GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנה מינץ: אני רק יכולה לעשות גירעון בעצם.
קריאה: אי אפשר לעבוד כך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כולם אמרו את זה.
חנה מינץ: רציתי להראות לכם, אולי קצת בשביל שתראו איך זה עובד בבתי האופרה בעולם.
חנה מינץ: זו החלוקה בדרך כלל בבתי אופרה, שהם בין ההקצבה ובין ההכנסות העצמיות.
חנה מינץ: בשעתו, דרך אגב, בתקופת כהונתה של שולמית אלוני, הוקמה ועדת מודעי, של יצחק מודעי ז"ל שהיה אז שר האוצר, הקימו אז ועדה שהמטרה שלה היתה אל"ף להחליט אם צריך אופרה בארץ, ואם כן, אז איך תהיה ההקצבה שלה, כמה תהיה ההקצבה שלה ואיך תהיה החלוקה התקציבית, ואז ההחלטה היתה קודם כל שצריך אופרה ושרוצים אופרה, בסדר גמור, ואז ש-40% בית האופרה צריך להביא בעצמו מהכנסות עצמיות, ו-60% מהממשלה והעירייה בחלוקה שווה, של 50-50.
חנה מינץ: אנחנו, תודה לאל, במשך הזמן הפכנו את הערכים האלה, היום אנחנו עושים בעצמנו 70% ו-30% בסך הכל מקבלים מהקצבות.
חנה מינץ: זה טוב מאוד מבחינתנו כי זה עושה אותנו פחות תלויים בממשלה ובעירייה, מצד שני אם היינו מקבלים הקצבה יותר גבוהה, היינו יכולים גם להוריד את מחירי הכרטיסים.
חנה מינץ: זה אחד תלוי בשני.
קריאה: חנה, כמה את יודעת קדימה את גובה המימון העצמי, מתוך ה-70%, התרומות, כמה יש לך צפי?
חנה מינץ: בדרך כלל זה 60% כרטיסים ו-10% תרומות.
קריאה: וה-10% האלה את יכולה להיות שקטה שיש לך כל שנה?
חנה מינץ: אף פעם אני לא יכולה להיות שקטה, אבל אנחנו עובדים על זה, זו עבודה שאתה צריך לעשות כל פעם מחדש.
חנה מינץ: מה זה שקט?
חנה מינץ: אף אחד לא מבטיח לך.
חנה מינץ: גם מי שנתן לך השנה, אתה לא יודע שהוא ייתן לך גם בשנה הבאה.
חנה מינץ: אבל נוצרות מערכות יחסים, יש כאלה שנותנים לך תרומה לשלוש שנים.
חנה מינץ: זו עבודה.
חנה מינץ: זה בערך מה שיש לי לספר לכם.
חנה מינץ: אם מעניין אתכם התכניות שלנו לשנה הקרובה, אני יכולה להראות לכם, ואם פחות, אז אני יכולה לעשות לכם סיור באולם.
קריאה: תיאטרון תל אביב
שולי כסלו: יש אוסף אמנות ישראלית שנמצא במחסנים, הוא למטה, הוא קבור בפנים.
שולי כסלו: מדי פעם מעלים דברים בהקשרים לתערוכות מסוימות, אבל אף פעם לא יכולנו להרשות לעצמנו להקצות חללים מיוחדים, להראות את האוסף במלוא הדרו, בצורה היסטורית, לקהל הישראלי, אם זה תייר, אם זה אנחנו, שרוצים לראות מה זה 100 שנות אמנות, זה כבר 105 שנות אמנות ישראלית.
שולי כסלו: פרופ' מוטי עומר, שלצערנו הענק, הלך לעולמו לפני כשבועיים, בעצם דיבר על העניין הזה ועל הצורך הזה כשהוא התמנה לתפקיד לפני כ-17 שנה וחיפש את הדרכים כל הזמן לממש את זה.
שולי כסלו: ואז ב-2003 יצאנו לתחרות אדריכלים בין לאומית במטרה לצאת לדרך עם בניין חדש שיקד
שולי כסלו: יש חלק מאוד מאוד חשוב ממנו להצגת האמנות הישראלית.
שולי כסלו: אז בואו נתקדם ואני אראה לכם.
שולי כסלו: אני חושבת שמה שצריך לציין, ואני מציינת את זה בהחלט כנקודת זכות למוזיאון שלנו, הפרוגרמה, לפני שאתה יוצא לתחרות אדריכלים.
שולי כסלו: זה אחד הדברים הכי משמעותיים והכי חשובים.
שולי כסלו: הפרוגרמה שלנו אמרה ככה; אנחנו מבקשים ארכיטקטורה עכשווית, עם אמירה יוצאת מן הכלל, אבל לשמור לנו על גלריות שקוראים להן בשפה שלנו 'קופסאות לבנות'.
שולי כסלו: שאדריכלות לא תשתלט לנו על הגלריות.
שולי כסלו: מי שמסתובב בעולם הוא רואה יצירות אדריכליות מדהימות, ואחר כך האוצרים נכנסים פנימה ולא כל כך מסתדרים עם חללי התצוגה.
שולי כסלו: כאן זה לא קורה.
שולי כסלו: זו ההצלחה.
שולי כסלו: שתי נקודות ארכיטקטוניות מאוד חשובות.
שולי כסלו: האחת זה הציפוי החיצוני של הבניין, אנחנו נצא ונראה אותה, והשנייה איך התייחס האדריכל פרסקוט סקוט כהן למגרש המשולש והכמעט בלתי אפשרי ויצר בניין שנותן את כל התשובות.
שולי כסלו: בואו אחריי.
שולי כסלו: אגב, המדרגות האלה יורדות ל...
שולי כסלו: קחו את מי שהגיע מהבניין המרכזי לבניין הזה ויהיה מעוניין, הוא יעלה ישר לקומות של האמנות הישראלית, שזה תופס את כל מה שאתם רואים מתחת.
שולי כסלו: מפל האור, כמו שאתם רואים, אנחנו קראנו לו מפל האור, מכניס אור טבעי מלמעלה ועד למטה, ותראו לאן זה מגיע, עד למטה.
שולי כסלו: זו יצירה, זה מעין פסל ענק, עשוי מבטון, זה היה לא פשוט לבנות אותו.
שולי כסלו: כפי שאתם רואים, השארנו את החלק החיצוני כמו שזה נראה ברגע שפירקנו את התבניות עץ, בפנים צבענו.
שולי כסלו: ..
שולי כסלו: מוזיאון תל אביב
שולי כסלו: עדי עומדת בראש מחלקת החינוך של מוזיאון תל אביב.
שולי כסלו: אנחנו מאוד גאים בה.
שולי כסלו: זה אחד המפעלים החשובים ביותר שלנו שכוללים...
שולי כסלו: אולי תגידי כמה מלים על המחלקה שלנו.
עדי כץ שפירא: זה פעילויות לילדים, נוער, מבוגרים, במערך החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, פעילויות לכל המשפחה, מערך של כיתות סדורות שמגיעות למוזיאון ומקבלות את המגע הישיר עם יצירות אמנות המקור וחוות חוויה שהילדים הולכים הביתה ולא שוכחים אותה, גם הילדים, גם בני הנוער, גם המבוגרים.
עדי כץ שפירא: יש לנו הרבה מאוד פעילויות כאן, השתלמויות למבוגרים, ובניין שלם שנמצא ברחוב דובנוב 8 משמש כמרכז הסדנאות של מוזיאון תל אביב, ששם נערכות גם פעילויות מעשיות לכל הגילים, ילדים, נוער ומבוגרים.
שולי כסלו: אני אפנה את תשומת לבכם, תוך כדי הליכה, או אם ניתקל בזה, המחשבה בבניין הזה היתה לא רק חללי תצוגה.
שולי כסלו: נכון שאנחנו מכפילים את חללי התצוגה שלנו לעומת הבניין המרכזי, אנחנו גם חשבנו על מה המחלקה הזאת צריכה, יש לנו עוד חדרי הרצאות ועוד חדר סמינרים, ועוד שתי סדנאות לפעילות מעשית של ילדים בתחום האמנות והכל משולב בתוך הפעילות השוטפת שלנו.
שולי כסלו: נכנסנו מהכניסה הראשית ולא באנו לכאן, ולא באנו לכאן, שהן כרגע סגורות, אנחנו בשלב של האם הדלת החשמלית נפתחת או לא נפתחת וכולי, יש פה שני חללים.
שולי כסלו: אנחנו נפתח את הבניין, ב-30 לאוקטובר החגיגה, וב-2 לנובמבר, ובשתי הגלריות האלה נציג שתי אינסטליישנס של עיצוב, שני מעצבים ישראלים די ידועים, מלמדים בבתי הספר המובילים שלנו, ובצד השני, בחלל התצוגה הבא שאני תיכף אראה לכם, אנחנו נציג תערוכה שעוסקת באדריכלות.
שולי כסלו: פה אנחנו פותחים תערוכה מאוד תל אביבית, מאוד שלנו.
שולי כסלו: שני אדריכלים אוצרים תערוכה שעוסקת בחמשת בנייני מוזיאון תל אביב, מבית דיזינגוף להלנה רובינשטיין, שני הבניינים האלה ודובנוב.
שולי כסלו: עם ההשקה התרבותית של כל תקופה ותקופה.
שולי כסלו: כמו שאמרתי, שני החללים ממול שלא נכנסנו אליהם והחלל הזה, יהיו תמיד גלריות שיפעלו רק בנושאים של עיצוב ואדריכלות.
שולי כסלו: זה לא היה לנו אף פעם, למרות שכן עסקנו בנושאים האלה ואצרנו תערוכות בנושאים האלה.
שולי כסלו: אבל סוף סוף יהיה מקום שיעסוק בנושא הזה.
שולי כסלו: למוזיאון תל אביב לאמנות ספרייה לאמנות.
שולי כסלו: הספרייה נמצאת שם.
שולי כסלו: ארונות ספרים לנו, שימו לב לחלונות, שאפשר לראות דרכם את גינת דובנוב, לפנים תאורה טבעית.
שולי כסלו: אני חושבת שזו ספרייה נורא כייפית, נורא מזמינה.
שולי כסלו: יש קומה נוספת לארונות ספרים.
שולי כסלו: אז הספרייה מן הבניין המרכזי עוברת לכאן.
שולי כסלו: אני חושבת שזה מוצלח.
שולי כסלו: כל הבניין, אנחנו תקצבנו אותו בסביבות ה-50 מיליון דולר.
שולי כסלו: בגלל הפרשי שער וכל זה, אני מניחה שאנחנו מגיעים ל-55 מיליון דולר.
שולי כסלו: שליש ניתנו על ידי עיריית תל אביב יפו, המופלאים, בניגוד לממשלת ישראל, שאין פה אגורה אחת מממשלת ישראל במבנה הזה.
שולי כסלו: אני מניחה ששרת התרבות תיענה לבקשתנו והיא תברך אותנו ביום הפתיחה, אבל אגורה לא קיבלנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אל תתני לה לברך אם היא לא נותנת לך כסף.
שולי כסלו: שני שליש גויסו על ידינו בלבד, בעצם על ידי מוטי עומר בלבד, מתורמים, רובם ישראלים וגם מבחוץ.
שולי כסלו: אבל אני שוב חוזרת ואומרת, בושה וחרפה, אף עזרה לא קיבלנו מהממשלה.
שולי כסלו: לא גמרנו, אם לא לקחנו את המדרגות הנעות שראינו קודם מכיוון הבניין.
שולי כסלו: כשעוברים ליד מפל האור הזוויות כל כך משתנות, זה כל כך מרתק, כל כך יפה.
שולי כסלו: אם אנחנו כבר מדברים על מוזיאולוגיה ונשאלתי איפה יהיו המוצגים, יש סיבה למה המוצגים לא יכולים להיות כאן.
שולי כסלו: ברור, מתחת לאור הישיר, לא לכולם זה ברור, יכול להיות שיהיה פה משהו ש...
שולי כסלו: הדברים קצת השתנו אצלנו כרגע, גם משתדלים ללכת אחרי החזון של מוטי עומר ואי אפשר לשאול אותו בואו תראו שלוש גלריות מופלאות שלא הופרעו על ידי, אלא הארכיטקטורה רק תרמה להן.
שולי כסלו: כמו שאמרתי ואני חוזרת ואומרת, הרעיון הוא להציג אמנות ישראלית מיום הקמת בצלאל, זה כבר בערך 105 שנות אמנות ישראלית, בצורה היסטורית, בצורה קוהרנטית מגלריה לגלריה.
שולי כסלו: אנחנו נכבד את האדריכלות בפתיחה, אנחנו נחליט רק על הקירות החיצוניים, עוד לא נעשה את החלוקות הפנימיות.
שולי כסלו: ברגע שנעשה את החלוקות הפנימיות, לא נזיז אותם יותר, זאת רצפת עץ שמיועדת לתצוגת קבע.
שולי כסלו: בניגוד לגלריות עם תערוכות מתחלפות, שם תהיה, כמו שראיתם כבר בגלריה לאדריכליות, רצפת בטון מוחלק שאפשר כן להזיז ולשחק איתם.
שולי כסלו: האמנות שתהיה בגלריה הזאת היא באמת מהקמת בצלאל ועד 1948, פחות או יותר.
עדי כץ שפירא: זאת ראשית הדרך, אמנות של גיבש הדרך בין האמנות היהודית לאמנות הישראלית.
עדי כץ שפירא: מי הוא ישראלי, מה היא אמנות ישראלית, מה מייחד אותה מראשית הדרך, מה הם הסממנים, האם ניקח את המנורה או מגן הדוד, או שנלך לכיוון הסברס וכובע הטמבל.
עדי כץ שפירא: יש הרבה מאוד שאלות.
עדי כץ שפירא: אמנים כמו ראובן, נחום גוטמן, ממייסדי ראשיתה של האמנות הישראלית, ולמעשה האולם הזה נסגר באופקים חדשים, אם אני מדברת על התחלות, אז יש התחלות בשנות ה-20 ויש התחלות בסוף שנות ה-50.
עדי כץ שפירא: למעשה כל האמנות שנעשתה עד אז, עד סוף שנות ה-40, שוב שמים אותה בסימן שאלה, האם זה המקום שאליו רצינו להגיע?
עדי כץ שפירא: זה משהו שאנחנו נלך לאורך כל האמנות הישראלית, כל הזמן תהייה, שאילת שאלות לגבי הזהות המקומית, הזהות היהודית והזהות הישראלית.
שולי כסלו: עוד למדינה, למרות שהיא לא מכבדת אותנו מספיק, אנחנו נותנים הרבה כבוד למדינה.
שולי כסלו: לקחנו משרד יחסי ציבור בניו יורק, יוצא מן הכלל, שמעורב בכל עשייה של הקמה של מוסדות תרבות בעולם.
שולי כסלו: את ההשקה של מערך יחסי הציבור שלנו עשינו לא פחות ולא יותר מאשר במומה.
שולי כסלו: אנחנו קיבלנו את הפנגרס רום של המומה, ישבנו שם עם רון חולדאי, עם ארכיטקט ואנוכי, והצגנו בפני עיתונאים וקצת וי.
שולי כסלו: איי.
שולי כסלו: פי'ס, את הבניין החדש של מוזיאון תל אביב.
שולי כסלו: השמועה כבר טסה, אנחנו מארחים פה עיתונאים, אנחנו מארחים פה אוצרים מכל העולם, כל הזמן, כל הזמן רצים לכאן לראות את הדבר הזה, וזה כל כך מדובר, שזה באמת הביא הרבה כבוד למדינת ישראל.
שולי כסלו: באמת הביא כבוד למדינה וזה כיף, ממש כיף.
שולי כסלו: בגדול, אני לא כל כך מתמצאת ב...
שולי כסלו: ועדת החינוך של הכנסת חולשת גם על נושאים של תרבות, אני מניחה?
אלכס מילר: התרבות והספורט.
שולי כסלו: למרות שיש שני שרים.
שולי כסלו: אין קשר לעניין הזה.
שולי כסלו: אני מבינה.
אלכס מילר: אנחנו הרשות המחוקקת והמבקרת, והשרים הם הרשות המבצעת.
שולי כסלו: אז אני יכולה להתלונן קצת, נכון?
אלכס מילר: חופשי.
אלכס מילר: אפילו יש פרוטוקול, מקליטים אותך.
שולי כסלו: אני פשוט תוהה, שתבינו קם דבר כזה גדול.
שולי כסלו: אנחנו עומדים עכשיו במבצע עצום של רסטורציה ליצירות האמנות שהולכות לעלות פה על כל הקירות, הכל בעצם זה חיפוש של מקורות שלנו, ואנחנו די גאים ביכולות שלנו, אנחנו מדי פעם גם...
שולי כסלו: מי שלא ראה את צדוק בן דוד בתערוכה שהיתה, היתה שנה פנטסטית והבאנו המון הכנסות עצמיות, אבל זה לא תמיד ככה, ואין בררה, צריך לשבת סמוכים לשולחן שלכם, לשולחן של עיריית תל אביב, שזה הורים באמת בסדר גמור, אבל האתגר כרגע הוא עצום.
שולי כסלו: כמו שהקריטריונים, כמו שהחלוקה של המשאבים מחולקת כיום, יש לנו קשיים.
שולי כסלו: בשנייה שעולה מוזיאון מדרגה מתחתינו לדרגה שלנו, אותה עוגה מתחלקת בין כולם.
שולי כסלו: השנה הפחיתו את ההקצבה למוזיאון תל אביב לאמנות.
שולי כסלו: זה הרי אבסורד שהשנה בדיוק, כשאנחנו עומדים בפני כאלה אתגרים, ההקצבה הגם ככה קטנה עוד ירדה.
אלכס מילר: בכמה?
שולי כסלו: 200,000 שקל מתוך 3,100,000, מקבלים 2,900,000.
שולי כסלו: זה משמעותי.
שולי כסלו: הקשיים הם מאוד גדולים ואני חושבת שצריכים להתחיל לבחון את הקריטריונים האלה.
שולי כסלו: ישנו מוזיאון ישראל, שהוא המוזיאון הלאומי, הוא קבוצה, הוא מספר אחד.
שולי כסלו: אחר כך אנחנו נמצאים עם מוזיאון ארץ ישראל, עם מוזיאוני חיפה, עם כל מיני מוזיאונים יחד איתנו, כשלפי דעתי מה שקורה כרגע, עם מה שאנחנו מבצעים כרגע, משהו צריך להשתנות.
קריאה: הסבירו ממה נובע הקיצוץ?
שולי כסלו: אתה יודע מה, לא נעים לי להגיד לך, לא היה לי זמן לשאול.
אלכס מילר: אוקי, אני מקווה מאוד שהממשלה תשקול מחדש.
שולי כסלו: בואו נחזור שנייה לאדריכלות, זו הגלריה שבה האמנות תלך יותר למושגי, לאבסטרקט.
שולי כסלו: החלל הזה עדיין יישאר פתוח בפתיחה, מפאת כבוד לאדריכלות, פסלים יהיו באמצע, אבל יצירות האמנות תיתלנה מסביבה.
שולי כסלו: עדיין בצורה היסטורית ועקבית, כמו שאמרתי.
שולי כסלו: שימו לב כשאתם מסתכלים למפל האור, אתם רואים דרכו את הגלריה השלישית של האמנות הישראלית.
שולי כסלו: זאת אומרת שאתה פה כבר אתה מציץ ורואה שגם שם תלויות עבודות אמנות ובעצם זה גורם לך לזרום בכיוון הנכון, כדי להגיע לחלל השלישי שלנו.
שולי כסלו: כמו שאמרתי לכם, הן מצופות פרקט.
שולי כסלו: זה רק בגלריות שהן תצוגת קבע.
שולי כסלו: ככל שאנחנו הולכים לאמנות העכשווית, אנחנו שמים רצפות של בטון מוחלק, שאנחנו יכולים להתאכזר אליהן, גם עם אינסטליישנס שייתקעו בפנים, גם עם קירות, חלוקות פנימיות שתשתנינה, כי האמנות פה משתנה כל הזמן.
שולי כסלו: זה באמת חלום לאוצרות, החללים האלה.
שולי כסלו: פה התקרה עוד יותר גבוהה, אין גבול למה שאנחנו יכולים להציג פה, כל דבר שעולה על דעת האוצר, הוא יכול להתבטא פה בחופשיות רבה.
שולי כסלו: אתם יכולים לראות כאן את הצורות השונות של המבנה המרכזי, רואים מחלל לחלל.
שולי כסלו: אנחנו נצא בדרך כלל מכאן, מהדלת הזאת, היא רק נעולה, אני לא בדקתי למה.
שולי כסלו: אנחנו נחזור ונעשה את הסיבוב.
שולי כסלו: כשפותחים את האולם עם תערוכה של אמן בין לאומי, מהחשובים בדורנו, אנסלם קיפר, גרמני.
שולי כסלו: מוטי עומר והוא אצרו יחד את התערוכה.
שולי כסלו: הוא עוסק המון בנושאים יהודיים, המון.
שולי כסלו: העבודות שלו באמת מונומנטליות, מאוד מרגשות, הידע שלו בתנ"ך הוא פשוט מעורר השתאות.
אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, התאריך 15.8.2011, ט"ו באב תשע"א, הנושא – כללי רשות השידור (סייגים להשתתפות במכרז להזמנת תשדירי פרסומת לשם שידורם ברדיו) (הוראת שעה), התשע"א – 2011, פרוטוקול 471.
אלכס מילר: ועדת החינוך קיבלה לפני כמה שבועות בקשה להעלות את הסוגיה על סדר היום ואנחנו נשמח כשמי שבעצם הביא לנו את הבקשה, אם זה השר הממונה, משרד ראש הממשלה וכמובן רשות השידור, שינמקו לנו.
אלכס מילר: יש לנו גם חברי כנסת שמתעניינים להביע את עמדתם, לשאול שאלות, וכמובן נפתח דיון כללי.
אלכס מילר: יש לנו כאן את יושב-ראש רשות השידור, אנחנו מברכים אותך, אדוני, כאן בוועדת החינוך ומכאן נמשיך הלאה, נראה איך יתקדם הדיון ונכריע אם בכלל, בסוף הישיבה.
אמיר גילת: תודה, אדוני.
אמיר גילת: מונחת בפניכם כאמור בקשתו של השר הממונה, ראש הממשלה, לשינוי הכללים.
אמיר גילת: הוועד המנהל של רשות השידור אישר את הכללים האלה.
אמיר גילת: חוק רשות השידור קובע, כידוע לכם, שרשות השידור רשאית לשדר ברדיו תשדירי פרסומת והודעות תמורת תשלום.
אמיר גילת: הכללים האחרונים נוסחו בשנת 1993, מאז חלו שינויים רבים בשוק, אם זה כניסתם, עלייתן לאוויר של תחנות הרדיו האזוריות, הערוץ השני, ועוד המליאה הקודמת, בראשותו של משה גביש והוועד המנהל הקודם, עשו מאמץ לשנות א הכללים האלה.
אמיר גילת: עקב סיום כהונתם, העניין הזה נפסק ואנחנו בעצם ממשיכים פה את התהליך הזה.
אמיר גילת: אנחנו חושבים שהשוק צריך את שינוי הכללים, הנימוקים בפניכם.
אמיר גילת: המשמעות של השארת הכללים הקיימים על כנם היא בכך שאנחנו היינו עדים לכך שבמכרז האחרון, למשל, בשנת 2009, ניגש רק מציע יחיד.
אמיר גילת: אנחנו חושבים שצריך לפתוח את השוק הזה לתחרות ולכן הבקשה לשינוי הכללים בכך שתאפשר כניסה של גורמים נוספים.
אלכס מילר: השאלה, היה איזה שהוא מניע למציעים אחרים לגשת למכרז?
אלכס מילר: למה היתה בעיה למציעים אחרים לגשת למכרז?
אמיר גילת: היתה בעיה בהגבלות.
אמיר גילת: ההגבלות לא אפשרו למציעים אחרים.
אלכס מילר: מה ההגבלות?
אמיר גילת: כמו מפרסם, כמו מי שמחזיק בתאגיד פרסום.
אמיר גילת: הכל מופיע פה.
אלכס מילר: ומה בעצם אתם רוצים לעשות עכשיו?
אמיר גילת: אנחנו רוצים לשחרר קצת את הכללים, לאפשר כניסה גם של גורמים נוספים, גם מפרסמים בהגבלות, גם מי שמחזיק בתאגידי פרסום.
אמיר גילת: יש כללים שאנחנו לא נגענו בהם, למשל תאגידי תקשורת.
אמיר גילת: האיסור הזה נשאר על כנו.
משה (מוץ) מטלון: אתה לא רואה ניגוד עניינים?
אלכס מילר: רק שנייה, חבר הכנסת מטלון, אתה תקבל זכות דיבור.
נחמן שי: אלכס שואל את השאלות הנכונות.
אמיר גילת: אני מציע שעו"ד תומר קרני מהלשכה המשפטית, ירחיב יותר לעומק.
תומר קרני: בוקר טוב.
תומר קרני: קצת לעניין המגבלות שקיימות והמגבלות שאנחנו מבקשים.
אלכס מילר: לפני שאתה נכנס למגבלות, אני רוצה פשוט להבהיר את התמונה.
אלכס מילר: כיום, אם באים, רוצים לעשות חסות ברשות השידור.
אמיר גילת: פרסום.
תומר קרני: פרסומת ברדיו, אנחנו מדברים על פרסומות ברדיו.
אלכס מילר: באים ובעצם עושים את זה כחבילה, או שהמפרסם יכול לבחור, נגיד, אם אני איזה שהיא חברה, אני יכול לבחור, אני רוצה לפרסם רק פה או רק כאן, או שאני חייב לתת את הסכום המלא ואז הרשות בעצם מחלקת את זה לפי כל תחנה, או שהמפרסם יכול לבחור לעצמו, איפה הוא רוצה לפרסם?
אלכס מילר: איך זה עובד היום?
תומר קרני: אני אסביר.
תומר קרני: קודם כל, לגבי האזור שאנחנו חיים בו.
תומר קרני: אנחנו מדברים על כללי רשות השידור, סייגים להשתתפות במכרז להזמנת תשדירי פרסומת לשם שידורם ברדיו.
תומר קרני: על-פי חוק רשות השידור, רשות השידור יכולה, רשאית, להזמין בעצמה ולהפיק ולהכין את הפרסומות ברדיו בעצמה, או באמצעות ספק שייבחר במכרז.
תומר קרני: אנחנו פועלים מאז ומתמיד, מאז שנת 93, שהתיקון הזה לחוק עבר והותר לנו לשדר פרסומות, אנחנו פועלים באמצעות ספק שנבחר במכרז.
תומר קרני: הכללים שאנחנו מדברים עליהם, גם החוק למעשה, החוק עצמו וגם הכללים הללו, קבעו מגבלות על האפשרות להתמודד באותו מכרז של אותו ספק שבעצם משמש כמתווך בינינו לבין המפרסמים והפרסומאים.
תומר קרני: זאת אומרת, הוא נותן לנו שירות, הוא הולך למפרסמים ולפרסומאים, הוא עושה את העסקאות לרכישת הפרסומות ומעביר לנו את הפרסומות, כדי שנשדר אותן ברדיו.
תומר קרני: זה התפקיד שלו.
עינת וילף: אפשר רק להבין למה צריך מתווך?
תומר קרני: תראי, למה צריך מתווך?
תומר קרני: משום שזה עניין שבמומחיות, צריך להבין את שוק הפרסום, זה דבר שרשות השידור מאז ומעולם לא עסקה בו.
אמיר גילת: במסגרת בחינת האופציות, בחנו גם אפשרות של כדאיות כלכלית, שאנחנו נעשה את זה בתוך הבית, In house מה שנקרא, זה נמצא לא כדאי כלכלית, זה מצריך גם הקדשת כוח אדם שבמקום שיעסוק בתוכן, יעסוק בגיוס פרסומות.
אמיר גילת: כמו שאמר עו"ד קרני.
אלכס מילר: האם בעצם אותו מתווך, זה שזכה במכרז, כשהוא ניגש לאותן חברות שהולכים לעשות פרסומות ברשות השידור, האם הוא מוכר את כל רשות השידור, כל מי שנכנס לתוך החבילה, או שיש לו אפשרות היום, להגיד שאני יכול לעשות את זה רק שם או רק ברשת ב' או ברק"ע או במקום אחר?
אלכס מילר: החבילה, האם זו חבילה כללית או שזו חבילה מחולקת.
תומר קרני: תראה, לגבי איך הוא מוכר בדיוק, אני לא יודע להגיד לך, צריך לשאול גם אותו.
תומר קרני: בעיקרון, יש גם כללים לגבי איזה פרסומות, אין לנו כללים לגבי באיזה רשת הוא יכול למכור או אם יש איזה מגבלות על הדברים האלה.
תומר קרני: בעיקרון, אני מניח שהוא מוכר לפי הביקוש וההיצע והרצון של המפרסם ולאיזה קהל יעד הוא מכוון וכל הדברים האלה.
אלכס מילר: זה מה שהיה עכשיו, ומה הולך להשתנות עכשיו?
תומר קרני: אנחנו לא מדברים כרגע על איפה לפרסם ואיפה לא, זה אולי אמיר יסביר אחר-כך, כי זה הכוונות לעתיד.
תומר קרני: אני מדבר כרגע, אנחנו, מה שהבאנו לפתחה של הוועדה זה תיקון של הכללים שבעצם מטילים מגבלה על עצם האפשרות בכלל להתמודד במכרז הזה, לתפקיד הזה של אותו מתווך בין הרשות לבין המפרסמים.
אלכס מילר: ומי היום בעצם יכול, לפי מה שאתם מביאים, יכול להתמודד?
תומר קרני: כיום החוק והכללים מטילים מגבלות בעצם על שלושה סוגים עיקריים, נגיד ככה, של גורמים שלא יכולים להתמודד במכרז.
תומר קרני: אחד זה תאגידי שידור ותאגידי עיתונות, דהיינו עיתונים וערוצי תקשורת וערוצי רדיו לא יכולים להתמודד, הם גם לא יכולים להחזיק חברה שתתמודד במכרז.
אלכס מילר: לא הבנתי, בבקשה עוד פעם.
תומר קרני: תאגידי שידור ותאגידי עיתונות, או במילים פשוטות – עיתונים, למשל, לא יכולים להשתתף במכרז.
תומר קרני: עיתון הארץ לא יכול להשתתף במכרז ולשווק את הפרסומות של רשות השידור.
נחמן שי: אבל עיתון הארץ אף פעם לא רצה להתמודד במכרז.
תומר קרני: לא, יש איסור.
תומר קרני: אני אומר, אני מציג את האיסורים.
תומר קרני: אני לא אומר.
עינת וילף: ידיעות אחרונות, לא משנה כרגע.
תומר קרני: ידיעות אחרונות או קשת.
אלכס מילר: הכוונה שידיעות אחרונות יפרסם?
תומר קרני: לא יפרסם, ישמש כגורם שיגייס את הפרסומות עבור רשות השידור, שיהיה אחראי על רכישת הפרסומות, לצורך שידור ברשות השידור.
תומר קרני: אנחנו לא מדברים על לפרסם ברשות השידור.
תומר קרני: את זה כל אחד יכול לפרסם, אין מגבלות על זה.
תומר קרני: אין מגבלות על זה.
תומר קרני: יש כללים אחרים שמגבילים מה מותר ומה אסור בפרסומות, זה משהו אחר.
אלכס מילר: אם ידיעות אחרונות או כל המנגנון התקשורתי שנכנס לתוך העניין הזה מחליט לחנוק את רשות השידור, בוא נגיד כגוף מתחרה, ואז הוא אומר – רבותיי, אין לי שום אפשרות.
תומר קרני: לכן חלה מגבלה.
תומר קרני: אני מציג את המגבלות.
קריאה: לכן אסור לו להתמודד.
תומר קרני: יש מגבלה על כך והמגבלה הזאת לא תשתנה.
תומר קרני: אנחנו לא מבקשים לשנות את המגבלה הזאת.
תומר קרני: הסעיף הזה נשאר.
תומר קרני: האיסור על תאגידי שידור ותאגידי עיתונות, להשתתף במכרז, נשאר.
תומר קרני: אבל אני מציג את המגבלות.
תומר קרני: שני גורמים נוספים שקיימים, וכאן אנחנו כן מבקשים לשנות, אחד זה מפרסמים, והשני זה משרדי פרסום.
תומר קרני: כיום, יש איסור גורף על מפרסם או חברה או כל תאגיד שקשור למפרסם, וגם כל תאגיד שקשור לפרסומאי, להשתתף במכרז.
תומר קרני: ופה אנחנו סברנו שאפשר להתיר קצת כי היום כל גוף הוא מפרסם בעצם.
נחמן שי: מה זה תאגיד?
תומר קרני: חברה.
נחמן שי: חברה שעוסקת במכירת פרסום?
תומר קרני: חברה שעוסקת בכל דבר שהוא.
נחמן שי: פרסומאי יוכל לפרסם?
תומר קרני: עכשיו אני אסביר את הכוונה.
תומר קרני: אני אומר כרגע, אלו האיסורים.
תומר קרני: מפרסם לא יכול ופרסומאי לא יכול היום בשום צורה שהיא ובשום החזקה שהיא, גם לא בשבריר של אחוז.
תומר קרני: ההצעה שלנו היא שלמפרסמים יותר להשתתף במכרז, ולגבי פרסומאים, תהיה מגבלה של החזקה עד 49%, דהיינו מפרסם או משרד פרסום, סליחה, שיחזיק עד 49% מהתאגיד המתמודד במכרז, תאגיד כזה יוכל להתמודד במכרז.
תומר קרני: היום, אם תאגיד מוחזק בשבריר של אחוז על-ידי משרד פרסום, הוא לא יכול להתמודד במכרז, דבר שמונע מגורמים רבים בשוק, להבנתנו, בכלל לגשת למכרז, יש כל מיני גורמים שיש להם החזקה של איזה גוף פרסום.
תומר קרני: לא יכולים, כיום לא יכולים לגשת למכרז.
תומר קרני: זה מונע מגופים שיש להם ניסיון רלוונטי בתחום, לגשת למכרז ולמעשה, התמונה שנוצרת היא שהספק הקיים הוא בעצם היחיד שלפי הכללים הנוכחיים, יכול.
אלכס מילר: אני הבנתי עכשיו שבעצם אתם רוצים, אתם דואגים לאלו שבעצם רוצים להיכנס ולהיות חלק מהפעילות שלכם.
אלכס מילר: השאלה נשאלת.
אלכס מילר: האם יש כרגע בעיה מבחינת גיוס הכספים, לרשות השידור, ממה שקיים עד היום?
אלכס מילר: האינטרס של האחרים, אני יכול להבין, אבל לא אתם אלו שצריכים לקדם את האינטרס הזה.
אלכס מילר: אם יש בעיה, היום, מבחינת גיוס הכספים, שאתם באים ואומרים לנו – תשמע, אלכס, אנחנו עשינו בדיקה מסודרת, בדיקה עם כלכלנים, שאומרים דבר כזה, בגרפים, שאומר דבר כזה – אנחנו כרגע נמצאים במצב א', אם נעשה את המהלך הזה, נהיה במצב ב' והגרף עולה.
אלכס מילר: אז אני יכול להבין שיש צורך בניסיון הזה.
אלכס מילר: אני כרגע לא מעניין אותי את האינטרס של השוק הפרטי, אם הוא יכול להיכנס לרשות השידור או לא יכול להיכנס.
אלכס מילר: זה שאלה אחרת, זו שאלה לוועדת הכלכלה, היושב-ראש נמצא כאן, הוא יכול לדון את זה בוועדה שלו, כי ההיבט הכלכלי בשוק הפרטי.
אלכס מילר: אני כרגע נמצא בוועדה, ועדת חינוך, שצריכה לדאוג בעצם לתוכן הציבורי ברשות השידור.
אלכס מילר: האם כרגע, יש בעיה מבחינת הנתונים, שבעצם בדקתם את זה, כי אתם הבאתם לי את העניין ממש צמוד, לפי מה שאני מבין, למכרז.
אלכס מילר: זאת אומרת, אם נעשה איזה שהיא בדיקה, אנחנו אף פעם לא דנו, אף פעם לא היתה הסוגיה שעלתה בוועדת החינוך, שיש איזה שהוא משבר שצריך לפתור אותו ואז מבחינתנו, אנחנו רואים את הדבר הזה, כאיזה שהוא צעד שאתם עושים, שבאמת אפשר להתווכח על הדרך אבל בסופו של דבר גם צריך להיות רציונאל.
אמיר גילת: אני מציע לא לדבר לגופו של זכיין, אבל מעבר לכך, אני אבקש מסמנכ"ל הכספים, ערן הורן.
תומר קרני: ואחר-כך אני אשלים לגבי עוד כמה נימוקים בהיבט הציבורי.
אלכס מילר: אני אשמח לשמוע מבחינת הרצון לקבל החלטה, בהיבט הכלכלי, מה זה יגרום ואיך הגעתם לזה שבאמת המצב הוא לא בסדר שאתם צריכים לעשות שינוי.
ערן הורן: אני סמנכ"ל הכספים.
ערן הורן: במכרז האחרון היתה תחרות על עמלת הזכיין כשהוגדר טווח שעמלת הזכיין יכולה היתה להגיע עד 60%.
ערן הורן: המציע שנבחר היה מציע יחיד.
עינת וילף: 60% ממה?
ערן הורן: 60% מההכנסות לרשות השידור, מעל מדרגה של 60 מיליון שקל.
עינת וילף: הזכיין מקבל 60%?
אלכס מילר: לא, הוא אומר שאם הגעתם ל- 60 מיליון שקל, אז אתה מקבל כביכול בונוס.
ערן הורן: יכול היה להגיש רק 60%.
ערן הורן: היות ולא היתה תחרות במכרז, העמלה שהוגשה היתה מאוד קרובה לגבול העליון.
ערן הורן: אנחנו חושבים שאם יהיו מספר מתחרים במכרז, זה יוריד את העלויות.
אלכס מילר: אתם רוצים להגיד שבעצם הוא יגיע לנקודה, למדרגה הזו של 60 מיליון.
אלכס מילר: הגיע או לא?
ערן הורן: בשנת 2010 הוא הגיע, בשנת 2011 הוא עדיין בעבודה.
אלכס מילר: זאת אומרת, מבחינת ההכנסות של רשות השידור, אתם בעצם הגעתם ליעד שקבעתם.
ערן הורן: זה יעד מינימאלי, זה לא יעד שקבענו.
ערן הורן: זאת דרגת מינימום.
אלכס מילר: אז אם דרגת מינימום ואתם מקפיצים את העמלה בצורה כל-כך גדולה, למה זה דרגת מינימום?
אלכס מילר: דרגת מינימום צריכה להיות במצב שהוא מביא לכם בעצם את המינימום של מה שהוא יכול להביא ואז אתם מביאים את הדרגה הרצויה ביותר מבחינת
אלכס מילר: כם, שאתם בעצם נותנים איזה שהוא תמריץ לאותו גוף, לתת עוד Push, לשם.
אלכס מילר: זאת אומרת, האם יש שינוי, אחרי 60 מיליון, שתהיה הגובה עמלה שמשתנה?
ערן הורן: כן, גובה העמלה עד 60 מיליון שקל הוא אפס.
אלכס מילר: מ- 60-?
ערן הורן: מ- 60 מיליון, על-פי ההצעה במכרז.
ערן הורן: במכרז האחרון היה מציע אחד, אנחנו חושבים שאם הכללים היו מאפשרים למצב שיהיו פה מספר הצעות, העמלה תהיה.
ערן הורן: .
אלכס מילר: ומה העמלה צריכה להיות, נגיד עכשיו יש כמה הצעות, מה העמלה שם צריכה להיות?
אלכס מילר: וכמה, מה היעדים שלהם שהם יהיו?
ערן הורן: קשה לצפות את זה, אבל ידוע שתחרות מביאה ללחץ על המחיר.
כרמל שאמה-הכהן: כמה סך-הכל הפרסומות היו בשנה שעברה?
ערן הורן: בשנת 2010, אתה מתכוון בכסף?
ערן הורן: בשנת 2010 היו הכנסות של כ- 115 מיליון שקל.
כרמל שאמה-הכהן: ברוטו, כולל העמלה?
ערן הורן: לא.
ערן הורן: מתוכם 13 מיליון שקל זה עמלת יתר שמשולמת למשרדי הפרסום, והפער בין 102 מיליון שקל ל- 78 מיליון שקל, זה עמלת הזכיין.
נחמן שי: כמה הוא מקבל, הזכיין?
זבולון אורלב: מה מונע מכם להוריד את העמלה של ה- 60% ל- 40% או 30%?
ערן הורן: אתה יכול לקבוע שאם יש הצעת יחיד, עמלת המקסימום תהיה 30%.
אלכס מילר: לא, אבל עד 60 מיליון הוא בכלל לא מקבל עמלה.
זבולון אורלב: מעל 60 מיליון.
ערן הורן: לא, הבעיה שלהם, ברגע שיש הצעת יחיד, זה קופץ ישר לעמלת המקסימום.
זבולון אורלב: תקבע עמלת מקסימום.
ערן הורן: לקבוע שאם יש הצעת יחיד, תקרת המקסימום תרד.
אלכס מילר: רגע, רק שנייה.
ערן הורן: במקום לפתוח את המכרז הזה לכל מיני השפעות זרות.