GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל כהן: נדמה לי שאף אחד לא יטיל ספק באיכות המקצועית של פרופ' בלר והרשות למדידה והערכה, שלא נופלת גם ממדינות אחרות.
מיכל כהן: זאת אומרת, אפשר לשבת ולומר רק מה חסר, אבל יש גם תהליך של התקדמות.
מיכל כהן: לא מספיק, לא משביע רצון, למקום הפרטי הקשה לא מתיימרת להתמודד עם המקום הזה, אני לא יכולה לקחת לכם את החוויה של המקום הקשה שאת מחכה ארבע או חמש או שאומרים לכאורה שכולם נדחפים לחינוך המיוחד.
מיכל כהן: אבל יש גם כמה דברים תמוהים פה.
מיכל כהן: איך יכול להיות, אם באמת מה שאתם אומרים, שמערכת החינוך דוחפת את כל ילדיה לחינוך המיוחד.
מיכל כהן: איך אנחנו לא מצליחים לעמוד בתקציבי הענק משנה לשנה, בגידול של השילוב?
מיכל כהן: לכאורה, מה שאתם אומרים, היה צריך לראות פי שניים תלמידים בחינוך המיוחד, והשילוב איכשהו מידלל.
מיכל כהן: ממש לא.
רויטל לן כהן: כי ההורים היום יודעים מה הם רוצים, זה לא ההורים של פעם.
מיכל כהן: רגע, אני לא הפרעתי לך לדבר, לא משנה, לאותה תשובה, לאותה אמירה, מערכת החינוך דוחפת את ילדיה לחינוך המיוחד, אין לזה שום ביסוס.
יואב קריים: יש לזה ביסוס מלא, יום יום.
קריאה: את רוצה שאני אתן לך עכשיו את תעודת הזהות, ועדת השמה, ועדת ערר הגיש עתירה מנהלית כדי להשתלב?
מיכל כהן: אני רוצה לומר שאני לא אדון פה במקרה זה או אחר.
מיכל כהן: אני רוצה לומר על הנתונים כרגע, גברתי, על הנתונים שאני מתמודדת אתם שהם נתונים שנאספים.
מיכל כהן: דובר פה על הפיקוח במחוזות, מה אתם חושבים שמטה משרד החינוך בפועל, הוא זה שמטפל ביום יום בילד ילד?
מיכל כהן: מטה המשרד, תפקידו בדיוק לקחת אמירת מדיניות, לתרגם אותה למעשה ולהוציא אותה אל המחוזות.
מיכל כהן: המחוזות, יש שם פיקוח מלא.
מיכל כהן: תגברנו את הפיקוח.
מיכל כהן: אפשר לבוא ולומר כל הזמן חסר, חסר, נכון.
מיכל כהן: אבל עדיין אנחנו בתהליכי התקדמות אדירים מבחינת תקני פיקוח, מבחינת שעות, כל שנה, רק עכשיו, אתמול, שלחנו את כל השעות של גידול טבעי, שעות של זה.
מיכל כהן: אני לא יודעת על מה אתם מדברים.
מיכל כהן: אבל פי שניים ילדים בשילוב, זה דבר אחד.
מיכל כהן: הדבר האחרון, אופק חדש, הזכירו אותו, הוא בהחלט משאב והוא משאב משמעותי של שעות פרטניות, איננו מאריך את יום הלימודים לכלל הילדים.
מיכל כהן: הוא מאריך בהתאם לשעות הפרטניות.
מיכל כהן: זאת אומרת, זה לא באופן טוטאלי גורף שכל הילדים נשארים יותר מאוחר, ואז צריך.
מיכל כהן: אנחנו עושים את ההתאמות פר רשות, פר אזור, פר תלמיד, בהתאם להסעות.
מיכל כהן: ואני מאוד מסכימה עם האמירה שבעיני זו משימה והיא משימה שכבר יצאה לדרך לא פחות חשוב להתעסק במה אנחנו עושים עם החינוך המיוחד, אלא איך אלה שקולטים, איך אלה שמשלבים, משלבים עם כלים מקצועיים משמעותיים ונדמה לי שזו משימה שמשרד החינוך התחיל להתעסק בה, אבל צריך להעמיק בה כי בעצם הילד חוזר למקום שמורה וקהילה צריכים לדעת איך להחיל אותה ברמה נאותה, מכבדת וגם מקדמת.
רעיה לוי גודמן: תודה, אני אוסיף לגבי כמה נקודות שעלו כאן.
רעיה לוי גודמן: אחד, לגבי הנושא של סייעות.
רעיה לוי גודמן: סייעות אישיות בחינוך הרגיל, יש להן קריטריונים מאוד ברורים, על-פי רמת תפקוד, בתוך תוכנית השילוב של הילד וכחלק מתוכנית מלאה.
רעיה לוי גודמן: זה דבר שהתקדם מאוד בשנים האחרונות.
רעיה לוי גודמן: גם המכסות של זה גדלו במהלך השנים האחרונות ונכון, יש מינימום ויש מקסימום, אבל זה לא קשור לחוק וחשוב לדייק.
רעיה לוי גודמן: אנחנו לא מדברים בחקיקה, אנחנו מדברים בנוהל של חוזר מנכ"ל ולכן נוהל של חוזר מנכ"ל, כמו כל הדברים של חינוך מיוחד, הם כפופים למסגרת תקציב ומי שמחליט אם הילד יקבל תוספת או לא, זה לא על-פי פניית הורים, זה על-פי שיקול דעת מקצועי של הצוות המקצועי, שמלווה את הילד בתוך מכסת התקציב.
יואב קריים: ושאתם אמרתם עכשיו שהוא לא מספיק מקצועי.
רעיה לוי גודמן: אני אמשיך ברשותך, יואב.
רעיה לוי גודמן: הדבר השני, סייעות תגבור לילדים בתוך החינוך המיוחד, קראתם מקודם כולל אני.
רעיה לוי גודמן: סייעות תגבור בתוך בתי-ספר לחינוך מיוחד ובתוך כיתות חינוך מיוחד שבבתי ספר רגילים, שוב, בכפוף למכסת התקציב שניתנת לכל מחוז, יש צוות של מפקחים שעושה שיקול דעת מקצועי ונותן תגבור בכיתות מסוימות.
רעיה לוי גודמן: אנחנו הכרזנו פה בוועדה הקודמת שהיתה בנושא הסייעות שאנחנו בתהליך של בניית קריטריונים יותר אחידים לצורך סייעות התגבור.
רעיה לוי גודמן: אנחנו לא מחכים שוועדת היישום של דורנר תסיים את עבודתה, כדי לטפל בדברים שוטפים.
רעיה לוי גודמן: למשל, כדוגמה, עלתה סוגיה מאוד קשה מהשטח של תלמידים עם אפילפסיה בתוך החינוך המיוחד, זה נושא מורכב, גם רפואי וגם תפקודי ולכן יש צוות, יחד עם העמותה הרפואית שמטפלת בילדים עם אפילפסיה, שמגיש לנו עכשיו את ההמלצות לטובת הגדרת קריטריונים לסייעות תגבור.
רעיה לוי גודמן: אז אנחנו עובדים במקביל לדברים.
רויטל לן כהן: ילדים עם אפילפסיה לא מקבלים כלום.
רעיה לוי גודמן: תרשי לי, תרשי לי.
רעיה לוי גודמן: ראשית, ילד בחינוך מיוחד מקבל, מתוקף זה שהוא בחינוך המיוחד.
רעיה לוי גודמן: כיתות מסוימות מקבלות תגבור בנוסף ואמרתי שאנחנו יושבים עכשיו כדי לקבוע קריטריונים, כבר יש הכנה של מסמך על-ידי עמותת אייל ובית-חולים סורוקה, כדי להתקדם.
רעיה לוי גודמן: כי אנחנו לא מחכים שהיישום של דו"ח דורנר יסתיים, כי ברור לנו שזה תהליך שייקח את הזמן שלו ויש ילדים במערכת שאנחנו רוצים ואנחנו עובדים סביב היממה כדי לתת להם שירות מיטבי.
רעיה לוי גודמן: בנוסף לזה, חשוב להגיד שגם בחוזר המנכל היום, יש קריטריון מסוים, שמאפשר לתת סייעת אישית במקרים מאוד מאוד חריגים וגם לעניין הזה הסמנכ"לית זימנה ועדה, יחד עם המפקחת על שירותי הבריאות ויחד אתנו כדי להגדיר את הקריטריונים שיעזרו לשטח לקבל החלטות מקצועיות.
רעיה לוי גודמן: זה לגבי הסייעות.
רעיה לוי גודמן: אני רוצה להתייחס לעוד דבר אחד שאני באמת קצת קשה לי עם זה שזה עולה מהשלטון המקומי, זה עלה גם בפעם הקודמת.
רעיה לוי גודמן: הסייעות הן עובדות הרשויות המקומיות.
רעיה לוי גודמן: משרד החינוך והאגף לחינוך מיוחד, בירך על שותפות מקצועית ועזרה מקצועית.
רעיה לוי גודמן: יש הרבה מאוד מקומות שיש דברים נפלאים שקורים ברמה של סיוע בהכשרה המקצועית של הסייעות.
רעיה לוי גודמן: אבל השלטון המקומי צריך לתקצב את הסיפור הזה.
רעיה לוי גודמן: זה עלה גם בוועדה הקודמת.
חגי שריר: זה עיוות, כיוון שהסייעות הן נשות חינוך.
חגי שריר: הן צריכות להיות שייכות למשרד החינוך ולא לרשויות המקומיות.
חגי שריר: רק בגלל הכסף.
רעיה לוי גודמן: אני רוצה לדבר על מי אמור לתת מענה להורים שפונים.
רעיה לוי גודמן: האגף לחינוך מיוחד הוא אגף שמוביל מדיניות.
רעיה לוי גודמן: זה נכון שהוא עונה גם לפניות הורים, אבל להורים יש מפקח במחוז ויש רשות של מפקחים מאילת ועד מטולה ושם צריכות להינתן התשובות.
רעיה לוי גודמן: לא יכול להיות שאני מקבלת פנייה מ- 30 מקומות, כשלא דיברו עם המורה ולא דיברו עם המנהל ולא דיברו עם המפקח ולא דיברו עם הנהלת המחוז.
רעיה לוי גודמן: זה מתחיל, או שזה מתחיל בשר או שזה מתחיל בכבוד היושב-ראש או במנכ"ל, ורק אחר-כך כשאתה שואל, תגידו, דיברתם עם המורה?
רעיה לוי גודמן: לא.
רעיה לוי גודמן: אז יש קצת סדר וצריך לעזור להורים להבין שיש סדר.
רעיה לוי גודמן: אי-אפשר ש- 100,000 פניות יגיעו ישר אל הקודקוד, כי הרי בסוף אני יורדת למטה.
אלכס מילר: את מצפה שכל הורה ידע את המנגנון הבירוקראטי של משרד החינוך.
רעיה לוי גודמן: זה לא בירוקרטיה, להפך.
רויטל לן כהן: אנחנו במשך שנים ניסינו כן דרך משרד החינוך והסיבה שאנחנו פונים למעלה זה כי התייאשנו.
רעיה לוי גודמן: אני חושבת שאמרה נציגת השלטון המקומי לגבי מה שקורה בוועדות ההשמה, והמאמץ לתת להורים תמונה מלאה על האפשרויות שלהם.
רעיה לוי גודמן: חשוב לי להגיד שהמערכת כמערכת חינוך מנחה את המוסדות עוד הרבה לפני שהם מגיעים לוועדת ההשמה, להוביל תוכניות החלה, לוודא שיש מיצוי של אפשרויות השילוב וילד מגיע להשמה רק אחרי שהוא עלה לוועדת שילוב ונבדק מה הילד קיבל בבית הספר ובמוסד החינוכי בו הוא למד, לפני שמעלים את הילדים לוועדות ההשמה.
קריאה: הם אפילו לא מעבירים פרוטוקולים.
רעיה לוי גודמן: יש פרוטוקול.
אלכס מילר: סליחה, לא להתפרץ.
קארין אלהרר: אדוני, עם כל הכבוד, אני מבקשת להעלות נקודה.
קארין אלהרר: אנחנו כל שנה באותו דיון.
קארין אלהרר: המערכת כל-כך לא מתודרכת שאני מתקשרת מהרשות המקומית ומבקשת למה האימא לא קיבלה פרוטוקול, אומרים לי – אני בכלל לא חייבת לתת פרוטוקול.
קארין אלהרר: אין הורה אחד שמצויד בפרוטוקול, בלי שהוא מבקש את זה ובלי שהוא ממתין מספר ימים.
קארין אלהרר: כי צריך להחתים את כל הנוכחים.
קארין אלהרר: אי-אפשר חלילה לעשות את זה בזמן הוועדה, צריך אחרי.
קארין אלהרר: זה נהלים בסיסיים.
קארין אלהרר: הזכויות של הילדים האלה נפגעות, בגלל שהנהלים הבסיסיים, בגלל שההדרכה מלמעלה לא מגיעה.
רעיה לוי גודמן: אני רוצה להגיד.
רויטל לן כהן: סליחה, בעניין הזה, כשאנחנו מקבלים.
אלכס מילר: למה את כל הזמן מתפרצת?
רויטל לן כהן: כי הילד שלי לא יכול להגיע לגיל 18 לפני שהסיפור הזה ייפתר.
אלכס מילר: אבל אני נתתי לך זכות דיבור, את דיברת על כל הדברים וכל שנייה יש לך משהו חדש.
רויטל לן כהן: כי הם מעלים דברים נוספים, לא נכונים ומטעים.
אלכס מילר: אז זה לא עובד בצורה כזאת.
אלכס מילר: אם מצטבר לך, אז תכתבי לי.
רויטל לן כהן: אין בעיה, בסדר.
אלכס מילר: תכתבי לי ונשקול אם לתת לך זכות דיבור.
אלכס מילר: אבל אי-אפשר כל הזמן לפתוח את זה כל פעם שיש לך משהו להגיד את מתפרצת, כאילו זה דיון חופשי.
רעיה לוי גודמן: דיונים בכל הוועדות מתוקף חוק הם דיונים שנכתב להם פרוטוקול.
רעיה לוי גודמן: דיונים של ועדות שילוב, הפרוטוקול שלהם ממוחשב במערכת ממוחשבת, בית-הספר, המוסד החינוכי, מחויב להקליד את הנתונים, את הפרוטוקול, את ההחלטות.
רעיה לוי גודמן: דיונים בוועדות ההשמה מחויבים להיות מוקלדים, כל הדברים ניתנים להורים על-פי בקשתם.
רעיה לוי גודמן: לעתים, לא ניתן לתת את הפרוטוקול במקום, ולכן יש טווח זמן, על-פי הנחיות חוזר מנכ"ל, שמאפשר לרשות המקומית להקליד את הפרוטוקול, לתת אותו בצורה מסודרת.
קריאה: רעיה, תעשי בדיקה, אני אומרת לך, תעשי בדיקה.
רעיה לוי גודמן: אני נורא מבקשת, לא הפרעתי לאף אחד לדבר, תנו לי בבקשה לדבר.
אלכס מילר: רבותיי, אתם רוצים שאני אפסיק את הדיון?
אלכס מילר: עוד מישהו אחד שמתפרץ כאן, אני פשוט נועל את הדיון ובזה סיימנו.
אלכס מילר: באחריותכם.
רעיה לוי גודמן: עלתה כאן סוגיית הסייעות האישיות בקייטנות.
רעיה לוי גודמן: אני רוצה להדגיש שמשרד החינוך מממן סייעות אישיות בקייטנות שמפוקחות על-ידי המשרד או על-ידי השלטון המקומי.
רעיה לוי גודמן: הוא לא מממן סייעות בקייטנות פרטיות כי אנחנו צריכים לוודא איפה הילד נמצא.
רעיה לוי גודמן: הנושא שהעלה פרופ' אור נוי.
רעיה לוי גודמן: אנחנו כמערכת חינוך, נותנים טיפולים פרה-רפואיים כשירותים נלווים.
רעיה לוי גודמן: אנחנו לא מחליפים את משרד הבריאות.
רעיה לוי גודמן: הטיפולים שבאחריות משרד הבריאות נשארים באחריות משרד הבריאות ולא אם משרד החינוך לא נתן אותם, אלא אנחנו נותנים טיפולים בכוונה אחרת, לתוך התפקוד של הילד במערכת החינוך.
רעיה לוי גודמן: לגבי הפניה של ילדים ומשפחות לקבל הנחיה מרופא מה המערכת תיתן, אנחנו לא שולחים את ההורים אל הרופא שהוא יגיד לנו מה לעשות עם הילד.
רעיה לוי גודמן: אנחנו אומרים להורה – תלך לרופא שיגיד לך מה יש לילד שלך ובשביל זה אתם קיימים כרופאים.
רעיה לוי גודמן: אנחנו שולחים את הילדים כדי שהרופא יגיד לילד יש את זה או את זה, אנחנו לא רופאים, אנחנו אנשי חינוך.
אור נוי: אני לא אענה לך, כי אני לא רוצה להתפרץ.
רעיה לוי גודמן: בסדר גמור.
רעיה לוי גודמן: דבר נוסף שעלה בנושא הריכוז של ועדת דורנר והרצינות שלנו בעניין.
רעיה לוי גודמן: סמדר היתה בתפקיד של משרה מלאה לפני כן, גם לפני שהיא לקחה על עצמה את דו"ח דורנר וזה לא, זה שהיא ממשיכה לטפל בוועדת דורנר מתוך זה שיש לה תפקיד במשרה מלאה שהוא קשור לחינוך המיוחד, לא שינה שום דבר, לא במידת הרצינות ולא במידת העשייה.
רעיה לוי גודמן: פתחתי בזה את דבריי בתחילת ישיבת הוועדה כאן היום.
רעיה לוי גודמן: עלתה כאן סוגיה שהתייחסה לילד שהגננת או המורה לא רוצים לשלב אותו אז לא משלבים אותו.
רעיה לוי גודמן: החלטה על שילוב של ילד היא לא החלטה של צוות של כיתה או של צוות של גן.
רעיה לוי גודמן: בגנים יש צוות רב מקצועי, עם הרשות, עם המפקח הרגיל, עם מפקח החינוך המיוחד, שמחליט אם ילד יקבל זכאות לשילוב או לא.
רעיה לוי גודמן: כנ"ל בבית-ספר, יושב צוות של בית-הספר בוועדת שילוב ומחליט אם הילד יקבל תמיכה מתוכנית השילוב.
רעיה לוי גודמן: לא שואלים את הגננת אם היא רוצה ולא שואלים את המורה אם היא רוצה ואני לא מכירה את הדבר הזה.
רעיה לוי גודמן: חשוב לציין שמקודם עלה הנושא שאפשר אולי בפיילוט ישלבו רק ילדים בלקויות קלות ולא לקויות קשות.
רעיה לוי גודמן: חשוב לי להגיד, הפיילוט הוא פיילוט ביסודי, הוא לא בגנים והוא לא בתיכוניים, הוא פיילוט ביסודי, לכל הלקויות ובכל רמות התפקוד.
רעיה לוי גודמן: אבל הוא ביסודי.
רעיה לוי גודמן: הנושא של משרד החינוך מחליט החלטות לגבי ועדת השמה ו-ועדות ערר.
רעיה לוי גודמן: יש בוועדות האלה, בכל הוועדות האלה, מתוקף חוק, הרבה מאוד שותפים זה לא החלטות של משרד החינוך ולכן אני לא כל-כך מבינה את הנקודה שהועלתה.
רעיה לוי גודמן: לגבי הנושא של ילד צריך לקבל שליש שעות שילוב.
רעיה לוי גודמן: אני חושבת שיש פה אי-הבנה לגבי העניין.
רעיה לוי גודמן: אנחנו מדברים על זה שילד שיש לו זכאות לחינוך מיוחד, הוא קיבל זכאות בוועדת השמה מתוקף חוק לחינוך מיוחד, מותר לו להשתלב עד שליש מאורך יום הלימודים, במערכת הרגילה.
רעיה לוי גודמן: אנחנו חושבים שאם הילד יכול להשתלב יותר משליש, סימן שהוא לא צריך להיות בכיתת חינוך מיוחד.
רעיה לוי גודמן: אבל אנחנו מאפשרים להיות משולב שליש מהזמן.
רעיה לוי גודמן: לגבי הנושא של שותפות הפיקוח על החינוך הרגיל.
רעיה לוי גודמן: חשוב לי להגיד שבוועדות של דורנר, נכנסו מפקחים גם מהחינוך הרגיל, נכנסו יועצים מהחינוך הרגיל, הם חברים בצוותים, על-מנת שבאמת ייבנה פיילוט שנותן תמונה מקיפה ככל האפשר, גם של מנהלים, גם של מורים, גם של יועצים, גם של פסיכולוגים מהחינוך המיוחד ומהחינוך הרגיל.
קריאה: יש איזה נקודה מרכזית שלא התייחסת אליה.
קריאה: איפה אנחנו שם?
רעיה לוי גודמן: אני חושבת שהיתה ועדה קודמת.
אלכס מילר: אתה שואל שאלה בלי לשאול אותי רשות, ואת גם עונה.
אלכס מילר: ואני שאלתי שאלה לפני זה, ולא התייחסתם.
אלכס מילר: 07.
אלכס מילר: מה קורה עם 07?
רעיה לוי גודמן: זה קשור לדורנר?
אלכס מילר: זה קשור אלייך.
רעיה לוי גודמן: אז אני אשמח לענות אחר-כך, ברשותך.
אלכס מילר: לא, אני רוצה לשמוע עכשיו.
רעיה לוי גודמן: להבנתי, השר ענה לך בכתב.
רעיה לוי גודמן: יש מכתב שאמר השר בוודאות, יש מכתב אליך מהשר?
אלכס מילר: אנחנו לא קיבלנו.
אלכס מילר: אולי הוא יצא, אבל לא הגיע לוועדת החינוך.
אלכס מילר: אני אבקש להעביר לי תשובה ביומיים הקרובים, בכל מה שקשור ל- 07.
רעיה לוי גודמן: בשמחה.
רעיה לוי גודמן: אני רושמת.
אלכס מילר: טוב, רבותיי, אנחנו באחת וחצי ואני חייב לסיים.
אלכס מילר: בבקשה, אין בעיה.
אלכס מילר: שאלתי את חברי הכנסת, כל אחד אמר לי אין לי מה להוסיף.
עינת וילף: האמת היא שבאמת אחת הבעיות כשדנים בנושא הזה הוא העובדה שאנחנו מתכנסים כאן בכל פעם לעסוק בהיבט של יישום ועדת דורנר וכמו שגם אמרת כאן, אין כאן את ההתייחסות הכוללת.
עינת וילף: הרבה מהמפגשים שלי שמתקיימים עם מורים, הם מתארים דווקא תהליך הפוך למה שמתואר כאן.
עינת וילף: המורים בחינוך הרגיל.
עינת וילף: הם מתארים דווקא תהליך שבו למעשה אם למשל בעבר היתה כיתה שהיתה מיועדת ללקויי למידה, עכשיו הכיתה הזאת כוללת תלמידים בעלי קשיים הרבה יותר גדולים.
עינת וילף: כלומר, שדווקא הכיוון הוא יותר מתוך החינוך המיוחד לכיתות בתוך בתי-הספר, מתוך הכיתות בתוך בתי-הספר לתוך הכיתות הרגילות.
עינת וילף: המורים מדווחים על זה, זה משהו שאני נפגשת כבר שלוש-ארבע שנים עם מורים שמדווחים שבשנים האחרונות התהליך הזה הולך ומתגבר והם מרגישים חסרי אונים.
עינת וילף: הם מרגישים שאין להם את הכלים להתמודד עם זה, וכתוצאה מזה גם השילוב נכשל וגם התלמידים הרגילים בכיתות נפגעים באופן דרמטי.
עינת וילף: ואז כולם נכווים בסיפור הזה וזו המגמה שאני רואה בשיחות ובאמת אני רואה בעיקר את חוסר האונים של המורים שמדווחים שלא מקבלים את הכלים, לא מקבלים את התמיכה.
עינת וילף: יש את הרצון הטוב, אבל מורים שלמשל אמרו שבעבר ידעו להתמודד עם כיתת לקויי למידה הם אומרים שעם כיתה עם ספקטרום הרבה יותר רחב הם לא יודעים להתמודד וזה מעבר ליכולתם.
עינת וילף: ולכן מאוד חשוב שכשאנחנו מקיימים את הדיונים האלה ביישום, אנחנו נראה את התמונה הכוללת של איך מאזנים את כל הדברים האלה, כי בסופו של דבר כשאנחנו עושים את זה לא טוב, זה לא טוב גם לילדים שמבקשים את השילוב וכמו שנאמר כאן נכווים מזה וגם לכלל המערכת, שבעצם רואה בזה לאורך זמן כישלון וגם יוצאת מזה הרבה יותר מתוסכלת וגם ילדים רגילים שבסך-הכל גם נפגעים וגם מבחינת הערכים, לא מקבלים את הערך של השילוב.
עינת וילף: ולכן, מאוד חשוב לי שבעתיד, הדיונים האלה יתקיימו תוך ראייה כוללת של מה שקורה בכיתות ושבאמת בפיילוט, הדגש יהיה איך מסייעים למורים להצליח כי בזה הכל תלוי.
עינת וילף: כי גם הרצון הטוב של מנהלים ומורים לעשות את השילוב, יהיה אך ורק שהם יקבלו את הכלים והגיבוי להצליח, ובסך-הכל אני חייבת להגיד מהשיחות שלי בניגוד למה שדווח כאן, המגמה היא כן להעביר יותר ויותר לכיתות.
עינת וילף: הבעיה היא שהתחושה היא שזה נכשל ולא מצליח, כי אין את הגיבוי ואין את הכלים.
יואב קריים: זה קורה על אפם וחמתם של משרד החינוך ולא בעידודם.
עינת וילף: זה קורה.
אלכס מילר: רבותיי, תודה רבה, גברתי.
אלכס מילר: אני רוצה לסכם כאן ובכך שקודם כל, אני מבקש ממשרד החינוך להוציא מנגנון בכתב בפתיחת שנת הלימודים, לכל הורה מה המנגנון הבירוקראטי שלכם, בהיבט של פנייה, ציבור כזאת או אחרת, לתוך המשרד שלכם.
אלכס מילר: אם גברתי לא צריכה להתעסק בפניות הכלליות, תסבירו לכל בן אדם למי הוא צריך לפנות.
אלכס מילר: אני מבקש ממשרד החינוך שאם את לא צריכה להתעסק בזה, מישהו מתוך ארבעה צוותים, שיהיה אדם שהוא יהיה המקשר בין הארגונים הרלוונטיים בדבר, לפניות שהן פניות כלליות.
אלכס מילר: ואנחנו רוצים לשמוע מי הבן-אדם ומרכז ואני גם אשמע מהארגונים אם הם קיבלו את ההפניה, מי מולם ולמי הם מעבירים.
אלכס מילר: כי להם יש את התמונה הכללית, לא מדבר על הפניות הייחודיות, שכמובן כמו שציינת, זה יכול לעבור דרך אותם המנגנונים.
אלכס מילר: ההורים צריכים לדעת, אתם יכולים לפנות לארגונים, אבל אם לארגונים לא תהיה כתובת לאן לפנות עם פניות שהן כלליות ואת עמדתם בכל הנושא מה שקורה היום בשטח, אז רבותיי, פשוט הוועדה הזאת תהפוך לוועדת פניות הציבור בנושא הזה ואני מבטיח לכם שזה מה שיהיה.
אלכס מילר: דבר שלישי, אני מבקש בנושא של הפרוטוקולים.
אלכס מילר: תראו, יש פה איזה שהוא עניין שהוא קצת מוזר לי.
אלכס מילר: מצד אחד, אומרים שהכל גן עדן, מצד שני אומרים שיש בעיה.
אלכס מילר: אז אני מציע שתעשו דבר כזה – אתם תעשו בדיקה שאתם צריכים לעשות.
אלכס מילר: הארגונים שהם יודעים איפה שיש בעיה, שיעבירו לכם את המקומות איפה שהם יודעים את הבעיה, תלכו לשם ותבדקו.
אלכס מילר: זה דבר לדעתי הכי פשוט, לא צריך פה לזהות ולפתור מנגנון משפטי, פשוט תבדקו מה קורה בשטח.
אלכס מילר: זה דבר שלישי.
אלכס מילר: בכל הנושא של יישום דו"ח דורנר.
אלכס מילר: רבותיי, אני באמת מברך על כך שבאמת התחלתם לעשות את הצעד החשוב.
אלכס מילר: הרי אנחנו לא נמליץ פה עכשיו לכל ילדי החינוך המיוחד לעבור לחולון, נכון?
אלכס מילר: ששם אתם בעצם עושים את המהלך ומה זה אומר?
אלכס מילר: זה אומר דבר כזה – אסור להזניח את מה שקורה בשאר המקומות.
אלכס מילר: להפך, הפיתרון צריך להיות כולל, כמובן שבכלים שכרגע עומדים לרשותכם.
אלכס מילר: אבל אין ספק שלא יכול להיות שדבר שקורה היום, שהזעקה פה של הורים היא פשוט חסרת תקדים, בכל הנושא הזה, וזה כל פעם שאנחנו יושבים כאן על הנושאים האלו.
אלכס מילר: יש פה בעיה, יש דברים שהם דברים כלליים, יש דברים שהם ייחודיים.
אלכס מילר: דברים ייחודיים, במקרים כאלו ואחרים, אפשר לפתור אותם, צריך לחשוב יצירתית איך פותרים אותם.
אלכס מילר: דברים כלליים לא יכול להיות שכבר שנה אחרי שנה עולים אותם דברים.
אלכס מילר: אז יכול להיות שיש איפה שהוא תקלה ותבדקו גם, המפקחים שלכם שנמצאים בתוך השטח, עד כמה הם באמת נותנים מענה לפניות שהם מקבלים.
אלכס מילר: כי מצד אחד, בן אדם אומר שהוא עבר את כל המהלכים והגיע אלייך, ומצד שני, את אומרת קודם כל שיעבור אבל עובדה שכנראה שאין שם פיתרון.
אלכס מילר: אם יש להם מספיק כלים, אם הם יודעים לתת מענה, תגידו לי אם יש בעיה ברשויות המקומיות.
אלכס מילר: תגידו לי איזה רשות מקומית לא עושה את מה שהם צריכים לעשות, אנחנו גם בזה נדע לטפל.
אלכס מילר: אנחנו לא יכולים להיות באיזה שהיא אווירה של חוסר ודאות ואובדן שליטה בכל העניין הזה.
אלכס מילר: תשמעו, זה ילדים, אי-אפשר להשאיר את זה במצב כזה שבו נחכה בעוד 20 שנה עד שכל הפיילוט הזה ייכנס לתוקף בכל הערים.
אלכס מילר: חשוב מאוד להיות עם היד על הדופק לגבי כל דבר ודבר.
אלכס מילר: אני רוצה קודם כל להזמין את כולכם לפתיחת שנת הלימודים שאנחנו נעשה בחולון, בבית-הספר שיצרנו.
אלכס מילר: אני מקווה מאוד שבפתיחת שנת הלימודים אתם תציגו בפנינו, קודם כל את ספר ההדרכה, מה שדיברת, שאני בטוח שאמרת שעד ה- 1 לספטמבר זה יהיה מוכן.
אלכס מילר: אנחנו מבקשים ודורשים מכם שתעשו עדכון מכל ההורים מבחינת מנגנון כמו שהתחלתי בעניין של פניות הציבור, וגם שילוב של הארגונים וכל העניין של הפיתרונות בנושאים שקשורים לחינוך מיוחד.
אלכס מילר: רבותיי, אם אתם בסופו של דבר תבואו אלינו עם איזה שהיא דרישה תקציבית, אנחנו כבר נדע איך לטפל בזה.
אלכס מילר: אבל מצד אחד אתם אומרים אין כרגע בעיה כספית, מצד שני, אנחנו רואים שהדברים לא נפתרים, אז איפה שהוא זה נעמד באמצע.
אלכס מילר: אז אם את אומרת שיש, אז תבואו, תגידו, תשמעו, אנחנו רוצים, יש לכם אפשרות להתקדם עם החוק הממשלתי.
אלכס מילר: אם צריכים לעשות את המהלך הזה, בבקשה, קחו את מסקנות ועדת דורנר, תעשו חוק ממשלתי.
אלכס מילר: אני יכול להבטיח שלפחות שלושה שרים מסיעתי יתמכו בוועדת שרים לחקיקה.
אלכס מילר: אני לא יכול להתחייב על השרים האחרים.
אלכס מילר: אבל רבותיי, צריך פה יכולת קבלת החלטות ומנגנון ואסטרטגיה.
אלכס מילר: בשנה הבאה אנחנו נעשה כאן ישיבה ואני רוצה לראות את כל הרשימה של הפעלת כבר לא פיילוט, אלא מנגנון מלא בכל הארץ.
אלכס מילר: עם, כמובן, הערכה תקציבית, כי זה כבר אתם לא תוכלו לממן, זה אני בטוח.
אלכס מילר: בזה אתם כבר תבואו עם הצעה תקציבית מסודרת, שאנחנו צריכים להיות מוכנים, עם האוצר ועם כל הגופים.
שירלי גלאור: אולי בינואר, לפני ינואר 2012, לפני שהתהליך מתחיל.
אלכס מילר: רבותיי, קודם כל אנחנו נפגשים בספטמבר.
אלכס מילר: בעוד כמה חודשים, פתיחת שנת הלימודים, נראה מה הולך להיות.
אלכס מילר: תראו לנכון, אין שום בעיה, אתם תפנו בצורה מסודרת עם הנושאים שלדעתכם צריך להעלות אותם על סדר היום, אם יהיה צורך, נעשה ישיבה.
אלכס מילר: אז קודם כל, אנחנו נפגשים בחולון בפתיחת שנת הלימודים.
אלכס מילר: ...
אלכס מילר: מהגופים אשר עומדים, הממשלתיים, אשר מחויבים לתקצוב ולקידום הנושא הזה.
אלכס מילר: אנחנו נשמע עכשיו את הנציגים של המכללות, נשמע את משרד האוצר, משרד התמ"ת, ונראה לאיזה כיוון אנחנו מתקדמים אבל רבותיי, המצב הוא קטסטרופאלי.
אלכס מילר: היום האקדמיזציה של כל מקצוע ומקצוע דוחה את המקצועות הטכנולוגיים החוצה, זה בעצם גורם לתעשייה לאבד כוח אדם איכותי.
אלכס מילר: ללא אסטרטגיה וסדרי עדיפויות כמו שצריך להיות וכמו שזה נראה שגם קיים במקומות אחרים בעולם, אנחנו באמת הולכים לאבד את התחום הזה.
אלכס מילר: אני הגשתי הצעת חוק שכרגע נמצאת אצל שר החינוך, על הקמת המועצה לחינוך לתעשייה והכשרה מקצועית, בדומה למועצה להשכלה גבוהה.
אלכס מילר: זו תהיה הרגולאטור בכל התחום הזה, כשהמועצה מורכבת מאנשי תעשייה, אקדמיה, וכמובן אנשי החינוך הטכנולוגי ואני מקווה מאוד שאנחנו בזמן הקרוב נראה את המסקנות של משרד החינוך, איך הם רואים בעצם את ההיבט הזה.
אלכס מילר: אני גם אמרתי שמבחינתי, בתי-הספר זה פחות מעניין.
אלכס מילר: מה שמעניין אותי זה מכללות לטכנאים והנדסאים וצריך לראות באמת איך מתקדמים.
יגאל כהן אורגד: אדוני היושב-ראש, יש לי בקשה על סדר היום.
יגאל כהן אורגד: כיוון שאינני חבר כנסת, אז אני לא אומר הצעה לסדר היום.
יגאל כהן אורגד: בקשה.
אלכס מילר: מר יגאל כהן אורגן היה שר אוצר.
יגאל כהן אורגד: הנושא חשוב ביותר לכולם וגם לנו.
יגאל כהן אורגד: יחד עם זאת, הוא חלק מבעיה הרבה יותר חמורה וזה שאנחנו לא מכשירים היום בארץ מספיק הנדסאים ומספיק מהנדסים לצרכים של התעשייה, של הפיתוח הכלכלי.
יגאל כהן אורגד: ואני מאוד מבקש שהדיון, אני לא יודע אם נציגי האוצר נמצאים כאן, אבל שהדיון יתייחס לנושא כפי שאתה הגדרת אותו, אבל יאפשר גם להתייחס לנושא שהוא לא פחות חמור, וזה יצירת התשתית.
אלכס מילר: אנחנו נמצאים כאן בדיון בכנסת ואדוני, כמו שאתה יודע, כל אחד רשאי להגיד את עמדתו כלפי הנושא בצורה חופשית ביותר, אני לא מגביל פה אף אחד, במיוחד כאשר מדובר על הנושא שהוא בלב כל הנוכחים כאן.
אלכס מילר: בואו נתחיל, מכללות להנדסאים.
אלכס מילר: מי מדבר?
אלכס מילר: אני רק מבקש, תני לנו מצב כללי מה קורה, איפה הבעיות העיקריות, בהתייחסות לנושא של התקצוב, בהתייחסות לבעיות שהן בהשוואה למוסדות אקדמאיים, איפה אתם רואים את האפליה ומה העתיד הצפוי לנו בכל התחום הזה.
תמי צוקרמן: הנושא הוא, קודם כל, כפי שאתה אמרת ואני אחזור על זה, אנחנו היינו שמחים להוביל מהלך שיעלה את קרנו של ההנדסאי במדינת ישראל, כי אנחנו מרגישים כבר לאורך שנים רבות שיש שחיקה כמובן מול התעשייה אבל גם מול, על הסטודנטים הפוטנציאליים, הצעירים שמגיעים אלינו למכללות ההנדסאים.
תמי צוקרמן: אנחנו מכללות הנדסאים שמיוצגות בעצם או מתוקצבות על-ידי גוף שנקרא מה"ט, אנחנו מודעים לזה שיש עוד סקטור של הנדסאים שמתוקצב על-ידי משרד החינוך.
תמי צוקרמן: אבל אנחנו מכללות מה"ט ואני כרגע מדברת בשם שאר מנהלי מכללות מה"ט ומציגה את המצב כפי שאנחנו חשים וחווים יום יום, בשנים האחרונות.
תמי צוקרמן: מצד אחד, הפתיחה של המכללות האקדמיות, הנגישות להשכלה הגבוהה, שגרמה לאוכלוסייה מאוד גדולה של סטודנטים, שבעברם היו באים לבתי-הספר להנדסאים, הפתיחה הזאת גרמה לכך שאלפי סטודנטים מעדיפים בימינו להגיע להשכלה גבוהה, לתואר אקדמי, ובעצם אנחנו נותרים עם הסטודנטים שלצערנו מראש נקודת ההתחלה שלהם קצת יותר נמוכה, למרות שבהחלט המקצוע הנדסאי, לטעמנו, הוא בהחלט חשוב.
תמי צוקרמן: התעשייה משוועת.
תמי צוקרמן: רק לפני חודש-חודשיים היו כתבות בכלכליסט, עם הדגשים מאוד חזקים של מנכ"לית אינטל, שבעצם שמה על השולחן מספרים ואמרה – אנחנו צריכים כרגע לגייס 1,000 עובדים, לא כולם צריכים להיות מהנדסים.
תמי צוקרמן: בשוק, התעשייה משוועת להנדסאים ובמיוחד במקצועות הטכנולוגיים, מקצועות הליבה.
יגאל כהן אורגד: אנחנו לא מוצאים אותם, היא אמרה.
תמי צוקרמן: ולא מוצאים אותם, נכון.
תמי צוקרמן: השוק משווע.
אלכס מילר: את יודעת מה היום המשכורת הממוצעת של בוגר, הנדסאי או טכנאי, בשוק, במקצועות הטכניים, מה יש, אלקטרוניקה, חשמל, מחשבים, תעשייה וניהול, זה לדעתי המובילים מבחינת הכמויות.
אלכס מילר: מה המשכורת הממוצעת היום בשוק?
תמי צוקרמן: אני אשמח אם פה מישהו אחר יענה.
אלכס מילר: זה תמ"ת יודעים?
יגאל כהן אורגד: עשר שנים אחרי זה, 17,000 שקל.
קריאה: בתור סטודנט שנה שנייה בהנדסאים עם היכרות מהחברים שלי, זה יושב על שבע בערך, אם אתה תופש משרה טובה.
יגאל כהן אורגד: בהתחלה.
אלכס מילר: זה בהתחלה.
אלכס מילר: ומהי משכורתו ההתחלתית של מהנדס?
קריאה: 13, 14, תלוי איזה סוג, כמובן.
קריאה: כפול.
קריאה: כמה שנות לימוד להנדסאים וכמה למהנדס?
קריאה: הנדסאים לומדים שנתיים ועוד פרויקט גמר שזה לוקח עד שנה בערך, שמגישים אותו עם ההגנות ומהנדס לומד ארבע שנים, רק שתנאי הקבלה מלכתחילה דורשים ממנו לעשות פסיכומטרי והשלמת בגרויות.
קריאה: זאת אומרת, זה בעצם כמעט חמש.
קריאה: אז אפשר להגיד שזה כפול.
קריאה: בגדול.
קריאה: כן, בגדול זה כמעט כפול.
קריאה: אבל האמת היא שאם כבר יש לי את הבמה לדבר, אז כל הבעיות האלה, יש עניין שאנחנו נשמח לדבר עליו.
תמי צוקרמן: שוב אני אומרת, אנחנו כבר דנים בזה כמה שנים, בחשיבה משותפת יחד עם מה"ט, מהי הדרך הנכונה להעלות את קרנו של ההנדסאי.
תמי צוקרמן: בשלב הזה אנחנו לא כל-כך מתקדמים בעניין הזה.