GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עומר לבנת: סבתא שלי מצד אמא חגגה את גיל המצווה באירוע משפחתי שערכה בביתה ואילו אמא שלי גם עשתה למשפחתה בביתה ונסעה ללונדון.
עומר לבנת: אני אחגוג את בת מצוותי בביתי עם המשפחה והרבה אוכל טוב כמו אמא וסבתא שלי.
עומר לבנת: כמו בכל שישי כשאוכלים ארוחת משפחתית סביב שולחן ערוך אני חוגגים את בת המצווה למשפחה בבית, כי אנחנו מאמינים שאם בישול בא מאהבה הוא תמיד טעים.
עומר לבנת: אנחנו גם חושבים שהבית שבו נולדתי גדלתי עם החוויות שעיצבו אותי הוא המקום הכי נכון לחגוג בו את בגרותי, לכן את חגיגת בת המצווה שלי אני אחגוג בביתי במסגרת משפחתי המורחבת ועם מאכלים משפחתיים שאותם נבשל ביחד.
עומר לבנת: אצלנו במשפחה תמיד אומרים שככל שהזכויות גדולות כך גם החובות והאחריות גדלים.
עומר לבנת: זה נאמר לי מגיל צעיר לכן כיום זה לא חדש לי, הקשר בין זכויות למטלות הינו קשר ברור ומובן.
עומר לבנת: כאחות לשתי אחיות קטנות כבר תקופה ארוכה אני עוזרת להוריי בשמירה עליהן ולפעמים אני מרגישה ולא פעם שהם מסתכלות עלי כמודל לחיקוי, לכן האחריות אינה חדשה לי .
עומר לבנת: פרשתי היא פרשת במדבר מספר במדבר.
עומר לבנת: הפרשה שלי מספרת על המעבר של עם ישראל מנשלט לעם השולט בחירותו.
עומר לבנת: לאחר תקופה של הליכה במדבר והבנה כי צריך להקים רשויות שיסייעו בניהול וארגון של העם שמתהווה יוצר משה בעזרת ה' גופים דתיים וצבאיים שיסייעו בניהול העם.
עומר לבנת: לדעתי, שלב זה של קבוצה לא מאורגנת ללא נטילת כל אחריות משול לשלבים הראשוניים של האדם בילדות שלו.
עומר לבנת: הפרשה שלי לדעתי היא בדיוק המעבר של עם ישראל מילדות לבגרות בשלב הבגרות של העם הוא מארגן לעצמו מוסדות שיסייעו לו להמשיך ולהתקיים.
עומר לבנת: גם בבגרות שלנו כבני אדם יחידים אנו ניצבים בפרשות דרכים רבות בהן אנו צריכים להכריע הכרעות אשר ישפיעו על המשך דרכינו כבוגרים.
עומר לבנת: אני חושבת שאדם הוא יציר הסביבה שלו, אירועים שמתרחשים בסביבתו משפיעים עליו על שאיפותיו ורצונותיו.
עומר לבנת: בבית לימדו אותי שכשחולמים ורוצים להגיע ליעד מסוים וכאשר מתאמצים מספיק כדי להגיע אליו אז בסופו של דבר מגיעים אליו, גם אם בדרך יש אכזבות ומכשולים לא צפויים.
עומר לבנת: כמו כן אני יודעת שמשפחתי היא דבר חם ואוהב עוטף ודואג ותמיד יהיה לצידי ויעזור לי, ולו רק במילה טובה כשצריך.
עומר לבנת: אני יודעת היום שצריך לכבד את השונה ולעזור לחלש, מי שהיום חזק יכול למצוא את עצמו מחר זקוק לעזרה.
עומר לבנת: אני רואה את עצמי גדלה ומתפתחת והופכת לנערה חכמה ומבינה עניין, אני שואפת להיות עורכת דין כמו הוריי.
עומר לבנת: לסיום אני רוצה להודות להוריי שהיו איתי תמיד וחוו איתי את החוויות שנקרו בדרכי.
עומר לבנת: יש לי תמיד בבית אוזן קשבת לצרכי ואני מודה להוריי על האהבה שהם מעניקים לי ועל הבית החם שנתנו לי.
זבולון אורלב: יפה מאד, עומר.
זבולון אורלב: ההשוואה שעשית בין העם לבין הבגרות של האדם היחיד זו השוואה יפה.
זבולון אורלב: כשבני ישראל יצאו ממצרים עוד אי אפשר היה לתבוע מהם כל מיני תביעות של עם כבר מאורגן ומסודר.
זבולון אורלב: תשימי לב שעל כל התלונות שהם התלוננו עד צאתם מהמדבר הם לא נענשו, כי הם עדיין צעירים, הם לא מאורגנים, אחרי זה מתחילים לקבל עונשים, ומבת מצווה מתחילים לשאת באחריות, מתחילים לשלם על שגיאות.
נילי לבנת: קצת מאיים, לא?
זבולון אורלב: למרות שאני יו"ר ועדת המשנה לחינוך דתי ותרבות תורני אני גם יו"ר הועדה לזכויות הילד, אמרתי שצריך לשנות את זה לזכויות וחובות הילד.
זבולון אורלב: ההורים מסכימים, אגב.
זבולון אורלב: בקרב ההורים יש לי רוב מוחלט.
זבולון אורלב: אנחנו נשמע את שחר רייס.
זבולון אורלב: מרגישה טוב?
זבולון אורלב: גם את בוגרת כתה ו'?
שחר רייס: כן.
זבולון אורלב: דברי בקול רם.
זבולון אורלב: את בית ספר שיטים, איפה זה?
שחר רייס: מהערבה.
זבולון אורלב: לאיזו חטיבת ביניים ?
שחר רייס: ליד.
זבולון אורלב: בסדר גמור, את לא מאלה שנוסעות עשרות קילומטרים מיטבתה וכד'.
זבולון אורלב: ממה מתפרנסת המשפחה?
זבולון אורלב: מחקלאות?
שחר רייס: מחקלאות וגידול כבשים.
זבולון אורלב: כבשים בערבה?
זבולון אורלב: לא חם להם עם הצמר וכל זה?
זבולון אורלב: אז את רועת צאן?
רוני רייס: היא נוקדת.
זבולון אורלב: יפה מאד, כל הכבוד לכם.
זבולון אורלב: את מרגישה בסדר?
זבולון אורלב: את לא ראשונה, אז רק בקול רם ולאט בבקשה.
שחר רייס: שלום לכולם שהגיעו מקרוב ומרחוק, אני שמחה לראות
שחר רייס: כם בביתי ומודה לכם על המאמץ שעשיתם על מנת לחגוג איתי את בת המצווה שלי.
שחר רייס: הורי בחרו לי לקרוא בשם זה מכיוון שעבורם אני האור הראשון שלהם.
שחר רייס: אני שמחה שהוריי קראו לי כך ומרגישה זכות להיות האור הראשון של חייהם.
שחר רייס: מילדותי ועד היום אני גרה במושב עין יהב.
שחר רייס: הורי רוני ואורן הכירו בעין יהב והתחתנו בשנת 1993 אחרי לידתי נולדו גיא ודן אחי הקטנים.
שחר רייס: סבי וסבתי מצד אימי נולדו בארץ ושנים רבות משנות ילדותה של אימי הם חיו בקניה שאפריקה ששם נולדה אימי.
שחר רייס: סבי וסבתי מצד אבי נולדו בארץ ונפגשו בכפר הירוק והיום הם מתגוררים בעין יהב.
שחר רייס: משפחתי המורחבת פזורה ברחבי הארץ, באזור המרכז במכמורת בתפרח ובערבה.
שחר רייס: אני אוהבת את המפגשים המשפחתיים שלנו שמתקיימים בדרך כלל בימי שישי בערב, בערבי חג ובימי הולדת.
שחר רייס: אבא שלי אורן עוסק בחקלאות ובגידול כבשים עם דודי.
שחר רייס: אבא מלמד אותי לתורם מעצמי למי שצריך ולעזור למי שזקוק לעזרה, אמא שלי היא מעצבת גרפית בחברה לפיתוח בערבה.
שחר רייס: עם אמא אני אוהבת לבשל ואני נעזרת בה בכל רגע שצריך.
שחר רייס: כבר שש שנים אני רוכבת על סוסים ונהנית מכך אני גם לומדת להתמודד עם פחדים וקשיים.
שחר רייס: בפרשת השבוע שלי פרשת ניצבים וילך בשבת זו קוראים שתי פרשות, משה מכניס את עם ישראל וכורת ברית בינם לבין ה' ובנאומו האחרון הוא מבקש מהם לשמור על חוקי אלוקים.
שחר רייס: משה כינס את כל העם ולא רק את העשירים והמכובדים שבעם, הוא רצה שאפילו זקנים עניים וילדים ישמעו את נאומו ויהיו חלק מהברית.
שחר רייס: מצאה חן בעיני הגישה שלו כי אני חושבת שבמעשה זה מגלה יחס של שוויון בין כל האנשים ולא מתייחס רק אל קבוצה ממעמד מסוים וגבוה.
שחר רייס: אני מסכימה עם דבר זה ואני יודעת שאינני צריכה לשפוט בן אדם לפי המראה או המעמד החברתי שלו אלא ע"פ ההתנהגות שלו, לא משנה אם הוא עני או עשיר, מקובל או פחות מקובל.
שחר רייס: משה מבקש מהעם לבחור בטוב, לבחור בדרך של אמונה.
שחר רייס: הרעיון של בחירות בחיים הוא מאד חשוב לכל אדם.
שחר רייס: אני חושבת שאני צריכה לעשות בחירות בהתאם למה שטוב ונכון לי ולא ללכת אחרי הבחירות של החברה או של הרוב, כשאני עושה בחירות אני צריכה לעשות אותן ברצינות ולקחת בחשבון לא רק את הצרכים שלי אלא גם להתחשב באנשים אחרים על מנת שלא לפגוע בהם.
שחר רייס: אני רוצה לספר על משהו שאני ומשפחתי עשינו בשנה זו.
שחר רייס: מידי שבוע אני ואימי נוסעות לדימונה מיד אחרי הלימודים למשפחתון, יחד, ובו נמצאים ילדים בני חמש עד שתים עשרה שיש להם בעיות משפחתיות, כלכליות ואישיות, והם לא יכולים לגור בבית שלהם עם ההורים שלהם.
שחר רייס: להם אין בחירה, צו בית המשפט כפה עליהם פתרון זה.
שחר רייס: הוריי ואני בחרנו לעזור להם, אנחנו עושים להם כל מיני פעילויות שמלמדות אותם.
שחר רייס: למשל בביקור האחרון אמא שלי הכינה דף מצויר שבעזרתו לימדנו אותם מה זה הר גבוה ומה זה הר נמוך, ים רדוד וים עמוק, כהתחלה לקריאת מפה.
שחר רייס: התחברתי באופן מיוחד לילדה בת שלוש עשרה, היא רוקדת היפ הופ כמוני, היא אוהבת לשחק במשחקי קופסה, אז הבאתי לה במתנה משחקים ואני משחקת איתה.
שחר רייס: קשה לשוחח איתה על נושאים אישיים בגלל החשש לפגוע בה אז בעיקר אני משחקת איתה.
שחר רייס: לפעמים אין לי כוח וחשק לנסוע אך אבא אומר שזה חשוב ובכל זאת אני נוסעת.
שחר רייס: בסופו של דבר כיף לי ואני שמחה שנסעתי.
שחר רייס: קשה לי כי אני צריכה לוותר על אימון סוסים, פגישה עם חברות, הליכה לבריכה ועוד אני חוזרת מאד מאוחר בערב בשעה שמונה וחצי, כי הילדים במשפחתון מתעקשים שנישאר איתם לארוחת ערב.
שחר רייס: אני רוצה להמשיך איתם בשנה הבאה, למרות הקושי.
שחר רייס: ולסיום, אני מודה להורי שתומכים בי ומגדלים אותי במשפחה חמה ואוהבת.
זבולון אורלב: יפה מאד שחר, את הבכורה?
זבולון אורלב: אני הבנתי מהפתיחה, את היית אור ראשון להורים.
זבולון אורלב: נדמה לי שאמא התרגשה יותר ממך.
זבולון אורלב: יפה מאד, זאת אחותך?
רוני רייס: זאת חברה לכתה.
זבולון אורלב: חברה לכתה.
זבולון אורלב: איזו חברות אמיתית, מגיעה מעין יהב לירושלים.
זבולון אורלב: כמה זמן נסעתם?
זבולון אורלב: שלוש ארבע שעות?
רוני רייס: שעתיים וחצי.
זבולון אורלב: אני מקווה שאתם נוסעים לפי החוק.
זבולון אורלב: טוב זה גם משמח אותי לראות שהפרויקט הזה הוא לא רק במרכז הארץ אלא מגיע גם עד עין יהב.
זבולון אורלב: אנחנו סיימנו עם ההקראות של ארבעת הדרשות המצטיינות ואנחנו עכשיו עוברים לבתי הספר המצטיינים.
זבולון אורלב: הם לא מקריאים דרשות, אבל נאפשר לכל בית ספר לומר את דברו בקצרה.
זבולון אורלב: אגב אתם יודעים שהיום ב-11 יש תרגיל עורף ארצי אם שמתם לב כשנכנסתם לחדר כתוב שזהו חדר מוגן ואזור מוגן אז אם נישאר פה עד 11 אל תיבהלו, ייכנסו פה לחדר הרבה מאד אנשים אחרים.
זבולון אורלב: אתם לא יוצאים מהחדר אלא נשארים בזמן התרגיל פה ואחרי התרגיל כולם יצאו ואז אנחנו ניפרד, במידה ולא נסיים עד אז.
זבולון אורלב: אם נסיים לפני 11 אתם חלק מהתרגיל ואז יכוונו אתכם לכל מיני מקומות ותישמעו למשמר הכנסת, שהם הסדרנים שמפקחים על הכנסת שנמצאת באחד המוקדים של התרגיל הזה.
זבולון אורלב: אז אנחנו עוברים לבתי הספר ואני אעבור לכפר סבא, בית ספר אוסישקין, המנהלת אירית איזדורפר.
זבולון אורלב: כמה מילים על הפרויקט אצלכם.
אירית איזדורפר: הפרויקט אצלנו הוא בבית הספר שנה ראשונה כפיילוט, אני חושבת שזו דוגמא לעבודה מאד מעמיקה בנושא החשוב שאנו יודעים שעלה לסדר היום במטרות החינוך ובמטרות שאנחנו זקוקים להם.
אירית איזדורפר: חיכינו הרבה זמן במערכת החינוך למטרות וקידום הנושא של יהדות ומורשת.
אירית איזדורפר: תמיד היה בבתי הספר במדינת ישראל ככה נגיעות קטנות של לימודי התנ"ך ויוזמות פרטיות של בתי ספר.
אירית איזדורפר: אני רוצה מכאן לומר ישר כוח למשרד החינוך שבאמת לקח את הנושא הזה של קידום לימודי מורשת ויהדות בראש מטרות החינוך.
אירית איזדורפר: ישר כוח.
אירית איזדורפר: אנחנו מאד גאים על הפרויקט, אנחנו מעמיקים את הפרויקט בשנה הבאה, כמו שאר בתי הספר לכיתות ה' כיתות ו' ומקווים שנצעד בגאון לקראת יישום התוכנית בכיתות א'-ו' אנחנו מאד גאים שבית הספר שלנו נבחר כבתי ספר אחרים.
אירית איזדורפר: כאן יש לנו ילדים מדהימים, כאן שיר , אור וליעם, עולה חדש מאוסטרליה שהגיע אך לפני שנה וזכה בכתיבה אישית שלו, אור ושיר, מצטייני בית הספר בנושא.
אירית איזדורפר: אנחנו מאד גאים וישר כוח.
זבולון אורלב: איך קיבלו את זה הילדים וההורים?
רינה אדיר אור: אני מחנכת ורכזת שפה.
רינה אדיר אור: מורשת ותרבות ישראל זה משהו שאנו עוסקים כל השנים.
רינה אדיר אור: פעם נתנו לזה במה וההורים אני חייבת להגיד שבתחילת שנה הרימו גבה, איזו תוכנית נכנסת?
רינה אדיר אור: אנחנו בית ספר ממלכתי, לאן אתם מכוונים ?
רינה אדיר אור: מהר מאד הם קיבלו את התשובות שאנחנו מכוונים למקום של אהבת הארץ, להכיר את ספר הספרים שלנו ולקחת מתוכו את הערכים.
רינה אדיר אור: אני חושבת שלאחר בערך חודש וחצי שהתחלנו לעסוק בנושא הם קיבלנו רשמים מהבית כי נתנו שיעורי בית להורים וכן הם הפכו להיות שותפים לתהליך והם הגיעו לערב שמציגה קרן והעבירה להורים ולימדה אותם שיעור וזה הפך להיות חלק מהחיים שלהם, אז גם ההורים והילדים האחרים נהנו, והילדים הבינו שבעצם השכבה כולה זכתה, לא רק שלושת הנציגים כי כתבו דרשות מדהימות ואני לא יכולתי לבחור איזו דרשה ואף אחת מהמחנכות לא יכלה, אז נתנו לקרן את הזכות לבחור את הדרשות הטובות, ואני חושבת שכל השכבה עשתה עבודה יוצאת מגדר הרגיל.
זבולון אורלב: טוב, בוא נאמר שקרן היא אחת המדריכות או המנחות של העמותה.
זבולון אורלב: בית ספר נוסף הוא ממלכתי א' מגבעת זאב, שכנים של ירושלים.
זבולון אורלב: אני מבין שהמנהלת לא יכלה להיות והמורה האחראית על התוכנית בבית ספר, דורית מתתיהו, נמצאת כאן.
זבולון אורלב: מה את מספרת?
דורית אדיר אור: אני הגעתי עם אופק, רון ודביר ואמא של דביר.
זבולון אורלב: שלום לאמא.
דורית מתתיהו: בית הספר שלנו הוא תל"י, מוגדר כלימודי יהדות, אך אני מוכרחה להודות שאני חדשה בבית הספר.
דורית מתתיהו: אני עברתי את התוכנית הזו פעם ראשונה ועברנו את התהליך שהוא ארוך ויפה ולדעתי גם מאד מלהיב משום שכמו שנאמר כאן התחברו אלינו ההורים הסבים הסבתות ויתר בני המשפחה, הקשרים רבים וכל אחד כמובן מהמקום שלו מי יותר ומי פחות.
דורית מתתיהו: התהליך חשף את הילדים למקורות ולשורשים היהודיים ולזהות הישראלית שלהם ואני חושבת שהחוברת מדברת בעד עצמה, אני מקווה שכולם מכירים, היא פשוט מלהיבה.
דורית מתתיהו: זו אסופה של תמונות, רשמים, חוויות, אפילו רגעי הלידה שהאמא מספרת או ברית מילה או זבד הבת, תלוי על מה מדובר, חוויות רבות ושונות.
דורית מתתיהו: מה שאנחנו במיוחד הדגשנו בתהליך וחשפנו את הילדים לטקסי מעבר ולהתבגרות של הנערים ונערות בני גילם בעולם כולו.
דורית מתתיהו: בעקבות זאת ערכנו את ההשוואה ליהדות, מעבר מחיבור לטקסט ולספר הספרים, לתנ"ך, למקורות שלהם.
דורית מתתיהו: הם בעצם הבינו שיש טקסי מעבר רבים ומגוונים בעולם, חלקם כרוכים בכאב פיזי חלקם כרוכים באיזה שהיא הצהרת נאמנות לחברה ולמסורת שבהם הם חיים ואני חושבת שזה נתן להם המון, חשף להם עולמות שונים וזה פתח בפניהם איזה שהוא צוהר לנערים בני גילם ומה הם חווים.
זבולון אורלב: זה בתוך מערכת השעות?
זבולון אורלב: זה מחוץ למערכת השעות?
דורית מתתיהו: זה שעתיים שבועיות במערכת, ערכנו ערב עם הורים שבאמת עסק בטקסי מעבר בעולם כאשר הדגשנו את הטקס היהודי ואת כל ההשוואה, ובנוסף היה עוד ערב עם הורים, שבו עשינו למידה משותפת של פרשת השבוע האישית של כל ילד, ורק אחרי תהליך כזה התחילו לכתוב הילדים את הדרשות שלהם.
דורית מתתיהו: הם בחרו מורה דרך, זה היה יכול להיות או ההורה או המורה או איזה שהוא מבוגר שהוא דומיננטי בעולמם, וכך הם כתבו את הדרשות שלהם, הם התחברו לנושא מסוים בפרשת השבוע והנושא הזה התחבר לעולמם.
זבולון אורלב: יפה, מי היה מורה דרך שלך מה שמך?
אופק: אופק, היו ההורים.
זבולון אורלב: ושלך, מה שמך?
זבולון אורלב: מי היה מורה הדרך שלך?
לירן: דוד שלי ראובן
זבולון אורלב: למה בחרת את הדוד?
לירן: כי בהתחלה רציתי את אמא או אבא, אבל אמא שלי אמרה לי, אם את רוצה שהדרשה שלך תהיה "ואוו" תיקחי את רובי.
זבולון אורלב: המילה "ואוו" מופיעה בתנ"ך?
דביר: דביר.
זבולון אורלב: מי המורה דרך שלך?
דביר: אמא שלי ועזרה מהדוד.
זבולון אורלב: יפה מאד, טוב, כל הכבוד לכם.
דורית מתתיהו: רק להראות דבר אחרון, בבית ספר את הדרשות שלנו כל הילדים כתבו.
זבולון אורלב: השעתיים שבתוך מערכת השעות, מאיפה הן?
זבולון אורלב: על חשבון מה?
זבולון אורלב: אלו שעתיים נוספות?
דורית מתתיהו: חלק מתוכנית הלימודים החדשה.
זבולון אורלב: אני לא יודע אם מותר לי לספר, אבל שלשום או אתמול שוחח איתי שר החינוך גדעון סער, בין יתר הדברים הוא אמר לי שהוא גם אבא גאה כיוון שבתו סיימה את חוק לימודיה בכתה ו' או ח', אני לא זוכר והוא ראה בתעודה שורה חדשה 'מורשת ויהדות'.
זבולון אורלב: הוא גם קרא לי מה כתוב שם ואת זה אני לא אגיד לכם...
זבולון אורלב: הוא אומר, שמע אם יש תעודה בישראל שיש את מורשת ויהדות, אנחנו מתחילים להשיג את המטרה.
זבולון אורלב: אני חושב באמת שזה ראוי לעידוד וגיבוי מאד חזק, גם בעקבות הדברים שאתם דיברתם.
זבולון אורלב: בכפר סבא שמשום מה היהדות היא לפעמים מאד מבהילה אז עוד מעט יש אזעקה ..
זבולון אורלב: אפשר להרגיע באזעקת ארגעה עולה ויורדת שאין צורך לפחד.
זבולון אורלב: אשלים אנתרופולוגי מראשון לציון, המנהלת מירי הבוט בבקשה,
מירי הבוט: בית הספר שלנו חוגג השנה בר מצווה 13.
מירי הבוט: כשבנינו אותו קיבלנו ייחודיות, אנתרופולוגיה, ולא ידענו בדיוק איך לאכול את זה, לימדנו תרבויות קרובות ורחוקות, זמן ומקום, לימדנו על האצטקים והאדם הקדמון ובסוף השנה הראשונה בעצם ישבנו ויושבים איתי פה כל הצוות המוביל ואמרנו---
זבולון אורלב: תציגי אותם.
מירי הבוט: סמדר, רכזת אנתרופולוגיה שמובילה את "מסע אל הדרשה", דליה הסגנית וגלית רכזת השכבה, וטלי מחנכת, ונועה יו"ר מועצת התלמידים של בית הספר
זבולון אורלב: נועה, תתכונני עוד מעט לדבר.
מירי הבוט: בסוף השנה הראשונה עשינו בעצם חושבים ואמרנו רגע אנחנו מתעסקים עם תרבות של אחרים ורחוקים ומה עם התרבות שלנו?
מירי הבוט: ובעצם שינינו את כל תוכנית הלימודים של בית הספר והתעסקנו עם התרבות שלנו, וכשנחשפנו לתוכנית של עתים זה ישב לנו בול על מה שרצינו.
מירי הבוט: טקסים של אחרים, לוחות שנה, כשלימדנו לוח שנה תמיד לימדנו את של אחרים וגם את שלנו וטקסי בגרות וזה ישב לנו טוב, אז הזמנו את ליאורה, שנה שלישית, ובספר המחזור של ילדי ו' תמיד כתבנו איזה חמשיר קצר ומשעשע והחלטנו לשדרג והילדים בתוך ספר המחזור של סוף שנה כל אחד כותב מיני דרשה משלו, אז יש את ההיכרות עם פרשת השבוע והתאריך העברי ואיפה אני מתחבר לפסוק מסוים בתוך הפרשה שלי וכתבנו דברים מאד יפים ומרגשים והדרשה של נועה ממש מרגשת.
מירי הבוט: אז נועה.
זבולון אורלב: רגע, פה לא המנהלת קובעת.
זבולון אורלב: .. אנחנו מחלקים רשות דיבור.
זבולון אורלב: את לא תקראי עכשיו את הדרשה, את רוצה לקרוא את התקציר?
זבולון אורלב: את גם ב-ו' ?
זבולון אורלב: אז מה, שנה הבאה את עוזבת את בית הספר?
נועה שבי: כן.
זבולון אורלב: גם בחטיבת ביניים תתמודדי על ראשות מועצת התלמידים?
נועה שבי: אם יש , בכיף.
זבולון אורלב: בכל בית ספר יש, זה כיף להיות ראש מועצת התלמידים ?
נועה שבי: זה גם כיף וזה גם כבוד מאד גדול לבית הספר.
זבולון אורלב: אבל זו לא עבודה ושליחות ציבורית?
זבולון אורלב: לא באים בטענות ?
זבולון אורלב: לא כמו אצלנו בכנסת?
נועה שבי: מנסים לרצות את כל התלמידים שמבקשים וגם את המורות ולמשל יש לנו בבית הספר שוק שהתלמידים בבית הספר מוכרים חפצים שלהם שהם כבר לא צריכים בבית ופשוט מוכרים לילדים אחרים.
זבולון אורלב: יפה, טוב.
זבולון אורלב: תקראי בבקשה את התמצית.
נועה שבי: פרשת השבוע שלי פנחס.
נועה שבי: פסוק מרכזי מתוך הפרשה "ותקרבנה בנות צלפחד ואלה שמות בנותיו מחלה נועה ..
נועה שבי: ומלכה ותרצה " מתוך ספר במדבר פרק כ"ז פסוק א'.
זבולון אורלב: אם זאת פרשת השבוע שלך, אז היום הולדת שלך מאד קרוב.
נועה שבי: כן, מחר.
נועה שבי: קישור לחיי האישיים בפרשה מסופר על מותו של צלפחד.
נועה שבי: לפי החוק המקראי נחלת אבות יורשים הבנים בלבד ולצלפחד היו רק בנות ובנותיו פנו למשה ודרשו לרשת את נחלת אביהם, משה הסכים והחוק המקראי שונה ובנות צלפחד נהגו באומץ לב ועמדו על שלהם.
נועה שבי: כאשר נולדתי ואמי הביטה בפני, היא אמרה, זאת נועה.
נועה שבי: היא לא ידעה שפרשת השבוע שלי עוסקת בבנות צלפחד שאחת מהן היא נועה, היא גם לא ידעה שיש בי תכונות דומות לשל נועה המקראית, דבקות במטרה רצינות ועקשנות.
נועה שבי: בעתיד ארצה להיות גננת לילדים קטנים או בחינוך מיוחד.
זבולון אורלב: טוב, תשמעי אולי הביקור בכנסת יעשה לך תיאבון להגיע לכנסת.
זבולון אורלב: מתחילים ביו"ר מועצת התלמידים.
זבולון אורלב: אנחנו עוברים לבית הספר האחרון כרמל בנצרת עילית מנהלת ליאה ורשיצקי.
זבולון אורלב: בואי שבי.
זבולון אורלב: מי איתך?
ליה ורשיצקי: איתי מחנכת הכיתה ושלושה הילדים שמייצגים את תלמידי הכיתה.
ליה ורשיצקי: אנחנו באנו מנצרת עילית.
ליה ורשיצקי: נצרת עילית מוכרת כעיר קולטת עלייה ולכן כל נושא המורשת הוא מאד חשוב לנו.
ליה ורשיצקי: מכיוון שהרבה מהעולים החדשים אינם מכירים את המורשת שלנו, לכן כל השנים עבדנו וניסינו להקנות בדרכים שאנחנו יודעים את נושא המורשת ובשנים האחרונות אנחנו עושים את זה בצורה הרבה יותר מקצועית ומוסדרת.
ליה ורשיצקי: אנחנו עשינו עם תוכנית "קרב" שמדריכים מתוכה לימדו את הילדים את נושא בר/בת מצווה, את נושא ההתבגרות ובתוספת המחנכות שעבדו בנושא הדרשה.
ליה ורשיצקי: המחנכת אתי, הכתה שלה זכתה בכיתה המצטיינת.
ליה ורשיצקי: תמשיכי .
זבולון אורלב: אתי, את רוצה לומר משהו?
אתי: כן דווקא באמת מנקודת מבטה של מורה בכיתה, למעשה אני עשיתי איגום משאבים מבחינת השעות, כי אין כל כך הרבה שעות ובאמת היה צריך להקדיש קצת יותר ובעצם שילבתי את מקצוע כישורי השפה, שזה אחד ממקצועות הליבה ושם אחד ההישגים הנדרשים זה תהליכי כתיבה, אז כשהגענו לכתיבת דרשה, ישבתי עם הילדים וחשבנו מה צריך להיות בתוך הדרשה.
אתי: בנינו קריטריונים ובניתי איזה שהוא דגם בתוך המחשב, שילבנו גם את המחשב.
אתי: נצרת עילית גם משתייכת לסיסמא לכל תלמיד, והילדים תוך כדי כתיבת הדרשות חקרו ופנו להורים, היה שיתוף של הורים, קריאת הדרשה, איך מתחברים לדרשה, פחות או יותר מבנה די דומה למה שהילדים קראו, ויצרנו ספר דיגיטלי.
אתי: אם תיכנס לאתר של סיסמא לכל תלמיד נצרת עילית בית ספר כרמל, יש לנו ספר דיגיטלי של כל הדרשות ובסוף שנה אני אצרוב לכל ילד דיסק ותהיה לו מזכרת לכל החיים.
זבולון אורלב: טוב, יש בית ספר עם ספר דרשות.
אתי: בעידן הטכנולוגיה.
זבולון אורלב: אני לא רוצה לקלקל, אני מעדיף ספר יפה מאד, אני מאד מסכים איתך גברת ורשיצקי על המשימה המיוחדת בנצרת עילית, זה נכון.
זבולון אורלב: יש פה תלמידה, מה שמך?
מאי ברנט: מאי, ברנט
זבולון אורלב: כתבת דרשה.
זבולון אורלב: מה פרשת השבוע שלך זוכרת?
מאי ברנט: בהעלותך
זבולון אורלב: זה גם כן היה לך לא מזמן יום הולדת.
מאי ברנט: לפני חודש בת מצווה.
זבולון אורלב: איפה חגגת?
מאי ברנט: באולם.
זבולון אורלב: שם קראת את הדרשה?
מאי ברנט: לא, זה היה בתוך שיעור.
זבולון אורלב: מי החברים שלך פה?
מאי ברנט: לירן ואור.
זבולון אורלב: יש אור וליאור ואורלב... זה בסדר גמור.
שאול פרבר: אני רוצה להודות לוועדה, במיוחד לח"כ אורלב.
שאול פרבר: אנחנו כמכון עתים מאד גאים בכל התלמידים, בכל בתי הספר, אנחנו שמחים שאנחנו נוטלים חלק בהתפתחות שלהם מול המסגרת של מורשת ישראל, כלומר מקווים שנוכל להמשיך הלאה יחד עם בתי הספר ועם ועדת החינוך ועם משרד החינוך בכל מה שקשור למורשת ישראל.
שאול פרבר: רק שתי הערות טכניות.
שאול פרבר: למי שלא יודע, אני יו"ר מכון עתים שאול פרבר ומכון עתים, זו השנה החמישית או הרביעית שאנו כאן בוועדת החינוך, מסיימים את השנה והשנה זה היה יחד איתכם, אנחנו רוצים להזמין גם את התלמידים המצטיינים וגם את בתי הספר לעשות את זה, מהר עכשיו, להצטלם כאן עם ח"כ אורלב מוועדת החינוך ונבקש מכולם, לאחר התרגיל כנראה, לא נספיק קודם, להיפגש ליד המנורה מחוץ לכנסת לצילום עם כולם ביחד.
שאול פרבר: זה מאד חשוב לנו, אז פשוט אני שוב מודה לח"כ אורלב.
זבולון אורלב: בזה אתה יוכל להאריך.
זבולון אורלב: מה הפרוצדורה , לפי בית ספר או לפי ילדים ?
שאול פרבר: הילדים איתך.
זבולון אורלב: ילד שהרב פרבר קורא בשמו מגיע לכאן עם משפחתו והמחנכים שלו ואנחנו נותנים לו את התעודה ליד הדגל.
זבולון אורלב: נעשה את זה הכול בזריזות, ותגיד מי הבא בתור ונשתדל לסיים את זה בעשר דקות.
זבולון אורלב: חיים אלעזר וזהבה בלטה עומר שחר רייס בית ספר הכרמל מנצרת בית ספר תל"י מגבעת זאב בית ספר אוסישקין אשלים ראשון לציון בית ספר ניצנים
שאול פרבר: שוב אני רוצה להודות לכולם.
שאול פרבר: אחרי התרגיל נצא למנורה.
זבולון אורלב: שבו דקה אחת השיעור לא הסתיים עוד אין צלצול.
זבולון אורלב: כאמור אני מלווה את הפרויקט כמה שנים אני חושב שיש לי כבר חזקה אם איני טועה על העניין ואני בהחלט כל פעם מתרשם מחדש על החשיבות הזו של החינוך של הילדים שלנו להתחבר למורשת, לתרבות ולמסורת המאוד חשובה, וצריך לזכור את הדבר הזה, כיוון שבשונה מעמים אחרים אפשר לומר שאנחנו עדיין מדינה מאוד צעירה שמקבצת עלייה מעשרות מדינות והחיבור שלנו למורשת היהודית, לדעתי, הוא מהיסודות החשובים והחיוניים ביותר להבטיח את העתיד שלנו.
זבולון אורלב: אין זה סוד שקמים עלינו לכלותנו ומקימים מערכת דה לגיטימציה מאד נרחבת בעולם על עצם הזכות שלנו כלאום יהודי לקיים פה מדינה ריבונית בארץ ישראל, לכן המורשת היהודית, החיבור למקורות שתלמיד בקי ויודע שהחיבור של העם היהודי הוא מברית בין הבתרים, אברהם אבינו, יהושע בן נון מכניס את העם לארץ, הוא קורא שמות למקומות שנכתבו לפני 3500 שנה ואז הוא אומר, רגע אני בעצם הולך בדרכי אבותיי, אני לא נולדתי, זה לא העם שנולד ב 1948, לפני 63 שנה כקפריזה או חוויה רגעית של משהו, אלא יש כאן שרשרת דורות מאד ארוכה.
זבולון אורלב: אני חושב שזה עוזר מאד לגבש את הזהות היהודית הישראלית של אותם תלמידים ואין ספק שהצורך בחינוך הממלכתי הוא צורך מאד ניכר בעניין הזה, ואני מאד מברך את אותם בתי ספר שמקיימים זאת.
זבולון אורלב: לצערי זה רק 165 בתי ספר שנמצאים בפרויקט.
זבולון אורלב: אני יודע שיתר בתי הספר הם לא יתומים בסוגיית היהדות כולם, איכשהו קשורים בעניין הזה אבל בוודאי צריך תגבור וכמו שאמרתי, שר החינוך גדעון סער פועל מאד נכון, לפעמים דווקא שר חינוך שבא מהמגזר החילוני ואומר 'רבותי, צריך להתייחס ביתר רצינות למורשת היהודית' יכול להצליח יותר מאשר שר שחובש כיפה סרוגה.
זבולון אורלב: אני זוכר שהייתי מנכ"ל משרד החינוך והתרבות בשעה שחלק מההורים עוד היו חלקם תלמידים, בשעה שהמר היה שר החינוך, אז אני זוכר שהוא היה כמה קדנציות ובראשונה הוא אמר שצריך להעמיק, שהתלמידים צריכים ללמוד את הסידור, לא צריך להתפלל אבל שיידעו מה זה סידור, סידור זה ספר מקור של תרבות ישראלית, ואז אמרו 'מה, הוא דתי, הוא רוצה להחזיר את כולם בתשובה', וככל שהתנצלנו ואמרנו שלא זאת הכוונה, אנחנו רק רוצים שתדעו שאלוקים שלח מכתב ותפתחו את המעטפה ותקראו את המכתב, רק זה מה שמבקשים מכם, שתלמדו את מקורות היהדות, ואני חושב שיש קורת רוח רבה שהיום יש יותר.
זבולון אורלב: ולכן יש לי באמת קורת רוח רבה, כמו שאמרתי, ואני רוצה לברך שוב את בתי הספר ואת עמותת עתים ואת העומד בראשה הרב שאול פרבר ואני כל פעם שאני רואה את הנחת של ההורים אני אומר שהפרויקט הזה מצליח, כי אני חושב שחלק מההורים לא זכו ללמוד את מה שהתלמידים עכשיו לומדים.
זבולון אורלב: הישיבה תמה.
אלכס מילר: אנחנו פותחים ישיבת ועדת החינוך והנושא, סגירת גני ילדים בירושלים, פרוטוקול מס' 456.
אלכס מילר: רבותי, קיבלנו כמה פניות סביב עניין של איזשהו גן בירושלים שלטענת הורים יש פה החלטה שפוגעת במצב שהם נמצאים בו והיינו רוצים לשמוע איפה הדברים עומדים כיום ומה העמדה של העירייה.
אלכס מילר: כמובן, כל מי שתחת הפיקוח על העניין הזה, וכמובן אם יהיה צורך, אנחנו גם נחליט ונמליץ.
אלכס מילר: ההורים נמצאים כאן?
אלכס מילר: מי מדבר ומספר לנו את הסיפור?
יעקב סלונים: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב להנהלת הוועדה, לאורחים ולהורים היקרים שלנו.
יעקב סלונים: אני מנהל בית חב"ד, קוראים לי הרב יעקב סלונים.
יעקב סלונים: בית חב"ד כאן, בגבעת מרדכי-רמת בית הכרם, אנחנו פועלים כבר במשך כעשור בכל מיני תחומים ואחד מהם זה תחום החינוך, כשבשמונה השנים האחרונות אנחנו מפעילים גני ממ"ד חב"ד.
יעקב סלונים: היינו נחשונים בירושלים להפעיל את גני חב"ד דרך הממ"ד, פתחנו את זה מתוך הסתכלות אידיאולוגית של הרבי, שראה בדרך של ממ"ד את הדרך הנכונה שחב"ד צריכה להפעיל את מערכות החינוך שלה.
יעקב סלונים: ככה זה בכל הארץ, שממ"ד זה הבסיס החינוכי שחב"ד פועלים דרכו, וכך גם אנחנו פעלנו והקמנו את הכיתות בצורה משותפת, יחד עם העירייה, בהבנה ובהערכה רבה.
יעקב סלונים: מה שקרה לאחרונה, בשנים האחרונות ממש, עקב ריבוי אוכלוסייה בגבעת מרדכי וביקוש רב יותר לגני הילדים, כמו גם גני חב"ד, שהיה בעצם רק גן אחד לגילאי שלוש-ארבע והתרבתה אוכלוסיית הילדים שצריכים להגיע לשם.
יעקב סלונים: היה צורך להקים גן נוסף, עקב כך שלא היו מבנים מספיק בשכונה לאכלס את הילדים.
יעקב סלונים: אז היתה צפיפות גדולה מאוד בגנים, ונעשו כל מיני תהליכים כדי לבנות עוד כיתות גן באזור.
יעקב סלונים: בסופו של דבר מה שנעשה בשנה שעברה, בתש"ע, שנת הלימודים האחרונה, הקודמת, העירייה זיהתה צורך להקים כיתה, עקב ריבוי הנרשמים, לא היה מענה בשכונה עצמה, אבל העירייה נתנה לנו כיתה בבית וגן, שזו שכונה די חופפת לגבעת מרדכי.
יעקב סלונים: העירייה אפילו נתנה מימון להשתתפות בהסעה של ילדי השכונה וילדי האזור, שיהיה להם מענה.
יעקב סלונים: היו שם כעשרים ילדים.
יעקב סלונים: לאחר כחודש וחצי של לימודים, היתה טרגדיה, לצערנו הרב, שנהרגה ילדה שירדה מההסעה הזו.
יעקב סלונים: עקב כך ילדים רבים עזבו.