GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: תאמין לי, אם אגף הגבייה ואגף התקציבים, הממונה על השכר ורשות המסים, שהם תחת משרד אחד, היו יכולים להסתדר ביחד, היינו פותרים כמעט את כל הבעיות במדינת ישראל.
אלכס מילר: אבל כל אחד שם בעולם משלו.
יאיר ורדי: אבל זה לא מחול, זה רק מחול.
יאיר ורדי: זה גוזל המון זמן מאיתנו.
יאיר ורדי: זה חשוב שזה ייעשה---
אדווה מינץ: אני מנהלת את להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק.
אדווה מינץ: ענבל, פינטו ואבשלום פולק הם המנהלים האמנותיים של הלהקה ואני מצטערת שהם לא יכולים להיות פה איתנו, כי כל הקשיים שתיארו פה חבריי מאוד מאוד משליכים גם על הצד האמנותי וחשוב לדעת גם את זה.
אדווה מינץ: אני אקצר ואומר שאנחנו פעילים, התאגדנו כישות עצמאית משנת 2003 ופחות או יותר מאז אנחנו עובדים פה במרכז סוזן דלל.
אדווה מינץ: המשרדים שלנו פה והפעילות השוטפת בחזרות פה ומרבית ההופעות שיש בארץ מתקיימות פה, במרכז סוזן דלל.
אדווה מינץ: אנחנו מופיעים בסביבות 80 הופעות בשנה, כאשר התקציב שלנו מתבסס רובו ככולו על הכנסות מכרטיסים, שזה בניגוד ל---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה שהוא יהיה?
אלכס מילר: הם הוזמנו לזה.
יהודית גידלי: אני הזמנתי את משרד התרבות, האוצר, עיריית תל אביב וגופי התרבות.
יהודית גידלי: גם עיריית תל אביב לא פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם נלך להבימה, עיריית תל אביב תבוא
אדווה מינץ: חלק מהתקציב שלנו מושתת על כספי מינהל תרבות וקצת גם מעיריית תל אביב, חלקו הקטן מאוד, שאר הכספים שלנו מתבססים על הופעות ומכירת כרטיסים בארץ ובחוץ לארץ, ובגלל זה הקשיים שתיארו יאיר ודינה הם מבחינתנו הם קשיים קריטיים.
אדווה מינץ: ברגע שאני לא ערוכה מבחינה תזרימית על כספים שאמורים להיכנס לנו בזמנים ייעודיים, אני נכנסת לבעיה מאוד מאוד חמורה, גם רגעית, וכמובן זה משהו שמשליך על השנה הקרובה ועל השנים הבאות אפילו.
אדווה מינץ: כלומר אני יכולה להגיע להפקה חדשה שאנחנו אמורים להעלות באיזה שהוא זה, ואין לי כספים לשלם, כיוון שממינהל תרבות קיבלתי איזה שהיא מקדמה.
אדווה מינץ: ..
אדווה מינץ: עד היום למשל קיבלנו רק 20% מקדמה, אנחנו ביולי.
דינה אלדור: התיק לא תקין?
אדווה מינץ: התיק נהדר, הכל עבר בזמן והכל תקין.
ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד משהו לגבי התקינות.
ניצן הורוביץ: הרי גופים ותיקים, הם מכירים את הקריטריונים, הם מכירים מי יושב בוועדות, הם כבר מלכתחילה בונים את זה ככה שזה יאושר.
ניצן הורוביץ: בדרך כלל אין הרבה שינוי, הם עושים ומאשרים להם את זה, כי הם כבר יודעים מראש למה אתם מחכים ומצפים.
ניצן הורוביץ: לכן כל הסיפור לחכות עד שהם יגישו ואז נבדוק אותם ורק אחרי חצי שנה או שנה הם יקבלו את הכסף, לא נותן להם לעבוד.
ניצן הורוביץ: חדשים, אני מבין שאתם צריכים להיות זהירים, אולי, אני יודע מה, מה הם יעשו, אבל אלה, אתם מכירים אותם, זה שנים, זה אותו.
ניצן הורוביץ: .. אני לא מבין למה צריך כל שנה את הריטואל הזה שתוקע אותם במצוקה תזרימית.
ניצן הורוביץ: הרי היא צריכה לשלם משכורות, יתבעו אותה על הלנת שכר.
דינה אלדור: אני לא יודעת למה אצלכם זה 20%, אני יכולה להגיד על התיאטראות, הם ב-65% כבר כולם.
יאיר ורדי: אחרי אישור התיק.
דינה אלדור: תמיד אחרי אישור תיק.
אדווה מינץ: אני עדיין לא יודעת מה התמיכה השנתית שלי.
אלכס מילר: רבותיי, הבנו.
ליאונד קוגן: אפשר מלה אחרונה?
ליאונד קוגן: דיברנו על הדברים של היום יום ודברים בשוטף, אבל אנחנו לא יכולים להתעלם מהמצב היותר גדול, שזה תקציב התרבות.
ליאונד קוגן: אתם גם חלק ממי שמתקצב את תקציב התרבות, וכיום תקציב התרבות הוא פרומיל וחצי מתקציב המדינה.
ליאונד קוגן: כשאנחנו, ישראל, חלק מהאומות המאוחדות וגם חלק מאונסק"ו, והמלצות אונסק"ו הן אחוז ואנחנו בפרומיל וחצי - יש בעיה.
אלכס מילר: אני רק אגיד לכם שהכנסת לא מתקצבת, הכנסת מאשרת את התקציב.
אלכס מילר: מי שמתקצב את התקציב זו ממשלת ישראל, משרד האוצר וראש הממשלה.
אלכס מילר: הנושא הזה עולה, אני חושב, כל פעם וכל שנה.
אלכס מילר: אנחנו צריכים באמת לעשות רפורמה משמעותית בכל הנושא של תקציב התרבות ותקציב הספורט.
אלכס מילר: אמרתי את זה גם כשנכנסתי לוועדה וצריך לחשוב איך עושים את זה, ואיך מייצרים מנגנון שיודע לתקצב את זה בצורה יותר חכמה.
אלכס מילר: יכול להיות שאנחנו גם צריכים לעשות את הבדיקה וחשבון הנפש בכל מה שקורה ברשויות המקומיות, כי גם שם יש תקציב שהוא תקציב לא קטן, שבעצם כפוף לא לפי איזה שהם קריטריונים אלא לפי החלטה של בן אדם אחד.
אלכס מילר: אז גם שם לדעתי צריך לעשות בדיקה ובדיקה שהיא בדיקה משמעותית, איך בעצם החלוקה התקציבית בתוך הרשויות המקומיות, מה התקציב של התרבות בכל רשות ורשות, ואיך הוא מחולק.
אלכס מילר: מה התקציב של עיריית תל אביב?
איתמר גורביץ: 120 מיליון.
אלכס מילר: 120 מיליון, פלוס 300 וכמה.
אלכס מילר: אתם מבינים ש...
איתמר גורביץ: אני מבין למה שאתה מתכוון, ויחד עם זאת---
אלכס מילר: 120 מיליון רק בעיר אחת?
עירית פוגל: זהו, זה אחד הדברים, שאי אפשר לבוא לראש עיריית תל אביב ולומר מלה, כי תמיד התשובה שלו, 'כשמדינת ישראל תיתן את האחוז שאני נותן'.
ניצן הורוביץ: הוא נותן 5%.
עירית פוגל: זאת התשובה שלו, לכן קשה לנו מאוד להתנהל מולו.
אלכס מילר: אין בעיה, כשעיריית תל אביב תתחיל להוציא 15% מהתקציב שלה לביטחון ועוד 33% להחזר חובות, אז אני אשמח לעמוד באותם קריטריונים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אחוז אפשר?
אלכס מילר: אחוז ממה?
אלכס מילר: מהשוטף או ממה שיש?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אחוז אחד, תאמין לי, מסדר להם את כל ה---
יאיר ורדי: יש לנו עוד מלה אחת, אולי היא לא נעימה ובזה אנחנו מסיימים.
יאיר ורדי: יש גם תחושת אלימות מסוימת לפעמים, 'אם לא תעשו את זה, לא תקבלו את זה', 'אם לא תגישו כאן, לא תעשו את זה'.
יהודית גידלי: ממשרד התרבות?
יאיר ורדי: כן.
יאיר ורדי: זו אלימות כתובה והיא לא נעימה.
עירית פוגל: אצלנו?
יאיר ורדי: רק אצלכם.
יאיר ורדי: אני עובד רק איתכם.
יאיר ורדי: לא תעשו, תגישו, לא תעשו, כן תעשו, לא תקבלו, ואין צורך בזה.
יאיר ורדי: אנחנו רוצים את הכסף, אתם אמורים לתת את הכסף, זה כסף לא שלכם, הוא של המדינה, הוא של הגופים, זה לא נעים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל משרד האוצר עומד להם פה, וגם אני הבנתי---
עירית פוגל: תן לנו דוגמה, כמו מה?
עירית פוגל: זה משהו שתלוי במשרד, או זה משהו שתלוי---
ניצן הורוביץ: רבותיי, אל תגיד אלימות.
יאיר ורדי: בסדר, סליחה, אני חוזר בי.
עירית פוגל: חוסר נעימות?
יאיר ורדי: זו תחושה פשוט מאוד קשה.
אלכס מילר: תיאטרון תמונע
מיכאל צוקרמן: תיאטרון תמונע.
מיכאל צוקרמן: אני אדבר קצת על תכנים, אחר כך טיפ טיפה על ההיסטוריה, אחר כך קצת על כסף, תקציבים, אחרי זה נעשה סיור מהיר בין האולמות, למרות שהאולמות זה רק חללים.
מיכאל צוקרמן: במשך בערך, בגדול, 19 שנים, היינו אנסמבל נודד שיצר, הפיק והופיע עם ההצגות של האנסמבל תמונע ולפני 11 שנים הזדקנו והבנו שאנחנו לא יכולים יותר לנדוד וגם הופיעה הילדה, אז הבנו שאנחנו צריכים איזה שהוא מקום.
מיכאל צוקרמן: מצאנו את המוסך הזה, הוא לא בבעלותנו, שכרנו אותו והפכנו אותו למרכז תרבות ויצקנו פנימה את הניסיון שהיה לנו מכל המקומות שהופענו בהם, והופענו בהרבה מקומות, הופענו בעשרות מקומות, בהרבה מדינות והרבה מקומות בישראל.
מיכאל צוקרמן: שכרנו את זה ואחר כך לאט לאט שכרנו את מגרש החנייה שהיה פה ואחרי זה את הדיסקוטק והיום אנחנו---
ניצן הורוביץ: אימפריה.
מיכאל צוקרמן: לא אימפריה.
מיכאל צוקרמן: יש לנו שלושה חללים לפרפורמונס, לתיאטרון ומחול.
מיכאל צוקרמן: החלל שאתם נמצאים בו הוא חלל למוזיקה.
מיכאל צוקרמן: יש לנו מיני גלריה שאנחנו מציגים בה עבודות פלסטיות וזהו.
מיכאל צוקרמן: זה מבחינת החלל.
מיכאל צוקרמן: נדבר קצת על תכנים.
מיכאל צוקרמן: אנחנו רואים את עצמנו כבית רב תחומי, בין תחומי.
מיכאל צוקרמן: אנחנו עוסקים בתחומי התיאטרון, המחול, המוזיקה והאמנות הפלסטית.
מיכאל צוקרמן: בחלק מהדברים אנחנו יוזמים, יוצרים, מפיקים, ומציגים, ובחלק מהדברים אנחנו בית שמארח.
מיכאל צוקרמן: בשביל לדבר קצת על התכנים, שזה בעינינו הדבר העיקרי, אני מניח שגם בעיניכם, הבאתי לכם את התכנייה החודשית, זו החוברת הלבנה הזו.
מיכאל צוקרמן: הייתי רוצה לדפדף איתכם דרך החוברת וזה ייתן לכם תמונה מה אנחנו עושים.
מיכאל צוקרמן: בגלריה יש תערוכת צילומים שמלווה הצגה שבכורתה תהיה במהלך החודש והדבר המיוחד שעשינו בשירה על במה זה היה מחווה למלכת האמבטיה של חנוך לוין, אתמול פעמיים, בשעה שתיים ובשעה עשר.
מיכאל צוקרמן: בתחום המחול אנחנו כבר בפעם ה-11, אנחנו יוזמים ויוצרים ומפיקים פסטיבל מחול שנקרא אינטימה דאנס, שהייחוד שלו זה שני דברים.
מיכאל צוקרמן: אחד, שזה מופעים קטנים, לא להקות גדולות, זה בדרך כלל רקדן אחד, שניים, שלושה, ארבעה מקסימום, ושחלק מהדברים הם עבודות בתהליך.
מיכאל צוקרמן: אם אתם פנויים היום בשמונה בערב אני מזמין אתכם.
אלכס מילר: אצלי יש בשמונה בערב מזכירות של המפלגה, אז אם אתה רוצה 'ישראל ביתנו' אצלך בהופעה, אין שום בעיה.
מיכאל צוקרמן: אני אסדר לכם כיסאות.
מיכאל צוקרמן: המיוחד בתכניות האלה, אם אתם מסתכלים נניח לתכנית ב', אז כל תכנית פה מורכבת מחמישה אייטמים, כל מופע הוא קצר, הוא 15-20 דקות, בתכנית תערובת די מעניינת, כי יש את פנינה שיינפלד שהיא אישה בת 70, היתה מהפרימה בלרינות של בת שבע שעדיין יוצרת, ואילן קובן, שהוא מנהל החזרות היום בבת שבע.
מיכאל צוקרמן: זאת אומרת הם רואים באינטימה דאנס הזדמנות ליצור עבודות קטנות, מיוחדות, פטורות מקהלים גדולים.
מיכאל צוקרמן: בעמוד הבא אתם יכולים לראות את ההפקות של האנסמבל עצמו.
מיכאל צוקרמן: יש את ההצגה 'בכל מקום באמבטיה', שהם במים.
מיכאל צוקרמן: זה חלק מעונה גרמנית שעשינו פה בשיתוף עם מכון גתה.
מיכאל צוקרמן: זו הצגה שכתבה אישה צעירה יחסית מגרמניה, שתורגמה על ידי שרה פון שוורצה.
מיכאל צוקרמן: היא גם משחקת בהצגה.
מיכאל צוקרמן: נאווה, המנהלת האמנותית, עיבדה את זה וביימה את זה וזה זכה לביקורות טובות מאוד.
מיכאל צוקרמן: זו הצגה מיוחדת, כי היא מערבת קצת תרבות של ריאליטי, תוך כדי ההצגה מצולמת ומוקרנת על מסכים גדולים, והקהל רואה את עצמו גם כן וזה מכניס גוון אחר.
מיכאל צוקרמן: יש את ההצגה 'מכתב לדיראס', שכתבה וביימה נאווה, שעוסקת בהתכתבות עם סופרת ידועה, שהתפרסמה בעיקר בגירושים מאהובתי והיא מתכתבת פה עם ספר קטן שנקרא 'אודמטו קטבלה', שבזמנו עשינו מזה סרט.
מיכאל צוקרמן: חם בטבריה, שזו הצגה פולקלוריסטית, אותנטית, שמדברת על תרבות בטבריה, שמספרת סיפור של ילד שאבא שלו רוצה לרוץ לבחירות בעיר.
מיכאל צוקרמן: הוא עושה לו בר מצווה של 4,500 איש והוא כולו בוהה ולא מבין מה רוצים מחייו.
מיכאל צוקרמן: ארזה, זו הצגה שרצה פה עשר שנים, מדברת על שאלות של אנורקסיה ודברים מהסוג הזה.
מיכאל צוקרמן: ואני מדפדף לאט לאט ואני עוזב את ההצגות של האנסמבל ועובר להצגות הרחוב.
מיכאל צוקרמן: בכל התיאטרון אנחנו ניזונים משני תקציבים, שהם שניהם מתקנה 32, אני לא יודע אם זה אומר לכם משהו.
קריאה: מאיפה התקציב?
מיכאל צוקרמן: בתחום התיאטרון?
מיכאל צוקרמן: הוועדה ליוזמות.
מיכאל צוקרמן: אנחנו מקבלים כסף בתור מרכז סווינג וככאלה אנחנו מארחים הצגות שאנחנו לא יצרנו, לא הפקנו.
מיכאל צוקרמן: אנחנו עומדים על איזה שהיא חבילה שכוללת את האולם, כוללת את התאורה, את הסאונד, את הקופה, את הביטחון, את השיווק, את הפרסום, ואת כל הקופה.
מיכאל צוקרמן: למעט מגבלה, אנחנו יכולים לקחת עד 25% מהקופה ואנחנו לוקחים פחות.
מיכאל צוקרמן: מהסוג הזה אנחנו מציגים, יחד עם ההצגות האנסמבל ותיאטרון, 600 הצגות בשנה.
מיכאל צוקרמן: המתקן הזה שרואים מציג 1,050 פעם בשנה, מה שאומר שכל יום יש פה שלושה אירועים.
מיכאל צוקרמן: יש פה בעיות אקוסטיות, אחרת היינו עושים יותר.
מיכאל צוקרמן: תסתכלו אחר כך על לוח האירועים, יש פה שתי הצגות ומוזיקה, או הצגה ומחול, מה שמאפשר לנו להיות באופן יחסי יעילים, כי התקורות מתחלקות על הרבה מאוד הופעות.
מיכאל צוקרמן: אני נכנסתי טיפה למספרים, כי זה ייתן לנו אינסנט יותר טוב לתוכן.
מיכאל צוקרמן: אנחנו מתנהלים בתקציב של 8.5 מיליון שקלים, אנחנו עושים 1,050 פעולות, 600 בתחום התיאטרון, 350 בתחום הספרות והמוזיקה, 70 פעולות בתחום הרחוב, ו-18 פעולות מהסוג של אמנות פלסטית או דברים אחרים.
מיכאל צוקרמן: אנחנו משרתים 82,000 איש בערך.
מיכאל צוקרמן: אם לוקחים את ה-.8.5 מיליון שקל ורואים מה עושים איתם, אז האמנים מקבלים 30% מזה, 48% עולה התפעול, שזה שכר דירה, ואנחנו משלמים שכר דירה בערך חצי מיליון שקל בשנה, כי זה לא שלנו, אנחנו משלמים ארנונה 100,000 שקל, אנחנו משלמים 200,000 שקל חשמל, וכולי וכולי וכולי, שזה 48%.
מיכאל צוקרמן: אנחנו משקיעים בערך 10% בפרסום ושיווק, שזה אומר שיש פה רשת יחסי ציבור פול טיים ג'וב.
מיכאל צוקרמן: אנחנו מפרסמים הודעה שבועית, אנחנו מפרסמים ב-70-80,000 שקל סטריפים בארץ ויש לנו אתר שאנחנו מעלים אותו, שהוא מתעדכן בוקר בוקר ויש לו 15,000 כניסות בחודש.
מיכאל צוקרמן: יש לנו פייסבוק שאנחנו מעלים אותו, אנחנו עושים את התכנייה הזאת ב-10,000 עותקים.
מיכאל צוקרמן: מהתקורות אני מביא עוד בערך 11.5%, שזה המשרדים, הפחת על המשרדים, כל מה שאי אפשר לייחס אותו באופן ישיר לאמנות, שזה המנהל הכללי, מנהלת הכספים, מנהלת החשבונות, המפיק, שתי מזכירות וכולי וכולי.
מיכאל צוקרמן: אני רוצה לחזור רגע לתוכן ואני לא עובר אחד אחד, אבל בשביל להראות לכם שזה די מגוון, אז יש פה את 'כלב חוצות', שזה עיבוד של סיפור של ש"י עגנון, שהוא מספר את הסיפור של הכלב שמסתובב בירושלים, בלכ, שזה כלב בשיכול אותיות.
מיכאל צוקרמן: זה נתן לי קצת אינסנט למה הוריי לא אהבו כלבים.
מיכאל צוקרמן: יש פה את מר רוזן, שהוא מופיע במהלך שעה ו-40, שמספר את הסיפור של אפסטיירס-דאוןסטיירס, כשלמשרת הזכר יש הרגשה שהוא השתחרר מהכבלים, אבל זה בעצם לא עזר לו, זה עזר לו בדיוק לערב אחד.
מיכאל צוקרמן: אז יש פה גם קלאסיקה.
מיכאל צוקרמן: זאת אומרת הרוב זה יצירה מקורית, חלק זה יצירה לא מקורית צעירה, אבל מחוץ לארץ, וחלק זה קלאסיקה שאנחנו מעבדים אותה ומופיעים איתה פה.
מיכאל צוקרמן: היתה לנו עונה אחת עונת שייקספיר, עיבדנו, היתה לנו עונה נורבגית, שנה קודמת היתה לנו עונה גרמנית, השנה אנחנו בעונה ישראלית.
מיכאל צוקרמן: יש פה סאטירות, יותר בועטות, פחות בועטות.
מיכאל צוקרמן: לשאלה מה לא ייכנס הנה, לא ייכנס הנה משהו שהוא בעליל לא בעל רמה.
מיכאל צוקרמן: לא ייכנס הנה, משהו שהוא טיפשי, לא נבון, לא מקצועי, לא מעמיק.
מיכאל צוקרמן: אנחנו לא נדחה משהו שהוא בידורי אם הוא איכותי.
מיכאל צוקרמן: יש פה הצגה שנקראת פייד, שהיא לגמרי בידורית, אבל בדרך הטבע רוב הדברים פה הם לא בידוריים.
מיכאל צוקרמן: אתם יכולים לראות, דיס-אינטגראציה, זה זוג אמנים.
מיכאל צוקרמן: האישה היא אמנית פלסטית, הבעל הוא שחקן ידוע, בן זאב, יש להם ילד אוטיסט, הם כתבו מחזה ויצרו תערוכה.
מיכאל צוקרמן: עשינו את זה במשותף, הצגה מרגשת ונוגעת ללב.
מיכאל צוקרמן: יש פה את 'ציפור לא תדע' שזה עיבוד של שלום עליכם.
מיכאל צוקרמן: נשים מהמעמד הבינוני הגבוה של היהדות בפולין שנוסעות לבית הבראה ושם בעצם עושות את כל השידוכים, כי יש להן זמן, אז אפשר לעשות את זה.
מיכאל צוקרמן: זה עשוי בהומור.
ניצן הורוביץ: באנו לכאן לדברים הקשים שיש לך.
ניצן הורוביץ: לקשר בין התיאטרון והמשרד---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אין לו דברים קשים, למה בכוח להגיד ש---
מיכאל צוקרמן: כי יש.
מיכאל צוקרמן: אוקי.
מיכאל צוקרמן: ואחרי זה אתם יכולים לראות את המוזיקה.
מיכאל צוקרמן: אני רוצה להגיד עוד מלה אחת על הארגון.
מיכאל צוקרמן: בראש הארגון עומדת נאווה שהיא אמן יוצר פורה והיא מנהיגה אותו ולצדה יש ועדה אמנותית של אנשים צעירים שברובם עבדו פה, אתם יכולים לראות על גב התכנייה, אלה אנשים כמו לילך דקל, עידו גושן שכתב את 'רהב', יש לנו את פסח שביים את זה, דלית איתי שהיתה מנהלת פעם של הרמת מסך.
מיכאל צוקרמן: אנחנו מנסים לייצר איזה שהיא ועדה רב תחומית, כדי שיהיו את כל ההיבטים וזה בא להבטיח שזה לא יהיה טעם אחד, שלא תהיה דומיננטיות של טעם אחד.
מיכאל צוקרמן: אנחנו יזמנו שלושה פרויקטים עיקריים, אחד בתחום המחול, שסיפרתי לכם, אחד בין תחומי שנקרא ז'אנר, ואחד בתחום המוזיקה הפרינג'אית.
מיכאל צוקרמן: בכל המקומות האלה יש אוצרים שעובדים לצדה של נאווה, הם מתחלפים אחת לכמה שנים, הם אנשים צעירים מאוד, יחסית.
מיכאל צוקרמן: בשאלה של איך מכריעים בקונפליקט בין הנהלה אמנותית לבין ההנהלה הכללית, אז אנחנו די טועים באפלה הזאת, אנחנו פחות או יותר מתנהגים באחריות, אנחנו גומרים תמיד באיזון תקציבי ואם לא, בחוסר קטן יחסית.
מיכאל צוקרמן: אבל הדברים בסיכומו של דבר מוכרעים על פי הקו האמנותי.
מיכאל צוקרמן: לדבר על הצרות?
מיכאל צוקרמן: רוצים גם סיור?
מילר: אתה יכול לדבר על הקשיים הספציפיים שלכם כפרינג'?
ניצן הורוביץ: אם אין, אז ניקח לכם כסף, נעביר לצוותא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מיקי, אולי קצת תרחיב על פרינג'.
מיכאל צוקרמן: תופעת הפרינג' בעולם התחילה מיד אחרי סוף מלחמת העולם השנייה והיא הלכה יד ביד עם מהפכת הספר.
מיכאל צוקרמן: מה שקרה, זה שאנשים בערך ב-47', 48', 49', 50', ירד להם האסימון שספר לא צריך להיות כרוך בכריכה קשה ולא צריך לעלות 20 דולר, הוא יכול להיות כרוך בכריכה דקה, עם נייר מחורבן ולמכור אותו ב-5 דולר.
מיכאל צוקרמן: המקום הראשון שעשה את זה היה בית קפה שנקרא פלמרס באבילון.
מיכאל צוקרמן: מי שעשה את זה הוא טייס קנדי שהיה מוצב בסקוטלנד במלחמה והוא הבין את זה.
מיכאל צוקרמן: ואז הוא הקים איזה שהיא במה, אנשים התחילו להופיע על הבמה.
מיכאל צוקרמן: לימים זה הפך למה שהיום נקרא פסטיבל אדינבורו שיש בו משהו בסדר גודל של 1,000 הופעות שונות ו---
קריאה: אנחנו גם הופענו שם.
מיכאל צוקרמן: אנחנו הופענו שם.
מיכאל צוקרמן: אנחנו הופענו בהרבה מקומות בארץ, הופענו ב-40 ערים שונות.
מיכאל צוקרמן: אני אגיע למה עשינו את זה.
מיכאל צוקרמן: זה פסטיבל שנמשך שלושה שבועות שהוא ""אקוויוולנט" לפסטיבל עכו, לא ברעיון, ברעיון הוא מאוד דומה, הוא פשוט ענק ומגיעים אליו בערך 400,000 איש, ויש הרבה יותר צופים, אבל 400,000 איש מגיעים אליו במהלך שלושת השבועות האלה, שזה סדר גודל מטורף.
מיכאל צוקרמן: סתם, לצורך השוואה, אם אתם מדברים על האופרה במצדה, אז אני מניח שהגיעו 14,000.
מיכאל צוקרמן: זו תיירות מאוד מכוונת אופרה, אלה אנשים ידועים.
מיכאל צוקרמן: הם נוסעים מאופרה לאופרה והם נוסעים לראות את אאידה בפירמידות במצרים, אז זו אותה תרבות, אבל בנושא הפרינג' שזה תרבות של פרפורמנס פחות ממוסדת, הרבה פחות מתוקצבת, והתחילו להגיע לאדינבורו.
מיכאל צוקרמן: אנחנו הגענו לשם גם, כשאנחנו הגענו לאדינבורו, התחלנו להופיע שם בשנת 85' והסיבה שהגענו לשם זה שהארץ פיגרה באופן יחסי עם תרבות הפרינג' אחרי הפרינג' האירופאי, לא כל כך האמריקאי.
מיכאל צוקרמן: אם אתם נמצאים בניו יורק, אתם יודעים שאין כל כך הרבה פרינג', צריך לחפש אותו בזכוכית מגדלת.
מיכאל צוקרמן: לעומת זאת אם אתם בלונדון, אז אתם ראיתם בטח שיש את.
מיכאל צוקרמן: ..
ניצן הורוביץ: תדבר על הצרכים שלכם.
ניצן הורוביץ: תגיד, או שאין צרכים, אז אפשר לסיים.
מיכאל צוקרמן: הצרכים שלנו הם כאלה שבאופן יחסי לפעילות כמות התמיכה שאנחנו מקבלים הולכת ויורדת לאורך זמן.
מיכאל צוקרמן: זה כמו בבדיחה, אפשר להרגיל אותנו, להרגיל אותנו ולהרגיל אותנו ובסוף נמות.
מיכאל צוקרמן: מה זה אומר?
מיכאל צוקרמן: זה אומר שלאורך זמן אנחנו מנסים לא לפגוע בדבר אחד, אבל אנחנו כל פעם פוגעים בעוד זווית מסוימת של הפעילות, כי יש פה איזה שהוא באלאנס.
מיכאל צוקרמן: הניסיון לתת בית ליוצרים צעירים עצמאיים שהם יהיו כאלה לעד, הם יהיו כאלה לעד, זאת אומרת המחשבה שחלק מהם ישתבצו בתיאטרון הרפרטוארי היא מחשבה לא ריאלית, הם אנשים צעירים, הם אנשים שהיצירה בוערת בעצמותיהם, השפה שלהם היא שפה מורכבת, במובן הזה היא קומוניקטיבית, כמות הקהל שמתעניין במה שאנחנו עושים ובמה שצוותא עושה ובמה שהסמטה עושה היא מוגבלת.
מיכאל צוקרמן: היא קיימת, דרך אגב.
מיכאל צוקרמן: אני חושב שמי שחושב שאפשר לעשות את הקהל הזה פי עשר הוא הוזה, אולי כן, בעשרים שנה, אבל אם מישהו חושב שבעוד חמש שנים, אם אנחנו היום משרתים 82,000 איש, אנחנו נשרת בעוד עשר שנים 800,000 איש, הוא הוזה, אבל אנחנו כן מגדילים את כמות הקהל שלנו בכל שנה ב-5%-7%, כי יותר ויותר אנשים מפסיקים לפחד ממה שקורה, יודעים שאם הם באים הנה זה יהיה איכותי, לא בהכרח לטעמם, אבל הם לא דפקו ערב.
מיכאל צוקרמן: אז הם באו, אז זה לא מדבר אליהם, אז הם הלכו, אבל הם יבואו עוד פעם.
מיכאל צוקרמן: רוב האנשים שבאים הנה פעם אחת באים יותר.
מיכאל צוקרמן: כמות הקניות מהאינטרנט הולכת וגדלה, שזה אינדיקציה ברורה לזה שמכירים אותך, כי אנשים לא קונים באינטרנט משהו שהוא לא מוכר להם, הם מפחדים מזה.
מיכאל צוקרמן: אני יכול לסבר לכם את האוזן, זה שכל הזמן התקציב פר פעולה הולך ויורד.
מיכאל צוקרמן: המבנה הכלכלי שלנו הוא כזה, אנחנו מעבירים 90% מההכנסות שלנו לתיאטרון לאמנות.
מיכאל צוקרמן: זה לא הרבה, אבל זה עדיין יוצא בסופו של דבר 60% מהכסף.
מיכאל צוקרמן: את שכר הדירה ואת החשמל ואת הדוחות ואת הביטחון ואת הקופאיות ואת מנהלת הכספים ואת המנהלת ספרים ואת הפקידה, אין מאיפה לממן מהקופה.
מיכאל צוקרמן: זאת אומרת כשאנחנו גדלים ב-10% בקופה, אנחנו לא גדלים ב-10% ביכולות שלנו לממן את החלק שמשרת, וכשמקצצים לנו מתוך ההקצבה, מתוך ה-35% שאנחנו מקבלים 10%, מקצצים לנו 200,000-300,000 שקל, לא ביג דיל, מה הבעיה ב-200,000 שקל כשאתה מגלגל 8.5 מיליון שקל, לא, זה 200,000 שקל מתוך ה-10% מה-800,000 שקל שמהם אנחנו חיים, מהם אנחנו מסוגלים לפרסם ב'הארץ' ולפרסם ב'ידיעות אחרונות'.
מיכאל צוקרמן: חלק גדול מהיכולת שלנו להביא קהל באופן יחסי לקולגות שלנו הוא לדעתי לא רק בתוכן, כלומר על תוכן קשה מאוד להתווכח, מאוד קשה להתווכח, הוא מהיעילות.
מיכאל צוקרמן: בגלל שאנחנו מאוד יעילים כמות המשאבים שאנחנו יכולים להפנות, וזה מוכח, תפתחו את העיתונות ותראו כמה מודעות יש לנו, תראו שאנחנו מוציאים תכנייה חודשית, תזכרו את מספר הכניסות לאתר, תסתכלו טי טין טי טי טם, נובעת שמאותו תקציב פר הפקה, פר זה וזה וזה, אנחנו קצת יותר יעילים ולכן אנחנו יכולים להפנות משאבים...
מיכאל צוקרמן: אנחנו באמת מוסד ללא כוונת רווח, אבל במובן העמוק של זה, זה לא סלוגן.
מיכאל צוקרמן: אנחנו במובנים רבים מממנים את המקום מכיסנו, כולל מובנים כספיים ישירים, זה לא רק מחליף כסף.
מיכאל צוקרמן: דרך אגב, זה גם שומר את המקום לא להיות עירוני.
מיכאל צוקרמן: אין לנו למי לבוא אם זה עירוני, לא הוקמנו בהחלטה של מועצת העיר ולא הוקמנו בהחלטה של המועצה לתרבות ואמנות.
מיכאל צוקרמן: השחיקה הקטנה הזאת, שהיא כאילו לא נוראית אבל היא מתמשכת, היא כנראה השנה תביא אותנו לוויתור על משרה של דרמטורק, וויתור על דרמטורק זה לא רק פוגע באיכות, כי לא בהכרח זה פוגע באיכות, אבל לאורך זמן זה פוגע בסיכוי שמישהו צעיר...
מיכאל צוקרמן: בשביל לתת לכם מושג, כשאנחנו עושים קול קורא לפסטיבל אינטימה דאנס, פונים בערך 140 פניות, אנחנו ממיינים אותם, אנחנו מזמינים אותם לסדנה, אנחנו מקטינים את זה ל-20, הם באים לפחות שלוש פעמים לעשות פה חזרות כי בחלקם יש אנשים פה שאין לנו מה ללמד אותם, אבל יש פה אנשים מאוד צעירים שזו ההזדמנות השנייה או השלישית שלהם להופיע על במה מקצועית לפני כמה מאות אנשים.
מיכאל צוקרמן: כל תכנית כזאת רצה שלוש-ארבע פעמים והם מופיעים לפני 500-400 איש, הם בפעם הראשונה חשופים לביקורת מקצועית, הם מקבלים תאורה מקצועית, טי טי טין טם.
מיכאל צוקרמן: בהיעדרו של דרמטורק, שכאילו לא קרה כלום, למה לבזבז עליו 100,000 שקל?
מיכאל צוקרמן: אבל אותה גברת קוראת, אני לא יודע כמה, אבל אני יכול לנחש, משהו בסדר גודל של 150 כתבי יד, של כל מיני אנשים שהם לא נמצאים בליסט של אלה שמפיקים אותם, לא בקאמרי ולא בהבימה ו...
מיכאל צוקרמן: אותה גברת קוראת בערך 120 או 150 טקסטים, ממיינת אותם ומודיעה להם אם כדאי להם להתחיל להתאמץ ולהתחיל לעשות חזרות כדי שבעוד שישה חודשים הם יוכלו לבוא לאחד מששת ימי הצפייה שישנם פה, שבכל יום צפייה כזה רואים בערך 20, שמתוך ה-20 שניים מתקבלים וככה נוצרות 14 הצגות חדשות בשנה שנכנסות במסגרת הפרינג'.
מיכאל צוקרמן: מרגע שהם נכנסו, הם יכולים לשרוד בצמצום רב.
מיכאל צוקרמן: תיכף אני אגיד לכם עם מה הם הולכים הביתה, אבל הם יכולים לשרוד בצמצום רב.
מיכאל צוקרמן: אז אוקי, אז זו פגיעה לא נוראית, מה הביג דיל?
מיכאל צוקרמן: 100,000 שקל.
מיכאל צוקרמן: ואחר כך ה-100,000 שקל הבאים.
מיכאל צוקרמן: 100,000 השקל הבאים זה 200 סטריפים ב'הארץ'.
מיכאל צוקרמן: סטריפ ב'הארץ' מביא 20-15 איש.
מיכאל צוקרמן: תחשבו מה האימפקט כשאתה לא מפרסם 200 פעם.
מיכאל צוקרמן: ביג דיל, 100,000 שקל, על 8.5 מיליון שקל?
מיכאל צוקרמן: מה, יש לך בעיה להצטמצם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה צריך להחליף את מקורות הפרסום שלך, אם 20 איש באים אליך מהסטריפ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תתחיל לפרסם בעיתונים אחרים.
אילן רוזנטל: שמי אילן רוזנטל ואני פקיד זוטר פה.
אילן רוזנטל: עכשיו אני רוצה לדבר על מה מקבלים התיאטראות הגדולים, הבימה, הקאמרי, בית לסין.
אילן רוזנטל: מיקי הביא את המספרים שלנו, תקציב הפרינג', לא האנסמבלים, לא קבוצות התיאטרון, הקבוצות שמתארחות בבתי הפרינג', כל התקציב שלו, כמה הוא, מיקי?
מיכאל צוקרמן: הפרינג' עצמו.
מיכאל צוקרמן: , בתי הפרינג' מקבלים 2 מיליון שקל, שהם 26% מתקציב תקנה 32.
מיכאל צוקרמן: כדי לסבר לכם את האוזן, מ-2006 ל-2010 תקנת הפרינג' והאנסמבלים והיוזמות והפרויקטים המיוחדים גדלה ב-34%.
מיכאל צוקרמן: איך זה מתחלק?
מיכאל צוקרמן: ההפקות גדל ב-5%, בתי הפרינג' גדלו ב-26%, היוזמות גדל ב-76%.
מיכאל צוקרמן: אני רוצה להגיד לכם, זו יוזמה שצריך לתמוך בה.
מיכאל צוקרמן: אני לא זוכר בעשר השנים האחרונות יוזמות שהתפתחו להיות יוזמות שמביאות 85,000 איש ומציגות 1,000 פעם בשנה.
מיכאל צוקרמן: אז מה החכמה?
מיכאל צוקרמן: שאנחנו נימחק ויהיו עוד שתי יוזמות חדשות ממחר?
אילן רוזנטל: אנחנו שלישייה שאחד חודר את השני.
אילן רוזנטל: אני כבד פה, קל רגליים וכועס מהר.
אילן רוזנטל: אז בדרך כלל בפגישות כאלה אני לא נמצא, כי אני כועס ואז חברי כנסת יכעסו עליי ולא יתנו לי, אבל מאחר וזו פגישה חשובה, אז אני מבקש, מיקי, לדעת כמה כסף מקבלים התיאטראות הגדולים עבור כאילו הצגות פרינג' שהם עושים אצלם.
מיכאל צוקרמן: בין 3 ל-3.5 מיליון שקל.
אילן רוזנטל: עכשיו אני אשאל את עירית, אם יש לנו 600 מופיע פרינג' ובסך הכל כמה מופעי פרינג' יש בארץ?
מיכאל צוקרמן: מעל 1,000.
עירית פוגל: פחות, אתם הכי הרבה ויש לכם 300 כמארחים, יש לכם 376, נדמה לי, ואחרים עומדים על 200.
אלכס מילר: הם מקבלים פחות ממה שהם צריכים לקבל?
מיכאל צוקרמן: כל הבתים האלה מקבלים 2 מיליון שקל.
עירית פוגל: מהמשרד פלוס העירייה הם מקבלים כ-3,000 עד 3,500 ₪ לארח.
מיכאל צוקרמן: אני יכול להראות לך למה זה 4,400 ותאמין לי, אני אלך איתך שקל שקל.
אילן רוזנטל: עכשיו אני מבקש לדעת איך ייתכן שהבימה, הקמארי ובית לסין, שעושים 1 חלקי 20 ממה שכל בתי הפרינג' עושים, מקבלים יותר כסף עבור הפרינג' מאשר בתי הפרינג'?
אילן רוזנטל: איך זה יכול להיות?
אילן רוזנטל: אז אומרת לי עירית, זו תקנה ותקנה אי אפשר לשנות, אלא אם כן לא יודע מה, יש יועץ משפטי, יש חברי כנסת.
אילן רוזנטל: זה כבר שנים ככה.
אילן רוזנטל: לא ברור.
עירית פוגל: יש לזה סיבה, הקריטריונים מחולקים למתקנים שונים לפי אחוזים, 11 משתנים, אחד המשתנים נקרא עידוד פרינג'.
עירית פוגל: על מנת לסייע ליוצרים שבאים מתחום הפרינג' להיכנס לאט לאט גם לגופים של התיאטראות הרפרטוארים, על מנת לסייע לגופים מהפריפריה להתארח בבתים באולמות, ולכן בתוך המשתנה, שהוא משתנה של 4% בסך הכל התקנה, יש משתנה שנקרא עידוד פרינג' וככה בעצם הקאמרי תומך באנסמבל של רינה ירושלמי, כלת פרס ישראל, וככה בעצם יכול הקאמרי למשל לארח את קבוצת מיקור מירושלים---
אלכס מילר: למה אתם לא מגדילים את זה?
עירית פוגל: מגדילים אותו.
אלכס מילר: למה יש כאלה שלוקחים רק חלק קטן מזה ובעצם לוקחים את הכסף מאלה שזה הפעילות העיקרית שלהם?
אלכס מילר: למה שקאמרי תקבל כסף כדרך אגב בשביל שהם יודעים שהם יכולים ועושים משהו קטן, כאשר יש לך מישהו אחר שזה...
עירית פוגל: כי בסך הכל יש שלושה בתי פרינג' שלא מצליחים לארח, יש שלושה בתי פרינג' שמקבלים תמיכה, סמטה, צוותא ותמונע, יש שלושה בתי פרינג' שיכולים לארח נכון להיום ולכן אין מספיק אפשרות לארח את כל מי שמבקש לצאת, אם זה מירושלים לתל אביב, אם זה מהנגב לתל אביב, אם זה מקרית שמונה.
עירית פוגל: איך תיאטרון מראה מקרית שמונה יכול להגיע לתל אביב אלמלא המשתנה הזה שהקאמרי נותן לו את האולם קאמרי 4, או את קפה תיאטרון, וככה קרית שמונה יכולה להגיע לתל אביב.