות קיץ.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם אחד נפגע זה לא בסדר, השאלה היא אם אנחנו יכולים לסגור את הקטע הזה מבלי לסגור את כל הערך המוסף שאנחנו מקבלים.
דוד פלבר: אני לא אמרתי מה עושים עם זה, אני באמת חושב ששמעתי את כולכם, כולכם הייתם נגד משרד החינוך, תנו למשרד החינוך להתייחס - - -
אורלי לוי אבקסיס: ממש לא נגד משרד החינוך, אם אתה אומר שאין כוונה כזאת אנחנו מברכים.
אלכס מילר: שהדיון הזה יתקיים בצורה יעילה, אני מבקש, אורלי זה כבר לא הערות זה נאום, אני מבקש לא להתפרץ.
אלכס מילר: אנחנו שמונה דקות לפני סיום, כל מי שמתפרץ ופותח פה יוצא החוצה, פותח פה הוא יוצא החוצה.
אלכס מילר: נגמר הסיפור, לא לנהל כאן ויכוח.
אלכס מילר: אני רוצה לשמוע עמדה ברורה ממשרד החינוך לא בויכוחים ולא בדיונים, אנחנו לא בדוכן של בית המשפט.
דוד פלבר: תודה אדוני.
דוד פלבר: הוועדה בשעתו קבעה עיקרון אחד חשוב שנמשך עד היום והוא שהעמותות שיתרימו תהיינה עמותות שעוסקות בעיקר, או בין היתר, עם ילדים ולא נניח שאגודה חשובה כמו האגודה למען החייל או קרן ליבי, גם עמותות שעוסקות בנכים ופגועים, לא עמותות שעוסקות בבתי תמחוי, לא עמותות שעוסקות בנושאים חשובים לחברה, אבל לא קשורות לנכים ופגועים.
דוד פלבר: זה כדי לרכז את הימים האלה לאוכלוסייה חלשה בחברה שרוצים לסייע לה.
דוד פלבר: הוועדה קבעה כמה עקרונות מי יכנס ומי לא, זה נוגע בעיקר להתנהלות הציבורית כמו שכר המנהלים, כמו הוצאות המנהלה ועוד פרמטרים שעל פיהם נכנסו עד כה שמונה עשרה עמותות שהתרימו בכל השנים האחרונות באשכולות, בקבוצות, כי אין לנו שמונה עשר ימים.
דוד פלבר: הוועדה קבעה בזמנו שיהיו ארבעה ימי התרמה בשנה, לאט לאט גלשנו וזלגנו לשישה או שבעה ימים בשנה.
דוד פלבר: זה המצב היום.
דוד פלבר: הוועדה נתבקשה לבחון את המצב היום, הוועדה בראשות השופט יצחק שנהב , היא נתבקשה לבחון את הערך, את התועלת מול סיכונים, ערכים, היא שמעה את העמותות, היא שמעה כמה אנשי חינוך מהאקדמיה ומתוך המשרד ומבחוץ.
דוד פלבר: אני אומר במילה מבחינת דיוני הוועדה אם יש ערך חינוכי או אין ערך חינוכי.
דוד פלבר: כל הדוברים שבאים מהתחום המקצועי אמרו שבמגע חד פעמי אין ערך חינוכי משמעותי.
דוד פלבר: בוודאי שכולנו, כולל אתכם וכולל אותי, יצאנו בימים האלה והרגשנו שאנחנו עושים למען החברה וכדומה, מבחינת ערך חינוכי מיידי לילדים בפעם אחת שהוא הולך ומשנורר כסף, סליחה על המילה הזאת אבל זו מילה שעלתה בוועדה, אין את הערך אותו אנחנו רוצים.
אורלי לוי אבקסיס: איך מודדים ערך חינוכי?
אורלי לוי אבקסיס: זה כמו שמדברים על פוטנציאל, איך מודדים ערך חינוכי?
אורלי לוי אבקסיס: אשמח לדעת.
דוד פלבר: מאחר ונותרו עוד שלוש דקות אני מבקש לא להיכנס כעת לכל דיוני הוועדה.
אורלי לוי אבקסיס: אולי אני אחנך טוב יותר את הילדים שלי, אז לפחות אני אעביר להם את זה בצורה נכונה, איך מודדים ערך חינוכי?
דוד פלבר: גברתי אני מצטער אני לא אוכל להשיב על זה כרגע.
אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח אם תשלח לי גם אם תשלח לי את זה מייל.
דוד פרבר: מאה אחוז.
דוד פרבר: אני רוצה לציין שהשופט שעמד לפני עשרים שנה בראש הוועדה, בדעת מיעוט כבר אז אמר שלדעתו צריך לבטל את ימי ההתרמה האלה, הנוער צריך לעסוק בפעילות לנוער, אם הוא רוצה להתנדב למען נכים ופגועים הוא יכול לתת ללכת לדחוף עגלת נכים, להאכיל קשיש, לסייע באופן פעיל בתוך העמותות, את זה מאוד מחשיבים כולם וזה כן נותן את הערך וזה המגע, לא עם הכסף, אלא עם הפגוע.
דוד פרבר: אם את שואלת באבחנה - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך למה, כי הכסף הזה קונה שירותים נוספים שהילד לא יכול לתת אותו עם כל הרצון שלו.
אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט מוזר.
אורלי לוי אבקסיס: זה להישבות בתוך סטריאוטיפים, לדחוף נכה.
אורלי לוי אבקסיס: מה אתה רוצה שהוא יגיד עכשיו כשהוא רואה אותו על כיסא גלגלים, בוא אני אדחוף אותך ותחצה את הכביש.
אורלי לוי אבקסיס: נו באמת.
דוד פרבר: יש מתנדבים שפועלים בתוך עמותות, אני נתתי כדוגמה לדחוף עגלת נכה.
אורלי לוי אבקסיס: אז תן דוגמאות יותר טובות.
אורלי לוי אבקסיס: אני מצפה ממך כנציג משרד החינוך לתת דוגמאות טובות.
דוד פרבר: יש פעילות שנעשית היום בתוך תנועות הנוער ובתוך מקומות כאלה שיוצאים למעונות ילדים פגועים ומשחקים איתם ופועלים איתם.
דוד פרבר: יש הרבה פעולות שניתן לעשות.
אלכס מילר: הדיון כרגע הוא לא על ההמלצות של משרד החינוך איך למצות את ההתנדבות.
אורלי לוי אבקסיס: ביקור אחד בחברון בקברי אבות לו כן יש לו ערך חינוכי?
אלכס מילר: אורלי לוי אבקסיס, מספיק.
אלכס מילר: הדיון כאן הוא לא על הדרך שלכם לשכנע את ילדי ישראל מה ואיך לעשות.
אלכס מילר: הדיון כאן הוא על עצם ההחלטה של הוועדה.
אלכס מילר: אם הוועדה קיבלה הנחיות לסגור את ימי ההתרמה זה העניין הראשון.
אלכס מילר: אני גם מבקש לשמוע מיהם חברי הוועדה.
אלכס מילר: על פי איזה קריטריונים הם נבחרו ועל פי מה הם קבעו מה ערכי ומה לא ערכי.
אלכס מילר: מתי הוועדה צריכה לצאת עם המסקנות?
אלכס מילר: כלומר מהו התאריך שהוועדה צריכה למסור את מסקנותיה והאם קיים מנגנון נוסף שהקמתם במשרד החינוך לשילובו של הנוער הישראלי בהתנדבות.
אלכס מילר: אם אתה מעודד ילדים להיכנס לעמותות נכים האם אתם מייצרים מנגנון שסוגר את גיוס הכספים מצד אחד ופותח אפשרות אחרת.
אלכס מילר: האם אתם תאפשרו בחירה של מי שרוצה מצטרף ומי שלא זה עניין אחר.
אלכס מילר: אם אתם מעדיפים לשלוח את הילדים להתנדבות בתוך העמותות אני רוצה לשמוע איך יפעל המנגנון שיעשה את זה.
אלכס מילר: יתכן אז שאותן העמותות במקום לקבל כסף באמצעות ימי ההתרמה של הנוער אולי הם יקבלו מתנדבים באופן שוטף ויעשו את הפרויקטים שלהם עם המתנדבים שיקבלו ממשרד החינוך.
דוד פרבר: מבחינת לוח זמנים אנחנו התכוונו לסיים את עובדת הוועדה במהלך הקיץ, עם החופשות ועם הכול אני לא בטוח שזה יקרה.
דוד פרבר: אני לא רוצה לתת כרגע מועד.
דוד פרבר: הרכב הוועדה – עומד בראשה השופט בדימוס יצחק שנהב, מיוצגים מועצות התלמידים, מועצת תנועות הנוער, נציגי משרד החינוך של העוסקים בחינוך המיוחד, יועצת משפטית של משרד הבריאות, משנה למנכ"ל משרד הרווחה, נציגי ציבור.
קריאה: איפה נציגי העמותות?
דוד פרבר: נציגי ציבור יש לנו את מנכ"ל מכללת תל חי שהוא בעברו מנכ"ל עמותת "אקי"ם" והוא מכיר היטב את הנושא, יש מישהי שעסקה בתנועות הנוער במשרד החינוך שגם מכירה את הנושא.
דוד פרבר: נאמר שרק הילדים היו בעד אז אני יכול לתקן אתכם שכל מי שקשור איך שהוא עם תנועות הנוער גם מועצת תנועות הנוער, גם נציגי מינהל הנוער במשרד החינוך, כל הגורמים האלה באופן בולט תומכים בפעילות הזאת.
דוד פרבר: זה לא אומר שאחרים מתנגדים לה, שוב אני אומר אנחנו דנים בוועדה שעדיין לא סיימה - - -
אורלי לוי אבקסיס: יש פרוטוקולים לוועדה?
אורלי לוי אבקסיס: זו שאלה שצריך לקבל עליה תשובה.
דוד פרבר: זו וועדה ציבורית, את מסקנותיה היא תגיש לשר, אם השר יאמץ אותן אני מניח שהוא יפרסם.
אורלי לוי אבקסיס: מעבר למסקנות.
אורלי לוי אבקסיס: יש פרוטוקולים על מה שקורה בישיבות?
אורלי לוי אבקסיס: כדי שיהיה אפשר להבין גם למה הגיעו למסקנות.
דוד פרבר: אני מניח שיהיה ניתן להבין הכל כשהשר - - -
אלכס מילר: אתה בעצם אומר שרוב חברי הוועדה נמצאים בעמדת מגע חד פעמי עם העניין הזה שלא נותן ערך.
דוד פרבר: אמרתי שהמומחים שהופיעו הם דווקא הם אנשים שהגיעו - - -
אלכס מילר: מיהם המומחים?
דוד פרבר: הזמנו פרופסור שכתבה את הספר "מישהו להתנדב איתו", צפורה מגן מהחוג לייעוץ חינוכי מאוניברסיטת תל אביב, הזמנו נציגים מהאגף הפסיכולוגי של משרד החינוך, הזמנו נציגים אחרים ממשרד החינוך, הם אמרו, במיוחד הפרופסור שהיא לא - - -
אורלי לוי אבקסיס: גם הביקור בחברון הוא חד פעמי, אז אין לזה ערך חינוכי, על ביקור בכנסת תוותרו כי זה חד פעמי - אין לזה ערך חינוכי, את הביקור בכותל זה חד פעמי ואין לזה ערך חינוכי.
אורלי לוי אבקסיס: איך נקבע ערך חינוכי?
אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת את זה כן בוועדת החינוך כי הם קובעים לפי מה שמתאים להם גם אם הוא חד פעמי יש לו ערך חינוכי, מה שלא אין לו ערך חינוכי.
קריאה: אתה יודע איך התלמידים הגיבו כשהם נפגשו עם אדם עם פיגור שכלי.
אלכס מילר: רבותי הישיבה הזאת נעולה.
אלכס מילר: צהרים טובים לכולם.
אלכס מילר: ממשיכים בסדר היום.
אלכס מילר: הנושא: הסטודנט הישראלי 2011, לציון יום הסטודנט הלאומי.
אלכס מילר: אנחנו בתאריך ה – 30.5.2011, כ"ו באייר תשע"א.
אלכס מילר: אנחנו מציינים את יום הסטודנט הלאומי כחוק.
אלכס מילר: זאת אומרת, יש חוק שבעצם מחייב את כל אותם הגופים שכפופים בחוק לציין את יום הסטודנט הלאומי, כאות הוקרה גם לסטודנטים, וגם כמובן למערכת ההשכלה הגבוהה בישראל.
אלכס מילר: נמצא כאן איתנו שר החינוך, שבתפקידו גם יושב ראש המועצה להשכלה גבוהה.
אלכס מילר: אנחנו כאן נדבר על מצב הסטודנטים, על אותם הנושאים שהם הנושאים החשובים ביותר בקידום הנגישות למערכת ההשכלה הגבוהה.
אלכס מילר: בחיים הסטודנטיאליים.
אלכס מילר: רק שבוע שעבר ציינו יום המילואים, והיו כאן דיונים בועדת החינוך על הנושא של מצב הסטודנט המילואימניק במוסדות להשכלה הגבוהה, וגם שמה ראינו באמת שיש שיפור מאד משמעותי, ותודות גם, כמובן, לך אדוני השר, על כך שקיבלתם החלטות אמיצות במועצה להשכלה גבוהה, עם אותם התיקונים שהם מגיעים למוסדות להשכלה הגבוהה.
אלכס מילר: ראינו גם דירוג של המוסדות שבחלקם יודעים לבוא ולהשקיע, וחלק, אתה יודע, יודעים גם להתעלם מהמצב שכבר כל המדינה יודעת שאין מה לעשות.
אלכס מילר: אנחנו רואים במערכת ההשכלה הגבוהה כמשאב העיקרי לצמיחה כלכלית ותרבותית של המדינה, ואם לא משקיעים, אז כמובן שאנחנו לא במקום איפה שהיינו רוצים למצוא את עצמנו.
אלכס מילר: אבל אין ספק שאנחנו רואים שינויים בשנים האחרונות גם בכל מה שקשור לרפורמה הכללית במערכת ההשכלה הגבוהה, תכנית חומש, מצב הסטודנטים הכלכלי, יש עוד הרבה בעיות שאנחנו צריכים לפתור אותם, אבל כמובן שאם יש רצון, ואם יש שיתוף פעולה, בסופו של דבר, כל הדברים האלה נפתרים.
אלכס מילר: אני רוצה גם שאנחנו באמת נעלה כאן סוגיות באופן כללי, וגם אם יש רעיונות והצעות לאותם הנושאים שכדאי לפתור אותם גם בעתיד, אז כמובן שאנחנו גם נשמע ונשקול.
אלכס מילר: גם מחר הולכת להיות ישיבה, גם כולם מוזמנים לנושא שקשור לאוניברסיטת תל אביב, אבל זה לא העניין כרגע, מה שחשוב זה באמת שאנחנו נציין בצורה רחבה כאן בכנסת את יום הסטודנט הלאומי.
אלכס מילר: הייתם בועדת כלכלה, חברים?
רן לבנה: כן.
אלכס מילר: איך היה שמה?
רן לבנה: פוֹשר מינוס.
איציק שמולי: זה התחיל טוב.
איציק שמולי: הייתה התלהבות בכל מה שקשור לעודד תחבורה ציבורית בקרב סטודנטים, ואז נכנסו לכל מיני מושגים שאנחנו לא מבינים אותם, עוד לא הגענו לשיעור הזה בכלכלה.
אלכס מילר: אנחנו נגיע גם לזה.