GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דנה נויפלד: הסוגיה גולגלה לפתחנו בשנת 2008, בכלל בתקופה של המליאה הקודמת והיו"ר הקודם וההנהלה הקודמת, לגבי מי ששאל מי היה מעורב, היו מעורבים בדבר הזה גורמים שונים ורבים.
דנה נויפלד: אני רוצה להודות לכם שהיתה דילמה לא קטנה לפני שבאנו לבחון את הכללים האלה וגם אנחנו חשבנו ואנחנו עושים את זה ככה בידיים רועדות, בדיוק מאותן סיבות שהובאו כאן ולכן, אם תשימו לב, גם ההוראות שמונחות לפניכם, שמוצעות, הן כהוראת שעה.
דנה נויפלד: זאת אומרת, אמרנו – נבוא, נשים אותן כהוראה זמנית, נראה מה תהיה ההשלכה של זה על המכרז הבא שיתקיים ואז נוכל לבוא ולבחון האם עשינו פה דבר טוב או דבר רע.
דנה נויפלד: האינטרס שעמד לנגד עינינו, קודם כל, הטובה של הציבור ולא של שום גורם אחר, של הציבור בכמה מובנים.
דנה נויפלד: קודם כל, רשות השידור, כרשות ציבורית שמשדרת שידור ציבורי, המטרה היא למקסם את ההכנסות שלה, לטובתנו ולטובת התוכן שבא לידי ביטוי בסופו של דבר על המסך.
אלכס מילר: אתם קיבלתם הערכה כלכלית?
דנה נויפלד: אני אדבר על המהות ואחר-כך אדבר על ההערכות הכלכליות.
דנה נויפלד: מעבר לזה, הציבור בא לידי ביטוי בעוד, יש לו עוד מובנים כאן.
דנה נויפלד: השוק של המפרסמים, רשות השידור היא גוף ציבורי ולכן היא צריכה לנהוג בשוויון כלפי כולם, ולכן שכל אחד שיירצה לבוא לפרסם, יוכל לבוא ולפרסם.
דנה נויפלד: זה ההיבטים שעמדו לנגד עינינו.
דנה נויפלד: התקנות הראשונות נקבעו ב- 1993, מתוך תפישה של שוק התקשורת שהתאימה ל- 1993 ושאלנו את עצמנו, ב- 2008 האם זה נכון לבוא ולבחון שוב, נוכח איך שנראה השוק ב- 2008.
דנה נויפלד: אני רוצה גם להזכיר עוד דבר, זה אני חושבת חבר הכנסת מטלון שאל לגבי היכולת לחשוף או לא לחשוף אסטרטגיות פרסומיות.
דנה נויפלד: אני רוצה להזכיר לכם שיש לנו ערוצי שידור מסחריים, שמוחזקים בידי גופים בעלי אינטרסים מסחריים, וגם שם כל הגופים הכלכליים משדרים פרסומות והם לא חוששים לבוא ולפרסם שם רק בגלל שמישהו מחזיק למעלה, אגב בנק, בנק לאומי גם היו לו החזקות בערוץ 2, לדעתי.
נחמן שי: יש הגבלות על זה.
נחמן שי: יש גם הגבלות.
דנה נויפלד: יש הגבלות לגבי מפרסם יחיד וכמה זמן יכול כל אחד ועדיין אפשר למצוא פיזור של כל אחד מהמפרסמים.
אלכס מילר: כן, אבל את יודעת שהדין, דין רדיו למול רשות ציבורית, זה שני דברים שונים.
אלכס מילר: אנחנו גם יודעים לעשות את ההבחנות שלנו ולזהות אינטרסים כאלו ואחרים.
אלכס מילר: גם הציבור יודע מזה, אבל כאשר אנחנו פתאום נותנים פתח להיכנס בדרך כזו או אחרת גם להכניס את הדברים האלו גם לטלוויזיה ציבורית, אז היא מאבדת את המהות.
אלכס מילר: אז פשוט, אפשר לבוא ולהחליט – בואו נפריט את רשות השידור.
דנה נויפלד: לא, אז התשובה שלי רק התייחסה לשאלה של מה האינטרס לבוא ולחשוף אינטרסים פרסומיים.
דנה נויפלד: זה נכון שרשות השידור היא נפרדת ושונה מגופי השידור הקיימים הפרטיים ובוודאי אנחנו לא כופרים בזה.
משה (מוץ) מטלון: זו רשות של כולנו, הרצון שלנו שהם יצאו הנשכרים הגדולים, זה של כולנו.
אלכס מילר: זה אין בעיה.
משה (מוץ) מטלון: זו נקודת המוצא.
דנה נויפלד: ולכן זה השיקולים שעמדו על הכף, כאשר באנו ופתחנו.
דנה נויפלד: ולכן אמרנו כך – גופים שהם מפרסמים, שיש רבים כאלה, יכולים לבוא ולהשתתף ולהיות, לקחת חלק בתוך המכרז הזה ושוב, המטרה היא לפתוח ולמקסם את המחיר.
דנה נויפלד: כי במשך תקופה רבה היה שוב אותו זכיין ולא נעים לדבר כאשר נמצא פה כי העבודה שנעשתה, נעשתה בלי קשר לשאלה מי מחזיק באותו זמן בזיכיון, בסדר?
דנה נויפלד: זו שאלה שהיא בכלל מנותקת מהעבודה שאנחנו עשינו.
דנה נויפלד: עשינו איזונים ובלמים באופן הבא – גורמים מפרסמים יוכלו להשתתף, פרסומאים יוכלו, אבל לא יוכלו לשלוט באותו תאגיד שהוא זה שעושה את התיווך, לא יוכל לשלוט.
אתי בנדלר: תלוי איך את מגדירה שליטה.
דנה נויפלד: בהתאם להגדרות, כדי שיהיה באותו תאגיד גם גורם אחר שיאזן, שהוא לא קשור לתאגידי הפרסום.
דנה נויפלד: מעבר לזה, אני אבקש מאבי להשלים, הוא מהרשות להגבלים עסקיים.
אבי גרוסמן: בוקר טוב.
אבי גרוסמן: אני חושב שבשביל להבין את השוני, צריך לחזור לשנת 1993, ששם תוקנו הכללים בהתחלה.
אבי גרוסמן: במצב הראשוני שבו תוקנו הכללים, המקוריים, שוק הפרסום היה שוק מאוד, רגיל מאוד.
אבי גרוסמן: שוק ריכוזי.
אבי גרוסמן: היית יכול לפרסם.
אלכס מילר: איזה שנה?
אלכס מילר: 93?
אבי גרוסמן: 93.
אבי גרוסמן: ב- 93 היתה אפשרות.
אלכס מילר: מאז 93, כמה פעמים היו מכרז?
אלכס מילר: כמה פעמים היה מכרז?
אבי גרוסמן: ארבעה או חמישה מכרזים.
אלכס מילר: ארבעה או חמישה?
דנה נויפלד: זה אותו זכיין.
אלכס מילר: לא עניין של אותו זכיין.
אלכס מילר: אני אומר למה משנת 93, כשכל השוק הזה השתנה, למה רק עכשיו נפל האסימון כביכול?
אבי גרוסמן: זה רשות השידור תצטרך לענות כי אלינו באו לחוות עמדה מקצועית בשנת 2008, 2009.
אלכס מילר: ב- 2008, כשבאו אליכם, למה לא היה שינוי?
אלכס מילר: עד המכרז שיצא ב- 2009, התקנות היו מוכנות?
דנה נויפלד: היה ניסיון אבל התחלף ועד מנהל.
תומר קרני: נעשתה עבודת מטה, זה לקח זמן.
תומר קרני: גם ההתייעצויות מול משרד המשפטים, מול הרשות להגבלים עסקיים.
תומר קרני: הרעיון הזה כבר מתגלגל כמו שנאמר פה כמה שנים מ- 2008.
תומר קרני: למה זה עלה ב- 2008?
תומר קרני: משום שכנראה הבשילה אז ההכרה שהשוק כבר השתנה והספק הוא אותו ספק במשך כבר, נכון לאז, 15 שנים, ויכול להיות שיש מקום לפתוח את זה לגורמים נוספים.
אבי גרוסמן: בשנת 1993 היה אפשר לפרסם, מי שרצה לפרסם יכול היה לפרסם בעיתונות או בקול ישראל.
אבי גרוסמן: ערוץ 2 התחיל רק בסוף שנת 93, הרדיו האזורי בשנת 95 התחיל.
אבי גרוסמן: כלומר, מפת שוק הפרסום היה שוק מאוד מאוד ריכוזי, הפגיעה התחרותית שניתן היה לראות שמישהו שמפרסם, או פרסומאי, החזיק במכירת הפרסומות בקול ישראל, היתה פגיעה מאוד משמעותית לתחרות.
אבי גרוסמן: עברו מאז, היום כבר 18 שנה, שוק הפרסום השתנה, אפשר לפרסם ברדיו האזורי, אפשר לפרסם בטלוויזיה, אפשר להמשיך לפרסם בעיתונות, יש את האינטרנט שהפך למקום שמוכר פרסום.
אבי גרוסמן: לכן, נקודת המבט שלנו, כשבאנו לבחון את השוק בשנת 2009, בחנה, עוד פעם אני חוזר ואומר, אנחנו בחנו אך ורק מבחינה תחרותית כל מיני זיקות אישיות ופוליטיות, זה לא תחום העניין שלנו, אנחנו לא מתעסקים בזה.
אבי גרוסמן: בחנו אך ורק מבחינה תחרותית.
אלכס מילר: מי מתעסק בזה?
דנה נויפלד: אנחנו לא נכנסים לגופו של מכרז והגורמים הפוטנציאליים שיכולים או לא יכולים לבוא להתחרות.
דנה נויפלד: ברגע זה הקביעה של ועדת המכרזים, ככל שתהיה, היא צריכה להחליט בעניינים האלה.
אלכס מילר: רבותיי, המהות שלנו, של הממשלה, כל מה שקשור לרשות שהיא הרשות הציבורית, לשמור בעצם על המצב לא תהיה התערבות טוטאלית, זאת אומרת, שלא תהיה השתלטות, בואו נגיד, של גוף אחד או אדם מסוים, על הרשות בצורה מלאה.
אלכס מילר: זאת אומרת, אם היום, לפי הנוסח השאלה היא הלא זו.
דנה נויפלד: גם היום יש גורם אחד.
אלכס מילר: לא, אבל שוב, השאלה שנשאלת, שאם היום גופים שבעצם מוגבלים היום להיכנס ולהיות המתווכים או להיות המפרסמים בתוך המנגנון של הרשות של הרדיו, אם לפי אותן הנוסחאות שהביאו כאן, יכול אדם שבעצם הוא בעל הון, להיכנס עם חברת בת, לקנות את כל החבילה, את הפרסום, ואז בסופו של דבר, להשפיע ולקבוע על סדר היום של הגוף הזה, מבחינת קביעת המדיניות.
דנה נויפלד: רשות ההגבלים, אבי, אולי ישלים את זה, אבל היתה התייחסות לזה בחוות-הדעת שהם כתבו ואחד מהתנאים שאמורים להיכנס בהמשך לחוות-הדעת של הרשות להגבלים עסקיים בתוך המכרז הוא שלא ניתן להפלות בין מפרסמים.
דנה נויפלד: לכן לא ניתן היה לעשות שימוש לרעה באמצעי הזה שאתה מדבר עליו.
דנה נויפלד: זה לא בגדר הכללים האלה.
זבולון אורלב: את חושבת שאדם מכריז שהוא יעשה אפליה?
דנה נויפלד: זה תנאי במכרז.
זבולון אורלב: הוא כותב שלט – אני אפלה.
זבולון אורלב: מה התמימות הזאת?
משה (מוץ) מטלון: זה לא תמימות זה היתממות.
דנה נויפלד: אדוני לא מניח שלא מקיימים כללים ולא מקיימים תנאים במכרז?
תומר קרני: גם היום אין תנאי כזה במכרז והכוונה היא שיהיה.
תומר קרני: גם היום.
דנה נויפלד: הכוונה לשפר את זה.
דנה נויפלד: גם היום, לכאורה, באופן תיאורטי, אפשר היה לבוא ולמכור, שוב, אותו גורם, יש גורם פרטי שמוכר ועושה את זה כבר 18 שנה, אמרנו.
דנה נויפלד: יכול היה באותו אופן, בלי קשר לכללים האלה, איתם או בלעדיהם, לבוא ולמכור את כל זמן הפרסום לגורם אחד או למישהו.
אלכס מילר: כן, אבל הוא בעצם, תקשיבי, יש הבדל בין זה שהוא המתווך לבין שאני הבעלים שמגיע ואני יכול היום, כבעלים, להיכנס בלי קשר לכלום.
אלכס מילר: כי ברגע שאני מתווך, אז אני צריך להתחרות, כביכול עם כל הגופים שבאים, שרוצים לפרסם דרכי.
אלכס מילר: ואז אני קובע להם את הסטנדרטים, אני קובע להם את היכולת.
אלכס מילר: כשאני מקבל היום אפשרות, אני נגיד בנק או שאני איזה שהיא חברה פרטית, אני אומר – יש לי עכשיו סכום בגודל של כמה שנגיד 100 מיליון שקל, אני עכשיו רוצה כל שנה לשים 100 מיליון שקל ואני בא לרשות ואומר – רבותיי, אתם יכולים עכשיו שנה לרוץ אחרי הזנה שלכם ולגייס 80 מיליון שקל.
אלכס מילר: מכל מיני גופים.
אלכס מילר: אני לבד בא, שם 100 מיליון שקל.
אלכס מילר: לא צריכים להתאמץ.
אלכס מילר: האם אני היום יכול בצורה כזאת, להיכנס ולשים 100 מיליון שקל, ולהגיד – 100 מיליון שקל שמתי, אני לא רוצה לשמוע שום פרסומת, חוץ מהגוף שלי, אצלכם ברדיו.
אבי גרוסמן: בעיקרון, זה פשוט לא, זה לא יעיל.
אבי גרוסמן: כלומר, מה קורה היום, בעבר באמת זה היה החשש כי היה פרסום אך ורק ברדיו או בעיתונות.
אבי גרוסמן: הייתי משתלט על כל הפרסום ברדיו, היה לזה אפקט משמעותי.
אבי גרוסמן: היום, אם אני עכשיו, ניקח בנק, למרות שאני לא רואה בנק שנכנס לתחום, אבל אם ניקח בנק.
אלכס מילר: השיקולים שלך הם כלכליים, אני מדבר על שיקולים קצת אחרים.
אבי גרוסמן: השיקולים שלי הם תחרותי.
אבי גרוסמן: אני מסתכל על שיקולים תחרותיים, כי זה מה שאנחנו, זה מה שאני עושה.
אבי גרוסמן: חוות-הדעת שלנו היא מבחינת התחרות.
אלכס מילר: אבל באופן כללי, תיאורטית, מצב כזה הוא אפשרי.
אלכס מילר: אתה מסתכל האם זה כדאי או לא כדאי, אבל זה אפשרי גם פה?
אבי גרוסמן: כן, בדיוק.
אלכס מילר: צריך פה, קודם כל צריך לעבור דרך המתווך שמרכז בעצם את כל הפעילות במשך תקופה מסוימת שכבר יצר את השם שלו, ולא ימהר את השם שלו, נגיד, לעניין של האם לצבוע את עצמו עם גוף אחד ואז לקבור את כל שאר הלקוחות שלו, למול פה שאותו המפרסם לא צריך עכשיו לעבור מתווך כזה או אחר, הוא יכול לבד, אם זה בנק, אם זה כל גוף מסחרי בסדר גודל ענק, שיכול לבוא ולשים כל שנה כסף ולקבוע בעצם מה ישודר ברמה הכלכלית ברדיו.
אבי גרוסמן: פרסומות, כן.
אתי בנדלר: אין ספק, אדוני היושב ראש, שגוף שיש לו, יכול להשפיע בצורה משמעותית על האינטרסים הכלכליים של גוף אחר, לצורך העניין רשות השידור, יש בכך משום איזה שהיא סכנה בקשר ליכולתו להשפיע גם על התכנים של מה שיפורסם באותו גוף וזה כמובן דבר שהוועדה צריכה לקחת תמיד לנגד עיניה.
אתי בנדלר: ואני חושבת שזו הסכנה הגדולה דווקא.
אתי בנדלר: צריכים לקחת את כל הסיכונים בחשבון ולראות היכן הם באים לידי ביטוי וכיצד למזער את אותם סיכונים.
אתי בנדלר: למשל, דרך אגב, הכלל שיש ברשות השנייה, בחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, שאומרת שאסור לתת לגורם אחד או לאדם אחד לפרסם יותר מאשר 10% מכלל זמן הפרסום, זה כלל מאוד חשוב שאני לא ראיתי שהוא קיים ברשות השידור.
אלכס מילר: אני רוצה לפנות אליך, אברהם, מבחינת הניסיון שלך, ניקח נגיד בעשור האחרון.
אלכס מילר: האם יש היום בעצם החלוקה היא מבחינת הבודדים, מי החבילה, האם אתה רואה שזה באמת עובר את ה- 10%, 15%, או שהחבילה מחולקת בצורה שהיא הרבה יותר קטנה, או שיש גופים שהם בעצם המובילים?
אלכס מילר: איך היום בתכל'ס עובד העניין הזה?
אברהם פרחי: זה מאוד מאוד מבוזר, מאוד מאוד מבוזר.
אברהם פרחי: יש מפרסמים בודדים שעובדים ביניהם, אגב גדולים, כמו מפעל הפיס, שהם עובדים מולנו ישירות, אבל בדרך-כלל אנחנו עובדים עם משרדי פרסום או עם חברות מדיה שמייצגות את משרדי הפרסום.
אברהם פרחי: בתוך חברות המדיה יש כמה שהן משמעותיות, שהן מגיעות לכלל כ- 10%.
אברהם פרחי: אף אחת מהן לא מגיעה ל- 20%, אבל יש כמה מהגדולים שמגיעים לקצת יותר מ- 10%.
אלכס מילר: נילי בן גיגי, מנכ"לית האגודה לזכות הציבור לדעת.
נילי בן גיגי: אני רציתי לנצל את ההזדמנות שהנושא הזה עלה לדיון להעיר זווית טיפה שונה שלא עלתה פה.
נילי בן גיגי: אנחנו בין היתר עושים מחקרים על נושא התקשורת ואחת ההשפעות שאנחנו מנסים להילחם בהן כבר הרבה זמן, זה ההידרדרות של מצב השפה העברית בתקשורת הישראלית בכלל וברשות השידור בפרט.
נילי בן גיגי: אנחנו מדברים על רשות השידור כאל מי שמחויבת לנושא העברית, בחוק שלה, בחוק רשות השידור.
נילי בן גיגי: אני אסביר איך זה קשור.
נילי בן גיגי: כי אחת ההידרדרויות הכי חמורות שיש בשפה העברית, זה בתחום הפרסומות.
נילי בן גיגי: כאשר אנחנו רואים השפעות, קודם כל, הדיון פה מראה איך היה עדיף שרשות השידור היתה נטולת פרסומות, אם זה היה אפשר, תודות לאגרה, אבל אם כבר יש, יש רעות חולות שחודרות אליה באמצעות הפרסומות והיינו שמחים אם היו כללים בתוך המכרזים, שהיו מחייבים את נושא שמירת השפה העברית.
נילי בן גיגי: מניעה של שפה לועזית.
נילי בן גיגי: רק הבוקר למשל, שמעתי פרסומת לבנק הבינלאומי, Second opinion.
משה (מוץ) מטלון: כי הוא בנק בינלאומי.
נילי בן גיגי: כמובן.
נילי בן גיגי: כלומר, להגיד חוות-דעת שנייה זה לא מספיק טוב, צריך להגיד Second opinion וזה דבר שאנחנו רואים.
תומר קרני: כל הפרסומות אמורות לעבור ייעוץ לשוני.
תומר קרני: ואגב, זה כללים אחרים.
זבולון אורלב: אדוני היועץ המשפטי, חוק רשות השידור בדבר השפה העברית לא חל על פרסומות?
תומר קרני: ודאי שחל.
תומר קרני: אני אומר עוד פעם, אם יש מילה לועזית בפרסומת, זה על הלקוח.
זבולון אורלב: אדוני, תענה לי בבקשה.
זבולון אורלב: האם חוק רשות השידור בדבר השפה העברית חל על פרסומות או לא חל על פרסומות?
תומר קרני: חל על פרסומות.
זבולון אורלב: חל על פרסומות, זה הכל.
נילי בן גיגי: לא בפועל.
נילי בן גיגי: אני אגיד מילה.
נילי בן גיגי: בעניין היועצת הלשונית.
נילי בן גיגי: לצערי, והיא לא פה כדי להגיב ולכן אני אגיד את זה בעדינות, לא מילאה את תפקידה על הצד הטוב ביותר, לטעמנו.
קריאה: זה לא הוגן.
נילי בן גיגי: אבל אני אגיד עוד דבר.
עינת וילף: זה נקרא בעדינות?
נילי בן גיגי: נניח לה, לא פרסונאלית, לא פרסונאלית, ברמה העקרונית.
משה (מוץ) מטלון: לא פרסונאלית, אלא אישית, לא?
נילי בן גיגי: כאשר הגוף, שנייה, אם יורשה לי להשלים את הנקודה.
נילי בן גיגי: רק דקה.
נילי בן גיגי: זה לא משנה כרגע מי נמצא בתפקיד הזה, הוא נמצא תחת לחצים מצד המפרסמים שהם לחצים עצומים, במיוחד שאנחנו מדברים על זכיין במשך כל-כך הרבה שנים.
נילי בן גיגי: הלחצים שמופעלים עליה, כדי לאשר פרסומות, מלבד השיקולים הכלכליים, אנחנו מבקשים שיהיה לזה עיגון בחוק ושלא יהיה הכל על הכתפיים של יועצת לשונית.
נחמן שי: יש כללים מאוד מדויקים.
נילי בן גיגי: לא.
נילי בן גיגי: לא במכרז.
נילי בן גיגי: לא במכרזים, אין מחויבות לשפה.
זבולון אורלב: אם זה מעוגן בחוק, למה זה לא מעוגן במכרז?
תומר קרני: יש מחויבות במכרזים לעמוד בדרישות החוק ובכל הכללים.
זבולון אורלב: אגב, אני מזמין אותך לשלוח לי תלונות קונקרטיות על פרסומות, אני מבטיח לך להיות הנודניק, לא לוותר להם בעניין הזה.
נילי בן גיגי: אתה הולך לקבל ממני ערימה.
זבולון אורלב: לא בבת אחת.
משה (מוץ) מטלון: אפשר לשאול שאלה, בבקשה?
משה (מוץ) מטלון: לגבי הכללים, פשוט שאלה אחת קצרה.
משה (מוץ) מטלון: אתם הצעתם לפצל, ברשותך, הצעתם לפצל את הנושאים של המפרסמים לרשת ב', לרשת הערבית וכך הלאה.
משה (מוץ) מטלון: האם נעשתה איזה שהיא עבודה רצינית בעניין?
משה (מוץ) מטלון: האם אתם לא רואים פה סכנה של ירידת סכומי הפרסומות?
אלכס מילר: טוב, בבקשה.
אמיר גילת: אני ראשית בתפישת העולם שלי חושב שרשות השידור צריכה לעסוק רק בדבר אחד – לשדר.
אמיר גילת: לא לעסוק בגבייה ולא לעסוק בנדל"ן ואם אפשר, גם לא לעסוק בפרסום, אני כבר מתחיל לענות לך לגבי ה- In house, או בתוך הבית, אם אנחנו מדברים בעברית ואנחנו צריכים להשקיע את כל הכסף ואת כל המשאבים בתוכן ולא בלוביסטים, אם כי בעקבות היום אולי אנחנו צריכים לחשוב מחדש על הנושא הזה.
אמיר גילת: אבל לגבי שאלתך, האם לעשות את זה בתוך הבית.
אמיר גילת: זה עניין של כדאיות כלכלית על הסף של כדאיות כלכלית לעשות את זה בתוך, אם אנחנו מסתכלים נטו על ההוצאה, אבל יש לזה מעבר.
אמיר גילת: אנחנו גוף ציבורי, יש סכומים שאנחנו חייבים וצריכים לשלם והסכמים שלא חלים על המגזר הפרטי, אבל בעיקר מעבר לזה, אנחנו מוגבלים היום, יודעים את זה חלק מחברי הוועדה שיושבים בדיונים אחרים, למספר האנשים, למצבת כוח האדם ברשות השידור אחרי הרפורמה, 1,275 אנשים, שצריכים להתחלק בין גופי המדיה השונים.
אמיר גילת: להעמיס עכשיו לתוך זה עוד אנשים, 30 איש, 20 איש, 40 איש, עם מיומנות מקצועית, של גיוס פרסומות זה עוד פעם, זה פגיעה בשידור, כי אנחנו רוצים את עיקר המשאבים ותשומת הלב שלנו להקדיש לתוכן ולא לנושאים אחרים.
אמיר גילת: הלוואי ונגיע ליום שבו השידור הציבורי יהיה נקי מפרסום ואז כל הדיון הזה בכלל מתייתר.
אמיר גילת: אבל יש לזה משמעויות אחרות, מכירים פה החברים את הבעיות שלנו מנושא מימון הרפורמה ואנחנו כרגע, לצערי הרב, לא במצב שאנחנו יכולים להשתחרר מהפרסום.
אמיר גילת: אגב, לא דין הפרסום ברדיו כדין החסויות בטלוויזיה, זה היקפים אחרים, זה משמעויות אחרות, לכן לא הייתי עושה את ההשוואות.
אמיר גילת: במידה ויוקם גוף כזה בתוך רשות השידור יום אחד, בוודאי שהוא יטפל בשני המישורים גם יחד.
נחמן שי: אני רואה בטלוויזיה הפוטנציאל הוא הרבה יותר גדול.
אמיר גילת: אני מסכים שאפשר לעשות יותר.
נחמן שי: ברדיו אתם פשוט נהנים כמעט ממונופול, בגלל זה, זה נוח לכם.
אמיר גילת: זה לגבי העניין הזה.
אמיר גילת: דבר שני, נאמר פה, אולי לא מספיק מודגש, מדובר בזכיין אחד, ושוב, אני לא מדבר לגופו אלא לגבי תקופת זמן.
אמיר גילת: מדובר בזכיין אחד, בגלגולים שונים, שעובד עם רשות השידור במשך, מ- 1993.
אמיר גילת: אז אני חושב שההיגיינה הציבורית ויותר נקי ויותר בריא לפתוח את השוק הזה, אחרי כל-כך הרבה זמן, לתחרות.
אמיר גילת: דיברו פה על נתונים, שאלת אדוני היושב-ראש לגבי ההכנסות.
אמיר גילת: בשנת 2000 ההכנסות היו 207 מיליון שקל, ב- 2010 הם עמדו על 116 מיליון שקל.
אמיר גילת: וגם זה אחרי שב- 2009 היה עוד פחות מכך, 108, סליחה, ב- 2008 108 וב- 2009 – 103.
אמיר גילת: זאת אומרת, אנחנו רואים ירידה, זה מחייב רוויזיה.
אברהם פרחי: זה מקביל לירידה ברייטינג של הרשות, אגב.
אמיר גילת: מחייב רוויזיה מחשבתית, איך אנחנו צריכים להתמודד עם הדבר הזה.
אברהם פרחי: ואגב, מבקר המדינה דן בזה, בירידה הזו, בגלל מחדלים של רשות השידור.
אברהם פרחי: זה לא שייך לזכיין.
אלכס מילר: לא להתערב.
אלכס מילר: תשמע, אדוני, אתה לא באיזה שהוא בית-משפט כאן, אתה לא צריך להגן על עצמך.
אלכס מילר: כל אחד ודרכו ותחומו ולא צריך להתפרץ לכל דבר שנשמע.
אמיר גילת: אני בכוונה, גם בהקשר האחרון, לא מתמקד מעבר לבקשה שלנו לשינוי הכללים.
אמיר גילת: אבל מאחר ונאמרו פה דברים אחרים לגבי הפיצול, אני רוצה להסביר.
אמיר גילת: היינו מבקשים את התקנות כמו שאני אומר, גם במליאה הקודמת בראשותו של משה גביש, כבר דנו בזה.
אמיר גילת: אנחנו רוצים ללכת צעד אחד קדימה.
אמיר גילת: זאת אומרת, היינו מביאים את הבקשה לשינוי הכללים בכל מקרה, גם אם היינו מוציאים עכשיו מכרז בתנאים הקיימים.
אמיר גילת: אבל אחרי עבודה שנעשתה בשבועות האחרונים ובחודשים האחרונים, גם חבר המליאה, ששון יונה, שאם יירצה יוכל להוסיף, הביא רעיון חדש, שבחנו אותו, ואכן בכוונתנו לעשות מהפכה לצורך העניין בשוק הזה, אני חושב שחובתנו כגוף ציבורי לא לשים את ה- 100 מיליון שקל האלה במקשה אחת אלא לפצל אותם, ולכן אכן בכוונתנו לפצל עכשיו את השוק שלנו, את שוק הפרסום ברדיו הציבורי, לאשכולות.
אמיר גילת: אשכול אחד זה האשכול של רשתות המוסיקה ורשת א', שבו יתמודד זכיין אחד.
אמיר גילת: אשכול ב' זה רשת ב', מכאן שמו ופה יתמודד זכיין אחר.
אמיר גילת: אנחנו כבר פתחנו את השוק לשני זכיינים, לתחרות של שני זכיינים ואנחנו מוסיפים עוד שלושה.
זבולון אורלב: זה צריך אישור בכללים, הפיצול הזה?
אמיר גילת: לא.
אמיר גילת: אבל אנחנו חוששים שאלמלא יהיה השינוי בכללים, אנחנו עוד נמצא את עצמנו שוב.
אמיר גילת: אבל אני רק אגמור.
אמיר גילת: אשכול שלישי זה אשכול המגזר הדתי, אשכול רביעי זה למגזר הערבי ואשכול חמישי זה למגזר הרוסי.
נחמן שי: וחמישה משרדים יטפלו בזה?
אמיר גילת: עד חמישה, עד חמישה.
נחמן שי: הם יתחרו אחד עם השני?
אמיר גילת: זכיין שיתמודד באשכול א', לא יוכל להתמודד ב- ב'.
אמיר גילת: אני לא רוצה להיכנס.
נחמן שי: תשתית ומכירה וארגון?
אמיר גילת: אני אומר, זה רק הבנה, אז אני חושב שכדאי לדון בזה.
אמיר גילת: אבל זו הכוונה שלנו.
אלכס מילר: גם אם הם בדקו, אין לנו עכשיו זמן לראות את הגרפים האלו כאן.
אלכס מילר: כבר כמה פעמים נאמר שכן.
אלכס מילר: אני שאלתי את השאלה הזאת כשפתחנו את הדיון, היה פה סמנכ"ל הכספים, אמר שכן.
אלכס מילר: בבקשה, סיימת?
אלכס מילר: רבותיי, יש מישהו שרצה?
גדעון עמיחי: אני פרסומאי.
אלכס מילר: בבקשה, רק בקצרה.
גדעון עמיחי: אני רוצה לגעת בשלוש נקודות, ברשותכם.
זבולון אורלב: אתה פרסומאי עצמאי?
גדעון עמיחי: אני איש פרסום שלמור אבנון עמיחי, בין השאר אנחנו מפרסמים את הגוף שמדובר פה וגם את רשתות קול ישראל, אבל בלי קשר, אני הגעתי כאיש פרסום שעובד בשוק באופן עצמאי.
גדעון עמיחי: אני רוצה להגיד כזה דבר – נאמר פה ברמה הראשונה נושא החומות הסיניות.
גדעון עמיחי: אני, כאיש פרסום, עכשיו אובייקטיבי מהצד, אני לא יכול להעלות על דעתי, שהחומות הסיניות האלו ייפרצו, כי באותו הרגע אפשר לקרוא לאותו רגע שבר בשידור הציבורי לעולמים.
גדעון עמיחי: לא ייתכן מצב שבו מתחרים ישירים בתוך אותו ענף יהיו אלו שאחראים על הפרסום, על המכירה וגם לדעת לצורך העניין, לפני שמסע פרסום כזה או אחר עולה לאוויר, זה משהו שהוא בלתי נתפש.
גדעון עמיחי: ברמה השנייה, לגבי הפיצול שפה כרגע מציעים.
גדעון עמיחי: אני יכול להגיד בניתוח של איש פרסום, שמדובר להערכתי בירידת הכנסות קיצונית, מהסיבה הפשוטה ונחמן נגע בזה לפני רגע – פיצול לחמישה גורמים אומר שכל מפרסם או איש פרסום שיירצה לקנות פרסום ברשות השידור יצטרך לפנות ולעבוד מול חמישה גופים.
גדעון עמיחי: זה אומר שזה בלתי אפשרי.
נחמן שי: אתם מוכרים חבילות.
גדעון עמיחי: זה בלתי אפשרי, זה בלתי אפשרי בעליל.
גדעון עמיחי: אנחנו מדברים על שוק שהמיקוד שבו הוא זה שגורם לו להצליח ולא הפיצול של השיחות בנושא הזה.
גדעון עמיחי: ויותר מזה, האמצעי כמעט היחידי שמוכר היום פרסום באמצעות קול ישראל זה רשת ב'.
גדעון עמיחי: רשת ב' היא רשת חזקה ומשמעותית במדינת ישראל, לא כך הרשתות האחרות.
גדעון עמיחי: ואם הנושא הזה יופרד ובו אתה תוכל, לצורך העניין, לא לקנות שום פרסום ב- 88 או ברשת ג' וכו', אם אתם שואלים אותי, שום פרסום לא יגיע לרשתות האלו.
גדעון עמיחי: גם ברדיו האזורי, בסופו של דבר יש גופים שמאחדים את הקנייה בתחנות הפרסום, מכיוון שאין שום היגיון לקנות תחנה, סתם אני אומר, תחנה שמשדרת רק בחיפה, ורק תשדיר אחד, זה משהו שהוא לא כלכלי בעליל.
גדעון עמיחי: והדבר השלישי, אני אומר שוב כאיש פרסום עצמאי, אני יותר מאשר אברך על כל תחרות, אנחנו בסך-הכל בשוק התחרותי ביותר שקיים.
גדעון עמיחי: צריך רק לזכור שפה נוגעים כל הזמן בזכיין כגוף מתווך.
גדעון עמיחי: הנושא, המילה תיווך היא מילה שהיא מטעה פה לחלוטין.
גדעון עמיחי: בסופו של דבר, מדובר פה בהתמחויות מכל מיני סוגים, התמחויות של מהקלטות ועד ניתוב ובניית חבילות שידור שיגרמו בסופו של דבר למסע פרסום להצליח.
גדעון עמיחי: והדבר הזה הוא רחוק מה שנקרא מרחק אדיר מלקרוא לדבר הזה תיווך.
גדעון עמיחי: גם את שוק הפרסום, קראתם לו שוק של מתווכים ואני מזכיר ששוק הפרסום מייצר פרסומות והסיבה שחסויות או דברים כאלו שונים, זה מכיוון שבסופו של דבר המוצרים האלו גמורים והם מגיעים רק לשיבוץ.
גדעון עמיחי: לא כך הדבר ברדיו.
גדעון עמיחי: ברדיו, בסופו של דבר, אתה ניגש ואתה צריך להקליט ואתה צריך בסופו של דבר לייצר פעולות אחרות לגמרי מאשר לשבץ אותן.
אלכס מילר: הבנו את הרעיון.
אלכס מילר: רבותיי, תודה רבה, אני רוצה לסכם את הדיון הזה בכך שאני פונה קודם כל לרשות השידור, אתם שמעתם את חברי הכנסת, אתם רואים שיש פה, לא שמעתי מישהו שתומך בצורה נלהבת כמו שמתנגדים בצורה נלהבת.
אלכס מילר: יש פה שאלות שעלו בוועדה, שאתם תצטרכו לתת עליהן תשובות.
אלכס מילר: בדיון הבא שאנחנו נערוך כאן, אני מבקש מכם להביא בצורה מסודרת, בצורה גראפית, את אותם היתרונות שאתם אומרים שהם הולכים להיות בכל העניין של המיצוי הכספי לטובת הרשות.
אלכס מילר: אני פונה גם למשרדי הממשלה, רבותי, אתם גם שמעתם מה החששות של חברי הכנסת, אתם גם צריכים להתייחס לזה ולא רק להיבט הכלכלי ולרצון שבסופו של דבר רק ההיבט הכלכלי ינצח.
אלכס מילר: אתם גם צריכים להתייחס לדברים אחרים שנאמרו, בגלל שזו הרשות הציבורית.
אלכס מילר: אני בזה סיימתי, רבותיי.
אלכס מילר: אני נועל את הישיבה ובישיבה הבאה אני מבקש להביא את כל אותם הדברים שנאמרו ונשמעו כאן.
אלכס מילר: צהריים טובים לכולם, אנחנו ממשיכים בסדר היום.
אלכס מילר: תאריך – 31.8.2011, א' באלול תשע"א, הנושא – היערכות פדגוגית לפתיחת שנת הלימודים תשע"ב.
אלכס מילר: פרוטוקול 474.
אלכס מילר: אנחנו מברכים את שר החינוך, חבר הכנסת גדעון סער, שהתייחס לכל העניין הזה של פתיחת שנת הלימודים.
אלכס מילר: אני הבנתי שמשרד החינוך הכין לנו איזו שהיא מצגת בכל הסיפור.
אלכס מילר: אדוני השר, אנחנו בישיבה הקודמת דיברנו עם המנכ"ל על כל העניין של ההיערכות הפיזית לפתיחת שנת הלימודים.
אלכס מילר: שמענו סוגיות שונות, הפרוטוקול יעבור גם אליך אדוני, ואני מקווה מאד שהסוגיות שהועלו כאן יטופלו במהרה.
אלכס מילר: דובר כאן על החוסר של מאבטחים בערים שונות, דובר כאן על עניין מתן מקום ראוי למורים בכל הנושא של שעות פרטניות במסגרת הרפורמות של 'אופק חדש' ו'עוז לתמורה' והעניין של המיגון, שבאמת הופתענו לדעת שהנושא הזה עדיין נמצא באיזה שהוא פינג פונג בין המשרדים ביטחון ואוצר ואין איזו שהיא מדיניות ברורה סביב הנושא של מיגון הדרום; ובנושא בריאות התלמיד גם שם אנחנו נתנו התייחסות, כאשר שמענו שסגן השר ליצמן החליט שכל דרום הארץ יעבור תחת ביצוע של המדינה, וכל שאר הארץ יהיה תחת ההפרטה.
אלכס מילר: גם זה קצת מוזר.
אלכס מילר: אז אם המדינה יודעת לבצע את זה לבד, אז צריך לחלק את הארץ לשניים.
אלכס מילר: בכך, כבוד השר, אנחנו באמת נעביר לכך את כל הסוגיות ואנחנו מקווים שהסוגיות יטופלו במהרה.
אלכס מילר: זה בעניין הישיבה הקודמת.
אלכס מילר: וכאן, בבקשה אדוני, אני נותן לך את הזכות לפתוח את הישיבה בנושא ההיערכות הפדגוגית וכל מי שמעוניין להתייחס, אתם מוזמנים להירשם בצורה מסודרת.
גדעון סער: תודה רבה, אדוני יושב ראש הוועדה.
גדעון סער: אני שמח תמיד להגיע לכאן, לישיבות הוועדה.
גדעון סער: אנחנו הכנו מצגת שמתארת מספר מהלכים עיקריים שמתבצעים במערכת.
גדעון סער: כשמדובר במערכת כל כך גדולה קשה מאד לתמצת, אבל השתדלנו לתת את התחושה של הדברים העיקריים שקורים, וקורים הרבה דברים.
גדעון סער: אנחנו לפני פתיחת שנת לימודים שלישית ברציפות, שלי לפחות, שנפתחת ללא שביתות וגם ללא איומים בשביתות.
גדעון סער: אני חושב שזה חשוב, אני חושב שהמערכת עברה למצב שהיא מערכת מתפקדת, והיא מערכת שעובדת ומנצלת באופן יותר אפקטיבי את ימי הלימודים ואת תקופת הלימודים.
גדעון סער: אנחנו עדיין מתמודדים עם שורה, כמו כל שנה בעצם, כאשר אתה לא מתמודד עם בעיה מערכתית ארצית, אז אתה מתמודד עם בעיות ברמה המקומית ובסך הכל עיקר הבעיות הולכות ונפתרות.
גדעון סער: נושא שדרות נפתר וראש העיר הודיע הבוקר על קיום פתיחת הלימודים ביום חמישי.
גדעון סער: גם נושאים אחרים שהיו דחופים – אנחנו מטפלים בהם.
גדעון סער: אומר לי ככה לוהט בקולו, קודמך בתפקיד, חבר הכנסת אורלב לגבי בית שמש.
גדעון סער: אז אני אגיד שבבית שמש הנחנו לקיים את הלימודים כמתוכנן.
גדעון סער: דהיינו – בית ספר 'אורות' בנות, במיקום שנקבע, יקיים לימודים.
גדעון סער: היום כבר נכנסו למקום.
גדעון סער: המשטרה נמצאת במקום, מבטיחה את הסדר.
גדעון סער: אני מקווה שלא יהיו בעיות, אבל אם מישהו ירצה לעשות בעיות – צריך יהיה לקיים את החוק ובהתאם אנחנו פעלנו גם בנושא הזה בצורה הברורה ביותר.
גדעון סער: יש עדיין בעיות שונות בפתח תקווה, אם תרצה ניכנס לזה בהמשך.
אלכס מילר: אני אשמח.
גדעון סער: בכל הנושאים שנוגעים לפתח תקווה עמדתנו ברורה ותישאר ברורה.