GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנא סוייד: תעזרו באנשים מחוץ ליישוב, אתם ככה נכנסתם אחד בשני.
חנא סוייד: לא צריך.
חנא סוייד: צריך למצות את כל האפשרויות של הידברות, ובסופו של דבר, אם לא אז יש וועדה ויש משרד חינוך ויש בתי משפט.
חנא סוייד: אני מקווה מאד שלא נגיע לדבר הזה.
חנא סוייד: צריך לכבד, כפי שנאמר כאן, את חופש הפולחן וחופש הדת של כל אזרח.
חנא סוייד: יש מחיר חברתי לחיים בצוותא.
חנא סוייד: אני לא יכול לחיות עם אנשים ולצפות שבסופו של דבר, למרות שהם שונים ממני, שאני אכפה מה שאני רוצה עליהם.
חנא סוייד: אלא אם הם בטלים בשישים.
חנא סוייד: אלא אם יש איזו משפחה אחת או שתיים נוצרים בפקיעין או בעילבון, דרוזים נגיד.
חנא סוייד: משפחה אחת לא יכולה לכפות או לא יכולה לשנות אווירה כוללת.
חנא סוייד: לפעמים יש מיעוט שהוא בטל בשישים, אבל זה לא המקרה של פקיעין.
חנא סוייד: המקרה של פקיעין הוא אחר.
חנא סוייד: יש שם אוכלוסייה נוצרית, יש שם אוכלוסייה דרוזית שחייבים לגור ולחיות ביחד.
חנא סוייד: עכשיו, אתם הצבעתם כאן על העניין של התלמידים הנוצריים שבוחרים ללכת מחוץ ליישוב וללמוד בבתי ספר אחרים.
חנא סוייד: אני חושב שזה לא בסדר.
חנא סוייד: אני חושב שזה לא שמירה על הזהות של היישוב, זה לא פטריוטי לעזוב את היישוב וללכת למקומות אחרים ללמוד בהם, ותהייה הסיבה מה שתהייה.
חנא סוייד: אני חושב שיש גם צעירים, שיש גם תלמידים דרוזים שהולכים ובוחרים במקומות אחרים.
חנא סוייד: בטח שיש.
חנא סוייד: אבל אני רואה שכאן יש דיס פרופורציה.
חנא סוייד: יש מעט מאד סטודנטים נוצריים שנשארים ביישוב, ורובם כנראה יוצאים החוצה, וזה לא בסדר.
חנא סוייד: ועל זה – צריך לתת את הדעת.
חנא סוייד: גם העניין של האינטגרציה, אני חושב שזה נושא חשוב, וזה בידי משרד החינוך גם לתרום לדבר הזה.
חנא סוייד: לכן, אדוני יושב הראש, אני לא חושב שהגישה של חשבונאות של ספירת גרעינים.
חנא סוייד: בואו נספור איזה יום שני ומה לומדים וזה.
חנא סוייד: קודם כל צריך להגיע לאיזה הסכמה קהילתית.
חנא סוייד: אני יכול לשים את המבחן הזה.
חנא סוייד: אתה כקהילה, אתה כעדה תבחר יום שהוא חשוב בשבילך, קודם כל, אחד.
חנא סוייד: אחר כך תן לקבוצה השנייה לבחור את היום החשוב שלה.
חנא סוייד: אתה לא יכול להגיד אני בוחר בזה וגם בזה ואחר כך אתה תבחר מה שאתה רוצה.
חנא סוייד: זה לא עיקרון שיכול לשמר את הזכויות של המיעוט.
חנא סוייד: זכויות של מיעוט צריך לשמר, ואני כאן לא מייצג את המיעוט.
חנא סוייד: אני להיפך, אני חושב ואני מבקש ואני פונה לאנשים של פקיעין שידברו ביניהם ושיגיעו לעמק השווה.
אלכס מילר: אם זה היה כל כך פשוט תאמין לי, לא היינו יושבים פה.
חנא סוייד: זה פשוט מאד.
חנא סוייד: אני עשיתי את זה ביישוב שלי כשהייתי ראש מועצה.
חנא סוייד: תאמין לי שזה פשוט מאד.
חנא סוייד: אם יש כבוד הדדי זה פשוט מאד.
אלכס מילר: אוקי, תודה, תודה.
אלכס מילר: כן, וועד העובדים.
זיאד עמאר: קודם כל תודה רבה על הבמה.
זיאד עמאר: שמי זיאד עמאר, אני יושב ראש וועד בפקיעין.
זיאד עמאר: יש כמה דברים, אנחנו קודם כל,
אלכס מילר: אני רק מבקש ממך, כי אנחנו קצרים בזמן, לא לחזור על הדברים שנאמרו כאן.
זיאד עמאר: בהחלט.
זיאד עמאר: קודם כל כמה דברים כאן שנאמרו, אנחנו כאן בפקיעין לא מדברים על דברים שהם באמת הולכים לקחת פולחן דת או כל הדברים האלה.
זיאד עמאר: אנחנו היום בפקיעין, יש רוב מוחלט של תלמידים בעניין של עדות - אנחנו מכבדים את אחינו הנוצרים, אנחנו חיים ביחד, אנחנו אוהבים אותם, אנחנו לא באים לדחות אותם.
זיאד עמאר: אנחנו רוצים כאן לתת ל-91% מהכפר שבאמת יהיה להם יום אחד שהוא יום של תרבות.
זיאד עמאר: יום שבת הוא היום היחיד שאפשר לשבת עם הבנים ולחנך.
זיאד עמאר: בבתי ספר מלמדים רק דברים – מתמטיקה, כל הדברים האלה.
זיאד עמאר: הם לא מחנכים.
זיאד עמאר: אנחנו רוצים לחנך, אנחנו כהורים רוצים להשפיע, לתת לילדים שלנו באמת להיכנס, לטייל, ליהנות, וזה דבר שבאמת אצל גברת אורנה שמחון במשרד החינוך – לא חשוב.
זיאד עמאר: דבר שני, אנחנו היום לא מדברים על פולחן דת של לבוא ולפגוע בפולחן הדת של החברה' הנוצרים.
זיאד עמאר: הם בני הכפר שלנו, או היו.
זיאד עמאר: עכשיו 95% מהחברה' הנוצרים בפקיעין נטשו את הכפר מבחינה גיאוגרפית ועברו לגור במרחק של בפקיעין, וקראו לזה שכונת אל מארג'.
זיאד עמאר: ואנחנו בפקיעין עצמה, פקיעין האם, גרים 97%-98% - דרוזים.
זיאד עמאר: יש אולי 2% או 3% בתוך הכפר עצמו.
זיאד עמאר: זה פסול, ואנחנו לא רוצים את זה.
זיאד עמאר: אנחנו משנת 48 רצינו שיישארו אצלנו, אנחנו אוהבים אותם.
זיאד עמאר: אין בינינו שום אויבות, ולא תהיה.
זיאד עמאר: עכשיו, העניין של החופש עצמו – החופש של השבת הוא ערך עליון, יותר חשוב מללמוד מתמטיקה, יותר חשוב מללמוד ערבית וכל דבר אחר.
זיאד עמאר: אני היום בן 47.
זיאד עמאר: עד היום אין לי יום אחד שאני יכול ליהנות מהילדים שלי.
זיאד עמאר: אני עשיתי את הכל.
זיאד עמאר: אני רוצה לבוא ולהשפיע ולתת לילדים שלי לגדול, לאהוב, להבין את כל העולם, ואני לא יכול לעשות את זה.
זיאד עמאר: אני לא יכול לטייל.
זיאד עמאר: אנחנו בשבת גם, הדרוזים, חתונות רק בשבת, אדוני.
זיאד עמאר: ובשבת, מראשון לחמישי, עד 16.6, 187 תלמידים לא הגיעו לבתי הספר כי יש חתונות.
זיאד עמאר: ובחתונה כל החמולה לא באה בתוך בית הספר.
זיאד עמאר: ודבר שלישי, בשבת בתי הספר נכון פתוחים, אבל הם לא מלמדים.
זיאד עמאר: הם בסך הכל מעבירים את הזמן.
זיאד עמאר: אנחנו רוצים שכשילד ייכנס לבית הספר, הוא ילמד חומר חדש ובאמת יבין, ולא עניין של לבוא ולהעביר זמן.
זיאד עמאר: שבת אצלנו זה יום מבוזבז ומבחינה פדגוגית הוא לא מוסיף שום דבר לילדים.
זיאד עמאר: עכשיו, בקשר לעניין, אנחנו כולנו כאן מסכימים.
זיאד עמאר: יש שלו בעיות.
זיאד עמאר: השביתה היא לא רק בשבת, השביתה היא על שלוש נקודות – אינטגרציה, נשירה ועניין של השבת.
זיאד עמאר: היום משרד החינוך זלזל.
זיאד עמאר: בשנת 98 הייתה החלטה של אינטגרציה, ומשנת 98 עד היום הוא טמן את ראשו בחול.
זיאד עמאר: וכולם לא עשו כלום.
זיאד עמאר: לפני 3 שנים היו אצל גברת אורנה שמחון החברה' והיא אמרה – אני אעשה, אני אעשה.
זיאד עמאר: אחרי שיצאו מהדלת – זרקה את החומר.
זיאד עמאר: לא טיפלו.
זיאד עמאר: הם זלזלו באנו בצורה מאד קשה ולכן היום הגענו למצב עגום בפקיעין.
זיאד עמאר: היום בפקיעין לצערי, המצב בלתי נסבל.
זיאד עמאר: שתדעי.
זיאד עמאר: את לא יודעת.
זיאד עמאר: גם ראש המועצה לא יודע.
זיאד עמאר: אם אני לא חוזר עם השישי שבת הביתה, פקיעין תבער.
זיאד עמאר: אנחנו לא רוצים את זה.
זיאד עמאר: אנחנו רוצים הידברות, חברה.
זיאד עמאר: אנחנו רוצים הידברות.
זיאד עמאר: אבל אין מישהו במדינת ישראל שיכול היום לקחת את השישי שבת מאנשי פקיעין.
זיאד עמאר: כי אנשי פקיעין ובפקיעין עצמה – 98% מאלה שגרים בפקיעין עצמה, הם רוצים רק שישי שבת.
זיאד עמאר: ואנחנו לא רוצים להגיע לעניין של שום דבר.
זיאד עמאר: אנחנו שומרי חוק.
זיאד עמאר: אנחנו חודש ימים שובתים.
זיאד עמאר: חודש ימים לא עברנו אפילו על נקודה אחת מבחינת החוק.
זיאד עמאר: אנחנו מכבדים את כל החברה' שלנו ואנחנו רוצים הידברות.
זיאד עמאר: אין לנו בעיה.
זיאד עמאר: אנחנו גם מוכנים לפתוח ערוץ של הידברות עם אחיינו הנוצרים.
זיאד עמאר: אנחנו מוכנים למצוא פתרון.
זיאד עמאר: אבל לא לפי ההצעות שלך גברתי, לעדת הדרוזים.
זיאד עמאר: לעדה הדרוזית יש כבוד.
זיאד עמאר: יש להם יום דת דתי שנקרא יום שישי.
זיאד עמאר: הוא יותר חשוב בשבילנו מיום ראשון אצל הנוצרים, כי אנחנו דרוזים.
זיאד עמאר: לנוצרים יותר חשוב ביום ראשון, וליהודים חשוב יותר שבת.
זיאד עמאר: אנחנו לא מבקשים לקחת מהם שום דבר ואנחנו מבקשים ממך גברתי, גם לא לקחת מאיתנו את הכבוד של יום שישי.
זיאד עמאר: ולכן אנחנו היום אין לנו בעיה לשבת ולדבר.
זיאד עמאר: עניין של שני בתי הספר – בית ספר יסודי א' שאין בו אף נוצרי, לפי דעתי צריך להוציא החלטה מיידית של שישי שבת.
זיאד עמאר: בית ספר תיכון – צריך להוציא שישי שבת.
זיאד עמאר: בית ספר המעורב – צריך לשבת ורק אם יש הידברות, ובצורה מכובדת להגיע להסכם.
זבולון אורלב: מה אחוז הנוצרים בבית הספר העל יסודי?
זיאד עמאר: 5% אדוני.
איאד פדיל: 28 תלמידים מתוך 511.
זיאד עמאר: ונשרו 123 מחוץ לכפר, שזה 81.5%.
אורנה שמחון: אדוני, אפשר?
סעיד נפאע: מר מילר, יושב הראש, אני חושב שהדיון הזה שמתקיים הוא דיון חשוב כי ---
אלכס מילר: כל דיון הוא דיון חשוב.
סעיד נפאע: לא, לא, אני אגיד למה.
סעיד נפאע: אני יודע שכל דיון חשוב, בסדר?
סעיד נפאע: חשוב בהשלכותיו, כי זה לא יסתיים בדלת ובהמלצות של הוועדה.
סעיד נפאע: ומגיעה תודה לחבר הכנסת עמאר שהביא את הנושא הזה לדיון, על אף כל המתחים שבנושא.
סעיד נפאע: אבל שים לב שנציגי האוכלוסייה הנוצרית לא נמצאים בדיון הזה.
סעיד נפאע: לא באו.
סעיד נפאע: ולא מן הסתם ---
אלכס מילר: אנחנו לא עוסקים עכשיו במי בא ומי לא בא.
סעיד נפאע: לא, לא, זה בסדר.
סעיד נפאע: לא מן הסתם אני אומר את הדבר הזה.
סעיד נפאע: עכשיו, אני חושב שבמקרה הזה אין יותר צודק מהאמרה שאומרת – אנחנו צריכים להיות כולנו חכמים ולא צודקים.
סעיד נפאע: אין יותר אימרה קולעת במקרה הספציפי הזה.
סעיד נפאע: חשוב מאד גם להגיד את זה בקול רם, להוציא את הפן הדתי מהנושא.
סעיד נפאע: אני למדתי את המכתבים, זה מריח רע, נמצא בכל המכתבים.
סעיד נפאע: גברת שמחון את בטח שמת לב לנושא הזה, איך שהעניינים מוצגים שם.
סעיד נפאע: אבל, אין ספק וכבוד יושב הראש, אם מישהו ישבור את היד לצד השני, זה מה שישתמע.
סעיד נפאע: תרצה או שלא תרצה, תוכל להביא את כל הנימוקים שבעולם, אבל זה מה שישתמע בסופו של דבר.
סעיד נפאע: לכן, אני חושב ואני קורא לכולם, ראשית לוועד ההורים, שאין ספק שמה שאתם טוענים, אמרתי לכם אמרתי גם בפני הוועדה, שאני התנסיתי בזה ויש צדק בנושא הזה של – אני רוצה לראות את הבנים שלי.
סעיד נפאע: ככה שלא יהיו מחלוקות בנושא הזה.
סעיד נפאע: אבל, כבוד יושב הראש, כדי להגיע באמת לפתרון, אני דיברתי גם ארוכות עם חבר הכנסת עמאר בנושא הזה, דיברתי עם חבר הכנסת חנא סוויד, דיברתי עם יושב ראש המועצה.
סעיד נפאע: לא יצא לי לדבר עם וועד ההורים.
סעיד נפאע: אני חושב שאנחנו צריכים, הוועדה, אני מציע דבר כזה, וכדי שהעניין לא יתמסמס ולא ייקח יותר מדי זמן – תקציב שבוע, שבועיים, לא יודע, תקופת זמן קצובה שבמסגרת תקופת הזמן הקצובה הזאת, ואני לא מן הסתם שאלתי את גברת שמחון את השאלה ששאלתי.
סעיד נפאע: כל הגורמים שיהיו בוועדה הזאת שתוקם, או הגוף הזה, לא משנה מה, נציגים מטעם הוועדה שכבוד יושב הראש ימנה, ייפה את כוחם של המציע, שלי, של חבר הכנסת סוויד, ביחד עם גורמי משרד החינוך, וועד ההורים, המועצה המקומית, נציגי האוכלוסייה הנוצרית, תוך שבועיים לשבת ולנסו להגיע לאיזה שהוא פתרון.
סעיד נפאע: במידה והצלחנו, אדרבא, אז עשינו את המלאכה.
סעיד נפאע: במידה ולא, אז.
סעיד נפאע: ואני מסיים במשפט אחד.
סעיד נפאע: כי מה התחליף?
סעיד נפאע: התחליף – אוקי, אז אנחנו נמליץ, התלמידים ימשיכו לשבות, אחר כך בתי משפט, צווי מניעה ולא צווי מניעה, ובית המשפט כן ייתן ולא ייתן, וידון, ואז העניין יימשך.
סעיד נפאע: לכן אני סוגר את המעגל ואומר, אנחנו כולנו רבותיי, כולנו, צריכים להיות במקרה הזה חכמים ולא צודקים.
סעיד נפאע: אם תוך שבועיים הוועדה שכבודו ימנה או ייפה את כוחה – לא תגיע לאיזה שהוא פתרון, אז נבוא, נשב, ונראה מה לעשות.
אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב בבקשה.
זבולון אורלב: תראו, אני לא רואה שהוועדה יכולה לרדת לרזולוציות המאד מדויקות של השטח.
זבולון אורלב: זה לוקח זמן בדיוק להבין את המציאות - אם השכונה שדובר בה היא מחוץ ליישוב, לא מחוץ ליישוב, מה המשמעויות של הסעות.
זבולון אורלב: אני לא, קשה מאד.
זבולון אורלב: צריך ללמוד את העניין יותר ביסודיות, לקבל החלטה נקודתית מה צריך לעשות בפקיעין.
זבולון אורלב: אבל, אני חושב שהוועדה יכולה לשרטט את קווי המגרש שבתוכו צריכים לנהל את הדיון.
זבולון אורלב: ואני חושב על חמישה דברים שצריכים להיות מוסכמים על כולם.
זבולון אורלב: אחד זה נושא שמירת החוק.
זבולון אורלב: יש חוק במדינת ישראל.
זבולון אורלב: מי מחליט, מתי מחליטים, איך מחליטים, בסוף בסוף יש גם סמכות מכריעה.
זבולון אורלב: או שזה בית משפט או שזה שר החינוך, או מנהל, לא יודע.
זבולון אורלב: או ראש המועצה.
זבולון אורלב: צריכים כולם להגיד, לא יכולים להגיד שמע, אני הולך להידיינות, אם לא מקבלים את דעתי, לא מעניין אותי שום דבר.
זבולון אורלב: זה לא יכול להיות.
זבולון אורלב: צריך קודם כל לקבל החלטה - אנחנו משחקים אך ורק במסגרת החוק.
זבולון אורלב: אגב, גם השבתת תלמידים היא מחוץ לחוק.
זבולון אורלב: יש חוק חינוך חובה וקצין ביקור סדיר של ראש המועצה יכול לגשת להורים ולהגיש תביעות משפטיות על זה שתלמיד לא מגיע לבית הספר.
זבולון אורלב: אני בכלל לאורך כל השנים הייתי נגד השבתת תלמידים באופן עקרוני, למרות שחשבתי שהסתדרות המורים צודקת והארגון צודק.
זבולון אורלב: אני נגד השבתה.
זבולון אורלב: אני אומר – קודם כל שמירת החוק.
זבולון אורלב: עיקרון ראשון.
זבולון אורלב: עיקרון שני, וזה אני אומר בעקבות ההערה שלך – לומדים חמישה ימים בשבוע.
זבולון אורלב: אגב, אני חסיד של שישה ימים בשבוע.
זבולון אורלב: אני המנכ"ל שהמציא שתלמידים לומדים שישה ימים והמורים עובדים חמישה ימים ויש רוטציה.
זבולון אורלב: אני בעל ההמצאה הזאת, כי אני הייתי המנכ"ל בתקופה שבמדינת ישראל עברה מ-6 ימי עבודה ל-5 ימי עבודה.
זבולון אורלב: אבל לא פחות מ-5 ימי לימודים.
זבולון אורלב: כיוון שתהליך הלמידה הוא גם עניין של זמן.
זבולון אורלב: יש תלמיד שצריך את אותה כמות שעות לפרוש על פני יותר זמן.
זבולון אורלב: כי יש יכולות אינטלקטואליות ואי אפשר.
זבולון אורלב: מה שאפשר ללמד בחמישה ימים, אי אפשר ללמד בארבעה ימים.
זבולון אורלב: זה לא דבר טכני שתיתן את אותה כמות שעות בארבעה ימים.
זבולון אורלב: זה לא עובד הדבר הזה.
זבולון אורלב: זו פגיעה פדגוגית אנושה – אם יעברו לארבעה ימים.
זבולון אורלב: ולכן אני חושב שהדבר השני הוא שצריך להסכים שלומדים חמישה ימים בשבוע.
אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, רק הערה קטנה.
אלכס מילר: תשמע, אני מסכים איתך במאה אחוז.
אלכס מילר: המציאות בשטח, כמו שאני שומע מההורים, וזה אני מציע למשרד החינוך לבדוק טוב טוב מה בדיוק עושים ביום שבת.
אלכס מילר: כי אם הטענה כאן שהילדים באים להעביר את הזמן ואין תכלס שיעורים של מקצועות, וזה בסך הכל איזה שהוא יום שהפך להיות ליום המשחקיידה לתוך המסגרת של בית הספר, אז כל הרציונל ובעצם כל המנגנון הזה הוא בעצם נופל ברגע שמגיעים, מבזבזים את הזמן וחוזרים הביתה.
אלכס מילר: אם אין למידה.
אלכס מילר: אם יש למידה – זה כבר סיפור אחר.
אלכס מילר: אבל צריך גם לבדוק את זה.
זבולון אורלב: ברשותך, אני אמשיך.
זבולון אורלב: אז העיקרון הראשון – שמירת החוק.
זבולון אורלב: העיקרון השני – חמישה ימים שלומדים בהם, אני מודה לך ההערה, שלומדים בהם, שהלימוד הוא משמעותי.
זבולון אורלב: הדבר השלישי זה עניין כיבוד הדת.
זבולון אורלב: ואני אומר את זה דווקא לנו, חברי הכנסת היהודים.
זבולון אורלב: כמי שהיה עם בגלות ורצה מאד שסביבתו תכבד את הפולחן הדתי שלו, אני לא הייתי רוצה שבמדינת ישראל אנחנו נפגע איש בפולחן של השני.
זבולון אורלב: רק ביום ראשון וועדת השרים לחקיקה דנה בהצעת חוק שאני יזמתי יחד עם חבר הכנסת חמד עמאר, שמדינת ישראל תכיר בחוק בחג יתרו כחג הלאומי של הדרוזים.
זבולון אורלב: לצערי אגב זה לא עבר.
זבולון אורלב: דחו לנו את הדיון.
זבולון אורלב: כי היום זה מוכר רק בהחלטת ממשלה, לא בחוק המדינה.
זבולון אורלב: חגי היהודים מוכרים בחוק המדינה, חג יתרו לא מוכר בחוק המדינה.
זבולון אורלב: וחשבנו שמן הראוי לקבע את זה כחוק המדינה.
זבולון אורלב: ועדיין לא גמרו לדון.
זבולון אורלב: אז אני אומר את הדבר הזה גם כן, למה?
זבולון אורלב: מתוך כבוד שלי, כיהודי שומר תורה ומצוות, יהודי דתי, לכבד את הדת של השני.
זבולון אורלב: לכבד מאד.
זבולון אורלב: ולכן, זה צריך להיות העיקרון השלישי של כיבוד הדת, כל אחד יכבד, לא יעשה דבר שפוגע בדת של השני.
זבולון אורלב: הדבר הרביעי, וזה אני אומר לאורנה.
זבולון אורלב: אני אין לי קדושה של אחידות ביישוב מקומי.
זבולון אורלב: אין לי את הקדושה הזאת.
זבולון אורלב: אני שמעתי את דברייך.
זבולון אורלב: כיוון, שבמציאות של מדינת ישראל יש ערים מעורבות.
זבולון אורלב: תלכי ללוד, תלכי לרמלה.
זבולון אורלב: אני לא יודע אם עכו במחוז שלך.
זבולון אורלב: בעכו, בתי הספר היהודים לומדים בימים כאלה, בתי הספר המוסלמים לומדים בימים אחרים.
זבולון אורלב: כלומר, באותו יישוב.
זבולון אורלב: זה נכון שאין דומה ההיקף של עכו להיקף של פקיעין, זה נכון, אבל אין קדושה.
זבולון אורלב: כלומר, אינני רואה כדבר בלתי אפשרי שבית ספר שהוא כולו נוצרי ילמד ככה, ובית ספר שהוא כולו דרוזי ילמד ככה.
זבולון אורלב: אני לא רואה כאן את הבעיה הזאת, כיוון שזה טבעי שקהילה רוצה דרך מערכת החינוך לחנך לערכים של אותה דת.
זבולון אורלב: דת זה לא דבר טכני.
זבולון אורלב: יש גם מאחוריה ערכים.
זבולון אורלב: היה מאבק של כפר יאסיף של הכומר הזה, שאלנו אותו מה אתה מתעקש על בית ספר נוצרי בכפר יאסיף?
זבולון אורלב: הוא אמר – חשוב לנו לחנך את הילדים באורח החיים ---
אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב.
זבולון אורלב: מיד אני מסיים.
זבולון אורלב: זה העיקרון הרביעי.
זבולון אורלב: אין קדושה.
זבולון אורלב: ויכול להיות שצריך להיות בתי ספר כאלה ובתי ספר כאלה.
זבולון אורלב: הדבר החמישי, חייבת להיות הידברות, זה לא יכול להיות מהלך כוחני.
זבולון אורלב: ומהלך כוחני זה מתכון שהיישוב לא תהיה בו שלווה.
זבולון אורלב: לא תהיה בו רגיעה.
זבולון אורלב: כי מלחמת דת זה הדבר הכי גרוע בעולם.
זבולון אורלב: ולכן, אני מציע בעקרונות האלה שהוועדה תמליץ עליהם, להרכיב איזו קבוצת הידברות ולנסות.
זבולון אורלב: או אם יש עקרונות אחרים.
אלכס מילר: בסדר גמור, תודה רבה חבר הכנסת אורלב.
אורנה שמחון: אני מבקשת שתי התייחסויות קצרות בהמשך לדברים של חבר הכנסת זבולון אורלב.
אורנה שמחון: אני רוצה להסב את תשומת לב הנוכחים שעל פי חוק עבודה ומנוחה משנת תשי"א-1951, נקבע על פי חוק שלגבי המגזר היהודי יום השבת הוא יום המנוחה ולגבי מי שאינו יהודי – יום השבת או יום ראשון, או היום השישי בשבוע, הכל על פי המקובל עליו כיום מנוחה שבועי שלו.
אורנה שמחון: קרי – הסוגיה של ארבעה ימים בשבוע יורדת מסדר היום, אלא אם כן תשנו את החוק.
אורנה שמחון: זה נושא אחד.
אלכס מילר: גברתי, אני אגיד לך, תראי, זה לא שכאשר אני שואל על העניין, לא צריך לקבל אותו בעצם כאיזו שהיא קביעה על כך שבעצם זה מה שהחלטתי.
אלכס מילר: אני שמעתי כאן גם בזמן הדיון וגם מחוץ לדיו, שבעצם מה שקורה בשבת זה לא בדיוק לימודים.
אלכס מילר: עכשיו, יש פה שתי אופציות – או שאתם באמת בודקים מה קורה שם בשבת, או שאתם מוותרים עליו.
אורנה שמחון: אז אני אתייחס לזה ברשותך לשלוש סוגיות מרכזיות.
אורנה שמחון: ראשית, אני חושבת שכל הנושא של ההידברות וההסכמה וההגעה לעמק השווה – אפשרי אם מקבלים את הקונספציה של חמישה ימים בשבוע ומחליטים שבת או ראשון שיישבו ויידיינו, יגיעו להסכמה ביניהם, אני כבר אביא את ארגוני המורים ואת וועדי המורים ויעשה את המהלך.
אורנה שמחון: יש פתרון.
אורנה שמחון: הדבר השני שהוא לפני השטח והוא צף היום ---
חמד עמאר: מה הפתרון?
חמד עמאר: לא הבנתי מה הפתרון.
אורנה שמחון: אמרתי – שבת וראשון, ו----
קריאה: שישי אין לו קיום?
אורנה שמחון: אז אני אמרתי ---
חמד עמאר: למה את מבטלת את יום שישי?
חמד עמאר: סליחה, אדוני יושב הראש, חשוב מאד ההערה הזאת.
חמד עמאר: למה את מבטלת כבר את יום שישי?
אורנה שמחון: אני לא מבטלת כלום.
אורנה שמחון: אני לא ביטלתי כלום.
אורנה שמחון: אני אומרת – תגיעו אתם ---
חמד עמאר: אני לא מתווכח, אני עונה לך.
אורנה שמחון: אז אני רוצה להשיב לך.
אורנה שמחון: אני אומרת שאני לא מתווכחת על איזה יום.
אורנה שמחון: שבו ביניכם, היישוב יחליט, בתנאי שזה יהיה חמישה ימים בשבוע, אני מוכנה לדון בכל פתרון – שישי, ראשון, שבת, ראשון, שבו בלי שזה יפגע זה בזה, ותגיעו אתם לנוסחה המנצחת, אני מוכנה לדון בה.
אורנה שמחון: אין לי שום בעיה.
אורנה שמחון: זה דבר אחד.
אורנה שמחון: הדבר השני זה לגבי הסוגיה של הנשרת התלמידים.
אורנה שמחון: תראו, אני מוכנה לדון על כל דבר בכל עת.
אורנה שמחון: אני הצעתי לוועד ההורים להקים צוות ---
אלכס מילר: הנשרה או יציאה למקומות אחרים.
אורנה שמחון: יציאה למקומות אחרים.
אלכס מילר: זאת אומרת לא נושרים ממערת החינוך.
אורנה שמחון: לא.
אורנה שמחון: ואגב, בית ספר התיכון בפקיעין הוא אחד מבתי הספר המובילים, עם אחוזי בגרות מאד גבוהים, ואין שום סיבה שהילדים ייצאו החוצה.
אורנה שמחון: אגב, דנו בזה גם עם האוכלוסייה הנוצרית, ואני הצעתי, וזה כתוב גם בפרוטוקול, ישבתי על זה עם ההורים, שנקים צוות בראשותי, שנבחן את המניעים, את הסיבות, את התחושות, אבל נגיע לאיזו שהיא הסכמה שההורים ירשמו את הילדים שלהם בבית הספר.
אורנה שמחון: אני חושבת שזה נכון מאד.
אורנה שמחון: יותר מזה, יש גם תופעה שבה הורים משנים את כתובתם, שלא כחוק, וצריך גם כאן לעשות מעשה בשלבי היסודי וחטיבת הביניים, כי בתיכון כל הורה יכול ללכת לאן שהוא רוצה.
אורנה שמחון: אני רק אומרת שבתהליך הזה צריך לזכור שמצד אחד לא דוחקים את הנוצרים החוצה כשזה נוח לי, ואחר כך לבקש מהם לחזור.
אורנה שמחון: אלא הקהילה ביחד איתנו, במשותף, צריכה להבין את הרגישויות הללו, לחבק את התושבים, כדי שבסופו של דבר התושבים ירצו ללמוד, ואני חושבת שזה תהליך שאני מוכנה להוביל אותו והצעתי את זה גם להורים בצורה מאד מסודרת.
אורנה שמחון: לגבי סוגית יום השבת – גם בכל המגזרים האחרים, אנחנו יודעים שהמגזר היהודי לא עובד ביום שבת, ואני יכולה לצאת מנקודת הנחה שאם אני לא עובדת ביום שבת, אז מערכת החינוך לא עובדת ביום שבת.
אורנה שמחון: אם יש סוגיה קונקרטית שהעלו אותה ההורים ואני מקשיבה להם בקשב רב, שהנושא של יום השבת עד לשינוי, אם יהיה שינוי, יום השבת הוא לא יום שהוא מנוצל כהלכה – אני אבדוק את זה בצורה הכי נחושה שיכולה להיות עם מנהלי מוסדות החינוך, ואני אביא את זה לידיעת ההורים.
אורנה שמחון: אני אבדוק את הטענה הזאת באמת בצורה רצינית ויסודית.
אלכס מילר: טוב, רבותיי, אני רוצה לסכם את הדיון.
אלכס מילר: קודם כל אני פונה לוועד ההורים להחזיר מיד את התלמידים לספסל הלימודים.
אלכס מילר: דבר שני, אני רוצה שאתם תשבו במשא ומתן עם כל מי שכרוך בכך, וחבר הכנסת חמד עמאר ילווה את כל המשא ומתן, וגם וועדת החינוך.
אלכס מילר: זה דבר שני.
אלכס מילר: עכשיו, אי אפשר לדבר על ערפל.
אלכס מילר: וצריך פה להגיע לאיזה שהוא מתווה.
אלכס מילר: עכשיו, לפי מה שאני רואה כאן, צריכה להיות פה גמישות גם של משרד החינוך.
אלכס מילר: אי אפשר לקבוע ברגע שיש לך בעצם שלושה מרכיבים, מתוך שלושה לבחור אחד, שכל אחד עומד על עקרונות.
אלכס מילר: זאת אומרת צריך לבחור כאן בעצם מצב שהוא איך שהוא.
אלכס מילר: תראו, אני כרגע, לפחות בתקופה הנוכחית, אני לא רואה פה איזה שהוא מנגנון אינטגרציה.
אלכס מילר: זאת אומרת, אין פה איזה שהוא מנגנון שמחייב הורים או תלמידים להיכנס לבתי ספר כאלה או אחרים.
אלכס מילר: זאת אומרת, כמו שאני רואה כרגע, זה באמת מפוצל לפי העדות.
אלכס מילר: ואז מה שאני מציע שגם אתם, המתווה שאתם תשבו, יהיה גמיש בצורה כזאת שזה יהיה מפוצל.
אלכס מילר: ומה זה אומר?
אלכס מילר: זאת אומרת שבתי הספר, ואני רואה פה לפי הרשימה שיש פה – יש שני בתי ספר יסודיים א' והתיכון שהם בעצם הרוב רובם שם נמצאים מהעדה הדרוזית.
אלכס מילר: זאת אומרת שם צריך להיות חלוקה ושם צריך להיות את שישי שבת.
אלכס מילר: בית ספר אחר עם רוב אחר של יסודי ב', שם אנחנו רואים מצב אחר.
אלכס מילר: זו הגמישות.
אלכס מילר: אני שואל אותך שאלה, באמת מאד רצינית – אם היית מגיעה עכשיו למצב שיש לך בית ספר שהוא ממלכתי דתי, סתם לדוגמא, ביישוב שהוא מעורב עם נוצרים נגיד, או עם מוסלמים או עם דרוזים.
אלכס מילר: גם שם היית חייבת ללכת על פיצול, כי אחרת פשוט זה לא היה מצליח.
אלכס מילר: לא היית יכולה לחייב יהודים ללכת בשבת לבית ספר, בשום פנים ואופן ואת האחרים לא היית יכולה לחייב ללכת לבית ספר ביום ראשון לדוגמא.
אלכס מילר: ואז היית צריכה ללכת על הפיצול הזה.
אלכס מילר: זאת אומרת, היום אנחנו נמצאים במצב שדווקא המצב הזה הוא טוב לנו, כי פה האינטגרציה, גם אם זה לא אינטגרציה בתוך בית ספר, אבל זה אינטגרציה יישובית וזה למה שאנחנו שואפים.
אלכס מילר: לאינטגרציה בבתי ספר, בעזרת ה' אנחנו נגיע ברגע שבאמת נצליח לפחות להתגבר בעולם הבלתי פורמאלי.
אלכס מילר: עכשיו, לפי מה שאני רואה, שכן יש לך חפיפה ביום אחד בסופו של דבר.
אלכס מילר: אם זה אצל דרוזים שישי שבת, ואם זה אצל הנוצרים שבת ראשון, אז יש לך שבת שהוא בעצם היום שתוכלי לעשות שם את כל הפעילות הבלתי פורמאלית, ואני בטוח שלהורים יהיה הרבה יותר קל לקחת חלק בפעילות בלתי פורמאלית שאתם תגבשו שם, מאשר בכוח לשלוח אותם בכוח לבית הספר עד שלוש וחצי, כי הם תכלס יכולים להיות חלק מהפעילות הבלתי פורמאלית, ולא להתנתק מהילדים ביום הפנוי שלהם.
אלכס מילר: אז בכך אני חושב שזה בעצם יהיה המתווה שאני מציע כיושב ראש, ואני בטוח שהחברים יצטרפו אלי, על כך שבעצם אין פה ברירה אלא ללכת על הפיצול, לפחות לתקופה מסוימת שתקבעו כניסיון.
אלכס מילר: שנתיים, שלוש, ארבע, וההידברות שלכם צריכה להיות על דרך האינטגרציה, אוקי?
אלכס מילר: על אינטגרציה ולא על דרך איך אתם מחלקים את יום החופש.
אלכס מילר: כי פה, לפי מה שאני רואה – המציאות יצרה איזה שהוא משהו שאי אפשר להתעלם.
אלכס מילר: כי בסופו של דבר יהיה מאבק שהוא לא במגרש הנכון.
אלכס מילר: אי אפשר להשאיר מאבק על רקע דתי.
אלכס מילר: זה לא נכון.
אלכס מילר: ברגע שהמציאות יצרה חלוקה של בית ספר, צריך לראות איך מנצלים את זה לטובה, ולא עושים איזו שהיא התנגשות של עולמות, שזה לדעתי, ותאמיני לי, אני יכול לתת לך כמה וכמה דוגמאות, גם ממרכז הארץ, שבעצם עושים איזה שהוא מהלך שהוא בא ותורם בסופו של דבר לאינטגרציה.
אלכס מילר: ואני לא חושב, תראי, אני לא חושב שמתי שהוא באמת תצליחו להגיע למצב שאתם מכריחים אנשים כביכול ללכת כנגד משהו שזה, וזה לדעתי גם מוציא אותם מהעיר.
אלכס מילר: אז המתווה הוא כזה שתהיה --- ככה, מה שהולך להיות, כמו שאני אמרתי – צוות המשא ומתן שאתם הולכים להיות שם, אבל שוב, המשא ומתן, אני לא חושב שהוא צריך להתמקד, כי באמת זה הולך להיות ברדק אחד שלם.
אלכס מילר: אני מאמין שהמתווה שאני מציע, של חלוקה של בתי ספר יסודי, יסודי א' ותיכון עליה מחופש של שישי שבת, ואת בית ספר יסודי ב' על שבת, מבחינתי ההידברות שלכם צריכה להיות על יום שבת כפעילות בלתי פורמאלית לכל עדה.
אלכס מילר: זה צריך להיות חלק ממשא ומתן שאתם רוצים בעצם לקחת אותו כפרמטר שלכם של אינטגרציה ושל שילוב.
אלכס מילר: עכשיו, אני לא הולך להקים צוות של 20 אנשים.
אלכס מילר: אני מציע דבר כזה – חבר הכנסת עמאר, בגלל שאתה פנית וביקשת את הדיון, ואתם גם לא חברים של הוועדה שלושתכם.
אלכס מילר: אני גם לא יכול להקים וועדה של ממליצים שלא ---
סעיד נפאע: לא, לא, יש מסיעתנו שאתה יכול ---
אלכס מילר: אין בעיה, אין בעיה.
אלכס מילר: תקשיב, זה לא עובד ככה.
אלכס מילר: וועדת חינוך לא מקימה וועדות חינוך בגודל כזה.
אלכס מילר: הוא יהיה שם יחד אתכם ותמליץ ---
סעיד נפאע: מר מילר, אני אומר את זה בקול רם, תרשה לי להגיד את זה – לא מן הסתם הצעתי את שלושת חברי הכנסת, ואני לא רוצה להרחיב.
סעיד נפאע: חמד מבין את זה טוב מאד.
סעיד נפאע: לא מן הסתם.
סעיד נפאע: זה יתרום ויתרום רבות.
סעיד נפאע: ותאמין לי שלא חסר לנו מה לעשות, יש לנו הרבה עבודה.
אלכס מילר: אין בעיה, תראו, מבחינתי אין לי בעיה שתשבו ותיקחו את כל חברי המפלגה וזה.
אלכס מילר: מבחינתי אני אומר לכם, אם המשא ומתן הזה הולך להתפוצץ בגלל כל מיני ויכוחים שהם ויכוחים פנימיים על הורדת ידיים לכיוון כזה או אחר, על כוח ככה וככה ועל היבטים פוליטיים, אתם סתם תפסידו.
אלכס מילר: מבחינתי, אין לי שום בעיה.
אלכס מילר: אני לא חושב שלאורנה שמחון תהיה איזו שהיא בעיה שחבר כנסת יהיה בחלק מאיזו שהיא פעילות שמקדמת בעצם את החינוך ביישוב כזה או אחר.
אלכס מילר: לדעתי זה רק יתרון.
אלכס מילר: אוקי, אבל יש לה את המגבלות משלה, ואתם גם צריכים להבין את המגבלות של המערכת.
חנא סוייד: אתה יוצר בעיה מכלום.
אלכס מילר: איזו בעיה אני יוצר?
חנא סוייד: על מה אתה אומר – אתם צריכים להבין את המגבלות של המערכת?
אלכס מילר: אתה ישבת פעם בצוות משא ומתן מטעם הכנסת?
אלכס מילר: אתה יודע מה כל חבר כנסת בסופו של דבר עושה?
קריאה: חמד ישב?
קריאה: בחייך, מה הגישה הזאת?
אלכס מילר: תשמע, אני כן ישבתי ולא באחד.
חנא סוייד: זה לא עניין אישי.
חנא סוייד: תראה, כבוד יושב הראש, תציע מה שאתה רוצה לטובת העניין.
חנא סוייד: אני לא מעוניין.