GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: טוב, שאלה אחרונה, רבותיי, ואני רוצה לעבור לחברי כנסת.
תומר קרני: אם אפשר רק להוסיף, מעבר להיבט הכספי, מה שערן אמר.
זבולון אורלב: לא קיבלנו תשובה, אגב, על השאלה.
אלכס מילר: על איזה שאלה?
זבולון אורלב: ששאל חבר הכנסת שאמה ואני, מה מונע שמעל 60 מיליון, אם יש הצעת יחיד, תקבע תקרה לפי ראות עיניך, 10%.
אלכס מילר: תראו, רבותיי, זה לא שאנחנו כרגע מדברים מתי, היה מכרז, מתי בפעם האחרונה?
ערן הורן: 2009.
אלכס מילר: לפני שנתיים.
אלכס מילר: לפני זה, מתי היה מכרז, לפני 2009?
קריאה: ב- 2003.
אלכס מילר: זאת אומרת, שש שנים, מ- 2003 עד 2009, שש שנים, עבד אותו זכיין שזכה, ב- 2009 עוד פעם עשיתם, עברו שנתיים.
אלכס מילר: אתם קובעים במכרז שאתם עושים איזה שהוא פרק זמן על כמה המכרז הזה צריך להיות בתוקף?
תומר קרני: על-פי חוק, המכרז יכול להיות עד לתקופה של חמש שנים.
תומר קרני: בדרך כלל נקבעת תקופה קצרה יותר של שנה, שנתיים.
תומר קרני: במכרז האחרון נקבע שנתיים ומעבר לכך זה הארכות שתלויות ברצון.
משה (מוץ) מטלון: בעבר היה חמש שנים?
אלכס מילר: זו גם היתה הארכה?
תומר קרני: לשנה עם אפשרות להארכה עד חמש שנים.
תומר קרני: החוק קובע מגבלה של חמש שנים.
אלכס מילר: זאת אומרת, אתם עכשיו נמצאים במצב.
תומר קרני: אגב, בעבר החוק קבע מגבלה של עד עשר שנים לאותו ספק, והמגבלה הזאת הוסרה לפני מספר שנים.
אלכס מילר: רגע, אבל עברו כבר שנתיים או לא, מ- 2009?
אלכס מילר: אנחנו ב- 2011.
תומר קרני: בסוף השנה עוברות השנתיים.
אלכס מילר: זאת אומרת, אתם עדיין נמצאים בתוך החוזה ואתם צריכים להחליט האם לצאת למכרז חדש, או להאריך את החוזה.
זבולון אורלב: יש איזה קריטריונים?
תומר קרני: אדוני היושב-ראש, אם תורשה לי עוד הערה אחת.
אלכס מילר: בסדר, הבנו.
אלכס מילר: בבקשה, גברתי היועצת המשפטית של ועדת הכלכלה, שלצורך העניין, זה בעצם מסייע לנו עם אישור התקנות.
אתי בנדלר: כפי שנאמר כאן, הרשות יוצאת במכרז לבחירת אותו מתווך בינה ובין כל אלה שמעוניינים לפרסם ברדיו או ברשתות השונות של הרדיו של רשות השידור.
אתי בנדלר: כמו בכל מכרז, מטרתו בכלל ליציאה במכרז, יש מספר מטרות.
אתי בנדלר: אבל בראש ובראשונה, מכרז אמור למקסם את התועלות למפרסם המכרז.
אתי בנדלר: ומקסום התועלות בין היתר, אולי בראש ובראשונה, באה לידי ביטוי בכך שהיא תקבל את ההצעה הטובה ביותר מבחינה כספית, שתניב לה את התועלת הכספית המרבית.
אתי בנדלר: מקסום תועלות במכרז, ברור שבא לידי ביטוי בצורה המיטבית, ככל שיש מתחרים רבים יותר.
אתי בנדלר: לכן, שאיפה של מפרסם מכרז היא תמיד לכך שיהיו ככל האפשר מציעים רבים.
אתי בנדלר: ככל שיש תחרות במשק, אנחנו יודעים את זה במגוון רחב של נושאים, יש תחרות אמיתית, תחרות אמיתית עשויה להניב תוצאות טובות יותר למפרסם המכרז.
אתי בנדלר: מכאן השאיפה הברורה של רשות השידור, לפרסם מכרז כזה שיכול לגרום לכך שמתחרים רבים ככל האפשר ייגשו למכרז ויתחרו ביניהם על הזיכיון לבצע את התפקיד הזה.
אתי בנדלר: זה הצד האחד של הנושא.
אתי בנדלר: הצד השני הוא להבטיח שמי שיתחרה באותו מכרז וייבחר בסופו של דבר, לא יהיה ניגוד עניינים בינו לבין רשות השידור, מצד אחד, התפקידים הציבוריים של רשות השידור, מצד אחד, והרצון למקסם את התועלות הכספיות שהיא עשויה להניב מאותו מכרז, מצד אחד.
אתי בנדלר: ומצד שני, בין המגזר העסקי והפרטי במשק, דהיינו, כך לדוגמה, אם אנחנו מדברים על תאגיד עיתונות שדובר קודם, או תאגיד תקשורת אחרת, ברור מעצם הנושא, שיש כאן ניגוד עניינים.
אתי בנדלר: משום שעיתון מעוניין שמירב הפרסומות יופנו אליו ולא לגורם אחר.
אתי בנדלר: מכאן, שעצם העניין, עצם ההשתתפות שלו במכרז, אם הוא יזכה, עלול ליצור ניגוד עניינים מובנה.
אלכס מילר: לפי מה שאני הבנתי, זה לא בפנים.
אלכס מילר: או שזה בפנים?
אתי בנדלר: תאגיד עיתונות, אסור לו להשתתף במכרז, תאגיד תקשורת, אסור לו להשתתף במכרז.
אתי בנדלר: אלה הכללים היום ולא מוצע לשנות אותם בקשר לכך.
אלכס מילר: אז זה לא נמצא כאן בפנים?
אתי בנדלר: לא נמצא כאן בפנים.
אתי בנדלר: מה שנמצא בכללים שמוצע לוועדה לאשר אותם, הם הקלות בקשר להשתתפות במכרז של מפרסמים, מייד אני אסביר מה זה מפרסמים, ושל פרסומאים.
אתי בנדלר: היום מפרסמים, מפרסם הוא כל מי שרוצה לפרסם את התוצרת שלו.
אתי בנדלר: זה יכול להיות חברה עסקית, זה יכול להיות בנק וזה יכול להיות המשביר לצרכן.
משה (מוץ) מטלון: אפשר לשאול בקריאת ביניים?
משה (מוץ) מטלון: אז בואי נאמר שבנק דיסקונט רוצה עכשיו לפרסם והוא יזכה פה, נגיד שהוא הזוכה כמפרסם, וכך הלאה.
משה (מוץ) מטלון: את מאמינה שבנק לאומי יגלה לו את הטכניקה ואת הטקטיקה של הפרסום העתידי שלו?
משה (מוץ) מטלון: את מאמינה שהוא יחשוף בפניו?
זבולון אורלב: או שהוא ירדוף אחרי בנק לאומי ויגיד לו – תשמע, תגדיל את הפרסום, הפרסום ברדיו עובד?
אתי בנדלר: אז זו בדיוק השאלה שהוועדה צריכה.
משה (מוץ) מטלון: ותסבירי לי רק איך זה עולה בקנה אחד עם בג"צ ב- 1998, שהיה בעניין הזה.
אתי בנדלר: אז הבג"צ ב- 1998, בנושא תמי מוזס, אתה בוודאי מתכוון, אכן דן, בין היתר, גם בנושא של האינטרס המסחרי של מפרסמים.
אתי בנדלר: והוא דיבר על, יש לי אותו כאן, רוב העתירה, רוב הדיון בבג"צ התמקד דווקא בהיבטים אחרים.
אתי בנדלר: לנושא המסחרי הוא הקדיש חצי דף מפסק-הדין הזה ונאמר שם שזו שאלה שראוי לדון בה, אבל מאחר שהצדדים לא הציגו טיעונים רחבים בנושא הזה, הוא לא יורד לעומק בהקשר הזה.
אתי בנדלר: יש כאן התבטאויות, אני יכולה לקרוא לכם בדיוק מה נאמר בקשר לעניין הזה של ההיבטים המסחריים ואת זה בדיוק הוועדה צריכה לעשות כאן, כעת, משמוצע להתיר את הרסן בכל מה שמדובר במפרסמים.
אתי בנדלר: האם למשל, אם בנק יקים חברת בת, שתרצה להתחרות על התפקיד הזה, האם באמת זה עלול לפגוע בפרסום של בנק אחר.
אתי בנדלר: מאוד יכול להיות שכן ויכול להיות שלא.
אתי בנדלר: אני מציעה שאנחנו נשמע על כך.
זבולון אורלב: או שזה יפגע ברשות השידור באופן הזה.
אתי בנדלר: או שזה יפגע ברשות השידור.
אתי בנדלר: זה סוג אחד של איסור שמנסים עכשיו לפתוח.
אתי בנדלר: סוג אחר של איסור שמנסים להקל בו, הוא באמת בכל הקשור לפרסומאים, אלה אותם משרדים שזה בעצם התפקיד שלהם לרכוש, לתווך בין המפרסמים לבין המדיות השונות שבהן אפשר לפרסם.
אתי בנדלר: גם כאן, נהוג היה לחשוב בעבר שהפרסומאי עשוי להפנות פרסומות לאותן מדיות שבהן הוא גוזר כביכול את הקופון הגבוה ביותר ולכן ההגבלה היתה הגבלה יחסית גבוהה.
אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שניסיתי לברר מאיפה נולדו הכללים המוצעים עכשיו והוסבר לי ואני מציעה שהוועדה תשמע בהמשך, נעשתה עבודה, עבודה רצינית ככל הנראה, בנושא הזה, על-ידי הרשות להגבלים עסקיים, שהם אלה שאמורים לבדוק את היבטי התחרות בנושא הזה ואולי כדאי לשמוע אותם, מדוע הם חושבים שהם היו שותפים לנושא הזה, מדוע הם חושבים שראוי לפתוח את זה למפרסמים ולהקל את ההוראות בקשר לפרסומאים ועל בסיס זה אפשר אולי לקיים את הדיון בצורה מושכלת יותר.
אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.
אלכס מילר: אחריו – חברת הכנסת וילף וכרמל שאמה.
נחמן שי: אני לא רוצה לדבר כרגע על כל המתרחש ברשות השידור, שנראה לי עוד פעם כאיזה יורה רותחת שאני מקווה שאלכס, בבוא הזמן, אדוני, תקדיש לזה זמן נפרד בישיבה, כדי לא לערבב שמחה בשמחה, אבל לא ברור במה עוסקים ברשות השידור עכשיו, בלריב או בלשדר.
נחמן שי: בכל מקרה, לעניין המסוים הזה.
כרמל שאמה-הכהן: הוא חדש, תברך אותו.
נחמן שי: הוא יקבל את הברכות שלו בנפרד, אבל יש פה התרגשות מכל מיני כיוונים ומינויים כאלה ואחרים, דברים שצריך להרחיב עליהם את הדעת.
נחמן שי: אם אתה רוצה, אני יכול, אבל לא בטוח שזו הבמה, כרגע.
נחמן שי: אבל זה ראוי לבדיקה, לא רק של הכנסת, אלא לפי דעתי גם של מוסדות אחרים.
נחמן שי: גם מה שקורה בסיקור האירועים האחרונים של ההפגנות וכדומה, קראנו את זה היום בעיתון, למדנו על כל מיני מכתבים שהוחלפו.
כרמל שאמה-הכהן: גם את ערוץ 2 ו- 10, באותו מובן.
נחמן שי: הכל צריך להיבדק.
נחמן שי: אם אתה רוצה, יש רשות שמפקחת על השידור בישראל, תדבר עם הרשות השנייה ותבחן את הסיקור שלהם.
אלכס מילר: כן, חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.
נחמן שי: אני חוזר לעניין.
נחמן שי: לא במקרה נקבעו הגבלות על מי רשאי להשתתף במכרזים כאלה, מפני שיש ניגוד עניינים שהגדירה יפה היועצת המשפטית.
נחמן שי: מי שמעורב בתחום הפרסום כמפרסם או כפרסומאי, יש לו אינטרסים.
נחמן שי: הוא שומר על האינטרסים שלו, הוא שומר על האינטרסים של הקליינטים האחרים שלו, הוא כבר לא ניגש לזה בידיים נקיות ולכן, לאורך ההיסטוריה, סוכם שמי שיעסוק בתחום הזה, ברשות השידור, יהיה נקי מכל מעורבות בשחקנים אחרים, בשוק הזה.
נחמן שי: זה כל-כך טבעי וברור.
נחמן שי: יכול להיות שהיה כשל שוק, יכול להיות, עצם העובדה שניגש רק אדם אחד או קבוצה אחת למכרז, זה כשל שוק, זה אומר שמשהו לא היה תקין.
נחמן שי: אז צריך לבדוק איך מרחיבים את השוק של המתמודדים ופותחים אותו גם למתמודדים אחרים.
נחמן שי: על זה אני בהחלט, את זה אני בהחלט מקבל ואני אברך אם רשות השידור תציע את זה.
נחמן שי: אבל להוריד את החומות הסיניות שנבנו פה, אני חושב שזו טעות.
נחמן שי: אני רוצה להזכיר שברשות השנייה, ששאלת אותי עליה, יש הגבלות על מי רשאי לשדר ולא להיכנס למשל גורמים שהם גם מפרסמים וגם פרסומאים, מאותה סיבה.
כרמל שאמה-הכהן: על זה אין לי ויכוח אתך.
כרמל שאמה-הכהן: דיברת על כך שצריך לבדוק את אופן הסיקור של ערוץ 1 את המחאה, אז אמרתי באותה מידה גם של ערוץ 2 ו- 10, זה הכל.
נחמן שי: גם את זה אני מקבל.
כרמל שאמה-הכהן: לגבי זה, אני באותה דעה אתך.
נחמן שי: כרמל, אני מזמין גם דיון בעניין הזה.
כרמל שאמה-הכהן: יש לכאן ולכאן.
נחמן שי: יש רשות, לא, יש רשות מפקחת על השידור המסחרי במדינת ישראל ואפשר לדבר אתם ולבחון מה הם עושים.
נחמן שי: אני לא, אף אחד לא צדיק ב- 250%, זה ברור.
נחמן שי: תבדוק, זה בסדר.
נחמן שי: רק אני פשוט התעוררתי בבוקר עם דיווח על התכתבות סוערת בתוך רשות השידור, אז לכן חשבתי שגם יבוא הזמן שהוועדה תצטרך.
אלכס מילר: אתה גם בתפוצת המתכתבים?
נחמן שי: על כל פנים, בעניין המסוים הזה, אני חושב שאני אומר את זה בלשון הכי פשוטה – תשאירו את המגבלות, תחפשו דרכים להרחיב את מספר המתמודדים.
נחמן שי: חפשו.
נחמן שי: כן צריכים להיות לכם יותר ממתמודד אחד, זה ברור.
אלכס מילר: חבר הכנסת נחמן שי, שאלה שלי אליך.
אלכס מילר: האם אדוני, יש לך תיקונים כאלו ואחרים, בנוסח שהוגש, והאם אתה, כביכול, כחבר כנסת הנמצא כאן, תומך או לא תומך?
נחמן שי: לא, אני מתנגד, אני חושב שצריכים לעצור את התקנות האלה במקומן ולהביא אחרות, שירחיבו, אם הרשות סבורה בייעוץ משפטי מתאים שיש דרכים להוסיף שחקנים חדשים ומתמודדים, מבלי לשנות את החומות הסיניות שמפרסם או פרסומאי, לא יהיה בפנים.
אלכס מילר: אני מציע, חבר הכנסת נחמן שי, גם בדרך שאנחנו נקים ועדה, תחשוב על ההצעות שלך, הפרקטיות, אל מול העניין שהצבת כאן מבחינת השינויים.
אלכס מילר: בבקשה, חברת הכנסת עינת וילף וחבר הכנסת שאמה, אחריה, יש לנו את מוץ מטלון וזבולון אורלב.
עינת וילף: לי יש רק שאלות הבהרה בשלב הזה.
עינת וילף: אני עדיין לא מבינה, אם שילמו 23, 24 מיליון שקלים בשנה שעברה, אמרתם, כדי ללכת ולרכוש פרסומות, איך זה לא כלכלי לעשות את זה ברשות השידור, להעסיק כמה אנשים, לשלם להם בונוס שנתי על הישגים מעבר לסכום מסוים, אני מודה שאני אשמח להבין איך הסכום הזה הוא לא כלכלי לעשות בסך הכל את הדבר הזה של תיווך פנימה, וגם אני אשמח לדעת אם אתם יודעים או מישהו אחר יודע איך זה נעשה, למשל, בערוץ 2 או במקומות אחרים.
אלכס מילר: רשמתם את זה?
כרמל שאמה-הכהן: ראשית, אני ממליץ לך לא לקיים היום הצבעה בעניין התקנות האלו.
כרמל שאמה-הכהן: התקנות האלה, לדעתי, מאוד מאוד בעייתיות.
כרמל שאמה-הכהן: כל ההפחתה של הכללים, הצמצום שלהם, ניגוד העניינים, היא מגמה מאוד בעייתית, בטח פתאום לראות אנשים כמו שעיה סגל מערבבים בתוך התאריך הזה וזוכים או דואגים למישהו אחר לזכות.
כרמל שאמה-הכהן: אני אומר שצריך להפך, להקשיח, לקבוע פה שבזיקה אישית או בזיקה פוליטית, אנשים לא יוכלו להשתתף במכרזים האלה.
כרמל שאמה-הכהן: לקבוע שלא יהיו הארכות, לא יהיו תקופות של הארכות.
כרמל שאמה-הכהן: תקופות של הארכות הן פתח לדברים מאוד בעייתיים, למכרזים.
כרמל שאמה-הכהן: אי-אפשר, אם אדם לא מתפקד במכרז, לקצר לו.
כרמל שאמה-הכהן: תלך מראש על תקופה ארוכה יותר, אין לי בעיה.
כרמל שאמה-הכהן: מי שהוא לא מתפקד או לא מספק את הסחורה או עושה דברים שלא כדין, אפשר לשלוח אותו הביתה בצורה מסודרת.
כרמל שאמה-הכהן: לא להשאיר שיקול דעת של הארכות, שהוא צריך למצוא חן בעיני מישהו.
כרמל שאמה-הכהן: כי אחרת יצא פה שהתקנות האלה מאפשרות לתפור דברים בגוף שאנחנו פועלים כל הזמן לנקות אותו מאינטרסים זרים ואתה שותף אתי בוועדה המשותפת לעניין הרפורמה ברשות השידור, אנחנו נבוא פה ונגלה שנתנו יד בפגרה, בדיון חצי דחוף, למשהו שהוא מאוד מאוד בעייתי.
כרמל שאמה-הכהן: כל הנושאים הכלכליים אפשר לפתור בצורה כלכלית.
כרמל שאמה-הכהן: אם יש בעיה עם מיעוט משתתפים במכרזים האלה, אפשר לקבוע קודם כל לנסות מכרז.
כרמל שאמה-הכהן: יש מציע יחיד, לקבוע הוראות מעבר למכרז חדש, לקבוע הפחתת עמלה מקסימאלית, אלף ואחד דברים אפשר לעשות מראש, שהמכרז הזה לא יצטמצם למציע יחיד.
כרמל שאמה-הכהן: אבל לבוא ולצמצם את הכללים לניגוד עניינים פה ואת תנאי הסף לגישה למכרז, זה דבר לדעתי פסול ואסור שיקרה.
אלכס מילר: כן, חבר הכנסת מטלון, בבקשה.
משה (מוץ) מטלון: תודה רבה, אדוני.
משה (מוץ) מטלון: אני אל"ף, מצטרף לשני חבריי, בעניין השורה התחתונה של הדיון הזה.
משה (מוץ) מטלון: אני לא חושב שאתה צריך לקיים היום הצבעה, כי אם נשארות פה הרבה מאוד סוגיות פתוחות מבחינתי, בעיקר שאנחנו מדברים היום על ניגודי עניינים, אנחנו מדברים על ריכוזיות במשק ואנחנו פה, לשיטתכם, מעצימים את נושא הריכוזיות.
משה (מוץ) מטלון: אני לא יודע מה זה מניות שליטה ולא מניות שליטה, מספיק שיש בעל עניין מכל סוג שהוא ויכול להיות רק חמישה אחוז ויש פה מניות כבדות והוא כבר בעל עניין ובעל שליטה בחברה ואתם פה תגרמו לשיטתכם למצב של ניגוד עניינים חד משמעית.
משה (מוץ) מטלון: אני מבין את הבעייתיות ואני הולך אתכם בסיפור של זכיין יחיד.
משה (מוץ) מטלון: יש פה בעיה.
משה (מוץ) מטלון: אבל הדרך שאותה אתם מציעים זו לא הדרך שתפתור את הבעיה ואתם תעמדו בפני שוקת שבורה, לא בטווח המאוד רחוק, בעניין הזה.
משה (מוץ) מטלון: נושא נוסף שלמדתי בחוק רשות השידור.
משה (מוץ) מטלון: ראיתי שיש פה עניין של התייעצות עם המנכ"ל.
משה (מוץ) מטלון: יש מנכ"ל לרשות השידור, האם התייעצתם עם המנכ"ל?
משה (מוץ) מטלון: האם התייעצתם עם המנכ"ל הקודם, מה היתה עמדתו בעניין הזה, אם אפשר לשמוע גם בנושא הזה.
משה (מוץ) מטלון: לסיכום, אני לא רוצה להאריך, אני רשמתי פה מספר שאלות, חלקן כבר נשאלו על-ידי קודמיי.
משה (מוץ) מטלון: אדוני, אני חושב שאנחנו לא בשלים לקבל פה החלטה, אני רוצה להמליץ לך לא להביא את זה להחלטה.
משה (מוץ) מטלון: אני חושב שאנחנו צריכים לשלוח אתכם בהחלט להביא הצעות וקריטריונים חדשים.
משה (מוץ) מטלון: הקריטריונים שאתם מביאים, אני אומר בלשון זהירה, לא מריחים לי טוב, יש ריח לא טוב שנודף מהן.
אלכס מילר: תודה, תודה לאדוני.
אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, בבקשה.
זבולון אורלב: אני מבין אלה שחושב שצריך לעשות כל צעד אפשרי לחזק את השידור הציבורי ואני בהחלט מברך את הנהלת רשות השידור, שהיא שוקלת דרכים כדי להגביר את האמצעים הכספיים שלה, כדי לחזק את האיתנות הכספית שלה.
זבולון אורלב: אני מופתע מהנתונים שבהם הספק היום מקבל, מרוויח הרבה מאוד כסף, נדמה לי שזה 24 מיליון שקל בשנה, וזה חוץ מעמלות שמשלמים למשרדי הפרסום ובוודאי יש כאן איזה שהיא בעיה.
נחמן שי: הוא לא מרוויח, זה החלק שלו, אבל מזה הוא מוריד.
זבולון אורלב: זה החלק שלו, אני מקבל את התיקון.
זבולון אורלב: כלומר, לו רשות השידור היתה מפעילה את זה באופן ישיר, היא היתה מקבלת את ה- 24 מיליון, פחות מההוצאות שיש לדבר וצדקה, אני חושב, חברת הכנסת וילף, שהדבר הזה בהחלט מעורר שאלה, כמו שצדקו גם כל קודמיי, ואני שותף לשאלות שלהם.
אלכס מילר: חבר הכנסת זבולון אורלב, זה לא בדיוק כך, כי בסופו של דבר גם מי שמפעיל, לא שיש בן-אדם אחד שרץ בכל הארץ ומגייס פרסומות.
אלכס מילר: היה צריך להיות מטה מסודר, בראשות, עם התקציב, שלדעתי, אם נתחיל לספור עמלות ואתה יודע, אני לא חושב שיש היום גוף אחד שמתעסק בפרסומות שעובד ללא עמלות, כי אין תמריץ.
אלכס מילר: אז בסופו של דבר, יגיעו, לדעתי, לאותם סכומים פלוס-מינוס.
זבולון אורלב: אני לא יודע אם פלוס-מינוס, אני לא עשיתי בדיקה כלכלית, אני לא יודע.
זבולון אורלב: אני אמרתי לפחות זה מעורר שאלה.
זבולון אורלב: שאלתי היא, קודם כל, איך מסדירים את סוגיית תשדירי החסות בערוץ הראשון?
תומר קרני: רשות השידור מטפלת בזה בעצמה.
אלכס מילר: תרשום, את כל השאלות.
זבולון אורלב: לא לא, אני חיפשתי את התשובה הזאת.
זבולון אורלב: זו כמעט היתה שאלה רטורית.
נחמן שי: אני מניח שאתה יודע.
זבולון אורלב: שאלה רטורית, אבל טוב שהתשובה נשמעה כאן.
זבולון אורלב: כלומר, רק בשאלת ביניים, מה סך-הכל הכספים שרשות השידור גובה עבור החסויות בטלוויזיה, מישהו יכול להגיד מספר?
ערן הורן: תשדירי שירות בשנה ממוצעת הם סביב בין עשרה ל- 13 מיליון שקל.
ערן הורן: בשנה שיש בה אירוע מדיה גדול כמו מונדיאל, הסכומים גבוהים יותר.
זבולון אורלב: רק רציתי שהוועדה תדע שלעומת קול ישראל, הרדיו, בטלוויזיה, רשות השידור עושה את הדבר הזה באופן עצמאי.
זבולון אורלב: אני לא אומר, זה בהחלט מעורר.
זבולון אורלב: שאלנו מקודם ואני חוזר על השאלה הזאת, אם יש רק זכיין אחד, שאגב באמת זה דבר תמוה, מדוע השוק לא מתארגן להקים חברות נוספות, מדובר פה במיליונים רבים של כספים, מדוע לא קובעים כללים אחרים, למשל, שה- 60% לא יהיה מעל 60 מיליון אלא מעל 80 מיליון, הרי כבר יודעים מה פחות או יותר השוק הזה דורש.
זבולון אורלב: או מעל 60 מיליון, למה שזה יהיה 60%, למה שזה לא יהיה 10%?
זבולון אורלב: אפשר לקבוע כללים שונים, כדי להביא לידי כך שיהיה קומפנסציה, יהיה פיצוי להיעדר התחרות.
זבולון אורלב: אני גם חושב ואני שוב אומר, אני מדבר מתוך נקודת מבט של מי שמאוד רוצה לחזק את השידור הציבורי, אבל הסוגיה של ניגודי עניינים היא מאוד מאוד בעייתית גם בעיני, כמי שמאוד רוצה לחזק אתכם, מאוד מאוד בעייתית.
זבולון אורלב: זה לא עניין של הרשות להגבלים.
זבולון אורלב: הרשות להגבלים זה סיפור לגמרי לגמרי אחר.
כרמל שאמה-הכהן: הבעיה פה היא אחרת, בדיוק.
זבולון אורלב: היא בעיה שונה, לכן, אתי, אני קצת חולק עלייך בעניין הזה שהעמדה של רשות ההגבלים היא חשובה.
אלכס מילר: עוד לא שמענו אותם, תכף אנחנו נשמע.
זבולון אורלב: הבנתי אבל מאתי, שרשות ההגבלים תומכת במהלך.
כרמל שאמה-הכהן: שמעת מאתי שהבעיה היא אתית.
אתי בנדלר: זה עבודה שנעשתה בשיתוף הרשות להגבלים עסקיים ומשרד המשפטים כשבוחנים את הנושא של תחרות במשק תמיד בודקים במקביל את מניעת ניגוד עניינים.
אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, אנחנו נשמע את רשות ההגבלים העסקיים, אם תראה לנכון להתייחס אחרי זה.
זבולון אורלב: רשות השידור יותר מדי יקרה לי, יותר מדי יקרה לי, מאשר להתחיל לסבך אותה עכשיו עם שאלות אתיות של ניגודי עניינים.
אלכס מילר: בבקשה, אברהם.
אברהם פרחי: תודה רבה.
אברהם פרחי: אני הזכיין.
אברהם פרחי: אני בשלב הזה רציתי להתייחס בינתיים רק לסוגיות שעלו פה.
אברהם פרחי: קודם כל, במכרז האחרון באמת אני הייתי המציע היחיד, זה לא היה המצב במכרזים קודמים, היו עד 12 מתמודדים ושישה מתמודדים במכרז אחר, זה תלוי מה היו המגבלות במכרז.
אברהם פרחי: במכרז הספציפי הזה, היו כמה מגבלות שהם בעצם ניפו את כל יתר המתמודדים שלא רצו לקחת סיכון כדי לגשת למכרז ולא בכדי.
אברהם פרחי: אני בעצמי כמעט לא ניגשתי למכרז הזה, אני מודיע לכם בהכנעה.
אברהם פרחי: היו שתי בעיות גדולות מאוד, האחת – 60 מיליון השקל הראשונים היו מינימום שעליו לא מקבלים עמלה.
אברהם פרחי: זאת אומרת, אם המכירות היו 60 או 65 מיליון שקל, כדי לקיים חברה כזו, 30 ומשהו עובדים ברמה גבוהה, זה מיליוני שקלים רבים, אז הסיכון היה להפסיד הרבה מאוד כסף.
אברהם פרחי: המכירות שלנו באותה עת, אנחנו בשנה וחצי, מאז שזכינו במכרז הזה, בשנה שעברה המכירות שלנו גדלו ב- 13%, השוק, אגב, גדל בערך ב- 6%, וגם השנה אנחנו בגידול של 12%, בעוד שהשוק לא גדל.
אברהם פרחי: במצב הזה, עלינו, אדוני, מעל אותה מדרגה ובאמת, בשוליים, הרווח שלנו בשוליים הוא 60%, זה פחות מע"מ, אגב, חלקנו הוא 50% או קצת פחות, מתוך התוספת המכירות.
אברהם פרחי: אנחנו כאילו מביאים יותר כסף גם לרשות השידור וגם לעצמנו.
אברהם פרחי: לו המכירות היו יורדות ב- 5%, 10%, היינו מפסידים כסף, זאת הסיבה שאף אחד לא התמודד, זה בנוסף לערבות בנקאית בגובה של 15 מיליון שקל שאין רבים שיכולים להעמיד אותה לרשותה של רשות השידור, בעוד שהמצב הוא הכסף שנגבה על-ידינו, יום יום מופקד בחשבון שאין לנו נגישות אליו, הוא חשבון שמנוהל על-ידי נאמן.
כרמל שאמה-הכהן: למה צריך ערבות כזו גבוהה?
כרמל שאמה-הכהן: למה 15 מיליון?
אברהם פרחי: אלה הסיבות למה אנשים לא התמודדו.
כרמל שאמה-הכהן: זה באמת חסם גישה למכרז.
אברהם פרחי: לא, יש פה, הסיבות לאי-התמודדות לא היה במניעת ניגוד העניינים של מפרסם ופרסומאי.
אברהם פרחי: אגב, אני בטוח שאם היו מורידים את החסם הזה.
אברהם פרחי: .
כרמל שאמה-הכהן: מה אתה עשית לפני כן, לפני שניגשת?
כרמל שאמה-הכהן: מה הפוזיציה העסקית שלך היתה לפני שזכית בפעם הראשונה?
אברהם פרחי: לא הבנתי את השאלה.
כרמל שאמה-הכהן: לפני הפעם הראשונה שזכית, מה היתה הפוזיציה העסקית שלך?
אברהם פרחי: בעברי הייתי מנכ"ל חברת משקאות קלים תבורי, מה שהיום יפאורה תבורי.
כרמל שאמה-הכהן: אתה לא הגעת מתחום הפרסום?
אברהם פרחי: לא הגעתי, אבל הייתי מפרסם מאוד גדול, זאת אומרת עסקתי בפרסום בתור מפרסם.
אברהם פרחי: בכל אופן, המגבלה לא היתה עניין ניגוד העניינים הזה.
אברהם פרחי: זה ברור שאם פרסומאים או מפרסמים יכלו לגשת, היו ניגשים ברצון, זה היה מאוד מקדם את האינטרסים שלהם, אבל לפי הערכתי זה היה פוגם באופן קיצוני בהכנסות של רשות השידור ואם, ברמה הכלכלית בלבד, לא להיכנס להיבטים אחרים, לו היה זוכה פרסומאי ומפרסם, ההכנסות של רשות השידור היו פחותות בעשרות מיליוני שקלים בשנה, ביתרת שלושת השנים שלי זה היה מסתכם בהרבה מאוד כסף, אני לא יודע מאיפה רשות השידור היו מביאים את הכסף הזה.
אברהם פרחי: גם העניין הזה שבתקופה הקשה הזו, המכירות שלנו הן בעלייה, זה אולי לשאלה שלך על העניין הפנימי, שאם הם היו יכולים לעשות את זה באופן פנימי.
אברהם פרחי: רשות השידור עשתה ניסיון לשווק את החסויות בערוץ הראשון באמצעות זכיין, אמנם עשו את זה בעצמם, והם ניסו לעשות, למצוא מישהו שיעשה את זה יותר טוב ומצאו במקרה חברה לא מתאימה, שזה יכול לקרות, היו כמה מציעים, אגב, לא מציע יחיד, היו ארבעה או שישה, אני לא זוכר, חברה בשם Infomotion, בתנאים אחרים.
כרמל שאמה-הכהן: בלי המגבלות?
אברהם פרחי: בלי המגבלות.
אברהם פרחי: הם היו, אגב, חברה לשילוט חוצות, זה אחת הבעיות שלהם והם התחייבו שם ימכרו, נדמה לי, פה יתקנו אותי החברים שמכירים את זה יותר, הם התחייבו למכור 36 מיליון שקל ונדמה לי שמכרו פחות מעשר, זו היתה התרסקות טוטאלית.
אברהם פרחי: זאת אומרת, הרצון למצוא, זה לא אוטומאטי, השיווק, לפי דעתי רשות השידור היום לא מממשת בערוץ הראשון, עם כל מצבו של הערוץ הראשון, לא מממשת אפילו 60% ממה שאפשר להשיג עבורה בהכנסות שלה נטו, אם היו לוקחים חברה רצינית, מתאימה, לא כמו זו שהם בחרו אלא אחרת, ייתכן וההכנסות שלה היו גדולות במיליוני שקלים מההכנסות מהערוץ הראשון.
אברהם פרחי: אז יש פה שאלה כלכלית, נקרא לזה, של בחירה נכונה של זכיין אפשרי, זה בהחלט עניין מקצועי.
אברהם פרחי: אנחנו, למשל, בזכות עמלה יחסית נוחה, מצליחים להעסיק אנשים ברמה מאוד גבוהה.
אברהם פרחי: התחרות היא מאוד קשה בענף הזה.
אברהם פרחי: אולי יעיד על זה גדעון עמיחי, אחד מבכירי הפרסומאים שלנו, הוא יכול להסביר את זה מהזווית שלו.
אלכס מילר: אנחנו כרגע לא דנים על העמלה שמקבל הגוף שלך, או הגוף שתקבל כי כרגע זה לא דבר שנתון לנו לשינוי.
אלכס מילר: אם רשות השידור תבוא ותחליט, אני לא יודע אם זה מנגנון שלנו, בכלל, של ועדת החינוך, לקבוע סטנדרטים למכרז.
עינת וילף: ודאי שלא.
אלכס מילר: אז אנחנו כרגע לא נכנסים, אני גם לא מציע לחברי הכנסת כרגע להיכנס לתחום כמה הגוף שבעצם עושה את העבודה המקצועית, מה בעצם התמריץ שלו, הכלכלי.
משה (מוץ) מטלון: זה גם לא מהות הדיון.
אלכס מילר: זה לא מהות הדיון, אז בגלל זה אני אומר שפשוט, אל תתמקדו בעניין הכלכלי שמרוויח גוף כזה או אחר, כי בסופו של דבר צריך גם להבין, רבותיי, אם זה לא משתלם הוא לא יעשה את זה, הוא לא צריך לעשות את זה בהתנדבות, לא הוא ולא חברות אחרות, במידה ויבוא שינוי, שיגיעו.
אלכס מילר: אף אחד לא יעשה את זה בהתנדבות.
אלכס מילר: כולם צריכים בסופו של דבר להרוויח, אם פותחים את העניין הזה לשוק הפרטי.
אלכס מילר: אלא אם זה תשב מחלקה ברשות השידור, 60 אנשים שמקבלים משכורת כל חודש, ואז הם עושים את זה כעבודה שלהם.
אלכס מילר: והמשכורת שלהם לא משתנה, אם הביעו עשרה מיליון או הביאו 30 מיליון.
אלכס מילר: אבל כל עוד אנחנו מדברים על השוק הפרטי שמפעיל את המנגנון הזה, הוא צריך בסופו של דבר לקבל תמריץ ואם יש מישהו שחושב שזה לא נכון, אז צריך לקבל קצת פרופורציות.
אלכס מילר: אין לי בעיה שבעצם הגוף שהוגדר במכרז שהוא צריך להביא סכום שהרשות צריכה להביא או כל גוף אחר, ממשלתי, שבעצם מתעסק ולוקח את הגופים הפרטיים, ברגע שקבעו והם נותנים תמריץ והם מגיעים ליעדים, אין לי שום בעיה שזה יעבוד.
משה (מוץ) מטלון: אבל עדיין, כב' היושב ראש, יש פה באמת כשלי שוק, יש פה ערבות מאוד גבוהה, אם אנחנו שומעים נכון פה.
אלכס מילר: לא, אין בעיה, אני פשוט אומר לכם, כרגע, לא להיכנס.
משה (מוץ) מטלון: יש פה עדיין סף הכנסה שיכול להיות שאם שם הייתם מתגמשים, יכול להיות שהייתם פותרים.
אלכס מילר: חבר הכנסת מטלון.
משה (מוץ) מטלון: סליחה, אם כבר דנים על זה.
אלכס מילר: אני כרגע לא נכנס ולא ממליץ לרשות השידור להפחית בעמלה או לחלק אותה בצורה כזו או אחרת.
אלכס מילר: כרגע אנחנו דנים על שאלה שונה לחלוטין.
אלכס מילר: יש לנו פה שתי שאלות – האם, מבחינתנו, החסמים שהיו מלכתחילה, כשכל הסיפור הזה התחיל להתגלגל ברשות השידור, הם היו חסמים שנתנו מענה לאותם צרכים שבעצם אנחנו רואים אותם כנושא של ניגוד עניינים וכו', כל העניין הזה, ודבר שני, האם בעצם המנגנון הזה מאפשר לגייס את התמיכה הכלכלית לרשות השידור מהשוק הפרטי.
אלכס מילר: אם ההיבטים האלו, מה שאנחנו רואים כאן, בסופו של דבר נותנים את המענה, אז אנחנו נחליט מה שאנחנו עושים עם זה.
אלכס מילר: אם זה לא, אז פה השאלה.
אלכס מילר: כי אם אף אחד לא יכול להוכיח היום שבעצם התקנות האלו זה לא מה שהביא כסף נוסף לרשות השידור, אז לא עשינו כאן כלום.
אלכס מילר: אני לא צריך לדאוג האם יוסי או דני, צריכים לקבל אפשרות להיכנס למכרז, זו לא בעיה שלי כאן, בוועדה הזאת.
אלכס מילר: מה שאני כן צריך לדאוג זה שרשות השידור תקבל את מה שהיא צריכה לקבל, זה דבר ראשון ודבר שני – שלא תהיה התערבות חיצונית לתוכן, בסופו של דבר, על-ידי השקעה כלכלית של הגורם שבעצם, ואנחנו יודעים איך אפשר לעשות, אפשר לפתוח חברות בת, אפשר לבוא ואדם אחד יכול לגלגל את כל הסכומים ולהחזיק את כל הרשות ובצורה כזאת שהיא פשוט תקרוס במידה והוא יוצא משם.
נחמן שי: אדוני היושב ראש, אני אחדד לך במשפט אחד.
נחמן שי: הלא האינטרס של כולם פה הוא להגדיל את ההכנסות של רשות השידור, מהתשדירים, מהחסויות, גם ברדיו וגם בטלוויזיה.
נחמן שי: בטלוויזיה זה שנים שלא מצליחים להפיק, ברדיו עושים את זה הרבה יותר טוב, בזכות שני אנשים שיושבים פה, גם משרד הפרסום המעולה הזה וגם החברה הזאת מצליחים וצריך לחפש מדרגה נוספת להגיע אליה, מפני שבסוף זה מגיע לשולחן הזה, כדי שנעלה את האגרה או נחפש דרכים אחרות למקורות.
נחמן שי: זה המקור הכי חשוב שזמין ואפשר להגדיל אותו.
נחמן שי: בזה צריך לעסוק.
אלכס מילר: רבותיי, הרשות להגבלים עסקיים, משרד המשפטים, בבקשה.
אלכס מילר: חברים, כל מי שלא מייצג כאן גופים שהם גופים ממשלתיים, אנא להירשם לזכות דיבור.
דנה נויפלד: אני ממשרד המשפטים, בוקר טוב.
דנה נויפלד: אני רוצה להתחיל בהקדמה, תכף אבי מרשות ההגבלים ישלים את דבריי בהיבטים היותר פרטניים שדובר עליהם פה אבל אני מבקשת להגיד כמה דברים כלליים.
דנה נויפלד: קודם כל, אני מודה שאני קצת מרגישה פה חוסר נוחות כי יושב פה זכיין שעוסק בזה 18 שנה וזה נדמה לי לרגע שזה קשור אליו באופן ספציפי, אבל זה ממש לא וחשוב לי מאוד להבהיר את זה, בסדר?