GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עירית פוגל: הקאמרי מקבל על זה איזה שהוא ניקוד, ניקוד של נקודה או שתיים, שהיא שוות ערך לכסף לאותם 4% שמתחלקים על 25 תיאטראות ברחבי הארץ.
מיכאל צוקרמן: עידוד פרינג' זה 3.2 מיליון שקל.
מיכאל צוקרמן: למה 4% מתקציב התיאטראות שמתחלק, זה לוקח 3.2 מה-80 מיליון והוא אומר 'אתה תקבל חלק מה-32, אתה תקבל חלק מה-32 ואתה תקבל...'.
מיכאל צוקרמן: שלושת בתי הפרינג' שמדובר עליהם מקבלים 2 מיליון שקל ועושים 700 הופעות והם מציגים 50 הצגות חדשות.
מיכאל צוקרמן: תיאטרון מראה מגיע לתל אביב כל חודש פעמיים, אפשר להביא אותו בלימוזינות עם מיזוג אוויר ושני הליקופטרים וזה לא יעלה את הכסף הזה.
מיכאל צוקרמן: מה ההיגיון?
מיכאל צוקרמן: ללכת---
ניצן הורוביץ: אתה קצת מגזים.
מיכאל צוקרמן: לא הגזמתי.
עירית פוגל: זה לא תקציב מהפרינג', זה מתוך תקציב התיאטראות הרפרטוארים ואם המשתנה הזה יבוטל, הוא לא יעבור לפרינג'.
מיכאל צוקרמן: אז שיעבור, אחרת שלא יבוטל.
עירית פוגל: לא, הוא שייך לתקנת הרפרטוארים.
עירית פוגל: זו היתה דרך לעודד את הפרינג' באמצעות ה-70 מיליון שמיועד לרפרטוארים.
אילן רוזנטל: עירית, היום התיאטראות הרפרטוארים הם לא מה שהיו לפני 20 שנה.
אילן רוזנטל: היום אין תיאטרון רפרטוארי, יש תיאטרון מסחרי.
אילן רוזנטל: תיקחי את ה-30 הפקות.
אילן רוזנטל: .. יש תקציב, אז צריכים לעשות הפקות, אבל אין בעולם, אין בווסט אנד בלונדון הפקות על כל כך מעט קהל, מתוך הרפרטואר של הבימה, התיאטרון הלאומי, הקאמרי ובית לסין, בכלל זה מסחרי, לפחות 50% זה מה שהיה פעם ליאורה גודיק.
אילן רוזנטל: אז אין לי בעיה עם זה, אין לי בעיה.
אילן רוזנטל: אני, באופן אישי, אם הייתי שר התרבות, הייתי מקצץ בחצי ותאמיני לי שהיו באים אותו מספר אנשים, כלומר היו פחות הוצאות, הרבה פחות הוצאות, היו באים מי שרוצה לראות תיאטרון, התיאטרון היה בא, והיו קמים הגודיקים האלה וכולם והיו עושים את זה ב...
אילן רוזנטל: זה מה שהיה פעם וחבל שזה התהפך.
אילן רוזנטל: אם הקאמרי מביא הצגה, אז בדרך כלל הוא מביא אותה עם שחקן של הקאמרי, שחקן ידוע---
מיכאל צוקרמן: בואי נראה ביום שישי, את הכרוניקות, תסתכלי מה מופיע ב---
עירית פוגל: אבל רינה ירושלמי, מי יילך אם היא לא תגיע לקאמרי?
מיכאל צוקרמן: רינה ירושלמי, הוא נותן לה 250,000 שקל ולא הולכים.
אילן רוזנטל: למה צוקרמן לא מגיע לקאמרי?
אלכס מילר: רבותיי, הבנתי.
אלכס מילר: אני צריך לבדוק את זה.
אלכס מילר: צריך לבדוק את זה ולראות איך אנחנו באמת---
אילן רוזנטל: לפני שאתם הולכים, נעשה לכם סיור.
אילן רוזנטל: האופרה
חנה מינץ: אני אספר לכם מה אנחנו עושים.
חנה מינץ: אז אולי נתחיל מלהציג את הנוכחים.
חנה מינץ: (הצגת נוכחות).
חנה מינץ: קודם כל האופרה הוקמה לפני 26 שנים יש מאין, כשאז אבנר שלו שהיה יושב ראש מינהל התרבות ושלמה להט (ציץ') החליטו שהם רוצים אופרה בארץ.
חנה מינץ: בדקו ומצאו והחליטו שכדאי להם להקים אופרה בארץ בשני תחומים.
חנה מינץ: קודם כל לבנות את הבית הזה, שהחלו בבנייתו מיד עם ההחלטה, ועם הקמת מוסד לאופרה.
חנה מינץ: עשר שנים ראשונות נדדנו ממקום למקום, לא היה בית, עד שנכנסנו לאולם נוגה בארבע השנים האחרונות, ואז עברנו למשכן לאמנויות הבמה.
חנה מינץ: במשכן אנחנו כבר 16 שנים, עוסקים בהתחלה בעיקר בלבנות תשתית של מוסד תרבות, שלא היה בו כלום, החל מלבנות את המוסד עצמו, הצד הארגוני שלו, הצד האמנותי שלו, להקים את כל הגופים שצריך כדי לבנות בית כזה, לבנות קהל, להכשיר אמנים, להביא אמנים מחוץ לארץ, ליצור מערכת יחסים של בית אופרה עם בתי אופרה אחרים בעולם, כל מה שבית אופרה בעצם זקוק לו ובאמת מערכת קשרים עם העולם היא אחד הדברים אולי הכי חשובים לבית אופרה.
חנה מינץ: אבל מצד שני גם להפוך את הבית הזה למוסד רלוונטי בתוך הנוף התרבותי כאן בארץ, ובזה אנחנו עוסקים הרבה מאוד, בעיקר בעשר השנים האחרונות, מה שאומר גם להקים דור חדש של אמנים ישראלים, זמרים, באמצעות הסטודיו שאנחנו עושים, מנצחים צעירים שמסתובבים עכשיו בכל העולם, מקהלה, תזמורת, לעשות הפקות אופרה ישראליות, כי אם לא נעשה אנחנו הפקות אופרה ישראליות, שום בית אופרה בעולם לא יאפשר הצגה של אופרה ישראלית.
חנה מינץ: עם האופרות הישראליות אנחנו כבר הופענו בעולם בשנת ה-60 למדינה, ב-2008, הופענו עם מסע אל תום האלף של א"ב יהושע בבית האופרה הלאומי ברומא ביום העצמאות.
חנה מינץ: תנסו לדמיין לכם 300 איש, בית אופרה נוסע, כי כשאנחנו יוצאים לאיזה שהוא סיור בעולם זה 300 אנשים, זה מקהלה, זה תזמורת, זה סולנים, זה טכנאים, חשמלאים, מלבישות וכן הלאה וכן הלאה, זה יוצא 300 איש, להופיע בבית האופרה בעברית ביום העצמאות ברומא.
חנה מינץ: אנחנו עושים השנה שוב מבצע כזה דומה, נוסעים עם 'הילד חולה', האופרה שנכתבה על פי המחזה של חנוך לוין, למוזיקה של גיל שוחט, בבימוי של עומרי ניצן.
חנה מינץ: נוסעים שוב כ-300 איש, 289 אנשים, להופיע השנה בפסטיבל ויסבאדן בגרמניה, על יד פרנקפורט.
חנה מינץ: זה אחד הפסטיבלים החשובים לאופרה באירופה ואנחנו יוצאים עם ההפקה הזאת.
חנה מינץ: קחו בחשבון שכשעושים מסע כזה, מבצע כזה, מישהו צריך לממן אותו והמישהו הוא תמיד הגוף המזמין, כך שמאוד קשה לצאת.
חנה מינץ: זה אפילו לא כמו התזמורת הפילהרמונית, או איזה שהיא תזמורת אחרת.
חנה מינץ: כשתזמורת יוצאת זה נניח 100, 120 איש, יוצאים ומציגים.
חנה מינץ: אצלנו התזמורת זה רק ההתחלה של הסיפור, יש את התזמורת ועל ידה יש מקהלה ועל ידה כל הצוותים האחרים שאני מספרת לכם.
חנה מינץ: אז גם את זה אנחנו עושים השנה.
חנה מינץ: במקביל אנחנו בנינו ובונים את הקהל שלנו.
חנה מינץ: נכון לעכשיו יש לנו 17,000 מנויים באופרה, על יד המנויים כמובן כל שאר הקהל שלנו.
חנה מינץ: בסך הכל מגיע לבית הזה סדר גודל של 500,000 איש בשנה, שבאים לראות אופרה וכל שאר הפעילויות שאנחנו עושים.
חנה מינץ: כאמור, אנחנו מציגים מאז 2001.
חנה מינץ: האופרה לקחה על עצמה, ואני, כמנהלת שלה, גם את הפעילות החוץ אופראית שאומרת; מופעי הג'ז, אופרות לילדים, הפקות לילדים, מחול, כל הקרוסאוברים שאנחנו עושים, קלאסי רוק, מוזיקה סימפונית, מוזיקה קאמרית, כל מה שהבית הזה בעצם מוציא.
חנה מינץ: ולכל הדבר הזה מגיעים, כאמור, כ-500,000 איש בשנה, כולל פעילות נוספת רחבה שאנחנו עושים, מחוץ לבית.
חנה מינץ: בין אם זה בקונצרטים בכל הארץ, בכל מקום שתעלו בדעתכם, בין אם זה בפסטיבל החדש שהתחלנו לפני שנתיים, במצדה.
חנה מינץ: בשנה הראשונה עשינו את נבוקו במצדה, הגיעו כ-50,000 איש, שמתוכם 4,000 תיירי תרבות.
חנה מינץ: פעם ראשונה שהגיעו לארץ תיירי תרבות.
חנה מינץ: לארץ מגיעים תיירים מכל מיני סיבות, אם זה מסיבות דתיות, אם זה צליינים, אם זה יהודים שמגיעים לקרובים או אינני יודעת מה, תיירות תרבות אף פעם לא היתה כאן, והפעם הראשונה שזה קרה זה היה עם ההפקה של נבוקו במצדה.
חנה מינץ: השנה עשינו את אאידה במצדה בים המלח, והרחבנו את הפסטיבל הזה גם לירושלים, כי למדנו שאם תיירים מעוניינים לבוא לארץ, למה לא לאפשר להם בעצם להישאר כאן זמן קצת יותר ממושך, זו תיירות שיש לה גם אפשרות, אז יבזבזו קצת יותר כסף כאן בארץ, וירושלים זה מקום מצוין, אז הרחבנו השנה את הפסטיבל גם לירושלים ועשינו שם את האופרה 'ירושלים' של ורדי, שמעט מאוד עושים אותה, עם תזמורת ירושלים.
חנה מינץ: עוד 30 קונצרטים באתרים היסטוריים וארכיאולוגיים וכנסיות בירושלים והזמנו גם את הארנה מוורונה, את התזמורת שלה, שהופיעו גם בירושלים וגם במצדה, הבאנו גם את אנדרי בוצ'לי, הזמר הטנורי שאתם בטח שמעתם עליו.
חנה מינץ: בקיצור הפסטיבל ארך השנה למעלה משבועיים כבר והביא כ-80,000 איש, 80,000 רוכשי כרטיסים ועוד כ-10,000 אנשים שהבאנו לחזרות הגנרליות חינם אין כסף מהנגב והגליל.
חנה מינץ: עוד דבר חשוב לציין זה שהעסקנו בפסטיבל הזה 2,500 איש, שזה בעצם כמו מפעל, הייתי אומרת, ולא קטן כל כך.
חנה מינץ: 2,500 איש, מתוכם 800 עובדים שלנו, שעוד מעט אני אראה לכם במצבת את סוגי העובדים שלנו, וכל השאר עובדים מהדרום, בין אם זה בדווים מרהט שעבדו גם בשמירה וניקיון ורקדנים על הבמה, הם היו להקת המחול הבדווים על הבמה, שאולי קראתם על זה ואולי שמעתם.
ניצן הורוביץ: ראינו.
חנה מינץ: ראיתם.
חנה מינץ: היו ילדות אתיופיות מערד.
ניצן הורוביץ: פתאום דבקה כזאת באמצע אאידה.
קריאה: קצת קשה היה להבין מה הקשר.
חנה מינץ: תגיד לי אתה, באאידה, אופרה על מצרים, יותר הגיוני שיהיה בלט קלאסי?
קריאה: לא, אבל אתיופים.
חנה מינץ: היו אתיופים.
חנה מינץ: על כל פנים, השנה הרחבנו גם את הטריבונה של אאידה, הגיעו 7,700 איש מדי ערב לאופרה, לשש הצגות של אאידה, שני קונצרטים ועוד כל הפעילות שעשינו בירושלים.
חנה מינץ: עוד דבר שחשוב לציין זה שהאופרה, באופן יוצא דופן לעומת בתי אופרה אחרים בעולם, מצליחה לגייס כ-70% מהתקציב שלה מהכנסות עצמיות ורק 30% מהקצבות.
חנה מינץ: זה 60% מכרטיסים וכ-10% מתרומות.
חנה מינץ: בסך הכל בבית האופרה אנחנו מציגים שמונה הפקות בשנה, פלוס כל הפעילות האחרת שאנחנו עושים.
חנה מינץ: נראה לכם את מספר הפעולות בשנה.
חנה מינץ: אנחנו מראים לכם גם את הגידול.
חנה מינץ: עכשיו אני רוצה לדבר קצת על אחד הדברים שמעניינים, בוודאי אתכם, אבל מאוד מאוד מאוד גם אותנו, וזה הפעילות החינוכית והקהילתית של האופרה.
חנה מינץ: בעצם אנחנו מאוד הבנו שאם אנחנו רוצים לשרוד כאן
חנה מינץ: בארץ, אנחנו צריכים לחנך את הדור הבא לתחום שבו אנחנו עוסקים, כי בסופו של דבר הקהל הטבעי ייגמר מעצמו ואנה אנו באים.
חנה מינץ: לכן כמעט עם הקמתה של האופרה התחלנו פעילות של חינוך, שאנחנו עושים ברחבי הארץ, בכל מקום שאתם יכולים להעלות בדעתכם, החל מפעולות קטנות שאנחנו עושים בתוך בתי הספר, באים עם חוליות שלנו של זמרים לתוך בתי ספר, יש לנו פעילויות בבתי ספר, הן בדרך כלל בין 6 ל-12 פעולות בשנה, שאנחנו נכנסים לבית ספר, מלמדים אותם קודם מה זה מוזיקה קלאסית, אחר כך מה זה אופרה, אחר כך על אופרות ספציפיות, סוגי קולות באופרה, כלים ותזמורת, מקהלה וכן הלאה ואז מובילים אותם לאופרה ספציפית ובסופו של התהליך מביאים אותם אל האופרה לכאן, לראות את האופרה עצמה.
חנה מינץ: גם עושים להם סיורים מאחורי הקלעים, גם עושים תכניות אינטראקטיביות עם הילדים, תכניות שבהם עושים להם שיעור כביכול בפיתוח קול.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל בתי ספר, לאו דווקא לאמנויות?
חנה מינץ: לא, בתי ספר רגילים.
חנה מינץ: מעלות, מעלות תרשיחא ועד---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואיך אתם מוכרים?
חנה מינץ: אל"ף, פונים אלינו, ובי"ת, אנחנו פונים לבתי ספר ושואלים אותם 'מעניין אתכם?
חנה מינץ: לא מעניין אתכם?', כל פעילות עולה 900 שקל ואם הם רוצים הם מצטרפים, אם לא, אנחנו מוצאים ספונסרים שמממנים את זה.
חנה מינץ: זה איך שאנחנו פועלים.
חנה מינץ: זה שכבה בדרך כלל.
חנה מינץ: חוץ מזה אנחנו עובדים עם סל תרבות.
חנה מינץ: עם סל תרבות אנחנו עובדים גם בתוך בתי ספר ביישובים וגם מביאים את היישובים אלינו.
חנה מינץ: לכל ערב שאתם תבואו לאופרה, מלבד הפרמיירות, אני כבר אומרת לכם, תראו כאן 200 ילדים מבתי ספר שישובים בתוך האולם ורואים ושומעים אופרה, אחרי הכנה שהם קיבלו בבית הספר.
חנה מינץ: הילדים האלה, כשהם באים לכאן, הם מכירים את האופרה יותר טוב מכל מנוי שלנו, הם יודעים מי המלחין ואת הסיפור ומי הדמויות והם מכירים את המוזיקה והם יכולים לשיר, כי הם מכירים את זה יותר טוב מכל מנוי.
חנה מינץ: כשהתחלנו את הפעילות הזאת עוד היינו בנוגה.
חנה מינץ: אני בהתחלה הייתי די בחששות והייתי מעמידה דיילים בקצוות השורות כדי לשמוע שלא יעשו רעש, כי בכל זאת הם באים להצגות ביחד עם מנויים רגילים, שמשלמים לא מעט כסף כדי להיות מנוי באופרה וחששתי שזה יפריע.
יהודית גידלי: באיזה גילים?
חנה מינץ: חטיבות ביניים והלאה.
חנה מינץ: מאוד מהר למדתי שהילדים, כשאתה עושה להם הכנה, הם באים לכאן והם מקבלים...
חנה מינץ: חוץ מזה שבכלל אם אתה מכבד אותם במקום ואתה מביא אותם למקום שהוא נקי ומכובד ועם אנשים שלבושים יפה, הם מגיבים בהתאם.
חנה מינץ: פשוט אי אפשר להאמין, הילדים לא עושים רעש, לא מדביקים מסטיקים, לא צריך לנקות אחריהם ולא צריך להגיד להם שקט.
חנה מינץ: זה תענוג צרוף באמת, זה פשוט מדהים.
חנה מינץ: ואנחנו מקפידים לא להושיב אותם בקבוצות גדולות, מפזרים אותם בתוך הקהל במקומות טובים, לא בסוף היציע, וזה עובד פשוט יוצא מן הכלל.
חנה מינץ: אנחנו מאוד גאים בפעילות הזאת.
חנה מינץ: פעילות אחרת שהיא מבחינתנו אולי אפילו גולת הכותרת של פעילות האופרה, זו הפעילות הקהילתית שאנחנו עושים.
חנה מינץ: אני לא יודעת אם אתם מכירים את הפעילות הזאת.
חנה מינץ: אנחנו נכנסים לתוך יישוב, היינו כבר בירושלים, אשקלון, טבריה, עפולה, נתניה, נתיבות לאחרונה, טירת הכרמל, עכו, לא זוכרת, שניים-שלושה מקומות כל שנה, באים לשם, בוחרים בתוך היישוב את הקבוצות האמנותיות שיש ביישוב עצמו.
חנה מינץ: זה יכול להיות מקהלות, זה יכול להיות קונסרבטוריון, זה יכול להיות ילדים שמנגנים במנדולינות, יכול להיות חבורת זמר, כל מה שיש, לא משנה, מגיל ארבע עד גיל 80, זה משפחות שלמות.
חנה מינץ: באשקלון היתה לנו משפחה מתימן שהיו הנכדים, ההורים והסבים, כולם על הבמה.
חנה מינץ: בדרך כלל זה בסדר גודל של בין 100 עד 150 איש על הבמה, ויחד עם חמישה אנשים שלנו, סולנים, המנצח שלנו ובמאי, במאית במקרה הזה, כל השאר אלה אנשים מהיישוב שעובדים איתם חודשים ומציגים איתם אופרה, ובסוף התקופה, בסוף התהליך מציגים איתם את האופרה ביישוב שלהם.
חנה מינץ: אתם צריכים לראות, בכל היישוב תראו שלטים, נגיד לצורך העניין נתניה, 'נתניה עושה אופרה'.
חנה מינץ: היופי של הפרויקט הזה, זה לא שאנחנו באים ומלמדים אותם על אופרה, אלא שהם בעצמם עושים.
חנה מינץ: זה מן גאווה לוקאלית כזאת, גאוות יחידה.
חנה מינץ: זה מרהיב לראות.
חנה מינץ: אני אספר לכם אולי ממש בקיצור איך התחלנו את הפעילות הזאת.
חנה מינץ: זה היה ממש במקרה, הייתי לפני כבר 11 שנה בעיריית תל אביב, היה, אם אתם זוכרים השיטפון בדרום מזרח תל אביב.
חנה מינץ: היה בכפר שלם, בנווה אליעזר, היו אז שיטפונות.
חנה מינץ: באתי לשם עם יענקל'ה מנדל, שאז היה בתפקיד של ראש מינהל התרבות, והיתה תכונה גדולה כזאת.
חנה מינץ: אני שואלת 'מה קרה?
חנה מינץ: מה קרה?' הוא אומר לי 'לא שמעת?
חנה מינץ: יש שיטפון בזה וזה', 'אז מה עושים?
חנה מינץ: אפשר לעשות להם משהו?
חנה מינץ: לשמח אותם?
חנה מינץ: ' הוא אומר לי 'מה את רוצה לעשות?
חנה מינץ: אין להם שמיכות עכשיו, צריך להביא להם זה וזה', אמרתי לו 'בוא ננסה לעשות איתם משהו, אולי נבוא, נשיר להם, נעשה להם משהו', הוא אומר לי 'תלכי, יש קוסטי, מנהל המתנ"ס, תלכי אליו, תשאלי אותו אם את רוצה לעשות משהו'.
חנה מינץ: באתי לשם, נסעתי לקוסטי, מנהל המתנ"ס, הוא אומר לי 'אני לא מבין מה את רוצה, פה עכשיו אין להם כלום, אין להם זה.
חנה מינץ: ..
חנה מינץ: עזבי אותם', בסוף הוא אומר לי 'את יודעת מה?
חנה מינץ: יש פה איזה קבוצת תיאטרון מקומית, תיפגשי איתם ותשאלי אותם מה אפשר לעשות איתם, אולי זה יעניין אותם'.
חנה מינץ: הוא הביא לי קבוצת אנשים שאחד מהם ישב בבית סוהר על ניסיון לרצח שוטר ארבע שנים, נהגי משאיות, חבר'ה כאלה, שלא באמת באופן טבעי מגיעים לאופרה בדרך כלל.
חנה מינץ: החלטתי שאני עושה איתם כרמן, כי חשבתי שכרמן כולם מכירים.
חנה מינץ: טוב, אז האמת שלא כולם מכירים.
חנה מינץ: הסתבר לי מאוד מהר.
חנה מינץ: ותוך כדי שאני מדברת אני רואה אותם לאט לאט כאלה מחליקים להם למטה, מחליקים בכיסא וזה, ועוד רגע נעלמים מתחת לשולחן.
חנה מינץ: ואחד אומר לי שם, 'טוב, הכל כבר יש לנו, ברזים מזהב, פנטהאוזים, עכשיו רק אופרה חסר לנו'.
חנה מינץ: בקיצור זו היתה חבורה שהיה מאוד קשה לפצח אותה.
חנה מינץ: עבדנו שם, זה היה פעם ראשונה, זה לקח לנו הרבה זמן, עבדנו שם 14 חודשים איתם, בסוף התהליך הזה, מאיר סוויסה, הבחור הזה שיצא מבית סוהר על ניסיון לרצוח שוטר, עוד מעט אני אראה לכם, הוא מופיע גם על הדיסק, יש לנו קלטת, הוא בא לכל האופרות, ולא רק הוא, כל החבורה, ממשיכים לבוא במשך כל השנים האלה, כל החזרות הגנרליות שלנו.
חנה מינץ: הם הפכו להיות אנשים של הבית.
חנה מינץ: בפעם הראשונה שהם באו לכאן הם אמרו שהם לא ראו כל כך הרבה שיש, חוץ מאשר בבית קברות.
חנה מינץ: וזה הפך להיות הבית שלהם, זה לא מצחיק, זה הפך להיות מצרך תרבותי שהם נהנים ממנו.
חנה מינץ: הילד שלו, של המאיר הזה, החליט שהוא רוצה להיות זמר אופרה, אז נתנו לו שיעורים בפיתוח קול.
חנה מינץ: טוב, זמר אופרה הוא לא נהיה, אבל לפחות הם מקשיבים לאופרה, לפחות זה הפך להיות משהו שהוא פתוח להם, נגיש להם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי אם היית מגיעה קודם, הוא לא היה רוצח את השוטרים.
חנה מינץ: אני רוצה להראות לכם סרט קצר שיש לנו על הפעילות הקהילתית הזאת, שאנחנו מאוד מאוד גאים בה, עושים אותה באהבה רבה.
חנה מינץ: (סרט).
חנה מינץ: זה זמר אופרה, כל מי שאתם רואים אלה אנשים מהקהילה.
חנה מינץ: כולם, הילדים, המבוגרים.
חנה מינץ: הנה, זה זמר, וזאת שלידו היא בחורה מהשכונה.
חנה מינץ: כל מי ששר שם מהמקהלה המקומית.
חנה מינץ: אנחנו עושים את כל האופרות האלה בעברית.
חנה מינץ: הנגנים חלק מהם וחלק שלנו.
חנה מינץ: 'הספר מהתקווה', זה הספר מסביליה.
חנה מינץ: אנחנו בונים את התפאורות אצלנו.
חנה מינץ: זאת זמרת, אגב ערבייה, וכל השאר אלה ילדים מהשכונה.
חנה מינץ: כל התלבושות לכל מאות האנשים שמשתתפים אנחנו תופרים פה אצלנו במתפרה.
חנה מינץ: בטירת הכרמל, שאין להם במה, בנינו בתוך אולם הספורט שלהם במה.
חנה מינץ: אנחנו משלבים גם קבוצות אתניות מכל הסוגים.
חנה מינץ: אלה להקות מקומיות שרוקדות לפי המוזיקה.
חנה מינץ: מימין זה זמר שלנו, מצד שמאל זה מאיר סוויסה.
חנה מינץ: אז זאת הפעילות שסיפרתי לכם עליה.
חנה מינץ: ב-28 בחודש הזה, אנחנו עושים את סינדרלה, האופרה של רוסיני, על הבמה שלנו, עם טירת הכרמל ועם נתיבות.
חנה מינץ: שני מקומות שכבר עשינו את ההפקה הזאת אצלם ועכשיו אנחנו החלטנו להביא אותם אלינו, להציג על הבמה שלנו, 300 איש על הבמה עם סולנים שלנו וגם אנחנו מביאים קהל שלהם, מנתיבות ומטירת הכרמל, אלינו, ואתם כולכם מוזמנים, אני מאוד אשמח, שתוכלו לראות את זה לייב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה איתם אחרי שנגמר הפרויקט?
חנה מינץ: במקום אחד בלבד חזרנו עליו שוב, בנווה אליעזר, ברוב המקומות אנחנו הולכים ליישוב הבא, ומה שקורה להם ביישוב זה שזה מעורר אותם לעשות פעילות אחרת.
חנה מינץ: למשל בטבריה, אחרי שהיינו שם, הם החליטו שהם עושים עכשיו כל שנה מחזמר.
חנה מינץ: זה יצר אצלם את הרצון והחשק להמשיך ולעשות.
חנה מינץ: בהרבה מקומות עושים תיאטרון, ממשיכים פעילות כזאת, כי בסך הכל, אמרתי קודם, גאוות היחידה שזה עושה במקום והשילוב של הגילאים השונים וכל היישוב שמשתתף בזה, מעורר את הרצון להמשיך ולעשות.
חנה מינץ: זהו, זה מה שאנחנו עושים בתחום הזה.
חנה מינץ: עוד דבר אחד שאנחנו עושים זה כל שנה בקיץ, השנה זה בעוד שבועיים, ב-14 ביולי, עושים אופרה בפארק בגני יהושע לתושבים, לכל המדינה, בחינם, ובאים עשרות אלפים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל העירייה משלמת לכם.
חנה מינץ: העירייה משלמת על בניית הבמה ולא משלמת לנו אלא היא עוזרת.
חנה מינץ: אנחנו משלמים, האופרה, מתקציב שלנו, זה המיליון וחצי שקל, והעירייה משלמת את התשתית.
חנה מינץ: אנחנו עושים עבודה בחינם.
יהודית גידלי: מה האופרה השנה?
חנה מינץ: חליל הקסם, בגני יהושע, ב-14 ביולי.
חנה מינץ: אני רוצה קצת להראות לכם גם נתונים, אני בטוחים שמעניין אתכם גם קצת נתונים כספיים, כמותיים, השוואתיים.
חנה מינץ: אם תגידו שלא, אז עוד יותר כיף, אבל.
חנה מינץ: .. אז ככה, קודם כל, זה לגבי העובדים שלנו.
חנה מינץ: כמו שאתם רואים, יש לנו סדר גודל נכון ל-2010, שזה הכי מדוד, או 2011 שזה משוער, ב-2010 יש 805 עובדים באופרה, מתוכם 93 עובדים שהם על הפארול, באופן קבוע.
חנה מינץ: כל השאר עובדים או לפי פרויקט, או... בדרך כלל זה לפי פרויקטים, כמו למשל המקהלה או התזמורת, שזו תזמורת ראשון אבל עושה אצלנו הפקות ומשלמים לה פר שירות, כל אחד לפי המקצוע שלו.
חנה מינץ: אין פה את המצדה, שכמו שאמרתי לכם קודם, הקפיץ אותנו לסדר גודל של 2,500 עובדים שעבדו במשך כמה חודשים, התחלנו בקבוצות שעלו וגדלו בערך בדצמבר וגמרנו עכשיו בסוף יוני.
חנה מינץ: בנושא עלות השכר, אתם יכולים לראות שעלות השכר של 712 עובדים שנתיים היא רק ב-2.5 מיליון שקל יותר מאשר 93 העובדים הקבועים שלנו, שזו בעצם הדרך היחידה שמאפשרת לאופרה גם להיות יותר גמישה בסגנון העבודה שלה וגם להשקיע כמעט את מרב המשאבים שיש לנו בפרויקט עצמו, בפעילות עצמה, ולאו דווקא בכוח אדם.
חנה מינץ: מאוד חשוב להסביר שבאופרה רגילה, תחשבו שיש על הבמה בערך 250-300 איש, מקהלה וזה, בכל אופרה יש נגיד שלוש או ארבע מערכות, אם יש סדר גודל של 250 איש על הבמה ויש ארבע מערכות, זה אומר שצריך 1,000 תלבושות, 1,000 פאות, 1,000 זוגות נעליים, אביזרים וכן הלאה וכן הלאה.
חנה מינץ: תחשבו עכשיו סביב זה כמה צריך אנשים שמלבישים, מלבישות, מאפרות, פאניות, עובדים טכניים, חשמלאים וכן הלאה וכן הלאה, וכמה חייטים ותופרות צריך בשביל לתפור 1,000 תלבושות לכל הפקה, ואנחנו עושים שמונה כאלה בשנה ועוד ההפקות הקהילתיות ועוד ההפקות של הפארק ועוד מצדה ועוד ירושלים וכן הלאה.
חנה מינץ: זה קצת מסביר לכם, אני חושבת, למי ששואלים אותי הרבה פעמים למה המחירים של הכרטיסים כל כך גבוהים.
חנה מינץ: אז פשוט צריך לעשות חשבון פשוט של מה זה אומר לפתוח...
חנה מינץ: אני תמיד אומרת שכשאנחנו מרימים את המסך באופרה, אנחנו משלמים טבין ותקילין 600-700 משכורות.
חנה מינץ: זו הדרך לממן את הדבר הזה וזה מאוד שונה מכל מוסד תרבות אחר בארץ, בוודאי לא תיאטרון ואפילו לא תזמורת, ואגב הכרטיסים לתזמורת הפילהרמונית, למשל, הם באותו מחיר כמו כרטיסים באופרה, בלי שיש להם את כל זה מסביב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת אם המדינה נותנת לכם 14 מיליון שקל תמיכות---
חנה מינץ: היא נותנת.
חנה מינץ: המדינה נותנת 18 ועיריית תל אביב נותנת 10, והשאר האופרה מביאה בעצמה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה בעצם 28 מיליון וכמה סך הכל?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עם המצדה וכל הפעילות של הפסטיבל שעשינו, 127 מיליון שקל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת אילו לא היית מקבלת תמיכות, אז מה, הכרטיס היה עולה 700 שקל?
חנה מינץ: נכון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני הרבה חושבת על זה, יש אנשים שמאוד אוהבים אופרה ומאוד רוצים לבוא, אבל זה בלתי אפשרי להגיע, זה ממש נהיה רק למי שיש לו כסף ואז בעצם התמיכות האלה, שהם באים אליכם, שזה יפה, אפשר להגיד שזה לא מספיק, זה כן מספיק, הפעילות הזאת מאוד מבורכת וכל הכבוד, אבל אני לא מבינה בעצם אז מה אנחנו עושים, אנחנו משלמים כדי שתהיה אופרה בשביל עשירים?
חנה מינץ: אני אענה לך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני באה מכיוון של לעזור.
חנה מינץ: אני אשמח לענות לך.
חנה מינץ: מה שאני רוצה להגיד זה שאין מישהו שרוצה לראות אופרה ולא מוצא את הדרך לקנות כרטיסים מוזלים.
חנה מינץ: יש כרטיסים מוזלים, אל"ף כרטיסים של היום האחרון בחצי מחיר, בי"ת לקשישים יש כרטיסים בחצי מחיר, גימ"ל, בכל הארגונים, ועדי עובדים, יש כרטיסים בהנחה, מינויים הם כרטיסים ב-25% או 30% הנחה.
חנה מינץ: כמעט אין מישהו, חוץ מאגודת הידידים שמשלמים עוד יותר כדי שנוכל להביא אנשים שאין להם כסף, שרוצה לבוא לאופרה ולא מוצא את הדרך לקנות כרטיסים בהנחה.
חנה מינץ: המחירים של האופרה נעים בין 90 שקלים, המחיר הנמוך, ועד 400 שקלים המחיר הגבוה, ואין מישהו שלא יכול למצוא כרטיסים.
חנה מינץ: זה בתשובה לעניין הזה.
חנה מינץ: מה עוד אני יכולה לספר לכם?
חנה מינץ: משהו מאוד מאוד חשוב.
חנה מינץ: התחלתי להגיד לכם למה זה כל כך יקר, כל הפקה עולה בסביבות 4 ל-7 מיליון שקלים, הפקה אחת, בגלל מה שהראיתי לכם קודם, כל העלויות, ולא אמרתי לכם תפאורות וכל הדבר הענק הזה והמורכבויות האדירות של האנשים.
חנה מינץ: מצד שני אנחנו גם מספקים עבודה להרבה מאוד אנשים, גם זה משהו חיובי.
עירית פוגל: את מחויבת בשמונה הפקות?
חנה מינץ: כן, אני אגיד לך למה.
חנה מינץ: מרבית ההכנסה שלנו, כמו שאמרתי קודם, 60%, אנחנו מביאים מכרטיסים.
חנה מינץ: כדי שנוכל להכניס את ה-60% האלה מכרטיסים אני צריכה למכור מנויים, המנויים קונים מינימום חמש הצגות בשנה, אם הם רוצים חמש הצגות בשנה, הם צריכים לבחור ממשהו, אז אני צריכה לתת להם היצע של שמונה הצגות כדי שהם יוכלו לבחור חמש, כדי שייקנו את כל הכרטיסים.
איתמר גורביץ: תסבירי, חנה, כמה שנים קדימה את חתומה על הסכמים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: 90 שקל, זה יפה, באמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עוד פעם, רוצים גם לראות אופרה, לא רק לשמוע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ו-90 שקל זה עדיין.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מניחה ש-90 שקל זה כרטיסים הכי אחוריים.
אנסטסיה מיכאלי: יש לכם הנחות למשפחות מרובות ילדים?
חנה מינץ: ברוכות ילדים.
חנה מינץ: את מתכוונת להצגות ילדים?
חנה מינץ: הצגות ילדים זה מחירים בכלל אחרים, יש הצגות ילדים ב-25 שקלים, ב-35 שקלים, הצגות לכל המשפחה.
חנה מינץ: שזה בכלל משהו שעוד לא התחלתי לספר לכם, שאנחנו עושים גם הפקות לכל המשפחה, עוד מעט יהיה לנו, בתחילת אוגוסט, הפקה חדשה של עליסה בארץ הפלאות, שעשינו אופרה בעברית, ויש לנו את חליל הקסם לילדים, הפקה על במה גדולה ואת לה צ'נרנטולה לסינדרלה, גם הפקה גדולה, ויש לנו שעת אופרה לילדים כל יום שלישי אחרי הצהריים, ב-25 שקלים, בפואייה אצלנו, כך שיש הרבה מאוד פעילות גם לילדים וגם במחירים מוזלים.
חנה מינץ: וגם ה-90 שקלים שאמרתי לך, זה 90 שקלים למבוגרים.
חנה מינץ: לילדים יש כרטיסים לבתי ספר גם ב-50 שקלים.
חנה מינץ: אני רוצה לספר לכם שאופרה בהגדרה שלה היא בעצם מוסד בין לאומי, מה שמחייב אותנו לעשות תכנון הרבה זמן מראש.
חנה מינץ: אנחנו כבר גמרנו את התכנון שלנו עד 2015.
חנה מינץ: כשאני אומרת מתכננת וגמרתי, זה אומר שכבר יש חוזים, יש לוחות זמנים.
חנה מינץ: אני יכולה להגיד ב-2015 בכל יום מתי יש חזרת מקהלה, מתי יש חזרת תזמורת, מתי מגיעים הזמרים, הכל מתוכנן ומאורגן.
חנה מינץ: זה לא מקרה, דרך אגב---
קריאה: ככה גם התקציב של משרד התרבות עובד.
חנה מינץ: ברור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם משרד האוצר עובד אותו דבר.
חנה מינץ: זה לא מקרה, אגב, כשסיפרתי לכם קודם שהצלחנו למכור כרטיסים ולהביא תיירות תרבות, זה לא במקרה.
חנה מינץ: זה פשוט מפני שאנחנו מתכננים כל כך הרבה זמן מראש ויוצאים לשיווק בחוץ לארץ כל כך הרבה זמן מראש, אנשים יכולים לתכנן, אם זה סוכנים ואם זה אנשים פרטיים.
חנה מינץ: יש בארץ הרבה תרבות ברמה מאוד גבוהה, למה התיירים לא מגיעים?
חנה מינץ: כי אם הם יודעים באפריל, למשל, מה הולך להיות בפסטיבל ישראל במאי, אף תייר לא יגיע כבר.
חנה מינץ: אבל אם הם יודעים שנה וחצי מראש, זה מפורסם להם כבר... בפסטיבל השנה,כשעשינו את אאידה, כבר פרסמנו את כרמן בכל העיתונות של חוץ לארץ, אז הם יודעים שהם יכולים כבר לקנות.
חנה מינץ: כבר יש לנו הזמנות מניו זילנד ומאוסטרליה ואני לא יכולה להגיד לך מאיפה לכרמן בשנה הבאה בפסטיבל שיהיה ביוני 2012.
חנה מינץ: אבל זה רק תלוי תכנון.
חנה מינץ: אם אני רוצה להביא את הזמרים הכי טובים שאני יכולה לתפקיד מסוים, או את המנצח או הבמאי, או לעשות קופרודוקציה שזה אחת השיטות שעובדת מאוד טוב בין בתי אופרה, כי לכולם יש בעיות כלכליות, אז הדרך שבה עושים את זה היא שבית אופרה שמחליט שהוא רוצה לעשות טוסקה, אז כשאני מחליטה שאני רוצה לעשות טוסקה ב-2015 אני מוציאה מיילים לכל הקולגות בעולם, אני אומרת להם שב-2015, בפברואר-מרס אני רוצה לעשות טוסקה, האם יש מישהו שמעוניין להצטרף אליי?
חנה מינץ: אני מקבלת תגובות מכל מיני ואני יודעת שברצלונה רוצים וההוא רוצה וזה ואנחנו מתחילים לתכנן מי יהיה הבמאי, מי יהיה המנצח וכן הלאה וכן הלאה.
חנה מינץ: דבר כזה אתה חייב לעשות הרבה זמן מראש, אחרת אתה לא יכול לעבוד.
חנה מינץ: הבעיה שלנו באמת בסוג תכנון כזה, זה נהדר לתכנן, אבל כל תכנון הוא תלוי תקציב, כידוע לכם, אתם בקיאים בזה, ואנחנו חיים במדינה שעכשיו ביוני הודיעו לנו שקיצצו לנו את 2011.
חנה מינץ: אני כבר כמעט גמרתי את העונה, העונה שלי נגמרה עכשיו, אז אני בעצם עכשיו צריכה לקצץ משהו שכבר גמרתי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הסיבה שהם קיצצו?
חנה מינץ: אני אף פעם לא יודעת.
חנה מינץ: איתמר, מה הסיבה שקיצצו?
איתמר גורביץ: אין סיבה לקיצוץ, משום שבשנה שעברה היה גידול של 5 מיליון והשנה יש עוד 5 מיליון נוספים.
איתמר גורביץ: הקיצוץ הוא החלטה של השרה, ולדעתי אין בו איזה שהוא---
ניצן הורוביץ: כמה קיצצו?
חנה מינץ: חצי מיליון מתוך 18.
חנה מינץ: אל"ף, אין לזה סיבה.
חנה מינץ: וגם נניח, לא משנה הסיבה, אם עכשיו היו אומרים לי שמקצצים לי בשנה הבאה הייתי עוד יכולה אולי לעשות משהו, אבל עכשיו גמרתי את העונה, לה טרוויאטה זו ההפקה האחרונה שלי לעונה, גמרתי אותה כבר.
חנה מינץ: יש לי עוד הצגה אחרונה ב-7 לחודש וזהו, אז מה אני עושה עכשיו?