GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ספיר אקר: קורנפלקס קראנץ' תוצרת חו"ל.
ספיר אקר: ספיר אוכלת ומופיעים כמה פצעונים.
ספיר אקר: אוי ואבוי ספיר חנונית ומחוצ'קנת.
ספיר אקר: מוכנה לבית הספר?
ספיר אקר: הילדים צוחקים עליה והיא בודדה ועצובה.
ספיר אקר: כדי לשפר את מצב הרוח, ספיר הולכת לקניון ונכנסת לחנות הבגדים TNT תוצרת ישראל.
ספיר אקר: ספיר שמה עין על שמלה תוצרת ישראל, ספיר יוצאת מתא המדידה והיא מהממת.
ספיר אקר: תודות לשמלה תוצרת ישראל.
ספיר אקר: תמיד תזכרו, זה כבר לא קול לקנות תוצרת חו"ל!" בקשו מאיתנו להעביר, שאנחנו מודעות לכך שהפרסומת מכילה מקרים קיצוניים.
ספיר אקר: ואף לא הגיוניים לפעמים, אך מטרתה אמורה להמחיש את האירועים הרגילים בסדר היום הישראלי אלא לעבוד על התודעה של בני הנוער בישראל ולגרום להם להאמין שהמוצרים תוצרת הארץ יותר טובים מהמוצרים תוצרת חו"ל ולראותם בעין חיובית.
ספיר אקר: על הבסיס של הרעיון העיקרי של הפרסומת יצרנו גם את הבאנר לאינטרנט: "כנסו לאילים תהיו ישראליים, זה כבר לא קול לקנות תוצרת חו"ל".
ספיר אקר: זה בפרסומת לעיתון: חשפנו את היכנסו לפייסבוק שלנו ותמליצו על מוצרים כחול לבן כדי שיוכלו לראות דוגמאות למוצרים כחול לבן.
ספיר אקר: וגם שיראו שיש לזה ביקוש.
ספיר אקר: זה שלט החוצות שלנו:
ספיר אקר: עוד פעם "זה כבר לא קול לקנות תוצרת חו"ל".
ספיר אקר: שיראו במבט מהיר מהמכונית, ישר.
ספיר אקר: חד משמעית.
אלכס מילר: רבותי, אנחנו ממשיכים.
אלכס מילר: בסדר הדוברים יש לנו דוקטור רון תומר, בקשה.
רון תומר: תודה רבה.
רון תומר: שלום, אני יושב ראש מטה מיצהר בישראל מטעם התאחדות התעשיינים.
רון תומר: אני תעשיין בעצמי.
רון תומר: כעשר שנים אני חבר המטה, ובשנה וחצי האחרונות היושב ראש שלו.
רון תומר: והמטה בעצם עובד בשני מישורים.
רון תומר: המישור הראשון זה בנושא החינוך.
רון תומר: סביב עזרה וקידום הנושא של 'תעשידע'.
רון תומר: הדבר השני זה פעילות עכשווית, לשכנע את האזרחים הבוגרים של מדינת ישראל לקנות תוצרת הארץ.
רון תומר: אנחנו משקיעים הרבה כסף ומשאבים לעשות את זה.
רון תומר: ואני רק יכול להגיד, שמניסיוני, שאם היינו משקיעים בחינוך מה שמשקיעים היום, ואף יותר, לפני עשר, עשרים שנה, לא היינו צריכים לעמוד במצב הזה היום.
רון תומר: כי בעשר שנים האחרונות היינו צריכים להסביר לאזרחי ישראל את הקישור בין התעסוקה והאבטלה לבין הנושא של רכישה והעדפתם של מוצרים ישראליים.
רון תומר: היינו צריכים לשכנע בעבר שמוצרים ישראליים הם טובים, היום כבר אנשים אולי מבינים את זה.
רון תומר: אבל התחלנו במקום כזה, והיינו צריכים לבנות את הגאווה הישראלית סביב העניין הזה.
רון תומר: העבודה היום בחינוך היא מאוד חשובה, כי היא תחסוך מאיתנו את הקמפיינים האלו לדור הבא.
רון תומר: אבל מה?
רון תומר: היום אנחנו עובדים מאוד קשה, ו'תעשידע' עושה עבודה נפלאה בסדנאות האלה לבתי הספר.
רון תומר: אני עדיין חושב שהנושא הזה של חינוך לתעשייה וחינוך לאהבת תוצרת הארץ הוא אידיאולוגי לא פחות מאהבת הארץ עצמה, ואני חושב שזה דבר שצריך להיכנס לתכנית הלימודים באופן רציף ולא משנה לשנה כל פעם לנסות ולהשיג תקציבים ולעבוד על זה.
רון תומר: אני חושב שזה צריך להיות אחד מאבני היסוד של החינוך הישראלי.
רון תומר: דבר שבו בסופו של דבר כולנו נרוויח מזה.
רון תומר: אין ספק ש'תעשידע' עושה עבודה נפלאה.
רון תומר: אני הייתי, במקרה, השופט באותו היום שציינה אביבה, ובמקרה, שפטתי את העבודה שזכתה פה, שממש הורידה לי דמעות מהעיניים.
רון תומר: ואני מוכרח להגיד, כשנשאתי דברים בסוף היום הזה, התרגשתי יותר מאשר אני מתרגש אי פעם בכל כנס או כל דבר אחר.
רון תומר: החינוך זה יופי והחינוך משיג את המטרה שלו, אבל זה לא שנה ולא שנתיים וגמרנו.
רון תומר: ובקשתי וקריאתי לוועדה הזו ככל שהיא יכולה, לבוא ולקדם, ולהפוך את החינוך לתוצרת הארץ, כאחד מאבני היסוד של מערכת החינוך הישראלי.
אלכס מילר: דוד, בבקשה.
דוד ארצי: אני תעשיין, גם מה שנקרא תעשייה מסורתית וגם תעשיית היי טק.
דוד ארצי: אני הייתי מנהל כחול לבן לפני כמה שנים, שש שנים, ואני יכול להגיד לכם דבר אחד, הכול תלוי ברצון הטוב.
דוד ארצי: באמת זה מתחיל בחינוך בכיתה א', אפילו בגן הילדים, אני זוכר שבכל שנותי קנאתי במה שקורה בארצות הברית, ששמה כשהילד מתחיל להבין את השפה אומרים לו ''buy American product תקנה ראשית כל ותהיה גאה במוצרים שלך.
דוד ארצי: אבל אני רוצה ברשות
דוד ארצי: כם להגיד עד כמה זה תלוי בכולנו ובהרבה מאוד בחברי הכנסת, וחברי הממשלה ושרי הממשלה.
דוד ארצי: אני רוצה לתת שתי דוגמאות מהיותי כחול לבן, עד כמה היה הקשר בין הפרנסה ובין כחול לבן.
דוד ארצי: הדוגמאות, היה טרמינל בן גוריון שבנתה מדינת ישראל שהושקעו בו מיליארדי שקלים.
דוד ארצי: יום אחד בהיותי מנהל כחול לבן התגלה לי שבגלל שהמתכננים שתכננו את הטרמינל היו קבוצה אמריקאית, הם קבעו סטנדרטים אמריקאיים, למשל השטיחים היו אמורים לקנות ממשרד אמריקאי, מערכת מיזוג האוויר, לא רוצה למנות רשימה שלימה.
דוד ארצי: מי שהיה אז אחראי על זה - שר התשתיות - היה ליברמן.
דוד ארצי: אני נדנדתי לו, קיבל אותי.
דוד ארצי: השינוי היה שבמפעל אור עקיבא שעושה שטיחים .
דוד ארצי: שלוש שנים.
דוד ארצי: מאה חמישים עובדים היה להם פרנסה, ומפעל ירושלמי למיזוג, מאה חמישים עובדים.
דוד ארצי: זה שתי דוגמאות.
דוד ארצי: היו עשרות דוגמאות ובסופו של דבר הטרמינל שהיה מתוכנן שמונים אחוז לקנות בארצות הברית הפך להיות שמונים אחוז לקנות בארץ.
דוד ארצי: ובמחיר טוב, ובעיקר לאלפי עובדים פרנסה.
דוד ארצי: אני מביא פה את הדוגמאות האלה כי זה מאוד מאוד חשוב מה עושים חברי הכנסת.
דוד ארצי: כי זה קצת רצון טוב והשרים, שיכולים להשפיע המון בנושא זה של קניות תוצרת הארץ, וכמובן זה מביא את הפרנסה.
דוד ארצי: לכן, המודעות הזאת והרצון הזה להקפיד לקנות תוצרת הארץ יוצר כל שנה מאות אלפי משרות שאנחנו כל כך שמחים להם.
אלכס מילר: תודה אדוני, הדוגמא מצוינת, דרך אגב.
דורון קמפלר: בוקר טוב, אני מנכ"ל כרמל מיכלים, מנהל קבוצה של חמישה מפעלים, מנתיבות בדרום דרך נתניה ושני מפעלים בפארק תעשיה בקיסריה ומפעל בכרמיאל, וחלק מקבוצת נייר חדרה, שאחד המאפיינים שלה זה שמיצרים מוצרים בארץ.
דורון קמפלר: ממרכיב חומר הגלם, שזה לא דבר מובן מאליו, ועד למוצר הסופי.
דורון קמפלר: אני רוצה לדבר על ה'טכנודע' בגבעת אולגה.
דורון קמפלר: בשבע שנים האחרונות, אנחנו מנהלים פעילות שוטפת.
דורון קמפלר: מאות תלמידים מדי שנה מחקרים במפעל בקיסריה – פארק התעשייה בקיסריה – ונותנים להם לגעת במוצרים, לגעת בתעשייה.
דורון קמפלר: פיתחנו קו מיני ב'טכנודע' בגבעת אולגה ומי שלא ביקר בו מוזמן לבקר ב'טכנודע', מקום מקסים, כשהרעיון העיקרי הוא לחשוף את התלמידים האלו מגיל בית ספר יסודי לתעשייה.
דורון קמפלר: זה מתחבר לכחול לבן, כי המשולש הזה הוא בלתי נפרד.
דורון קמפלר: תעשייה וכחול לבן הם הולכים ביחד.
דורון קמפלר: אנחנו מוצאים אצל התלמידים את הביקור במפעל, ואנחנו כשהדרכנו את המדריכים שלהם, אנחנו מוצאים הזדמנות פז להראות להם, גם מה זה תעשייה אבל גם מה זה מוצר, מה זה כחול לבן, מה זו עבודת ידיים, מה שהרבה כבר לא יודעים.
דורון קמפלר: רוב הילדים היום, עבודת ידיים, זו עבודה על המקלדת.
דורון קמפלר: ואנחנו מנסים להראות להם שהן שוות משהו חוץ מזה.
דורון קמפלר: התגובות הן יוצאות מן הכלל, כשאתה מקבל חיוך מילד שביקר.
דורון קמפלר: בשבילם זה ביקור, יציאה מבית הספר.
דורון קמפלר: אנחנו אחד המקומות שיוצאים אליהם כיציאה החוצה.
דורון קמפלר: כמו שיוצאים למוזיאון, אנחנו משתדלים גם, שהביקור הזה לא ייגמר כמוזיאון.
דורון קמפלר: אני חושב שצריך לקחת קצת יותר יוזמה, ולחשוף את התלמידים קצת יותר לתעשייה.
דורון קמפלר: זה נעשה היום, ברובו תרומות, זאת אומרת אני מממן כחברה את הסעת התלמידים מבית הספר לביקור במפעל, כי אני חושב שזה גם אינטרס שלי בין השאר כישראלי.
דורון קמפלר: אבל זה נעשה היום בעזרת תרומות, אני חושב שזה צריך להיות חלק מתכנית הלימודים, פשוט להוציא אותם החוצה לא רק מוזיאונים.
דורון קמפלר: זה חלק מהחיים.
דורון קמפלר: תודה.
אלכס מילר: חבר הכנסת נחמן שי, בקשה.
נחמן שי: תודה רבה ליושב ראש, ותודה רבה לכולכם.
נחמן שי: אנחנו, מבחינת הכנסת שותפים מלאים ליום הזה, שנועד למקד עניין ציבורי ולעודד כחול לבן.
נחמן שי: הקמנו בכנסת שדולה, שתכליתה לשלב את הנושא הזה בעבודת הכנסת.
נחמן שי: היום זה אירוע ציבורי פומבי, אבל גם בחקיקה, על מנת שנוכל באמצעות הכלי העיקרי שנתון בידינו לסייע בתוצרת הארץ.
נחמן שי: שותפים איתנו משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, וההתאחדות, רון וחברים, ואנחנו, נדמה לי מגויסים כולם לעניין.
נחמן שי: אני רק מאוד מקווה שזה לא יסתכם רק ביום כזה, או בפעילות בבית, אלא גם במרבד הציבורי הרחב.
נחמן שי: ומה שראינו פה, קצת ממה שראינו, בפעילות בבתי הספר, הוא בעיני התקווה הגדולה.
נחמן שי: כי אם באמת תלמידי בתי ספר ישתכנעו שזה לא פשוט, כי הולכים לחנות ששמה TNT ולפי מיטב ידיעתי זה שלוש אותיות באנגלית.
נחמן שי: אני חיפשתי את השם העיברי של החנות, אחת המכות הידועות זה שמות לועזיים.
אביגדור ליברמן: 'הוניגמן' זה עברית.
נחמן שי: 'הוניגמן' זה עברית, 'שניידמן' זה עברית, TNT זה הוניגמן?
נחמן שי: אז הם עברו TNT ,שלא ידעו כולם שזה תוצרת כחול לבן.
נחמן שי: אין ספק שהמימד של החינוך הוא הכי חשוב, כי הוא יוצר את האוכלוסייה גם בהווה וגם בעתיד של צרכנים, שייקחו איתם הרגלי צריכה, שבמוקדם ובליבם תהיה כחול לבן.
נחמן שי: אנחנו לא אנשים נאיביים.
נחמן שי: אנחנו יודעים שהעולם הוא גלובלי, אנחנו יודעים שיש סחר בינלאומי, ואנחנו יודעים שהדור הזה, הצעיר, נחשף אולי יותר מדורות אחרים, בגלל התקשרות, למוצרים לא ישראליים.
נחמן שי: ולכן, התחרות היא יותר קשה וצריך לעמוד גם בסטנדרטים, ואת זה צריכים לעשות האנשים שמייצרים את תוצרת הארץ.
נחמן שי: בסופו של דבר, יש גם כמובן מודעות והבנה, אני מקווה, למשמעות של כחול לבן, שזה משמעות של עזרה הדדית.
נחמן שי: שאתה קונה כחול לבן, אני מאוד אוהב את זה, אתה מסייע למישהו אחר, למקום העבודה שלו או למשפחה, לאח, לחבר, לפרטנר שלך.
נחמן שי: אתה גם מקדם את המדינה שלך ביחסי החוץ שלה, אתה גם מחזק את מעמדה הבינלאומי, או במילים אחרות אתה מטפח את מה, שאני מאוד אוהב להשתמש, את העוצמה הרכה שלנו כמדינה.
נחמן שי: כוח כלכלי הוא כוח במובן הקשה של המילה, אבל עוצמה רכה - במובן של טיפוח ערכים, של הזדהות, של הבנה, של סולידריות וכדומה.
נחמן שי: כל אלה נמצאים בתוך הכחול לבן הרבה יותר מהמוצר המסוים שבו מדברים.
נחמן שי: אכן, אני מאמין שיש חשיבות גבוהה לעיסוק בנושא הזה ודרך העיסוק בזה להנחיל את זה לצבורים רחבים.
נחמן שי: אני מודה שוב לכולכם שבאתם ובאמת 'זה לא קול לקנות בחו"ל'.
אלכס מילר: תודה לחבר הכנסת נחמן שי, שהוא יושב ראש השדולה כחול לבן בכנסת.
אלכס מילר: חברת כנסת שמאלוב ברקוביץ', בקשה גברתי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה אדוני היושב ראש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האמת אחרי דבריו של נחמן שי קשה להוסיף דברים כי אני חושבת שאתה תמצת את זה, אני נמצאת כאן ומתרגשת, באמת לראות גם לשמוע את מנאל וכשקראתי את מה שחולק פה, ראיתי רק מגזר יהודי, ורציתי כבר לקפוץ, רגע, מה עם מגזר ערבי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אחר כך קראתי ונרגעתי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חייבת לומר לך, שממש התרגשתי לשמוע אותך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התרגשתי לראות שעל אף שאנחנו שומעים את צורת וסגנון הדיבור ועל אף שאומרים שהדור הזה הוא לא דור כמו שהיה, כנראה ששום דבר לא משתנה אצלנו.
אלכס מילר: כמו שהיה מתי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יודע, תמיד אומרים פעם זה היה אחרת.
אלכס מילר: אני לא יודע, אני אולי בדור אחר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אצלך הכול אותו דבר?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שום דבר לא השתנה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רואים למה אני אוהבת את העלייה מחבר המדינות?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האנשים יציבים, לא משתנים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רציתי באמת לחזק יותר את הנושא שאתה דברת עליו, את הערכים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רואה בקניית כחול לבן, מעבר לעובדה, שאנחנו עוזרים למשפחות להתפרנס, אני חושבת שדבר החשוב פה הוא הנושא הערכי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת המדינה, כאן אני חי, אני צריך לחזק אותה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני צריך לעזור לזולת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאנחנו יודעים, וכל פעם שאנחנו קוראים על איזשהו מפעל שנסגר, ובעיקר בתחום התפירה, שכולם נסעו לסין, וכולם יודעים שהמוצרים בסין הם לא איכותיים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כולנו יודעים את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו יודעים שכשמישהו קונה מוצר סיני כולם אומרים 'טוב, נו זה מסין' אז אני חושבת שאנחנו צריכים לחזק את הגאווה הישראלית, כי אני חושבת שמה שעושים בדרך כלל במדינת ישראל אנחנו עושים את זה באמת טוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין דבר יותר נכון מאשר לעשות את זה דרך החינוך, ואני רציתי לברך אותך אדוני היו"ר על הדיון הזה שאתה עושה, והוא משודר עכשיו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרייטינג לא כל כך נמוך, אני בטוחה שעל אף שזה ערוץ הכנסת רואים אותנו, ואני שמחה שהציבור הרחב רואה שבכנסת, כמו שאמר יושב ראש השדולה כחול לבן חבר כנסת נחמן שי, אנחנו איתכם ואנחנו נקדם ותמיד נתמוך באותם החוקים, שיקדמו את המדינה הזאת ויהפכו אותה לאור לגויים ואנחנו כאן בשביל זה.
נירה קושינסקי: אני הנציגה של משרד החינוך, מינהל מדע וטכנולוגיה.
נירה קושינסקי: אני רוצה לספר על משרד החינוך, שמחבק, ובקשר ממש יומיומי עם ה'תעשידע' עם מישאל והמדריכות.
נירה קושינסקי: יש לנו מדריכות של משרד החינוך, יש לנו מטמיעות שמגיעות לבתי הספר, משהו כמו מה שדורון אמר.
נירה קושינסקי: מבקרים במפעלים, עושים עבודות חקר במפעלים, גם בחטיבת הביניים.
נירה קושינסקי: כמאה בתי ספר, עשרים אלף תלמידים, שמגיעים לתעשייה.
נירה קושינסקי: ואנחנו רוצים כמובן להגדיל את זה כמה שיותר.
נירה קושינסקי: אנחנו רואים בזה למידה אותנטית, אנחנו רואים בזה באמת באמת להכיר את המגזר הזה, שחשוב לנו.
נירה קושינסקי: וחשוב לנו כמובן שיישארו, ואני מדברת גם על קניה של כחול לבן, אבל גם בתלמידים שבוחרים במקצועות טכנולוגיים, במקצועות מדעים טכנולוגיים והולכים לתעשייה.
נירה קושינסקי: אז גם במינהל מדע וטכנולוגיה, גם הורים, גם מנהלים מחוברים לתעשייה באמצעות השתלמויות.
נירה קושינסקי: תלמידים מבצעים בחטיבה העליונה עבודות לתעשייה כמעט בכל המקצועות הטכנולוגיים.
נירה קושינסקי: ואנחנו מקוים שזה רק יגדל, ושהילדים האלה בנים ובנות - יש פרויקט שלם של עידוד בנות לתעשייה עידוד בנות לבחירה במקצועות מדעים טכנולוגיים כמובן עם כל הסטריאוטיפיים- הם מכירים את התעשייה הרבה מאד באמצעות הקשר שלנו עם ה'תעשידע' ואנחנו באמת מקוים שגם יבחרו בקניה של כחול לבן וגם יבחרו בתעסוקה של התעשייה.
אלכס מילר: מה קורה עם תוכניות לימודים?
נירה קושינסקי: כפי שאמרנו, יש לנו מדריכות שעובדות בתוך בתי הספר וזה מתחיל בחטיבת הביניים.
אלכס מילר: אין תוכנית מסודרת של משרד החינוך?
נירה קושינסקי: יש מדריכות.
אלכס מילר: במקצוע כמו אזרחות?
נירה קושינסקי: לא, לא באזרחות אלא במדע וטכנולוגיה.
אלכס מילר: כולם במדע וטכנולוגיה?
נירה קושינסקי: בודאי, בחטיבת הביניים כולם לומדים מדע וטכנולוגיה, בתוך מדע וטכנולוגיה יש היבטים של טכנולוגיה, יש היבטים של תעשייה יש היבטים של מדע וטכנולוגיה.
אלכס מילר: יש נושאים של כחול לבן?
נירה קושינסקי: יש, בהחלט.
נירה קושינסקי: בחטיבה העליונה במקצועות מדעים וטכנולוגיה, עכשיו יצאנו בקמפיין גדול לעידוד של בחירה במקצועות הטכנולוגיים.
נירה קושינסקי: היו"ר אלכס מילר: מה עם רכישה של משרד החינוך?
נירה קושינסקי: אתה מדבר על רכישה של כחול לבן למשרדים?
נירה קושינסקי: אני לא מצויה בזה כל כך, אבל אני מאמינה ומקווה מאוד שכן.
אלכס מילר: כמו שדברתי עם השר, יש המלצה בנושא של תלבושת אחידה שזה של כחול לבן, השאלה היא עד כמה אתם יודעים שזה מבוצע?
נירה קושינסקי: אני מוכנה לבדוק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם יש חובה למשל לשים דגל ישראל בכל כיתה במדינת ישראל?
נירה קושינסקי: כן, בודאי, דגל ומפה.
אלכס מילר: יש, אבל לא בכל כיתה.
נחמן שי: אבל זה לא אומר שהדגל יוצר בארץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, זאת השאלה הבאה.
נחמן שי: ברוב המכריע של המקרים, גם הדגל שהיה מונח אצל סגן שר החוץ, בזמן שהוא השפיל את טורקיה היה דגל סיני.
נחמן שי: ההשפלה היתה חלקית, זאת אומרת, עשינו את זה בדגל סיני, כי הוא אמר הנה דגל ישראל - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בכל אופן, זאת באמת השאלה הבאה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אני מסתובבת קצת בבתי ספר ואני חייבת לומר שאני לא רואה בכל כתה, ואם רואה אז כמו שאתם אומרים זה לא תמיד כחול לבן.
אלכס מילר: אם אני לא טועה, החוק מחייב בכל בית ספר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש סנקציה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך אתם אוכפים את הנושא הזה?
נירה קושינסקי: את יכולה לענות איך אוכפים?
תמיר בן משה: המשרד כמשרד חינוך, לא מתעסק בכשל ציוד ותכולת הכיתות, זו הרשות המקומית.
תמיר בן משה: השאלה 'האם הדגל עצמו, הוא רכש מתוצרת ישראל?
תמיר בן משה: ' היא לא שאלה למשרד החינוך.
תמיר בן משה: אנחנו יכולים לבדוק עם הרשויות, אבל זה לא נעשה על ידי המשרד באופן ישיר.
אלכס מילר: בפתיחה אמרתי, שהצעת חוק שלי ושל חברת כנסת שלי יחמוביץ' "חוק הדגל" שאנחנו קראנו לזה, מחייבת אחוז מסוים של רכישה, התקבלה בקריאה שלישית.
אלכס מילר: אנחנו מקווים, שגם כל שאר החוקים, שבעצם הולכים ומחזקים את התעשייה כחול לבן יוכלו להתקדם במהירות.
אלכס מילר: ורק בנושא שאת ציינת, על דגל בכל כיתה, אני בחרתי לעשות את זה בדרך אחרת.
אלכס מילר: אני פניתי לכמה ראשי ערים דרך חברי מועצות, והיוזמה היתה דרך מועצת העיר.
אלכס מילר: זאת אומרת באר שבע, היתה יוזמה וזה התקבל בהצבעה במועצת העיר, שלא רק בכל בית ספר, כמו שזה היום מחייב בחוק, אלא גם בכל כיתה יהיה דגל ישראל.
אלכס מילר: אני מקווה מאוד, שבשאר הרשויות המקומיות תהיה איזושהי יוזמה מסוג זה, אבל כמובן שאם אנחנו מדברים על החינוך וחינוך לצרכנות נבונה וחינוך לרכישה של כחול לבן, חובה על כל מי שמחנך הוא צריך לתת דוגמא.
אלכס מילר: לא מדבר על המורים של מה הם רוכשים ואיפה הם רוכשים.
אלכס מילר: אני מדבר ברמה של משרדים, אם משרדים מחליטים לבוא ולחזק אז לדעתי ה'פוש' צריך לבוא גם מתוך המשרד, והדגשה על כל דבר שנכנס, אם זה הטושים ועד לכל דבר ודבר.
אלכס מילר: שיהיה הדגשה שזה בעצם נרכש בתוך ישראל, כמוצר ישראלי.
אלכס מילר: וזה לדעתי גם אחד מהקמפיינים, שיכול להיות חלק מאוד יעיל, כאשר ילדים נכנסים לכיתות והם רואים שעל כל ספסל יש דגל ישראל שזה נרכש בארץ ולא נרכש בחו"ל.
רון תומר: אדוני היו"ר, אם אפשר רק הערה קטנה, משרד החינוך כל שנה בוחרים נושא לשנת לימודים כבר כמה שנים אנחנו מנסים ולא מצליחים להשפיע, שיבחרו שנה אחת, שהנושא המרכזי במערכת החינוך יהיה התעשייה ואני חושב שאולי עכשיו יש בהחלט מקום.
אלכס מילר: אני חושב שאולי השנה, שאולי שנה הבאה נחשוב על זה.
אלכס מילר: אני חושב, שחבר כנסת נחמן שי, כיושב ראש השדולה, אולי יפנה לוועדה בצורה מסודרת בתחילה, כך שאנחנו נוכל להתכונן לשנה הבאה.
דן אלמן: אני רוצה, כתעשיין, להתריע על מקום שהוא מאוד פרוץ, והוא יכול להיות, אולי זה מה שדוד ארצי אמר.
דן אלמן: אני הייתי תשע שנים דירקטור בחברת חשמל, ושמונה שנים יושב ראש וועדת מכרזים.
דן אלמן: אפשר לעשות ניסים ונפלאות, כשרוצים, בנושא של קניות גומלין ורכש גומלין.
דן אלמן: הצלחנו לכופף, כשהיה מי שהוביל את זה, חברות שלא רצו.
דן אלמן: ואני אתן דוגמא אחת, שתראה את הכל.
דן אלמן: היה מכרז גדול של הטורבינות.
דן אלמן: ידוע לשמצה.
דן אלמן: בקיצור, היו שם ארבעה מתמודדים שבצד הטכני לא היה ספק בכלל שכולם מאה.
דן אלמן: זה היה מיצובישי, טאצ'י, ז'יהי, וסימנס.
דן אלמן: שתי החברות המזרח אסייתיות, סירבו לרכש גומלין בצורה שקבענו במכרז, וחד וחלק הוצאתי אותם מהשתתפות במכרז חברת חשמל.
דן אלמן: ג'יהי וסימנס עמדו ב35% רכש גומלין בארץ.
דן אלמן: יש המון חברות ממשלתיות, שאין פיקוח, לא שמים לב.
דן אלמן: עם כל הכבוד לוועדות ועם כל הכבוד לכולם, שם מונח כסף ענק.
דן אלמן: אם קונים כבלים במזרח, אפשר טיסות באל על, ואפשר תפוזים, ואפשר היי טק, ואפשר אלקטרוניקה.
דן אלמן: וכשיש יד מכוונת, וכשעושים את זה בצורה מסודרת, יש כאן נתח ענק שאנחנו מזניחים אותו.
דן אלמן: תודה.
צביקה ליברמן: שלום, אני מנהל את איגוד הטקסטיל והתאחדות התעשיינים.
צביקה ליברמן: אני רוצה להודות ליו"ר על החוק, חוק הדגל.
צביקה ליברמן: ואני רוצה ליידע אותך, שהדגלים של יום העצמאות שעבר, לפני חודשיים, היתה הצלחה גדולה מאוד.
צביקה ליברמן: אתם גרמתם לזה שהרבה, במיוחד בפריפריה, הרבה עובדים עבדו בנושא הזה, רק לדוגמא אחת, כולם מכירים את הסיפור של בנק הפועלים שבשנים האחרונות הוא רכש את הדגלים בסין והשנה הוא ייצר את זה בארץ.
צביקה ליברמן: חמש מאות אלף דגלים, אני הייתי בכפר דרוזי וראיתי איך מייצרים את זה.
צביקה ליברמן: אז זה לתפארת מדינת ישראל.
צביקה ליברמן: ואני מודה לך ולחברי הכנסת שיזמו את החוק הזה, ושלי יחימוביץ' וליו"ר, וכמובן לנחמן שי, שתמיד נמצא ברקע ונותן לנו גיבוי.
צביקה ליברמן: תודה.
נחמן שי: ברצוני לומר, שאנחנו ממשיכים באירועים האלה במשך היום, היום.
נחמן שי: הבוקר, היו שתי וועדות שעסקו בנושא של כחול לבן.
נחמן שי: אחר כך יש לנו מפגש גדול בכנסת כולל ראשי ההסתדרות והתאחדות התעשיינים.
נחמן שי: בארבע מליאת הכנסת תעסוק בכך, שרי תמ"ת לשעבר ידברו על הנושא, כך שאני מקווה שהמסר הזה באמת ייצא מהבית.
נחמן שי: ואני רוצה להודות עוד פעם לכל השותפים שלנו.
נחמן שי: והזכרתי קודם את חזי וצביה ואחרים, ובאמת כולם ממוקדים לעניין ומנסים לסייע ככל האפשר.
דוד ארצי: אנחנו יושבים בכנסת, אני רואה שיש עכשיו יוזמה חדשה.
דוד ארצי: אני חשבתי שאת ה- Buy American Love אפשר לתרגם לחוק ישראלי.
דוד ארצי: הוא ייתן הרבה הזדמנויות.
דוד ארצי: שהיום לא ניתנות לפי הכללים, שבעיקר מפעלים ממשלתיים עובדים.
דוד ארצי: אני נותן לכם חומר למחשבה.
דוד ארצי: אנחנו בזמנו הכנו במסגרת התאחדות התעשיינים, היתה טיוטת חוק.
דוד ארצי: היו שני חברי כנסת שדחפו את זה.
דוד ארצי: אחד מהם הוא מקדימה, שטרית, ואז נפלה הממשלה והעסק לא הלך קדימה.
דוד ארצי: חומר למחשבה.
דוד ארצי: אני חושב, שזה יכול להיות אניית דגל.
דוד ארצי: ואז גם יש הרבה הרבה לילדים ללמוד על חוק חדש שמדבר על תוצרת הארץ.
אלכס מילר: רבותי אני רוצה להודות לכולם, אני חושב שקודם כל כמובן ברכות לכל אותם הפרויקטים שראינו.
אלכס מילר: אני מברך כמובן את התלמידות, ואת התעשיינים, וכל מי שעוסק במלאכה.
אלכס מילר: חבר הכנסת נחמן שי שהוא מוביל את השדולה, ובאמת נרתם לסיוע בנושא.
אלכס מילר: כן, אנחנו חושבים שיש חשיבות כאשר הנושא בא ממש מגיל קטן, במסגרת של הפעילות של מערכת החינוך של משרד החינוך אין ספק שאתם צריכים, חייבים, להדגיש כל דבר שהוא קשור לילד, הכחול לבן במערכת החינוך.
אלכס מילר: גם אם זה רכישות, כמו שציינתי קודם, עד לתכנית הלימודים המסודרת.
אלכס מילר: אני מניח, שבסופו של דבר, התלמידים והדור הבא, שדיברה עליו חברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ', באמת יהיה יותר נבון, ויחשוב פעמיים לפני שהוא רוכש מוצר כזה או אחר.
אלכס מילר: אין ספק שכל הגופים הממשלתיים, אנחנו ממשיכים להמליץ, שידגישו ברכישה שכחול לבן.
אלכס מילר: גם מבחינת המוצרים באופן כללי, וגם מבחינת הפעילות שהם מבצעים אותה יומיומי.
אלכס מילר: גם הכנסת, אני מקווה מאוד, לוקח חלק פעיל בנושא של חיזוק כחול לבן.
אלכס מילר: אם זה רכישות, אני לא יודע איפה ייצרו את הדגל שהוא למעלה על הכנסת אבל, אני חושב, שכמו שבדקת את הדגל בחדרו של סגן שר החוץ, ככה תוכל גם לעלות למעלה ולבדוק את הדגל שנמצא על הכנסת.
אלכס מילר: אני לא בטוח בתוצאה, אבל תבדוק.
צביקה ליברמן: בטוח בטוח, אני יודע מי מייצר אותו.
אלכס מילר: רק תיזהרו על בטיחות, זה חשוב.
אלכס מילר: אני מודה שוב לכולם ובהצלחה, הישיבה נעולה.
זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את הישיבה שתעסוק בהיערכות לפתיחת שנת הלימודים תשע"ב הבא עלינו לטובה בחינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: אני רוצה לפתוח בדברי התנצלות, היתה צריכה להיות ישיבה בין 11 ל-12 בהצעת חוק שלי, שמסדירה את הגמלאות, לכל ימי חייהם של היתומים, שנרצחו שני ההורים בפעולות איבה.
זבולון אורלב: המקרה הראשון היה אוטובוס הדמים במעלה הכרמים בשנת 1954, והמקרה האחרון, משפחת פוגל לפני כמה חדשים באיתמר.
זבולון אורלב: והתברר, שהמדינה עדיין לא יודעת לטפל באותם שמונים יתומים.
זבולון אורלב: עשרים ושתיים משפחות.
זבולון אורלב: זאת הצעת חוק שלי ושל דליה איציק, והחוק פשוט התארך והסתיים רק עכשיו, ואושר גם לקריאה ראשונה, כפי שהצענו.
זבולון אורלב: אז אני מתנצל על האיחור.
זבולון אורלב: אנחנו מקיימים היום דיון, אני כמעט בטוח, שהוא לא יהיה דיון אחרון, בהיערכות לפתיחת שנת הלימודים בחינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: כי בטבע הדברים, ועדת החינוך במליאה, לא תעסוק, מניסיוני, במקרים, שהם דורשים תשומת לב מיוחדת, כפי שהועדה הזאת רוצה לתת.
זבולון אורלב: ולכן, נעסוק בהם.
זבולון אורלב: אני מניח, שיהיו עוד ישיבה אחת לפחות, אם לא יותר.
זבולון אורלב: אנחנו נפתח בדברי פתיחה של ראש מינהל החמד ד"ר אברהם ליפשיץ, שלפי הידברות מוקדמת, אמרו שרוצים אפילו להציג מצגת.
קריאה: לא ביקשו, לא אמרו, לא ידוע, דיסק און קי לא עובד פה.
אברהם ליפשיץ: אין בעיה אני אעשה את זה בעל פה.
זבולון אורלב: מאה אחוזים, טוב.
זבולון אורלב: לפעם הבאה, רק לדעת, שחוץ מזה, שמדברים איתי, הפקידות צריכות להודיע למנהלת של הוועדה.
אברהם ליפשיץ: שלום לכולם, תודה על ההזדמנות.
אברהם ליפשיץ: ברשות הרב אבי יו"ר מועצת חמד, חבר הכנסת היו"ר, ולכל הכבודה הנפלאה הזאת כאן.
אברהם ליפשיץ: אני רוצה לומר כמה משפטים, איך אנחנו רואים את הכיוון שלנו לקראת השנה הקרובה.
אברהם ליפשיץ: אנחנו רושמים לעצמינו חמישה יעדים מרכזיים.
אברהם ליפשיץ: היעדים לגמרי משולבים.
אברהם ליפשיץ: בידי המשרד, ידי מנכ"ל משרד החינוך, אבל אנחנו מציינים אותם באופן ייחודי, עם הצבע המיוחד שלכם.
אברהם ליפשיץ: אורח החיים שלנו בחמ"ד, קראנו לו "בית חינוך כמשפחה" זאת אומרת, המוסד החינוכי, לתפיסתנו, הוא לא רק בית חינוך, אלא על פי דברי חז"ל "המלמד בן חברו תורה כאילו ילדו" פירושו של דבר, שהמורה מתייחס לתלמידו כאילו הוא בנו.
אברהם ליפשיץ: והמנהל בית ספר רואה בתלמידתו מישהי, שהיא באחריות שלו להוביל אותה בזמן הלימודים ואחרי הלימודים.
אברהם ליפשיץ: המשפט הזה "בית חינוך כמשפחה" הוא לא סתם קריאה, הוא מהווה מהות חינוכית.
אברהם ליפשיץ: הנגזרת של התפיסה הזו, פירושה, בתכניות שאנחנו עובדים איתה בשנה שנייה, שנקראת "חמ"ד של חופש" קיבלנו כמעט מכל מוסדות החינוך בארץ, הממלכתיים דתיים, תוכניות לחופש הגדול.
אברהם ליפשיץ: החל מפעם בשבוע מפגש מורים תלמידים, עבור דרך מפגש מחנך כיתה לכיתתו.
אברהם ליפשיץ: היום קיבלתי דיווח עדכני של עשרות קבוצות, שעובדות בהתנדבות בעיירות פיתוח ובמרכזי קליטה וכו' וכו' וכו' זה נובע מתפיסת העולם של "בית חינוך כמשפחה".
אברהם ליפשיץ: "בית חינוך כמשפחה" גוזר תכניות של עבודה מול בוגרים.
אברהם ליפשיץ: קשר עם בוגרים.
אברהם ליפשיץ: וההשלכה היא השלכה רחבה למוסד הזה שנקרא "בית חינוך כמשפחה" בתוך "בית חינוך כמשפחה" הגדרנו חמישה מימדים: - ציונות דתית כתפיסת העולם.
אברהם ליפשיץ: - דיאלוג.
אברהם ליפשיץ: - דיבור.
אברהם ליפשיץ: - מהוגנות.
אברהם ליפשיץ: ודברים נוספים שלא נעסוק בהם כרגע.
זבולון אורלב: זה היעד הראשון?
אברה ליפשיץ: זה לא יעד, אלא אורח החיים.
אברה ליפשיץ: דבר שני, באופן בסיסי, כמובן, העולם הוא הרי למידתי מתוך העולם הלמידתי קראנו לזה ללמוד וללמד.
אברה ליפשיץ: מה שפשוט.
אברה ליפשיץ: מה עושים בבית ספר אם לא ללמוד וללמד?
אברה ליפשיץ: אבל בכל אופן ציינו ארבעה דברים מרכזיים, שאנחנו רוצים להדגיש אותם.
אברה ליפשיץ: אני אומר אותם בקצרה, בזמן הקצר שיש לי: אחד, זה לימוד תורה.
אברה ליפשיץ: לימוד תורה הוא ערך עצמאי, שסובל ודורש ברכה בפני עצמו.
אברה ליפשיץ: אין צורך להסביר את זה לציבור, שנמצא כאן.
אברה ליפשיץ: אבל לתת את המקום המיוחד ללימוד תורה בתוך מגוון המקצועות.
אברה ליפשיץ: שתיים, ראינו בלימוד של המורה, בהשתלמות של המורה, בהשתלמות בית מדרש מורים, כדבר מרכזי.
אברה ליפשיץ: לעלות את זה על נס, ולראות איך אנחנו מובילים את המהלך הזה, של בתי מדרש לומדים.
אברה ליפשיץ: מורה לומד הוא מורה שיכול להשפיע ולתת מטובו לזולתו.
אברה ליפשיץ: דבר שלישי, זה דבר חדש.
אברה ליפשיץ: אני קורא לכל אלה, שיושבים פה, פתחנו אתר חדש, שנקרא אתר "לב לדעת" ואתר "לב לדעת" פירושו של דבר, אנחנו רוצים לאמץ ולהעצים את המושג הלמידתי, כמושג שמחבר.