GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מוריה אשכנזי: במידה, ואני מכריזה פה גם בשם , שהיא יושבת ראש הסתדרות האחיות, היא הצהירה חד משמעית, לא פעם ולא פעמיים, באחד בינואר, במידה שיקום מכרז חשד, וחבר הכנסת אורלב יודע את זה מה שהיה בשנה שעברה, שלא פתחו את שנת הלימודים עד שלא פתחו הסכם איתנו.
מוריה אשכנזי: הסתדרות האחיות תדאג לכך שאף אחות לא תבוא להירשם לעבודה במסגרת של קבלן.
מוריה אשכנזי: האחריות היא של המדינה, המדינה צריכה להתעשת ולקחת עכשיו אורך רוח ואומץ ולהחזיר את כל השירות.
מוריה אשכנזי: לא לעשות הפרטה שהחלק החזק של המדינה יעבור לקבלן, והאוכלוסייה הנחלשת, הפריפריה – עוברת למשרד הבריאות.
מוריה אשכנזי: חייב לקחת על עצמו את האחריות המלאה.
אלכס מילר: רצית להתייחס לעניין של המקום איפה שהאחות צריכה לקבל.
יגאל צרפתי: כן, ואמרתי את זה גם אשתקד.
יגאל צרפתי: יש בכל אחת מהפרוגראמות שלנו, לכל מוסד חינוכי מכל מבנה חינוכי שהוא – חדר אחות, וזוכר חבר הכנסת זבולון אורלב ---
מוריה אשכנזי: היה.
אלכס מילר: לא, לא, בלי ויכוח.
יגאל צרפתי: שהיה יושב ראש הוועדה את התשובה הזאת.
יגאל צרפתי: הדבר הזה הוא מאד ברור.
יגאל צרפתי: אם ישנם מקרים בודדים שמנהל בית ספר החליט לשנות את הייעוד, זה לא בסדר, אבל כמובן ש ---
מוריה אשכנזי: אז אני מציעה לך לבדוק ---
אלכס מילר: גברתי, לא, לא, לא, את לא לוקחת לעצמך זכות דיבור.
אלכס מילר: אני מציע לך, אם יש לך טענות, מקרים כאלה ואחרים, תעבירי בבקשה לוועדה.
מוריה אשכנזי: אין בית ספר שיש בו חדר אחות.
יגאל צרפתי: יש.
מוריה אשכנזי: כתוב – 'חדר אחות', אבל זה למשהו אחר.
זבולון אורלב: כי אין אחות.
מוריה אשכנזי: אין אחות.
אלכס מילר: רבותי, צריך לתאם את זה.
אלכס מילר: שוב, את הטענות על העניין הזה אפשר להעביר לוועדה ואנחנו נבדוק.
אלכס מילר: נקבל גם תשובות ממשרד החינוך.
אלכס מילר: יכול להיות שזה לא חדר סגור נעול שעובד פעם בשבוע או פעם בחודש.
אלכס מילר: יכול להיות גם שמשתמשים בחדר לצרכים אחרים.
שמשון שושני: לאופק חדש.
אלכס מילר: לאופק חדש.
מוריה אשכנזי: נכון, לאופק חדש.
אלכס מילר: בסדר, הרי תבינו שמצד אחד אנחנו ישבנו לפני חצי שעה ודיברנו על כך שצריך להכניס קרוואנים לתוך שטח בית הספר, כי אין מקום לזה ואז אנחנו צריכים פה לנעול חדר לשבוע.
אלכס מילר: רבותי, צריך גם להיות ריאלים ולהבין את המערכת משני הצדדים.
אלכס מילר: אני מסכים איתך על הנושא הזה של המכרז, לא נראה לי בכלל שמדינה צריכה להיות מחולקת לשתיים.
מוריה אשכנזי: לא יהיו אחיות.
אלכס מילר: למה את עוזרת לי?
אלכס מילר: תשקלו את זה שוב.
אלכס מילר: אם החלטתם באמת לעשות בצורה כזאת, יכול להיות שהעניין הוא מי לוקח על עצמו אחריות על הביצוע, ואז ככה הדברים נראים אחרת.
אלכס מילר: זה לא עניין שאם מדינה או חברה חיצונית, זה עניין של מי המבצע, מי עומד בראש המערכת המקצועית.
אלכס מילר: אז אני מציע שתעשו שיקול נוסף לפני שאתם יוצאים למכרז.
אלכס מילר: יכול להיות שבאמת, על כל העניין הזה של הבריאות, המדינה צריכה להיות אחראית, אם זה קשור לילדים ואם באמת הלכתם על העניין של הדרום – אז תעשו כבר מרכז וצפון ואז אנחנו נשמע מכם את הבשורות.
אלכס מילר: מתי בעצם אתם צריכים לקבל את ההחלטה הסופית בעניין הזה?
שרית יערי: זה כבר הוחלט סופית שבאחד לינואר בדרום ובאשקלון זה כבר יינתן ---
אלכס מילר: לא, אבל מאחר שיושב ראש הוועדה יחד עם הוועדה פנה ל וביקש לשקול את הכנסת כלל הארץ לכל העניין הזה, מתי אתם מעריכים שתיתנו לנו תשובה?
שרית יערי: זה תוך עשרה ימים אמור להתפרסם, אז זה משהו כזה.
אלכס מילר: אז אני מציע שתשקלו את זה שוב כי זה לא נראה טוב.
אלכס מילר: מדובר, לדעתי, כמעט על אותו תקציב.
אלכס מילר: אתם לא תגדילו או תקטינו תקציב שילך פר תלמיד לדרום או לצפון.
אלכס מילר: בסופו של דבר תהיו באותו תקציב.
אלכס מילר: תשקלו את זה שוב, כי בסופו של דבר זה יכול להיראות רע שיהיו הבדלים ואני מאמין שיהיו הבדלים, כי השר יבוא וידרוש תשובות, אם זה יהיה קשור למשרד שלו, כי הוא המפעיל ואז אנחנו באמת נראה שינויים בכל מיני מקומות ואחר כך תצטרכו לראות איך אתם עושים את האיזונים.
אלכס מילר: אז לפני שאתם הולכים למהלך הזה, אם כבר החלטתם לקחת חלק גדול מאד מהמדינה על האחריות המלאה שלכם, אז אני מציע גם שתיקחו את כל השאר.
אלכס מילר: אני אתן עכשיו למנכ"ל חמש דקות להתייחס לכל הדברים שהעלינו כאן.
אלכס מילר: אנחנו ננעל את הישיבה על הנושא הפיזי, ובעוד כמה דקות נפתח ישיבה על נושא ההכנות הפדגוגיות עם שר החינוך.
שמשון שושני: אדוני יושב הראש, אני ---
זבולון אורלב: עוד שאלה אחת לפני שהוא עונה.
אלכס מילר: יש לך עוד עשר דקות, אתה יכול לשאול את השאלות.
זבולון אורלב: לא, השר לא יידע לענות עליה.
זבולון אורלב: האם בראשית השנה הזאת שוב נהיה עם מאות מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים בלי רישיונות?
שמשון שושני: תראה, יכול להיות שכן, אבל זה נובע מזה שהם לא הגישו במועד ---
זבולון אורלב: אני לא מדבר על אלה.
זבולון אורלב: מי שלא הגיש במועד – תסגור לו את המוסד.
שמשון שושני: מי שהגיש במועד - אני מקווה שכל דבר שאיננו קשור בבריאות – כי לפי החוק זה הדבר היחיד שמחייב אותנו, כל דבר שאיננו קשור בבריאות ייפתר, אני מקווה, עד מחר בבוקר.
שמשון שושני: כל דבר שיש בו היבטים של בריאות או בטיחות, שהיו צריכים ולא עמדו בסטנדרטים – לא יקבל רישיון.
שמשון שושני: כל מי שעמד בסטנדרטים – יקבל רישיון.
שמשון שושני: אני רוצה לומר לאתי, מהשלטון המקומי היא ישנה כאן עוד?
שמשון שושני: מאז הקמת המדינה ולפי החוק, השלטון המקומי ומשרד החינוך מנהלים במשותף את מוסדות החינוך.
שמשון שושני: לכל ההיבטים הפיזיים, הלוגיסטיים, אחראי השלטון המקומי.
שמשון שושני: שיפוצים היו תמיד באחריות השלטון המקומי, ממקורותיו שלו.
שמשון שושני: בין השאר הוא נעזר, אדוני יושב הראש, במפעל הפיס – עוזי דיין – הוא נעזר במפעל הפיס לנושא הזה בצורה מאד מאד מאסיבית, לאורך השנים.
שמשון שושני: מה שאני רוצה לבוא ולומר, שצדק יושב הראש.
שמשון שושני: אם הרשות המקומית איננה יכולה לעמוד בשותפות הזאת – יש שתי אפשרויות – או שלוקחים את התקציב של המדינה ומחלקים אותו בצורה דיפרנציאלית.
שמשון שושני: אפשרות אחרת – שהמדינה תלאים את מערכת החינוך במדינת ישראל ותנהל את זה.
שמשון שושני: אני חושב שזה הדבר הגרוע ביותר, כי אני מאמין בשלטון המקומי, בקהילתיות, ובזה שיש מישהו קרוב לתושבים ויש חשיבות עליונה לשלטון המקומי.
שמשון שושני: אבל אי אפשר לבוא לוועדה ולהגיד – הייתי אתמול ברשות מקומית, אמרו לי כך וכך המצב.
שמשון שושני: זה תפקידו של ראש הרשות המקומית לדאוג לשיפוצים ואחריותו למבני החינוך ביישובו.
שמשון שושני: המשרד יכול לסייע, אבל זה תפקיד הרשות המקומית.
שמשון שושני: בנושא של ספרי לימוד.
שמשון שושני: אנחנו באמת עשינו מבצע, אני מקווה שהשנה גם האכיפה תהיה יותר טובה.
שמשון שושני: גם הודענו בסיבובים שלנו בכל המחוזות שמנהלי המחוזות חייבים לאכוף את השימוש בספרי לימוד מאושרים, כי ספר לימוד מאושר – גם מחירו נקבע על ידי משרד החינוך – ולכן הוא זול יותר.
שמשון שושני: וצריך כאן גם את השותפות הגדולה של ההורים שבאמת יבצעו כאן בקרות ומנהלי המחוזות קיבלו הוראות איך לפעול בעניין.
שמשון שושני: בעניין ספרים בכלל ובעניין משקל הילקוט.
שמשון שושני: אנחנו עושים עכשיו פעולות נמרצות למעבר לשימוש בספרים דיגיטאליים.
שמשון שושני: ייקח שנה, ייקח שנתיים, ייקח שלוש שנים, נכון עופר ואני מקווה שלא יהיו יותר ילקוטים כבדים, ויתכן שגם לא יהיו ילקוטים וספרי לימוד בחלק מבתי הספר, במהלך של כמה שנים, אם יהיה למשרד את כושר ויכולת הביצוע כמו שיש לו בשנתיים האחרונות.
שמשון שושני: זה הוא התהליך המתפתח.
שמשון שושני: הוצאות הספרים יקבלו את ההנחיות המתאימות.
שמשון שושני: המורים, השנה, והשר ידווח על זה בחלק השני, הוכשרו לעניין הזה.
שמשון שושני: ייקח שנתיים עד שלוש ---
אהוד פלג: ועד אז?
שמשון שושני: עד אז, כמו ש-60 שנה סחבנו ילקוטים ---
קריאה: לא כאלה.
שמשון שושני: ונסחב ילקוטים עם פחות ספרים בהדרגה.
שמשון שושני: אני חושב שבזה סיכמתי, אדוני יושב הראש.
שמשון שושני: אני רוצה להודות לך.
אלכס מילר: רבותי, אני עושה סיכום קצר לאותם הנושאים שעלו כאן בישיבה.
אלכס מילר: אנחנו נעשה הפסקה עוד 10 דקות.
אלכס מילר: מי שרוצה להתייחס לנושאים כאלה ואחרים, יש לנו עוד 10 דקות ישיבה עם שר החינוך ואז תוכלו להתייחס, כל מי שלא הצלחנו לתת לו זכות דיבור.
אלכס מילר: רבותי, בקשר לנושא של המיגון.
אלכס מילר: אני שוב, גם בשם הוועדה, פונה למשרד ראש הממשלה להסדיר את הנושא הזה בצורה המהירה ביותר.
אלכס מילר: אנחנו ראינו שתוך דקות ספורות כל דרום הארץ הופך להיות תחת הגרלה מטורפת של חמאס, וילדי ישראל, למזלנו באותה תקופה, היו בחופשה.
אלכס מילר: עכשיו הם חוזרים לספסלי הלימודים והם צריכים להיות מוגנים.
אלכס מילר: אז אני קורא קודם כל מבחינת התקציב שעבר כבר לפיקוד העורף, של 80 מיליון ₪ שקיימים ש, לעשות סדרי עדיפויות ואת רוב הכסף להוציא לעניין של מוסדות החינוך.
אלכס מילר: שמענו את הפנייה של יושב ראש מפעל הפיס לפיקוד העורף.
אלכס מילר: אנחנו גם נשמע תשובות אם אפשר לעשות איזה שהוא שיתוף פעולה בעניין הזה.
אלכס מילר: בקשר למקומות למתן שעות פרטניות גם ברפורמה של 'אופק חדש' וגם ב'עוז לתמורה', אנחנו מצפים באמת שהמורים יקבלו מקום מכובד למתן אותו סיוע לתלמידים, אחרת זה פשוט לא שווה את זה וזה פשוט לצאת לידי חובה, אם עושים את זה באמת כמו שנאמר כאן במסדרונות ובכל מיני מקומות לא ראויים.
אלכס מילר: אני גם פונה לראשי הרשויות לשתף פעולה עם כל העניין הזה, כי זה בסופו של דבר סיוע לתלמידים ולתושבים בעיר של אותם ראשי רשויות, ומבחינתם אם הם יכולים לבוא ולסייע בכל דרך אפשרית למתן מקום לאותם קרוואנים שנועדים לשעות הפרטניות, אז שיעשו קצת מאמץ ויתנו מה שצריך.
אלכס מילר: בעניין ובריאות התלמיד, בנושא של ההפרטה ובנושא של אחריות המדינה.
אלכס מילר: אם המדינה רואה שהיא כן מסוגלת לעשות את זה בדרום הארץ, מבחינת ועדת החינוך היא יכולה לעשות את זה במרכז ובצפון.
אלכס מילר: אז אנחנו פונים בבקשה לשקול שוב את העניין של יציאה למכרז ולחזור למצב שהמדינה לוקחת על עצמה אחריות על עניין זה.
אלכס מילר: התקבלה החלטה באמצע הדיון על תמיכה בהחלטת משרד החינוך בכל מה שקשור לבית שמש שם עם בית הספר, שהשתלטו עליו ---
זבולון אורלב: בית הספר הממלכתי דתי לבנות – 'אורות'.
אלכס מילר: כן, בית הספר הממלכתי דתי לבנות 'אורות', ואנחנו תומכים בהחלטת משרד החינוך ואם אכן יש פניות כאלה ואחרות, אנחנו נוכל לקבל את זה ולעיין בהן ואם יהיה צורך – נעשה גם דיון על הנושא הזה.
אלכס מילר: זהו, אני חושב.
אלכס מילר: אנחנו דיברנו על כל הסוגיות.
אלכס מילר: אני מצפה לקבל דיווחים על שני הנושאים – קודם כל על משא ומתן בין השלטון המקומי למשרד החינוך, בכל הנושא של ההסעות, זה דבר ראשון.
אלכס מילר: ובעניין של אבטחת המוסדות וכל אותן תקלות שיש כרגע בשטח, ברגע שאתם תטפלו בהן ואנחנו נדע שבאמת הכל מאובטח והכל סודר, אני מבקש מכם להעביר לוועדת החינוך תקלות כאלה ואחרות, ואם יש צורך בהתערבות על דיון כזה או אחר, בגלל סירובים שאני לא יכול לתאר לעצמי כרגע מי יכול לבוא ולתקוע מקל בגלגלים בכל העניין של אבטחת הילדים, אבל אם יש כאלה אז אנחנו נקבל מידע על כך ונקיים על זה דיון.
אלכס מילר: אני רוצה לאחל לכל מי שעוסק בחינוך - כמובן גם לילדים ולהורים – שנה פורייה ומוצלחת ושבאמת אנחנו נמשיך לראות חינוך בצמיחה במדינת ישראל והישגים, וכל אותם התיקונים והתקלות שצריך לתקן – חשוב מאד שיהיה פה איזה שהוא גיבוש בין כל אותם הגופים ומשרדים ממשלתיים שאחראים על כל הנושא הזה ובמשותף ואז נוכל באמת לפתור.
אלכס מילר: אם כל אחד יתבצר בתוך עמדותיו, אז באמת אנחנו לא נתקדם.
אלכס מילר: ראינו איך זה יכול לתקוע דבר הכי חשוב שזה מיגון, ברגע שהמשרדים מתחילים לריב ביניהם – מי אחראי.
אלכס מילר: תודה רבה רבותי.
אלכס מילר: עוד 5-7 דקות, אנחנו ניפגש בישיבה הבאה.
אלכס מילר: אנחנו פתחנו בסיור במוסדות התרבות בתל אביב, אצלך, בגשר.
לנה קריינדלין: יושב ראש התיאטרון, עורך דין אלי זוהר.
לנה קריינדלין: גררנו אותו לפה, כדי שתראו שאנחנו תיאטרון רציני.
אלכס מילר: היה רעיון להעלות את כל הסוגיות לתרבות בישראל ואנחנו מתחילים כאן.
אלכס מילר: היינו לפני כמה שבועות בעתלית, והמטרה זה בעצם להעלות את כל הסוגיות הקשורות אליכם, לאמנים, לתיאטראות ובכלל לראות במה אפשר לסייע.
אלכס מילר: אנחנו יודעים שכל הנושא של אמנות ותרבות, כמה שהוא חשוב במישור הפנימי, קשה להגיד שאנחנו מתעסקים בסוגיות האלה יום יום, אם מדברים על הכנסת.
אלכס מילר: יש כמה סוגיות שאנחנו כן מתעסקים בהן, בתדירות לפעמים גבוהה יותר ולפעמים נמוכה, אם זה חוק הסופרים של ניצן וחוקים אחרים שקשורים לקולנוע ולתרבות, אבל באופן כללי, כמו ששמים לב, אם לא נצליח באמת פעם בחודש להעלות את הסוגיות האלה לסדר היום, אז כמובן שהתוצאה תהיה הרבה יותר נמוכה.
אלכס מילר: וזה מה שאנחנו עושים, פעם בחודש, זו היתה החלטה שלי כיושב ראש הוועדה, לעשות סיורים של הוועדה במוסדות תרבות, שאתם אלה שעומדים בפרונט, שתוכלו להעלות את הבעיות.
אלכס מילר: אנחנו לא מחפשים שתספרו על הטוב שבדבר, כי את הטוב אנחנו מכירים, אנחנו כולנו צורכי תרבות וכמובן את הדברים הטובים אנחנו מכירים.
אלכס מילר: אני מציע שדווקא תתרכזו באותם הדברים שחשובים לכם ועומדים על סדר היום, כי החלטות שאנחנו מקבלים בסיור, שאנחנו ננסה לתת לכם, יהיו הדבר המשמעותי ביותר.
אלכס מילר: אני לא מחפש כאן את הסיפורים על כמה שאתם טובים, כי זה אנחנו מכירים---
לנה קריינדלין: אה, לא לספר את זה?
לנה קריינדלין: 20 שנה של תיאטרון גשר?
אלכס מילר: אני אומר, אנחנו כרגע באמת מחפשים את הדרך להעלות את הסוגיות הבעייתיות על סדר היום.
לנה קריינדלין: אני צוחקת.
אלכס מילר: כמובן שאנחנו נותנים לך את כל הבמה, מה שאת רוצה להגיד, מה שאת צריכה להגיד, לבחירתך.
אלכס מילר: באופן כללי, לפרוטוקול, שתוכלי לספר קצת על התיאטרון, ואחר כך באמת ניכנס לסוגיות ולבעיות המהותיות יותר.
אלכס מילר: נמצא פה את חבר הכנסת הורוביץ ועוד חברי כנסת בדרך וכל אחד בדרכו ובתחומו יוכל להתייחס.
לנה קריינדלין: בשתי מלים אני אגיד מה זה התיאטרון הזה.
לנה קריינדלין: אני לא יודעת אם כולם היו פה, זה תיאטרון שהוקם לפני 20 שנה על ידי קבוצה של עולים חדשים מרוסיה, ורוב הקבוצה עובדת בתיאטרון עד עכשיו, חוץ מאלה שלצערי מתו או חזרו חזרה.
אלכס מילר: חזרה לרוסיה.
לנה קריינדלין: אלה שבעולם הזה הם תמיד איתנו, אלה שברוסיה הם לפעמים מבקרים.
לנה קריינדלין: התיאטרון הזה פועל כמו תיאטרון ציבורי כבר 18 שנים, הוא נהיה תיאטרון ציבורי ב-1993, זאת אומרת הוא התחיל לקבל תמיכה ציבורית, ומ-99' אנחנו בבניין הזה, 12 שנים.
לנה קריינדלין: קודם היינו בנמל ביפו העתיקה, בהאנגר.
יהודית גידלי: איפה שמיומנה?
לנה קריינדלין: לא, זה לא איפה שמיומנה, מיומנה איפה שאנחנו.
לנה קריינדלין: אני נורא נעלבת כשאומרים את זה, כי בנינו את הדבר הזה ממחסן.
לנה קריינדלין: לפני זה היינו בנחמני בחזרות, איפה שעכשיו רינה ירושלמי, ולפני זה היינו בחדר בשדרות רוטשילד.
לנה קריינדלין: היתה לנו תערוכה ל-20 שנה ויש שם מפה של התזוזה שלנו.
לנה קריינדלין: התיאטרון הזה גדל מאוד, הוא התחיל מ-12 איש, עכשיו זה 150, הוא התחיל מהצגה אחת ועד עכשיו עשינו 62 הפקות חדשות, בשנים האלה.
לנה קריינדלין: אני חושבת שהקליטה שעברו פה שחקנים ישראל במשך השנים האלה היא קליטה מאוד מאוד מוצלחת, הם כולם מדברים רוסית.
לנה קריינדלין: .. ופה אני עוצרת בהצלחות והישגים ואני עוברת לצרות.
לנה קריינדלין: אני חושבת שבמשך 20 שנה התיאטרון הזה נמצא במשבר כלכלי, כל שנתיים שלוש הוא נכנס למשבר כלכלי ואף פעם ב-20 שנה הוא לא נכנס למשבר אמנותי, טפו טפו טפו, אני מקווה שזה לא יגיע.
לנה קריינדלין: אנחנו עד עכשיו במשך כל השנים האלה מחפשים פתרון, יחד עם כל מי שרוצה לעזור לנו, איך לתת לתיאטרון הזה קיום ראוי.
לנה קריינדלין: ופה אני רוצה לא לבזבז הרבה זמן ולהעביר ישר את זכות הדיבור ליושב ראש התיאטרון, עורך דין אלי זוהר, שיודע הרבה יותר טוב ממני להגדיר את הדבר.
אלי זוהר: אני מבין שאתם מתעניינים בפעולת התרבות בכלל ובפעולתה של גשר בפרט.
אלי זוהר: אז קודם כל בפעולת התרבות בכלל, יש באג מרכזי בשיטת התמיכה בתרבות וזה שהתמיכה במדינת ישראל היא בפרומילים בלבד.
אלי זוהר: בניגוד למרבית מדינות התרבות שהן נושאות על דגלן את נס התרבות, התמיכה בישראל היא שני פרומילים מתוך התקציב הלאומי.
אלי זוהר: זו סיטואציה בלתי מוסברת והחלום של אלה שמסתובבים על יד התרבות עשרות שנים כמוני הוא להגיע ליום שבו חצי אחוז מהתקציב הלאומי יוקדש לתרבות.
אלי זוהר: אתם לא יודעים איזה פריחה תהיה.
אלי זוהר: אתה יודע למה אני אומר את זה?
אלי זוהר: משום שאני הייתי חמש שנים יושב ראש מועצת הקולנוע ואני ראיתי בעליל מה כסף יכול לעשות לענף תרבותי שהיה בדעיכה.
אלי זוהר: אני הגעתי לגשר לפני שלוש שנים והחלפתי את צביקה זמיר שעמד בראש המפעל הזה ובעצם הביא אותנו הלום.
אלי זוהר: המצב של תיאטרון גשר שמבחינה אמנותית הוא יוצר את היצירות המאוד מאוד מופלאות שהוא מייצר, הופכת להיות יותר ויותר קטסטרופלית במובן זה, וזה משפט קשה אבל אין לי את היכולת של לנה לומר את הדברים בחיוך ובצחוק, התיאטרון הזה עומד בפני סגירה.
אלי זוהר: תיאטרון במצב הזה לא יכול להמשיך.
אלי זוהר: למה הוא לא יכול להמשיך?
אלי זוהר: הוא לא יכול להמשיך כי התמיכה הציבורית שהוא מקבל היא בגובה של 33% מתקציבו.
אלי זוהר: שאר התיאטראות הבינוניים מקבלים תמיכה ציבורית מהעיריות שבהן הם יושבים, הם מקבלים בגובה של בין 65% ל-67%.
אלי זוהר: התוצאה היא שאנחנו נמצאים במצב מאוד קשה ואין לנו שמץ של טענה למשרד התרבות, ככל שהדבר נוגע לתמיכה הלאומית.
אלי זוהר: התמיכה הלאומית ניתנת על פי הקריטריונים, והקריטריונים זה האסון הנוסף שיושב על כולנו.
ניצן הורוביץ: ומה עם עיריית תל אביב?
אלי זוהר: עיריית תל אביב לא תומכת בגשר, לבד מהקצאת הבניין הזה ומתוך תקציב של 23 מיליון, 800,000 שקלים.
אלי זוהר: מתוך 23 מיליון התקציב השנתי שלנו, השתתפותה של עיריית תל אביב היא בגובה של 800,000 שקל.
אלי זוהר: מדינת ישראל משתתפת בכ-7 מיליון שקלים.
אלי זוהר: התוצאה היא שאנחנו נמצאים כל הזמן בתכנית הבראה.
אלי זוהר: מרוב הבראה, העסק הזה נעשה יותר ויותר חולה.
אלי זוהר: אתם פה בשביל לבדוק את עניין התרבות?
אלי זוהר: לב הבעיה היום מצוי בגלל הקריטריונים.
אלי זוהר: הקריטריונים מחייבים לייצר כמות במקום איכות, הקריטריונים מחייבים לעשות מסה, ואז תיאטראות מוצלחים כמו קאמרי ובית לסין מייצרים מס פרודקשן.
אלי זוהר: מס פרודקשן זה הצגה שעולה בשלושה שבועות, יש לה מספר שחקנים קטן, יש לה תפאורה נוחה ואפשר לשנע אותה ואפשר להתרוצץ איתה בארץ.
אלי זוהר: תיאטרון בית לסין גם הוא לא מקבל תמיכה והוא באמת רץ להשיג יותר קהל, יותר כרטיסים, למכור הצגות יותר בחוץ והתוצאה היא, חברים...
אלי זוהר: אם במדינת ישראל מוכרים כרטיסים ב-50 שקל לתיאטרון, אז אנחנו בקושי מכסים בערב את העלות של ההצגה.
אלי זוהר: אומרים אין קהל לתיאטרון, הקהל לא רוצה לבוא, היה לנו כאן פסטיבל מסכת הזהב, פסטיבל יוקרתי, מאוד משמעותי ומאוד רציני.
אלי זוהר: הבאנו הנה שלושה תיאטראות, התיאטראות הציגו שלוש הצגות, אחת יותר טובה מהשנייה והאולמות היו מלאים, 900 איש, כל אחד שילם בין 200 ל-250 שקל כרטיס.
אלי זוהר: יש קהל גדול טוב.
אלי זוהר: יש קהל טוב לתיאטרון טוב.
אלי זוהר: לא מוכרחים לתקוע את כל החברה הישראלית מול האח הגדול ו-24/7
קריאה: כשכולם משלמים אגב 100 או 200 דולר לברודווי, בלי להניד עפעף.
אלי זוהר: אני רוצה שיעכלו את המספרים האלה.
אלי זוהר: אנחנו עושים עכשיו חודש הצגות ב-50 שקל כרטיס ועוד 50 שקל בשביל ללכת למסעדה הקרובה.
לנה קריינדלין: אלי, תירגע, 50 שקל זה לשש השורות האחרונות.
אלי זוהר: אל"ף, אני מאוד רגוע, ובי"ת, אני רואה במודעות את העובדה שללכת להצגת תיאטרון משלמים 50 שקל, זה מביא לי את הסעיף.
אלי זוהר: עניינית, צריכים לקרות שלושה דברים בסיסיים; אל"ף, החלטה ממשלתית שתקציב התרבות גדל.
אלי זוהר: בשום תנאי אי אפשר לבוא ולומר לי שאי אפשר לעשות את זה, שחסר כסף לסל התרופות וחסר כסף לעוד שני מטוסים.
אלי זוהר: זה כסף קטן, התקציב הכולל לתיאטרון לא גדל מזה 15 שנה---
איתמר גורביץ: גדל, גדל.
איתמר גורביץ: מ-75 ל-79 בשנתיים האחרונות.
אלי זוהר: אבל, סליחה, זה מטעה, כי זאת עוגה שהתחלקה בין תיאטראות אחרים.
אלי זוהר: לכן אנחנו לא קיבלנו עוד כסף, נקודה.
אלי זוהר: לא אנחנו ולא הקאמרי ולא הבימה ולא אף אחד אחר.
אלי זוהר: משהו צריך לקרות.
אלי זוהר: אל"ף, זה צריך להיות שינוי ממלכתי של תקציב התרבות.
אלי זוהר: בי"ת, שינוי מבחינת התיאטרון של כל הקריטריון, כיוון אחר לגמרי.
אלי זוהר: יש ועדת שלח, יש שם תפיסות עולם אחרות, אולי כדאי לשנות גם את העניין הזה.
אלי זוהר: הדבר השלישי, ככל שהדבר נוגע לגשר, כיוון שזה תיאטרון שגם נוגע אליך ואתה יודע שאתה קשור לו ואני יודע שיש קבוצה ענקית של אנשי ציבור שתומכים בתיאטרון הזה, מנשיא המדינה שמארח אותנו באירוע 20 שנה, דרך ראש הממשלה, דרך שרת התרבות עצמה שמגלה עניין ורוצה לעזור ושר החוץ, ואנשים אחרים, התיאטרון הזה, אם הבעיה שלו לא תיפתר הוא ייסגר.
אלי זוהר: אנחנו לא נוכל להמשיך את הסחיבה הזאת הבלתי נסבלת ממשבר למשבר.
אלכס מילר: אני יכול להגיד לך שאולי בשלב הזה אני לא יכול להתחייב לך על הגדלת תקציב התרבות, כמובן שהלוואי והיינו יכולים לעשות את זה עכשיו, אבל לדעתי אם אנחנו מסתכלים כרגע על בעיות כאלה ואחרות שיש לתיאטראות שונים בישראל, לדעתי משהו שנוגע אליכם, אנחנו ממש עכשיו מסיימים הצעת חוק שהולכת ליצור תקנה מיוחדת לתיאטראות שיש להם ייחודיות שפה, כמו גשר, כמו אידישפיל, ואז התקנה הזאת תהיה חלק מהתקציב של משרד התרבות, זאת אומרת התקציב הזה ספציפית יהיה צבוע.
אלכס מילר: קודם כל הוא ישמור לכם מכל ההיבטים של קיצוצים וכולי בעתיד, זה דבר ראשון.
אלכס מילר: דבר שני, זה יכול להיות גם איזה שהיא דרך לסיוע דרך הסכמים קואליציוניים כאלה ואחרים, וגם אולי אפשרות, לא יודע, השנה או בשנה הבאה, נראה איך נוכל גם להעלות את בסיס התקציב.
אלכס מילר: אם נחיל את הקריטריון הספציפי הזה, אני ידוע שחוץ מההיבט הזה יש לכם עוד תמיכה נוספת מסביב, אבל דווקא שם לדעתי נוכל לסייע הרבה יותר, כי ישנם בסך הכל היום בארץ ארבעה תיאטראות שהם מקבלים תקצוב של ייחודיות שפה, זה שלכם, האידישפיל ועוד שניים קטנים מאוד.
קריאה: בית הגפן ואלה מידן.
אלכס מילר: קטנים מאוד, שעדיין לפי מה שאני יודע, רוב התקציב מהתקנה הזאת מי שמקבל אותו זה אתם ואידישפיל וכך נוכל, לדעתי, לסייע הרבה יותר.
אלכס מילר: מה קורה עכשיו עם החוק, הוא מנוסח כבר?
מרינה: הוא מנוסח בכפוף ל---
קריאה: תיאום עם משרדי הממשלה.
אלכס מילר: לא, התיאום עם הממשלה לא מעניין אותי בנושא הזה ספציפית, אבל חשוב לי שהנוסח יהיה גמור ונוכל להגיש אותו ולהריץ אותו.
אלי זוהר: האם אפשר לגרום לכך שרשות מקומית שבמסגרתה פועל התיאטרון הזה ותיאטראות אחרים תגדיל את התמיכה שלה ולא תיצמד רק לתיאטרון עירוני אחד?
אלכס מילר: זה לא תלוי בנו.
אלכס מילר: אנחנו לא אחראים על התמיכות של הרשויות המקומיות, אנחנו אחראים על התמיכות של תקציב המדינה.
אלכס מילר: אנחנו לא קובעים קריטריונים לתמיכה של רשות מקומית.
אלי זוהר: אני מסכים איתך, לא קובעים קריטריונים וזה בסדר גמור, אבל כשרוצים להעלות את היטל המים שהרשויות המקומיות גובות, אז המדינה יודעת מה לעשות ואיך להפעיל את זה, וכשהמדינה רוצה לעשות משק לשעת חירום ולכפות את זה על הרשויות המקומיות, היא יודעת איך לעשות את זה.
אלי זוהר: יש דברים שלמדינה יש סמכות וכוח לעשות, זה מה שאני מתכוון.
אלכס מילר: אני לא יכול לדבר בשם עיריית תל אביב או כל עירייה אחרת.
אלכס מילר: קשה לי להאמין שיש לי מספיק כוח היום, לכנסת בכלל, לקבוע לעיריית תל אביב איך לתקצב תיאטרון כזה או אחר.
אלכס מילר: אני, כמו שציינתי, יכול להילחם, אני יכול לנסות ולעזור דרך תקציב המדינה ודרך היבטים שקשורים לכנסת.
אלכס מילר: אני חושב שגם את המאבק שאתם מנהלים, מאבק לא פשוט, בכנסת, כך גם צריך לעשות את המאבק הזה במועצת עיריית תל אביב.
אלכס מילר: יש שם בדיוק אותם אנשים, כמו שיש לנו חברי כנסת, יש שם חברי מועצת העיר.
אלכס מילר: אני חושב שכל אחד יכול בתחומו לסייע, לעזור לדחוף, יש חוקי עזר עירוניים, יש הצבעות למועצת העיר, יש הסכמים קואליציוניים שהם עושים.
אלכס מילר: לדעתי, אלה שתי דרכים שהן דרכים מקבילות שיורדות.
אלכס מילר: אם אנחנו נתחיל להתעסק בעיריית תל אביב, אני כבר אומר לך, אנחנו בכנסת לא נוכל להכריח אותם לשנות את הקריטריונים אם זה יבוא מרצונם.
אלכס מילר: כמו שאמרתי, אני יכול לחוקק חוק שקשור ל---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואז גשר, באיזה שהוא מקום אי אפשר להגיד שהוא מדבר רק בשפה רוסית---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאתה בא ואומר בהצעת החוק---
אלכס מילר: לא, הם מקבלים תמיכה, פשוט אם את רוצה בדרך כזו או אחרת לסייע, את צריכה תקנה.
אלכס מילר: אין לך תקנה, זה לא מוגדר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מבינה, השאלה אם התקנה שמדברת, למשל אידיש, היא באמת מדבר אידיש.
אלכס מילר: אל תדאגי, התקנה שאנחנו ניצור תדבר עליהם ועל אידישפיל, כי כרגע על זה היא מדברת.
ניצן הורוביץ: יש איזה ייחוד תרבותי, למרות שהם כבר לא וההצגות שלהם לא כאלה.
עירית פוגל: ייחוד לשוני יש, זה משתנה בתוך הקריטריונים ולא צריך רק שפה זרה, אפשר גם שאחוז מסוים מהשחקנים כמה שנים הם בארץ.
אלכס מילר: ייחוד לשוני, לא משנה איך הגדרתי את זה, יש לכם את הקריטריון המיוחד הזה בתוך משרד התרבות שמתקצב קרוב לארבעה מוסדות לפי הקריטריון של ייחוד לשוני, את זה אני רוצה לצבוע כסעיף נפרד בתקציב משרד התרבות, לתת תקנה מיוחדת ואם התקציב צבוע, כמו שזה קורה היום, לנסות להעלות את הבסיס ולראות אם אפשר בהסכמים קואליציוניים כאלה ואחרים לתמוך בתקנה הזאת.
אלכס מילר: זה מה שלדעתי ייתן פתרון מסוים, לפחות בהיבט של השוטף, לפחות בהיבט של העבודה היומיומית.
אלכס מילר: באופן כללי, אני חושב שכן, במחשבה שהיא מחשבה הרבה יותר אסטרטגית במדינת ישראל, צריך להעלות גם את התקציב של התרבות ישראל בצורה משמעותית וגם את התקציב של הספורט.
אלכס מילר: שניהם מקומות שלדעתי גם בתוך ישראל הם נותנים מענה להרבה מאוד בעיות בחברה שיש לנו, גם בחינוך בלתי פורמלי, ואם אנחנו מדברים על חוץ לארץ, לדעתי השגרירים הכי טובים שלנו, של המדינה, זה התרבות וזה הספורט.
אלכס מילר: שני התקציבים האלה חייבים להעלות אותם, חייבים למצוא דרך הרבה יותר יצירתית בתמיכה בכל התחומים האלה.
אלכס מילר: היום הספורט מתוקצב על ידי הימורים.
אלכס מילר: לדעתי עצם העובדה שזה מה שקיים, זה כבר מהווה איזה שהיא טעות, כי---
אלי זוהר: כי בסוף זה מסתיים במשטרה, חקירות.
אלכס מילר: אנחנו לא נתייחס ספציפית לנקודה הזאת, אבל כך או אחרת מי שמתקצב את רוב המוסדות בישראל זה הטוטו ולדעתי יש שם בעיה, בעיה שלא צריכה להיות, שאלה שמתעסקים בהימורים צריכים לתקצב ספורט בישראל.
אלכס מילר: התקציב צריך לעבור מהטוטו למשרד האוצר ומשרד האוצר צריך לתקצב את משרד הספורט, ולא צריך ועדות.
אלכס מילר: אותו דבר עם הנושא של התרבות.
אלכס מילר: לפני כמה שנים חוקק חוק הקולנוע שנתן תקציב צבוע לקולנוע.
אלכס מילר: לדעתי, יהיה אפשר לעשות פרוצדורה שקשורה גם לתיאטראות, הגדרה אולי חדשה מה זה תיאטרון עירוני, מה זה תיאטרון לאומי, כמובן כל אותן היוזמות שיש ברשויות, להזמין הצגות כאלה או אחרות, גם שם צריך להיות איזה שהיא השפעה של התושבים, זאת אומרת זה לא יכול להיות בהחלטה של קבוצה כזו או אחרת, איזה תיאטרון נכנס, ובדרך כלל הם מקבלים בלעדיות שם, בלעדיות מאוד, לדעתי, אגרסיבית, הייתי אומר.
אלכס מילר: היו לנו כמה סיפורים בנושא הזה בצפון, ובצורה כזאת, אם נמשיך להתעסק, יש לניצן גם שדולת תרבות---
ניצן הורוביץ: באמת יש לי כמה שאלות.
ניצן הורוביץ: ממה מורכב התקציב שלכם?
לנה קריינדלין: מההכנסות וההוצאות.
לנה קריינדלין: הכנסות זה הכנסות עצמיות, זה כרטיסים, זה השכרת אולם שאנחנו עושים---
ניצן הורוביץ: לא, באחוזים, אם את יכולה.
ניצן הורוביץ: אמרתם 23 מיליון שקלים, מה החלקים השונים בתקציב?
לנה קריינדלין: 7 מיליון מינהל התרבות, עוד פחות ממיליון מהעירייה, מ-10 מיליון עד 12 מיליון הכנסות עצמיות ו-2 מיליון תרומות.
אלי זוהר: תרומות, אגודת ידידים.
אלי זוהר: זו אגודת הידידים היחידה שההכנסות ממנה מהוות חלק מהתקציב.
ניצן הורוביץ: כמה צופים יש לכם?
ניצן הורוביץ: כמה מנויים וכמה צופים חופשיים?
לנה קריינדלין: אין לנו בכלל מנויים, הכל חופשי.
ניצן הורוביץ: למה אין מנויים?
לנה קריינדלין: עכשיו עצרנו את תכנית המנויים.
לנה קריינדלין: אני אגיד לך למה, כי אל"ף, אידיאולוגית אני נגד, אבל זה לא לפורום הזה, כי אני חושבת שזה נזק לתיאטראות, אידיאולוגית.