GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עוזי שביט: אני רוצה להגיב על דברים שנאמרו.
עוזי שביט: אני מבקש לדבר, אני פרופסור עוזי שביט.
אלכס מילר: כן, אתה אצלי ברשימה.
עוזי שביט: כן.
עוזי שביט: אני רוצה לומר כמה משפטים קצרים.
עוזי שביט: אני מנכ"ל הוצאת הקיבוץ המאוחד, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ואני אגיד שאני יכול לדבר פה באמת באיזה כתר משולש גם של פרופסור לספרות, גם מה שכתב ופרסם לא מעט ספרי מחקר, וגם כמו"ל כבר זמן רב.
עוזי שביט: המצב הנוכחי צריך להבין, הנפגעים פה הראשונים זה הסופרים, אבל לא רק הסופרים נפגעים.
עוזי שביט: המו"לות נפגעת, החנויות הפרטיות נפגעות.
עוזי שביט: היום, צודקים פה חברי הכנסת הנכבדים, שבעצם היו גם הרשתות כבר נפגעות, ויש פה מי שנפגע החמור מכל הוא הציבור.
עוזי שביט: למרות שכאילו המצב הזה של ספרים בזול עושה טוב לציבור.
עוזי שביט: אבל הספרים בזול, שזה לאורך כל השנה, זה לא בשבוע הספר, לאורך כל השנה המבצעים נמשכים, כשאתה מקבל ספר ב-25 או 30 ₪.
עוזי שביט: המצב הזה לא עושה טוב לציבור, כי נמכרים רק ספרים מסוג מסוים, רק רבי מכר נמכרים בתוך המבצעים האלה.
עוזי שביט: יש סוגים מסוימים שלא ייכנסו בכלל לשום מבצע.
עוזי שביט: שום ספר שירה לא ייכנס למבצע.
עוזי שביט: שום ספר עיון לא ייכנס למבצע.
עוזי שביט: כל הספרים האלה, הקונה מתרגל שמחיר ספר לא צריך לעלות על 30 ₪.
עוזי שביט: וכשהוא בא לקנות ספר שירה, או בא לקנות ספר עיון, או בא לקנות סיפורת שלא במבצע, והוא רואה שם את המחיר – 80 ₪ או 90 ₪, נדמה לו שיש פה מחיר מופקע, והוא לא נוגע בזה.
עוזי שביט: בסיכום, אני אומר – כולם נפגעים.
עוזי שביט: ההצלחה של החוק הצרפתי באירו\
עוזי שביט: פה מוכיחה את הדר.
עוזי שביט: כי ברוב ארצות אירופה החוק הזה קיים.
עוזי שביט: ברוב המדינות, או שאין מע"מ על ספרים או שיש מע"מ מוקטן על ספרים.
עוזי שביט: מדינת ישראל, המדינה של עם הספר, היא המדינה האחרונה שלא מגוננת על הספר ולא מגוננת על התרבות בשום צורה.
עוזי שביט: ולכן חיוני, חיוני, חיוני, להעביר את החוק הזה, לפני שיהיה מאוחר.
אלכס מילר: אורי גבאי נמצא כאן?
אורי גבאי: כן.
אלכס מילר: אורי, אתה יכול לתת לנו קצת פרופורציות מבחינת ההצעה המתגבשת?
אלכס מילר: אורי הוא מהמועצה הלאומית לכלכלה.
אורי גבאי: כן, אני מהמועצה הלאומית לכלכלה, משרד ראש הממשלה.
אורי גבאי: אז שוב, קודם כל אני רק רוצה להגיד שהביקורת על ההתמהמהות היא אכן במקום, ומקבלים אותה ---
אורי גבאי: לא, אני אומר את זה, מכים חטא פה שאכן הדבר היה צריך להתקדם קצת יותר מהר.
אורי גבאי: אבל יש התקדמות ואני רק רוצה להגיד שיש התקדמות.
אורי גבאי: זה נראה מהצד כאילו המצב הוא אותו דבר.
אורי גבאי: היו חילוקי דעות די גדולים, בזמנו ישבנו עם חבר הכנסת אורלב ועם פרופסור פרשמן ועם פרופסור יוג'ין קנדל, ראש המועצה, והיה נראה שיש חילוקי דעות מאד גדולים.
אורי גבאי: מאז, אני חושב שהייתה התקרבות וכן יש התקדמות.
אורי גבאי: יש כמה וכמה הצעות, אני לא חושב שזה דבר חכם עכשיו להתחיל לזרוק את כל ההצעות שעולות, כי זה בכל זאת ---
אלכס מילר: יש משהו שהוא בקונצנזוס?
אורי גבאי: אני חושב שאנחנו לא רחוקים מהצעה שתהיה מקובלת על השרה לבנת, עלינו כלכלכנים, כאנשים שמייעצים.
אורי גבאי: בסוף אנחנו לא צריכים להחליט, אנחנו רק יכולים לייעץ.
אלכס מילר: בוא, תשמע, אני ---
זבולון אורלב: בז'רגון הישראלי, אתה יודע, במלחמות לפעמים כשנסוגים – אז אומרים שמקדמים את כוחותינו לאחור.
זבולון אורלב: השאלה איזו התקדמות זאת, זה לאחור?
אורי גבאי: ההתקדמות היא קדימה.
אלכס מילר: אורי, אני אגיד לך, אתה מדבר עכשיו כמו שאנחנו מדברים.
אלכס מילר: יושבים כאן פוליטיקאים שתפקידם בחלק מהמקרים, אתה יודע, ליצור איזו שהיא אווירה של חוסר וודאות ופתרון מתגבש.
אורי גבאי: חלילה.
אלכס מילר: בוא, תשמע, תהיה רציני.
אלכס מילר: תן לנו נקודות שעליהן אנחנו יכולים להתמקד.
אלכס מילר: תראה, אנחנו גם צריכים להיות מאד זהירים כאן.
אלכס מילר: כי אנחנו לפעמים גם מעלים את הרצון של האנשים לעץ מאד גבוה, שאחר כך קשה מאד לרדת.
אלכס מילר: אז מבחינתנו, אנחנו יכולים להבטיח את המינימום שבכוחנו באמת לבוא ולהתקדם, אבל אנחנו גם צריכים לשמוע איפה אנחנו נמצאים כרגע.
אלכס מילר: תצביע לי בבקשה איפה ההתקדמות המשמעותית מבחינתכם.
אלכס מילר: אני לא נכנס כרגע לא במחיר של כמה זה יהיה – שקל, 20 ₪.
אלכס מילר: במחירים יש התקדמות או אין התקדמות.
אלכס מילר: איפה חילוקי הדעות, וכמה זמן בעצם לדעתכם צריך בשביל להתקדם, והאם יש מצב, חלק מחילוקי הדעות, להשאיר את זה למגרש חברי הכנסת ופשוט לא להכריע עליהם במקומות איפה שאתם נמצאים.
אורי גבאי: להערכתי יש יכולת לעמוד בלוחות זמנים, כמובן שזה לא תלוי בנו.
אורי גבאי: אנחנו בסופו של דבר רק ב---
אלכס מילר: בלוחות הזמנים שאני נקבתי?
אורי גבאי: זו הערכתי, אבל כמובן ששוב צריך להבין את המקום שלנו.
אורי גבאי: אנחנו מועצה לאומית לכלכלה, אנחנו בנושא הזה גוף מייעץ.
אלכס מילר: משרד רוה"מ זה גם משרד חשוב מאד היום.
אורי גבאי: אני מסכים, אבל פה בקונסטלציה הנוכחית אנחנו גוף מייעץ, וזה תלוי כמובן בעיקר בשרה לבנת, במשרד המשפטים.
אורי גבאי: רק עוד הערה קטנה אחת.
אורי גבאי: הנושא הוא נושא מורכב.
אלכס מילר: כמו כל דבר בחיים.
אורי גבאי: כולם מסכימים על הבעיה, כולם מסכימים אני חושב יש הכמה די רחבה על המטרות, לאיפה צריך ללכת.
אורי גבאי: השאלה איך מגיעים לשם היא לא פשוטה, לא מבחינה כלכלית, לא מבחינה משפטית, ואם אפשר לבקש סבלנות לעוד שבועיים, שלושה, אני מניח שאנחנו נסיים.
אלכס מילר: אני אגיד לך, תראה, שינויים זה לא דבר קל, ולכל דבר יש מחיר.
אלכס מילר: כולם יודעים את זה.
אלכס מילר: אבל אם לא נתקדם, המחיר הופך להיות להרבה יותר גבוה.
אורי גבאי: אני מסכים.
אלכס מילר: אז אנחנו היום נמצאים במצב שנתנו OVER זמן לעניין הזה.
אלכס מילר: גם אנחנו עשינו את העבודה שלנו.
אלכס מילר: ישבנו עם השרים, ישבנו, חשבנו, טיפלנו, נתנו זמן.
אלכס מילר: אני חושב שהמושב הזה הוא מושב שאנחנו יכולים להכריע, לפחות בשלב א'.
אלכס מילר: ומה זה שלב א'?
אלכס מילר: זה להגיע להסכמות בסוגיות שהן לפחות בחלקן בקונסנסוס.
אלכס מילר: את הסוגיות שהן במחלוקת אנחנו נשאיר לדיונים שהם יהיו כאן פתוחים לכלל הציבור, ושכל אחד יוכל לבוא ולהגיע ולהביע את עמדתו.
אלכס מילר: אני מציע שאתם פשוט תיבנו ביחד, יחד עם השרה, יחד עם חברי הכנסת, אסטרטגיה מסודרת איך במושב הזה אנחנו מעבירים חוק בטרומית, ולפחות מקיימים דיון אחד, פתיחה של ההתקדמות, כאן בוועדת חינוך, לפני שסגרנו.
אלכס מילר: המושב נסגר מתי?
אלכס מילר: ב-1 לאוגוסט.
אלכס מילר: יש לכם חודש וחצי.
אלכס מילר: אוקי, אני רוצה להתקדם הלאה.
אלכס מילר: יש לנו כאן את ישראל מהוצאת כרמל, נכון?
ישראל כץ: טוב, אני הכנתי כמה דברים, אבל אני חושב שמרבית הדברים שרציתי לומר כבר נאמרו כאן, ואני לא רוצה לחזור על הדברים האלה.
ישראל כץ: אבל נדמה לי שהערה לך, אני חושב שכדאי לחשוב גם על העניין הזה של הבעלות הצולבת.
ישראל כץ: נדמה לי שזה המקור, אף אחד לא התייחס לזה.
זבולון אורלב: זה לא בעלות צולבת, זה בעלות אנכית במושגים במדינת ישראל.
ישראל כץ: כן, ונדמה לי שאם נפתור את הבעיה הזאת, אם נמנע את האפשרות הזאת, יתכן מאד שגם הבעיה הייתה נמנעת.
ישראל כץ: אז על כל פנים, כפי שכל החברים כאן שדיברו אמרו, הבעיה היא ממש בוערת, וצריך לפעול בהקדם רב מאד, כי באמת זה לא רק עניין כלכלי אלא עניין תרבותי ראשון במעלה.
ירון סדן: אם יורשה לי להוסיף מילה, אדוני יושב הראש.
ירון סדן: ירון סדן, יו"ר התאחדות הוצאות הספרים.
ירון סדן: עוד מילה אחת.
ירון סדן: אני רוצה להזכיר לכולנו, שבעצם אנחנו התחלנו ממודל שקיים באירופה.
ירון סדן: הוא קיים ועובד באירופה, ואנחנו תמיד מנסים להמציא את הגלגל.
ירון סדן: יש מודל עובד בתשע ממדינות השוק האירופי, ונוספה לו רק לאחרונה שוויצריה, מדינה די מתקדמת.
ירון סדן: אני חושב שיש מה ללמוד מההצלחה שם, ולא צריך להמציא את הגלגל פה מחדש.
ירון סדן: יש לנו מודל מצליח.
ירון סדן: תודה.
אלכס מילר: מועצת התלמידים.
עמית צור: כן, אני עמית צור, נציגת המועצה.
עמית צור: אנחנו פשוט שומעים הצעת חוק, הצעת חוק, ואני לא כל כך מהספרות, אז אני לא מבינה בדיוק מה הצעת החוק אומרת.
עמית צור: אם יש אפשרות לתת רקע קצר, כדי שאני אוכל להתייחס.
עמית צור: אני ניסיתי קודם, אבל לא רציתי ---
אלכס מילר: רבותיי, אני אסביר לכם איך זה עובד.
אלכס מילר: זה עובד פשוט מאד.
אלכס מילר: בדיוק כמו בבית הספר.
אלכס מילר: עושים שיעורי בית.
אלכס מילר: אז מה שאתם עושים, אתם מגיעים למועצת התלמידים והנוער, ליושב הראש שלכם, מבקשים ממנו שידפיס לכם את הצעת החוק של חבר הכנסת זבולון אורלב ושל חבר הכנסת ניצן הורוביץ, וקוראים אותה, לומדים אותה, ואז כשאנחנו נהיה כאן אחרי האישור של הכנסת ובדיון הראשון, אתם תוכלו להגיע לכאן ולהביע את עמדתכם כלפי הנושא הזה, שיהיה קשור כמובן למועצת התלמידים והנוער.
אלכס מילר: זה חשוב מאד רבותיי, כי תשמעו, אנחנו לא נתחיל עכשיו כאן לספר, כי רוח הדברים אני חושב שמובנת.
אלכס מילר: יש היום מצב שהוא מצב מאד בעייתי לסופרים בישראל, שהם מתפרנסים במעט מאד כסף מהיצירה שלהם.
אלכס מילר: חברי הכנסת מנסים לפתור את העניין הזה.
יורם קניוק: כבוד יושב הראש, תן לי רק להוסיף משפט אחד.
זבולון אורלב: עוד שנייה אחת.
זבולון אורלב: נכנסים לפורטל הכנסת, בפורטל הכנסת לאתר הכנסת.
עמית צור: אין בעיה.
אלכס מילר: אתה מקל עליה, נו, חבר הכנסת אורלב.
זבולון אורלב: יש חקיקה, יש הצעות חוק פרטיות, תקישי חוק הסופרים והספרים.
אלכס מילר: אנחנו רוצים שהנוער בישראל יידע גם להגיע לדברים לבד.
יורם קניוק: אתה אמרת שזה מסובך, זה בכלל לא מסובך.
יורם קניוק: יש פה שני ענקים ששולטים בשוק.
יורם קניוק: אחד מהם יש לו באמת בעלות צולבת, שהם קיבלו אישור משני הממונים על ההגבלים, למה זה אף אחד לא מבין, מפני שמדינת ישראל בדרך כלל מתנגדת לקרטלים, וזה קרטלים.
יורם קניוק: עכשיו, למה זה כל כך מסובך?
יורם קניוק: זה לא מסובך בכלל.
יורם קניוק: יש פה שני בעלי כוח ויש פה סופרים שאין להם כוח ויש פה מו"לים שאין להם כוח, ויש פה אורחים וכל אלה שאין להם כוח.
יורם קניוק: אז אתה אומר שצריך לדון בזה.
יורם קניוק: אין מה.
יורם קניוק: מה הדבר הזה?
יורם קניוק: יש חוק בעולם, אנחנו לא המצאנו את הגלגל.
אלכס מילר: אין מה לעשות.
אלכס מילר: על כל חוק צריך לדון.
יורם קניוק: אנחנו מנסים להמציא.
יורם קניוק: יש פה איזה תיאטרון שהקימו לפני כמה שנים, שהוא המצאה, התיאטרון הראשון שהוקדם בעולם, לכן אי אפשר לשבת בו.
יורם קניוק: לא צריך תמיד לעשות מחדש, יש כבר כל מיני דברים.
יורם קניוק: אז אני אומר לך שוב, אדוני יושב הראש, שלוש שנים אני אומר את זה, ואני אגיד את זה עוד פעם, זה נורא פשוט – מותר למול"ים, לעורכים, למגיהים ולסופרים ולאנשים האלה, לקבל חלק מהרווחים של שוק הספר.
יורם קניוק: זה הכל.
אלכס מילר: אני מקווה מאד שכשהחוק יגיע לפתחנו זה יהיה בדיוק פשוט כמו שאתה מציין.
אלכס מילר: לא נראה לי, אבל אני מקווה מאד שבאמת אנחנו ---
יורם קניוק: אבל זה באמת כאן, כנסת ישראל.
יורם קניוק: מה אני יכול לעשות?
אלכס מילר: אנחנו מתמודדים עם כל הסוגיות ובדרך כלל הוועדה הזאת יודעת לפתור בעיות גם אם הבעיות הן לא פשוטות, אבל אנחנו גם יודעים להתקדם.
אלכס מילר: אני שוב לסיכום, אני חוזר על הצעתי, אני חושב שיותר מזה לא צריך להרחיב.
אלכס מילר: בקשתנו שבעצם החוק הזה, כבר במושב הקיץ תדון בו ועדת החינוך אחרי אישור בטרומית.
אלכס מילר: אני מקווה מאד שזה יהיה בדרך המקובלת, עם כל האישורים שצריך להיות, אם זה ועדת שרים וכו'.
אלכס מילר: אני מקווה מאד שאנחנו לא נגיע להכרעה של חופש הצבעה, כי בדרך כלל לא אוהבים לפתור את זה בצורה כזאת.
אלכס מילר: אבל כשאין ברירה, אין ברירה.
אלכס מילר: אז מבחינתנו, זה נמצא אצלכם.
אלכס מילר: מה שצריך גם מבחינתנו, אנחנו ננסה לסייע.
אלכס מילר: אני גם אנסה לקיים, וחבר הכנסת אורלב, גם אולי ניקח את היזמה הזאת וניקח כמה סופרים ונביא אולי לסיעות שונות, ונציג את העמדה בצורה מסודרת גם בדיון הסיעתי, כך שהשרים שלנו יוכלו לקבל את זה בצורה ברורה ביותר ולהצביע בוועדת שרים על החוק, אחרי שהם התייעצו גם עם כל הנציגים של הנושא הזה.
אלכס מילר: זהו, תודה רבה, הישיבה הזאת נעולה.
אלכס מילר: בשעה 13:00 דיון על תקצוב אריאל.
אלכס מילר: הצעה לסדר היום (דיון מהיר) של חברת הכנסת זהבה גלאון - תקצוב יתר של מכללת אריאל על חשבון מוסדות חינוך בפריפריה.
יגאל כהן אורגד: אדוני יושב הראש, יכול להיות שהישיבה מיותרת.
יגאל כהן אורגד: יש כאן כזה שיבוש בכותרת.
אלכס מילר: אדוני, אני אסביר לך, אתה צריך להבין אדוני הנגיד של המוסד.
יגאל כהן אורגד: פשוט, הגברת זהבה גלאון פנתה אל גוף שלא קיים.
אלכס מילר: אתה כשר האוצר לשעבר, אתה מכיר את הנהלים בכנסת.
אלכס מילר: זה דיון שאושר על ידי נשיאות הכנסת, והכותרת זה מה שאושר בנשיאות.
אלכס מילר: אנחנו לא קובעים את הכותרת, אנחנו לא קובעים כאן בוועדת חינוך בעצם את התוכן.
אלכס מילר: יש מנגנון של נשיאות הכנסת שמעבירה אלינו כמו שזה את מה שהעלו שם.
אלכס מילר: אז אם יש תלונות זה לחברת הכנסת זהבה גלאון ולנשיאות, מבחינת הכותרת, לא אלי.
יגאל כהן אורגד: אדוני, תודה רבה.
אלכס מילר: בבקשה גברתי, אנחנו נשמח אם תפרטי לנו את הבקשה.
מוחמד ברכה: יו"ר הוועדה, נשמח אם תיידע אותנו מי יושב כאן.
זהבה גלאון: מי האורחים?
אלכס מילר: נמצא פה נשיא המרכז האוניברסיטאי, יש פה את הנגיד של המרכז האוניברסיטאי, יש פה נציג של המועצה להשכלה הגבוהה, אגודת הסטודנטים.
אלכס מילר: יש כאן מצגת של החלוקה התקציבית של הות"ת וחברי כנסת.
אלכס מילר: וזו פעם ראשונה בחיים שלי שאני מציג מישהו כאן בוועדה.
יגאל כהן אורגד: ונציג ועד הסגל.
מוחמד ברכה: אתה רואה, אתה צריך לעשות את זה וכל אחד יכול לעשות את זה.
אלכס מילר: אני לא זוכר שעשיתי אי פעם כזאת היכרות.
זהבה גלאון: אדוני יושב הראש, אני מודה לך מאד.
זהבה גלאון: קראתי בחודשים האחרונים, בעצם החל מינואר 2011, על הכוונות ועל הרעיונות של המועצה להשכלה גבוהה, וחשבתי שהכיוון הוא מאד נכון.
זהבה גלאון: המל"ג החליט להגדיל את מספר הסטודנטים שהמדינה תממן במכללות המתוקצבות, חשבתי שזו החלטה מאד נכונה, וכשהתפרסמו הנתונים לגבי התקצוב, התברר שבעצם כמו שאמר מר אורגד, אני אקרא לזה המרכז האקדמי ---
מיכאל יצחקוב: האוניברסיטאי.
יגאל כהן אורגד: המרכז האוניברסיטאי זה שמו החוקי.
זהבה גלאון: המרכז האוניברסיטאי, ואנחנו נקפיד על שמו החוקי ועל כבודו.
זהבה גלאון: המרכז האוניברסיטאי אמור לקבל פי שלושה תוספת תקציב לסטודנטים משאר 20 המכללות האחרות.
זהבה גלאון: אני מודה שזה די הדהים אותי.
זהבה גלאון: זה הדהים אותי פעמיים – פעם אחת אני רוצה לדבר לגבי ההיבט של הפגיעה בפריפריה.
זהבה גלאון: אחד הקריטריונים שמסר ראש המל"ג, שר החינוך, הוא אמר שהקריטריונים החדשים לחלוקת התוספת למכסות יתנו עדיפות למוסדות שנמצאים בפריפריה ובאזורי עדיפות לאומית.
זהבה גלאון: שמעתי שהות"ת מסר שאריאל נמצאת באזור עדיפות לאומית, יש לי מה להגיד על זה, אבל נניח שלצורך הדיון אפשר רק לקבל את ההגדרה הזאת.
זהבה גלאון: אבל מה קורה עם הפריפריה?
זהבה גלאון: מה קורה למשל עם מכללת ספיר בשדרות?
זהבה גלאון: מה קורה למשל עם המכללה בצפת, עם המכללה בתל חי?
זהבה גלאון: אם זה מה שנקרא תעדוף הפריפריה, אז אני אומרת לך אדוני – מדובר בניוון הפריפריה.
זהבה גלאון: אז זה לגבי העניין של ההקצאות לפריפריה מול ההקצאות למרכז האוניברסיטאי באריאל.
זהבה גלאון: עכשיו אני רוצה להגיד עוד כמה דברים שהם יותר לעניין של המרכז האוניברסיטאי באריאל.
זהבה גלאון: על פי הנתונים שנמסרו המכסה לסטודנטים הממומנים על ידי המדינה במרכז באריאל, תגדל ב-1,600 לאורך שש שנים, אם אני טועה בנתונים, יתקן אותי אדוני, בעוד שבמרבית המוסדות האחרים התוספת למכסות תהיה או תנוע בין 300 ל-700 סטודנטים נוספים במימון המדינה.
זהבה גלאון: הערה ראשונה – אני חושבת, יכול להיות שזה לא הפורום אבל זו הזדמנות להגיד את זה, אני חושבת שצריכה להיות חובת תקצוב של כל סטודנט שמגיע ללמוד בפריפריה.
זהבה גלאון: זה בהגדרה.
זהבה גלאון: פריפריה זו הגדרה גיאוגרפית ברורה, מרחב גיאוגרפי ברור.
זהבה גלאון: המרכזים שם או המכללות שם הן מכללות שפועלות לשינוי חברתי, משלבות את הסטודנטים בפעילות החברתית שלהם.
זהבה גלאון: אני חושבת שזו החלטה ראשונה שהייתה צריכה להתקבל.
זהבה גלאון: אני מודה שמאד מאד לא נוח לי עם ההחלטה לתעדף פי שלושה את המרכז האוניברסיטאי באריאל.
זהבה גלאון: אני חושבת שזו החלטה פוליטית שנובעת משיקולים פוליטיים, מקריטריונים פוליטיים.
זהבה גלאון: המרכז האוניברסיטאי באריאל, יש על זה ויכוח, אנחנו לא נפתור את הויכוח המדיני כאן.
זהבה גלאון: עמדתי ידועה.
זהבה גלאון: בכלל, יש לי השגות על כך הדרך שבה המרכז הזה נוסד, על הדרך שבה הוענקה לו הכרה אקדמית.
זהבה גלאון: אם הוא נמצא תחת חסותו של משרד הביטחון, שבעצם הקים מועצה מיוחדת להשכלה גבוהה ביהודה ושומרון, אז אולי התקציב של המרכז האקדמאי באריאל צריך ללכת מתקציב הביטחון.
זהבה גלאון: האוניברסיטאי.
קריאה: תגידי אריאל ולא צריך לפרט.
מיכאל יצחקוב: אריאל גם הוכרה כפריפריה, כמרכז פריפרי.
זהבה גלאון: אני לא יודעת על ידי מי היא הוכרה כמרכז פריפרי, על זה עוד לא שמעתי.
מיכאל יצחקוב: לפי התקצוב.
זהבה גלאון: על פי התקצוב כן.
מיכאל יצחקוב: גם על פי העדפת חיילים משוחררים.
אלכס מילר: סליחה! אנחנו פה לא בישיבת אגודת הסטודנטים.
אלכס מילר: לא מתפרצים כאן, במיוחד כשחברי כנסת מדברים.
אלכס מילר: אז רגוע.
זהבה גלאון: אדוני, כמו שאמרתי קודם אני חוזרת ואומרת, המרכז האוניברסיטאי באריאל נוסד מתפיסת עולם פוליטית, מכוונה פוליטית, מנתינה או בכסות אקדמאית, בעיני אם אתה שואל אותי, לכל פרויקט ההתנחלויות, ואני מאד מודאגת מזה שהתקצוב הזה כרגע, שהוא פי שלושה ממכללות בפריפריה, שהתקצוב הזה ישפיע גם אנחנו יודעים שיש מתקפה חריפה מאד על האקדמיה בישראל, מתקפה שאני מתנגדת לה, אבל תקצוב כזה, תקצוב יתר, בעצם משקף את סדרי העדיפויות של ממשלת ישראל.
זהבה גלאון: אני חוששת שהדבר הזה עלול לפגוע בכל המוסדות להשכלה גבוהה.
זהבה גלאון: ואני חוזרת ואומרת שוב, אני משלבת כאן שני נושאים – אחד, אני מלינה על ההחלטה הפוליטית ועל ההיבט הפוליטי שלה, והדבר השני – אני מותחת ביקורת על זה שהמכללות בפריפריה, שנמצאות גם במקום נמוך מבחינה סוציו אקונומית, לא קיבלו תקצוב על פי מספר הסטודנטים שלהן.
אלכס מילר: טוב, למען גילוי נאות אני יכול להגיד שקודם כל כתושב אריאל, ואמנם אשתי כבר מסיימת שם, ממש סיימה, אני מקווה מאד את המבחן האחרון, אבל עדיין יש זיקה למוסד.
אלכס מילר: רק למען הסר ספק, הביקורת מכיוונך על העניין הפוליטי זה לפחות פרגון מכיווננו, שאנחנו, אני מדבר על עצמי, אולי על סיעתי, כי ישראל ביתנו בהסכמים קואליציוניים בעצם דרשנו הכרה של המוסד האקדמי כאוניברסיטה.
זהבה גלאון: אה, אז בכלל אתם אחראים לזה.
זהבה גלאון: נו, נו.
אלכס מילר: ואני שמח על כך שבסופו של דבר המהלך ---
מוחמד ברכה: זה לא ימצא חן בעיני ברק.
זהבה גלאון: כן, והוא חשב שהוא לקח את הקרדיט.
אלכס מילר: בסדר, הוא חתם.
זהבה גלאון: הקים להם מועצה, חתם.
אלכס מילר: הוא חתם.
אלכס מילר: תשמע, אני יכול להגיד – אנחנו לא מדברים כאן על המצב הזה.
אלכס מילר: רבותיי, אתם צריכים להבין שהמוסד הזה נותן פתרונות להרבה מאד צעירים היום בישראל, אם זה יהודים, אם זה ערבים שבחלקם הגדול ---
יגאל כהן אורגד: 12,000.
אלכס מילר: שבחלקם הגדול אין להם שום דרך אחרת ללמוד אולי במקום אחר, בגלל הסוגיות השונות, אם זה סוגיות סוציו אקונומיות, אם זה סוגיות של מקום מגורים וכו'.
אלכס מילר: אז כל אחד יכול לתת לזה פרשנות משלו, אבל כך או אחרת – לקחת את המוסד שמקדם כחלקו את האקדמיה במדינת ישראל ולעשות ממנו איזה שהוא דבר שהוא לא בקונסנסוס פוליטי, אני חושב שזה מיותר.
אלכס מילר: אנחנו כבר מזמן לא שם, ואנחנו באמת, אם אנחנו מסתכלים על כל העולם אל מול כמות המוסדות וכמות הבוגרים בתחומים הטכנולוגיים ובתחומים נוספים, אנחנו מפגרים הרבה יותר ממה שבכלל יכולים להרשות לעצמנו.
אלכס מילר: אז אני כן אשמח לשמוע מהמועצה להשכלה גבוהה, בעצם אם יש איזה שהוא שינוי.
אלכס מילר: אני הייתי בעצמי מברך על כך.
אלכס מילר: אני כן חושב שבזמן האחרון של כמה שנים אחורה, בגלל כל אותם ההיבטים שחברת הכנסת גלאון הצביעה עליהם, בגלל ההיבטים המדיניים, הפוליטיים, וכל מה שבעצם היה תלוי, אם זה בהתקדמות האקדמית היה תלוי בהחלטות שהן החלטות פוליטיות, הפיתוח של אותו מוסד בעצם נבלם, ונעשה על ידי גורמים שהם בעצם מנהלים את המוסד ולא על ידי איזה שהוא שיתוף אגרסיבי של המדינה.
אלכס מילר: אז אם יש היום איזה שהוא סגירת חשבון עם המוסד מבחינת החובות, אני אברך על כך, אבל זו דעתי האישית ויש פה עוד חברי כנסת שכמו שאני רואה דעתם היא לא בדיוק כמו הדעה שלי.
אלכס מילר: אבל כל אחד ---
אורית זוארץ: עוד לא אמרנו את דעתנו.
זהבה גלאון: אבל מה עם הפריפריה אדוני?
אלכס מילר: סליחה, גם בנושא הזה, גם מצביע על כל אותם, תראו, אני יכול לעבור על ההסכמים הקואליציוניים של ישראל ביתנו, ואת כל הפתרונות היום שאתם רואים במסגרת ההשכלה הגבוהה, הכל כתוב.
אלכס מילר: אנחנו דרשנו על כל הנושא של התקצוב של החיילים ומשרתי שירות לאומי.
אלכס מילר: היום בפריפריה כל מי שלומד במוסד אקדמי שהוא לא אוניברסיטאי מקבל שנה ראשונה כמלגת לימודים.
אלכס מילר: זה גם היה חלק מההסכמים הקואליציוניים.
זהבה גלאון: דרך אגב, זה לא נכנס לתוקף.
אלכס מילר: זה נכנס מ-2010.
אלכס מילר: ובנושא הזה רבותיי, אני לא רוצה לפתוח ויכוח, אבל אני חושב שאם יש מכל חברי הכנסת, אני יכול לקחת לעצמי אולי קצת קרדיט, לא גדול אמנם, בכל הנושא שקשור להשכלה גבוהה ולסטודנטים, מבחינת הטיפול ומבחינת הקידום של כל אותם האינטרסים, זה זכויותיהם גם בפריפריה וגם לא, אבל בסופו של דבר אנחנו מחפשים את הרציונל.
אלכס מילר: בבקשה, בוא תציג לנו, תעשה את זה קצר, כי יש לנו אורחים שרוצים לדבר, אז את עיקר הדברים מבחינת התקצוב.
גדי פרנק: בסדר, שמי גדי פרנק, אני סמנכ"ל לתכנון ומדיניות במועצה להשכלה גבוהה.
גדי פרנק: אני אעבור מאד מהר, פשוט על המתכונת ועל הקריטריונים שקבעו את התקצוב, ואני אתחיל מראש באמירה די פשוטה מבחינתנו – העניין הוא לא בביקורת פוליטית ולא בפרגון פוליטי.
גדי פרנק: ספציפית הקריטריונים האלה הם קריטריונים שנקבעו ואנחנו עומדים מאחוריהם מקצועית.
גדי פרנק: הם לא נקבעו בשום צורה פוליטית.
גדי פרנק: אני יכול גם להגיד באופן די שקט וברור, מאחר שאני עסקתי בחלק ניכר מהקביעה שלהם ומהבנייה שלהם, שגם לא הייתה שום התערבות פוליטית או לחץ פוליטי חיצוני עליהם.
גדי פרנק: אני אציג אותם מאד מהר, ואם יהיו שאלות בהמשך, לאור הבקשה של יושב ראש הוועדה.
אורית זוארץ: אולי תתייחס גם לרציונל שעמד מאחורי קביעת הקריטריונים, מעבר לקביעת הקריטריונים.
אורית זוארץ: בעצם מה היה הרציונל.
גדי פרנק: וודאי.
גדי פרנק: הכל יהיה בפנים.
אברהם מיכאלי: ולנו יש נתונים רק מהתקשורת.
אברהם מיכאלי: אם אתה יכול לאמת את הנתונים מול התקשורת.
גדי פרנק: אני אשים את כל הדברים ואת כל המספרים על השולחן.
אלכס מילר: קודם כל נשמע, ואחר כך אם יש שאלות תשאלו.
גדי פרנק: הכי מהר שאפשר.
גדי פרנק: אז מה בגדול – דבר ראשון נקודת המוצא לדיון.
גדי פרנק: אז דבר ראשון איך התחלנו את התוכנית הרב שנתית.
גדי פרנק: צריך לזכור שמערכת ההשכלה הגבוהה נכנסה לתוכנית רב שנתית השנה הזאת, תשע"א, למשך שש שנים קדימה.
גדי פרנק: אז איך התחלנו את התוכנית הרב שנתית – בתשע"א זו נקודת הבסיס שלנו.
גדי פרנק: יש לנו הקצאת מכסות שנעשתה כבר למעשה בתשע"א, לאור העובדה שנכנסו לתוכנית הרב שנתית, ודי מהר כבר היינו צריכים לעשות הקצאה נקודתית לשנה הנוכחית, לא היה לנו זמן לאופק תכנון ארוך טווח, וכרגע אנחנו משלימים את אופק התכנון עד השלמת סוף התוכנית הרב שנתית.
גדי פרנק: רק ברקע, אז ככה נראתה הקצאת המכסות והסטודנטים בין המוסדות בסוף התוכנית הרב שנתית הקודמת, שנגמרה בתשס"ח.
גדי פרנק: היו איזה שנתיים של דיליי שלא הייתה תוכנית רב שנתית.
גדי פרנק: מה שאפשר לראות שכמה וכמה מוסדות, והראשיים ביניהם זה היה אריאל, ספיר, תל אביב-יפו וקצת אשקלון, היו בתת תקצוב.
גדי פרנק: כלומר היה למעשה עודף סטודנטים על מכסות, בחומש שעבר.
יגאל כהן אורגד: כמה באריאל?
גדי פרנק: סדר גודל של 3,000.
יגאל כהן אורגד: לא מתוקצבים.
גדי פרנק: כן.
גדי פרנק: מה בסך הכל אנחנו מקצים פה, על מה אנחנו מדברים?
גדי פרנק: יש לנו בסופו של דבר בתוך התוכנית הרב שנתית היו 4 מרכיבים של גידול במכסות, ואני אציג אותם אחרי זה במספרים גם.
גדי פרנק: אחד היה גידול של מכסות לאוכלוסייה הכלכלית, גידול כללי מה שאנחנו אומרים, גידול טבעי של האוכלוסייה.
גדי פרנק: יש שני פרמטרים שפה אני אתייחס אליהם במילה, אבל הם לא יהיו מרכז הדיון פה, כי עדיין לא הקצנו אותם.
גדי פרנק: זה מכסות ייעודיות למגזר הערבי ומכסות ייעודיות למגזר החרדי שמטרתן הגדלת נגישות.
גדי פרנק: יש שתי ועדות שעובדות על ההקצאה הזאת.
גדי פרנק: טרם הוקצו עדיין ולכן אתם לא תראו אותן פה.
גדי פרנק: אתם רק תראו את המספרים.
מוחמד ברכה: ברמה של הסטודנט האינדיבידואל, ולא ברמה של מוסד?
גדי פרנק: לא.
גדי פרנק: זה ברמה, אבל הראייה של איך אתה מקצה את המכסות היא ברמת הסטודנט, אתה צודק.
גדי פרנק: בסוף אני מקצה את המכסה למוסד כלשהו שאמור לפתוח תוכניות ייעודיות לסטודנטים.
גדי פרנק: אבל מן הסתם אני רואה, התכנון הוא פר סטודנט ולא ברמת המוסד.
גדי פרנק: ויש עוד נקודה אחת שאני אתייחס אליה.
מוחמד ברכה: וזה נכנס לכל מוסדות ההשכלה הגבוהה?
גדי פרנק: זה עדיין שאלה.
גדי פרנק: כלומר, תיכף אתה תראה את המספרים ואז אתה תראה שיכול להיות שכן עדיף יהיה לעשות איזה שהוא ריכוז מאמץ, אבל אני לא יכול להתייחס ברמה פרטנית, כי עדיין לא סיימו את עבודת הוועדה.
מוחמד ברכה: יש מוסדות אקדמאיים, בוא נשאל את זה הפוך, שהם מחוץ לתוכנית של הנגישות, של ההנגשה?
גדי פרנק: ברמה העקרונית – לא.
גדי פרנק: ברמה המעשית – יכול שיהיו כאלה.
גדי פרנק: כלומר, אני לא יכול להגיד לך מראש.
מוחמד ברכה: לא נתת תשובה.
גדי פרנק: כי אין לי תשובה לתת.
גדי פרנק: אני יכול להגיד לך מה שאני רוצה, אבל אז יכולה לבוא הוועדה ולהחליט אחרת.
גדי פרנק: אז אני לא ---
זהבה גלאון: אתה מדבר על המכללות המתוקצבות?
גדי פרנק: כן, כן.
זהבה גלאון: מדובר עכשיו רק על כל המכללות המתוקצבות.
גדי פרנק: אבל אני תיכף אציג את המספרים.
אלכס מילר: יש לך איזה שהוא, אבל אני מה זה לא אוהב שמדברים פה בסיסמאות, כי אני לא מתחבר לזה.
אלכס מילר: יש לך משהו שאתה יודע בוודאות שמישהו רוצה ולא קיבל?
מוחמד ברכה: אתה מתאר לך שאני לא אבקש רשות דיבור?
זהבה גלאון: אתה מתאר לך שהוא היה שואל בלי שהוא היה חושב על משהו?
זהבה גלאון: אתה מכיר את חבר הכנסת ברכה מהיום?
אלכס מילר: לא, כי אתה שואל ואני מנסה להבין לאיזה כיוון אתה מושך.
אלכס מילר: תגיד – תשמע, אני שמעתי שיש מכללה ככה וככה, שביקשה ולא קיבלה.
מוחמד ברכה: תיכף נדבר, תשמע, מה קרה?
גדי פרנק: הנקודה האחרונה זה מכסות המיועדות לתחום הסיעוד.
גדי פרנק: זה מכסות שנקבעו בתיאום עם , זה גם לא מומן מתוך התוכנית הרב שנתית של מערכת ההשכלה הגבוהה, אלא מתוך הסכמה נוספת בין משרד האוצר ל, וזה תקצוב מעל ומעבר.
גדי פרנק: אני אציג גם אותו פה, אבל הוא נקבע לאור קריטריונים ובקשות של , ולא לאור קריטריונים שלנו בלבד.
גדי פרנק: אז אני אתייחס בעיקר כאמור לנקודה הראשונה ולאחרונה.
גדי פרנק: שתי הנקודות באמצע טרם הושלמו.
גדי פרנק: על מה אנחנו מדברים מבחינת מספרים?
גדי פרנק: אנחנו מדברים במכסות הכלליות על סך הכל 9,900 מכסות, מתוכם כ-2,000 הוקצו כבר בתשע"א, ונשארו להקצאה עוד כ-8,000.
גדי פרנק: יש כסדר גודל של סך הכל משהו כמו 3,000 מכסות שהן מיועדות אך ורק לאוכלוסיית המיעוטים, מתוכם כ-60% אמור ללכת למכללות.
גדי פרנק: עוד 40% שאתם לא רואים פה, אמור ללכת לאוניברסיטאות.
גדי פרנק: פשוט מבחינת חלוקה מוסדית, עוד פעם, זה לא ברמת המוסד הספציפי כפי שביקשת, אבל ברמה העקרונית יותר.
גדי פרנק: זה כן אני יכול כבר להגיד כרגע.
גדי פרנק: מבחינת המכסות של סיעוד זה יהיו 1,300.
גדי פרנק: אני אציג אותן בצורה מפורטת.
גדי פרנק: לאוכלוסייה החרדית יש סדר גודל גם של 3,000 מכסות בערך, ש-40 אחוז מתוכן סביר להניח שיהיו במכללות, והיתר יהיו באוניברסיטאות.
גדי פרנק: בסך הכל אנחנו מדברים על הקצאה של כ-14,500 מכסות לאורך שש שנים.
גדי פרנק: אנחנו נדבר בעיקר על הנושא של המכסות הכלליות, המכסות לסיעוד, וכאמור כפי שאמרתי, אנחנו מדברים על ההקצאה מכאן קדימה.