GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עידית עמיחי: שלומית היא יועצת ענייני מוזיאונים ואני ביקשתי ממנה להחליף אותי, אנחנו מחלקה מאוד קטנה.
עידית עמיחי: יש תקציבן ואני.
אלכס מילר: אנחנו את הנישה הזאת הבנו.
רינת גל און: אני רוצה גם להגיד כמה מילים.
רינת גל און: תודה.
רינת גל און: אני רינת גל און ואני מנכ"ל חברת תרבות לישראל.
רינת גל און: תרבות לישראל היא חברה שנתמכת במלואה על-ידי משרד התרבות ומשרד התרבות הקים אותה ביחד עם ההסתדרות הציונית העולמית במטרה לסייע להפצת אמנות שקיימת, אמנות איכותית לרחבי הפריפריה.
רינת גל און: אז ראשית, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, אני תכף אסביר במה אנחנו עוסקים, אבל אני רוצה באמת לנצל את ההזדמנות ולפנות באמצעותכם, לכל האמנים העולים, אנחנו עובדים עם המון אמנים עולים והמון גופים נתמכים וגופים רשמיים של אמנים עולים.
רינת גל און: אבל כמו שאני רואה כאן, אנחנו לא מגיעים לכל העולים.
רינת גל און: אני פונה אליכם שתהיו שגרירים שלנו הלאה, ותפנו את האמנים אלינו.
רינת גל און: אני אשמח לתת את הפרטים למי שרוצה, שיפנו אלינו ואנחנו, מה שאנחנו עושים, זה מסייעים לכם, האמנים היוצרים, להגיע אל הפריפריה.
רינת גל און: אנחנו עוזרים בתקציבים מאוד גדולים וגם בפרויקטים.
אלכס מילר: לא, אני מציע שקודם כל אתם תעבירו את הפרטים שלכם למשרד הקליטה.
אלכס מילר: כי הם גם המרכז הראשי בעצם של כל הפעילות אם היה לנו איזה שהוא ארגון כללי של אמנים עולים בארץ, שהיה מייצג את כולם, אז אולי הם יכלו לבוא ולעשות את החשיפה של העניין הזה.
אלכס מילר: בגלל שאין פה איזה משהו מאורגן, אני מציע שמשרד הקליטה, ברגע שהוא מרכז את כל הדברים האלו ויש להם את ההפניות שהם יכולים לפנות וגם אתם מהם מקבלים כל מיני נתונים אם יש צורך ואם יש איזה שהוא משבר סביב הגלריה או סביב אמן כזה או אחר, שהוא ממש על הקשקש, אז אני חושב שדווקא החיבור הזה יכול להיות יעיל מאוד.
רינת גל און: בשמחה.
רינת גל און: אנחנו בקשר עם מחלקות מסוימות במשרד הקליטה.
רינת גל און: אנחנו נשמח להרחיב את זה.
רינת גל און: אנחנו בקשר עם אריה קורת, עם גלינה, שבאמת אנחנו מנסים ליזום אתם ביחד פרויקטים.
רינת גל און: אבל רק באמת מילה על הפעילות שלנו.
רינת גל און: אז ראשית, אנחנו מסייעים למוסדות של עולים ולמוסדות בכלל, שקיימים גם במרכז וגם בפריפריה, להגיע לרחבי הארץ.
רינת גל און: לצורך זה יש גם תקציבים וגם אנשי מקצוע שבאמת, המטרה שלנו זה להביא אתכם, היוצרים, לכל רחבי הארץ וכמובן בתשלום שפשוט תהיה באמת חשיפה לאמנות שקורית.
רינת גל און: זה ראשית ואני באמת קוראת לכם באמצעות משרד הקליטה לפנות אלינו ואנחנו נשמח לסייע.
רינת גל און: הדבר השני הוא שאנחנו יוזמים מדי פעם פרויקטים שמטפחים את העולים באופן ייחודי ואני אתן דוגמה לפרויקט שממש קרה עכשיו, הסתיים כרגע, של פסטיבל שקראנו לו פסטיבל אבבה, שמסמל את הפריחה, זה היה גם האביב שהגיע וגם הפריחה באמת שיש אצל העדה האתיופית, זה דווקא היה פסטיבל שהתייחס לעדה האתיופית.
רינת גל און: עשינו את זה ב- 15 יישובים, בכל יישוב היו בין שלושה לארבעה אירועים שיצרו מין מיני פסטיבל של אמנויות הבמה ובנוסף ביקשנו מהיישובים לחשוף תערוכות מקומיות והנה, אני פוגשת פה עוד אנשים שאני לא מספיק מכירה, אבל באמת, תערוכות מקומיות של אמנים, לחשוף אותם, לעשות מכירה של מאכלים, של אמנויות, של כל מה שהעדה הזאת יש לה להציע ואנחנו רק לומדים מיום ליום עד כמה באמת ההיצע הוא עשיר ושוב אני אומרת, זה היה דוגמה של פסטיבל אחד.
רינת גל און: אבל מושקעים בזה באמת המון משאבים ואנחנו נשמח להרחיב את זה ולהמשיך הלאה.
רינת גל און: אנחנו כבר אישרנו את התקציבים לשנה הבאה שאנחנו רוצים להמשיך ולחזור על כזה פסטיבל גם להבא, אז שוב, אני אשמח בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה לפנות לכל האמנים העולים ולסייע.
ארקדי ליפשיץ: אני בעצמי ותיק אבל אני קשור כך או אחרת לקבוצה גדולה מאוד של עולים, של עולים, עולים בעבר, אם הם כבר 20, 25 שנה בארץ, אנחנו מכירים את סופה לנדבר, את מרינה, ברור, סולודקין.
ארקדי ליפשיץ: אבל אנחנו לא מכירים את משרד התרבות, לא מכירים.
ארקדי ליפשיץ: קבוצה ענקית של אמנים, שלא קשורה אליכם, ואתם, אני אפילו ניסיתי פעם ליצור קשר, ולא הצלחתי.
ארקדי ליפשיץ: אתם מפספסים.
ארקדי ליפשיץ: חוץ מזה שהאמנים במצב שהם, הם נמצאים במצב שהם לא יודעים לקשור את הקשר, הם עם קושי שפתי, קושי להיות, קושי להתארגן, הם פשוט לא מסוגלים להתארגן כמו שאמנים ותיקים יכולים.
ארקדי ליפשיץ: זאת אומרת צריך לארגן את הקשר הזה אליהם, אל האמנים האלה.
ארקדי ליפשיץ: ולדעתי, אתם לא עשיתם די.
עידית עמיחי: מר ארקדי, אני מכירה כמה אמנים.
ארקדי ליפשיץ: ברור שאת מכירה כמה.
ארקדי ליפשיץ: אבל אלה אנשים עם אופי.
אלכס מילר: ארקדי, תראה, אנחנו לא פותחים כאן ויכוח, כמה מכירים וזה.
אלכס מילר: תראה, כרגע אנחנו מדברים על דרך.
ארקדי ליפשיץ: אני מדבר על 300 איש שלא מכירים את משרד התרבות.
אלכס מילר: אבל אתה צריך להבין שמשרד התרבות עובד לפי שיטה שכמו משרד ומשרד עובד.
אלכס מילר: יש להם קריטריונים.
אלכס מילר: כמו שאתה והאמנים שלך, שהם נגיד עולים, שמגישים בקשה לתמיכה למשרד הקליטה, הם ממלאים טפסים ויש קריטריונים מיוחדים.
אלכס מילר: אותו דבר גם שם, אתה מבין?
אלכס מילר: משרד התרבות לא יחפש, זה לא מנגנון של חיפוש.
אלכס מילר: הוא עובד בצורה מאוד פשוטה.
אלכס מילר: אתה נכנס, לוקח את הפרטים, ממלא, ואנחנו מנסים עכשיו ליצור עוד מנגנון שאולי איכשהו ינסה גם לפנות לאמנים אבל אפשר גם, צריך גם להבין ולא, אתה יודע.
ארקדי ליפשיץ: אני עכשיו במקרה שמעתי או קראתי שיש התארגנות בכנסת לרכוש או לארגן רכישת תמונות.
אלכס מילר: קנו.
ארקדי ליפשיץ: תשאלו את כל האנשים שמסביב אם הם יודעים על זה.
ארקדי ליפשיץ: הם לא יודעים על זה בכלל.
אלכס מילר: כן, אבל תבין שהכנסת לא מחזיקה רשימה של כל אמן ואמן ומתקשרת אליו.
אלכס מילר: יצא קול קורא, זה היה חשוף, זה היה חשוף.
אלכס מילר: כל מי שראה לנכון, הרי אני, אתה צריך להבין איך זה עובד.
ארקדי ליפשיץ: אני מבין.
אלכס מילר: אתה רוצה לקנות, אתה אומר, בכל המדינה, אני רוצה לקנות.
אלכס מילר: אבל האחריות היא של כל אלו שמוכרים.
סופה לנדבר: אני ממליצה, מה שאנחנו נעשה.
סופה לנדבר: בגלל שבעצם לא נבנה כל גשר בין משרד הקליטה ומשרד התרבות, אנחנו נעשה יום עיון, נזמין את האמנים, אתם תציגו.
עידית עמיחי: אני רק חייבת להעיר הערה מאוד מהותית, שהיא באמת מקשה על האמנים העולים ועל האמנים בכלל.
עידית עמיחי: משרד התרבות, המנגנון שלו, לתמוך בעמותות, בחברות מלכ"ר, שמוזיאונים וגלריות ציבוריות עומדות בהם.
עידית עמיחי: אין לי אפשרות כמעט לעזור לבן-אדם הבודד.
עידית עמיחי: אמנים, אתם יודעים, עובדים לבד.
עידית עמיחי: הם בסטודיו, הם לא קשורים לקבוצות, ולכן הדרך של משרד התרבות כן להגיע לאותם אמנים בודדים, היא באמצעות הפרויקטים שצוינו, אמן בקהילה, אמן מורה, מערכת פרסים.
עידית עמיחי: מדי שנה ניתנים ללמעלה מ- 50 אמנים.
סופה לנדבר: הם מאורגנים, זה לא נכון.
אנה זרניצקי: אנחנו מאורגנים.
אנה זרניצקי: יש לנו אגודה, יש לנו קבוצות גלריות שעובדים עם אנשים.
אנה זרניצקי: באגודה שלנו, יש לנו יותר מ- 100 אנשים ציירים ואני לא זוכרת מתי שאיזה שהיא גלריה של המדינה, עשתה לעולים החדשים, ועכשיו אני חושבת, יש הזדמנות ויש 20 שנה לעלייה וככה מתי שעושים איזה פרויקט, אנחנו מכירים יותר אחד את השני ואנחנו יכולים להמשיך לעבוד.
אלכס מילר: תראי, את יכולה לשים בקריטריון שלך.
עידית עמיחי: אני רוצה לומר שאנחנו נשמח לקיים את היום עיון.
עידית עמיחי: אגודת אמנים יכולה לקבל כאגודה, אם היא רשומה, איזה שהיא תמיכה, אנחנו אבל נזהרים והשרה תסכים אתי כמובן, מלהתערב בהחלטות מקצועיות של הגלריות והמוזיאונים.
עידית עמיחי: אנחנו לא יכולים להכתיב לגלריה את מי להציג.
עידית עמיחי: אם אתם מאורגנים כאגודה, בהחלט אנחנו נשקול, אני מניחה שאתם כוללים אמנים וזו מטרת עבודתכם, אנחנו נוכל לתמוך ולסייע לכם כאגודה.
עידית עמיחי: לומר לגלריה את מי להציג, אנחנו לא יכולים וטוב שכך אלא לעשות.
אלכס מילר: לא, אבל אתם יכולים לעשות קונצפט.
אלכס מילר: אתם יכולים שנגיד גלריה שמקבלת מכם תמיכה, מחויבת פעם בשנה לעשות תערוכת נגיד עולים.
אלכס מילר: אין שום בעיה עם זה, אני חושב שזה קריטריון די גמיש לגוף שמקבל תמיכה מטעם משלמי המיסים.
עידית עמיחי: אפשר לשקול את זה.
עידית עמיחי: המועצה הציבורית יכולה לתקן את הקריטריון ולהוסיף.
אלכס מילר: עובדה שהכנסת יודעת לעשות את זה במגבלויות שלנו, ובדרך שלנו ויש לך פה תערוכה של 35 ציורים וזה מעט ממה שהיינו יכולים, תאמיני לי, היינו יכולים להביא עוד יותר, כי פשוט זו המגבלה שהיתה לנו.
אלכס מילר: אני בטוח שכל גלריה שמקבלת מכם תמיכה, אין שום בעיה בכך, וזה רק לדעתי ייתן איזה שהוא חשיפה ארצית לכל אולם אנשים שמנסים להגיע.
אלכס מילר: כי אנחנו מכירים ותאמינו לי, עד כמה שאני מכיר איך כל המערכות האלה עובדות ובדיוק עם מי הם עובדים ואיך הם פונים ותשמעי, אז אם עד עכשיו זה לא היה קיים, אז יכול להיות שאם באים ומשנים את הקריטריון, אז זה יהיה.
אלכס מילר: אז שבוע אחד או שבועיים יצטרכו לא לעבוד לפי מה שהשיטה שהם עבדו ונהנו ושבוע יצטרכו לעבוד, להיות קצת גמישים.
אלכס מילר: לא קרה כלום.
אלכס מילר: הרי אנחנו לא קובעים איזה גלריה תוצג באיזה מקום ומי האמנים, אנחנו בסך-הכל מכניסים קריטריון נוסף שיצטרכו ליישר קו.
אלכסנדר גנלין: אני מבקש להוסיף שתי מילים.
אלכסנדר גנלין: בשוק הפשפשים ביפו שיפצו בית אמן, אולי אתם מכירים אולי לא, זה מקום יפה מאוד וזה מוכן, לאגודה שלנו.
אלכסנדר גנלין: פשוט, אם אנחנו יכולים לקבל תמיכה, אז אנחנו כן יכולים לקחת, בטח לא את כל הבית, אנחנו מדברים על חצי קומה, ועדיין זה יקר.
אלכס מילר: פניתם לתמיכה?
אלכס מילר: לבקשת תמיכה?
אלכסנדר גנלין: כן, הייתי בפנים, צילמתי.
אלכס מילר: לא, פנית?
אלכסנדר גנלין: לא.
מרינה סולודקין: זה פעם ראשונה.
אלכס מילר: אז תשמע, שוב, אני אסביר לך.
סופה לנדבר: טוב שהגעתם לכאן.
אלכס מילר: רבותיי, קודם כל, תבינו, המערכת עובדת, קודם כל תפנו, בכל דבר.
אלכסנדר גנלין: הנה, עכשיו.
אלכס מילר: בכל דבר תפנו.
אלכס מילר: אם יהיה תפשת, לא תפשת.
אלכס מילר: אתה יודע איך זה.
אלכס מילר: אבל יש הליך, אתם לא יכולים, אתם, ברגע שאתם עושים את השיקול שלכם עם מה אתם תפנו ועם מה לא, זה לא השיקול לדעתי הנכון.
אלכס מילר: אתם פשוט צריכים לבוא ולקחת, להיכנס למשרד התרבות מבחינת אתר האינטרנט וכל מה שעם זה, לבדוק במה הם נותנים תמיכות.
אלכס מילר: מתאימים קצת את עצמכם לתוך הדבר הזה ופונים.
אלכס מילר: שם כבר זה כבר עניין אחר.
סופה לנדבר: הוועדה שלך היום הפכה לסדנה.
אלכס מילר: כן, אין מה לעשות.
אלכס מילר: רבותיי, קודם כל תבינו, אי-אפשר לבוא בתלונות אליהם אם אתם בכלל לא פונים.
אלכס מילר: קודם כל, אם הייתם באים לכאן ואתם אומרים – תשמעו, אני כל שנה פונה, כל שנה פונה וכל שנה מסרבים, אז היינו באים ושואלים שאלה איך הגענו למצב הזה שכל שנה מסרבים.
אלכס מילר: אבל אי-אפשר עכשיו לדבר על משהו כאשר עדיין אתם בהליך שבכלל למידה של העניין הזה.
מרינה שלסט: אני עולה חדשה.
מרינה שלסט: אני ארבע שנים בארץ.
אלכס מילר: אנחנו נשחרר את השרה שצריכה להמשיך בסדר יומה ואנחנו ממשיכים הלאה, יש לנו גם ישיבה אחר-כך עוד אחת, אבל בינתיים אנחנו כאן.
מרינה שלסט: תודה רבה לסופה לנדבר, בגלל הפנקס שלה והעבודה היפה ותמיכה בעצם היחידה שמקבלים כאן.
מרינה שלסט: הם באו זוג אמנים מגרמניה והם טוענים שרק כאן הם מצאו את האפשרות להתארגן ולבצע, וגם להגיע לפגישה הזו, זה גם היא חושבת שזה מאוד חשוב.
מרינה שלסט: יש סדרה של תערוכות, אמנים ישראליים.
מרינה שלסט: כי זה לא אותו דבר אמנים ישראלים, אנחנו לא מרוסיה, יש קווקז ויש בלטיקה ויש, וזה לא אותו דבר.
מרינה שלסט: אפילו מוסקבה וסן פטרבורג זה גם לא אותו דבר.
אלכס מילר: הנה, את מסתדרת יפה מאוד בעברית.
אלכס מילר: לא צריך תרגום.
מרינה שלסט: בטח שמשרד הקליטה.
מרינה שלסט: כי אנחנו, יש קטלוגים הזה, וזה רק בגלל זה, זה תמיכות שאנחנו מקבלים שם.
מרינה שלסט: יש בעיה שעולים חדשים רק 20 שנים בארץ, עשר שנים.
אלכס מילר: על זה אנחנו דיברנו היום.
מרינה שלסט: ו- 21, לא.
מרינה שלסט: וזה עכשיו, זה בעיה.
מרינה שלסט: 11, כן.
אלכס מילר: טוב, בסדר, הבנו.
אלכס מילר: רבותיי, אנחנו מסיימים כאן.
אלכס מילר: אני רוצה לסכם בכך שקודם כל, כמובן, אנחנו מביעים הערכה רבה לכל היצירה שבאה מהעולים לאלו שאני לא מתייחס, רבותיי, למספר שנים, אני מתייחס באופן כללי, למי שבעצם לא נולד כאן אין ספק שיצירה, אם זה פלסטית וכל יצירה אחרת, זה דבר מבורך ואי-אפשר גם להשאיר את זה ברמה של היכולת העצמית הכלכלית של אותם האמנים, להתקיים בעולם הזה, אלא גם אין ספק שהמדינה צריכה לקחת חלק בחיזוק של אותם אנשים שבעצם מגיעים מחוץ לישראל עם עבר בתוך האמנות ורוצים להמשיך וצריך לתמוך כי בסופו של דבר, ההחלטה תהיה הרי לא לטובת המדינה.
אלכס מילר: זאת אומרת, אם בן-אדם מוצא את עצמו במקום אחר ועוזב את הארץ כי הוא לא מצליח להתקיים כאן, אז אנחנו מאבדים.
אלכס מילר: אם בן-אדם מחליט לא להתעסק באמנות ולעבור למקצוע אחר כדי להתפרנס, אז אנחנו מפסידים.
אלכס מילר: זאת אומרת, צריכה להיות כאן מחשבה שהיא מחשבה קצת יותר רחבה.
אלכס מילר: אנחנו כמובן רוצים להודות לכל אותם האמנים שהביאו את התמונות שלהם לתערוכה כאן, התערוכה מאוד מכובדת ומייצרת בעצם תחושה כללית בתוך הכנסת עד כמה חשוב מה שקורה בעצם בעולם תרבות זה.
אלכס מילר: אני פונה למשרד התרבות, זה נכנס לתוך הסיכום, על כך שאנחנו מבקשים במנגנון של קריטריונים לקבלת תמיכה לגלריות להכניס בעצם קריטריון שפעם בשנה תוצג בעצם התערוכה של האמנים שלא נולדו בישראל.
אלכס מילר: אני אגדיר את זה בצורה כזאת שכך גם שאמנים שנמצאים בארץ מעל 11 שנה, יכלו להיות חלק מהתערוכות האלו, אז בעצם, הקריטריון יהיה שאלו שלא נולדו בישראל, לדעתי, במערכת שמשותפת עם משרד הקליטה וזה בעצם הסעיף השני, שאני מבקש מכם לקיים מפגש עם משרד הקליטה ולעשות אולי יום מיוחד סדנה, יום עיון, לכל אותם אלו שנמצאים כאן אתנו ובטוח יש נוספים, ובסך-הכל יום אחד שמשותף עם שני המשרדים, אין שום בעיה לעשות את זה ופשוט להסביר לאנשים את המנגנון עבודה במשרדים ממשלתיים.
אלכס מילר: פשוט להסביר.
אלכס מילר: לדעתי, חלק מהבעיות שעולות כאן אתם יכולים לפתור לפי המנגנונים הקיימים ואם המנגנונים הקיימים לא נותנים מענה, אז אפשר להפנות אותם לאותם המנגנונים שקיימים במקביל, כולל הגוף שנקרא תרבות לישראל, גם תרבות לישראל, אנחנו מברכים גם אתכם, יחד עם משרד התרבות ומשרד הקליטה על הפעילות המבורכת שאתם עושים ומבחינתי גם אתם צריכים להיות איפה שהוא חלק של חשיפה של אותם האנשים, אז הפרטים שלכם גם תעבירו אם תרצו גם להיות חלק מיום העיון הזה, אז אנחנו נודה לכם ולכל האמנים, תודה רבה על מה שאתם עושים, כמו שאתם רואים, אנחנו באמת מכירים ויודעים על כמה שזה לא פשוט להיות אמן בישראל, אבל יחד עם זאת אנחנו גם ננסה למצוא דרכים כדי שבאמת תוכלו לעשות במה שאתם מתעסקים ולחזק את התרבות במדינה שלנו שהיא מדינה די צעירה וחייבת את הדברים האלו גם לעתיד ולדור חדש.
אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אנחנו נפתח את ישיבת ועדת חינוך.
אלכס מילר: אנחנו בתאריך 14.6.2011, י"ב בסיוון תשע"א.
אלכס מילר: והנושא – צו רישום עסקים (פטור מחובת רישוי לקייטנות)(תיקון), תשע"א 2011.
אלכס מילר: פרוטוקול 428.
אלכס מילר: מי מציג את הצו?
אלכס מילר: משרד הפנים?
מיכאל בן-ארי: עו"ד מיכל צברי, משרד הפנים.
מיכאל בן-ארי: על-פי חוק רישוי עסקים ועל-פי חוק הקייטנות, לשם ניהול קייטנה נדרש לקבל רישיון עסק על-פי חוק רישוי עסקים.
מיכאל בן-ארי: עם זאת, החוק אכן מאפשר לקבוע, נותן סמכות לשר הפנים לקבוע רשימה של מוסדות, קייטנות, אשר יהיו פטורות מקבלת רישיון עסק.
מיכאל בן-ארי: הבחינה אילו קייטנות אכן יהיו פטורות נעשית על-ידי צוות מיוחד שקם במשרד הפנים, בשיתוף עם משרד החינוך והוא בוחן באמת אכן האם יש הצדקה לתת פטור מרישיון עסק לאותה קייטנה.
מיכאל בן-ארי: הקריטריונים אשר באמת נבחנים, בעיקרון, האם יש פיקוח על אותו, על אותה קייטנה במשך כל השנה על-ידי משרד החינוך.
מיכאל בן-ארי: באמת, אנחנו מדברים על קייטנות שמתנהלות בדרך-כלל באותם מוסדות חינוכיים שבמשך כל השנה מקבלים היתרים לפעול על-ידי משרד החינוך.
מיכאל בן-ארי: למשל, קייטנות שמתנהלות במסגרת של מה שאנחנו כן מבקשים בצו, קייטנות שמתנהלות במסגרת של רשות מקומית, במסגרת של מתנ"סים עירוניים, קייטנות שמתנהלות בתנועות נוער ובאמת, וזה מה שחשוב, שלא יהיה כאן איזה שהוא כפל רישיון שמשהו שהוא מאוד מאוד מכביד על הקייטנות וכבר היום קבועים בצו רשימה ארוכה של קייטנות שפטורות מרישיון עסק.
מיכאל בן-ארי: לפני כשנה נקבעה בהוראת שעה עוד משהו כחמש קייטנות נוספות, וזה באמת נקבע בהוראת שעה מאחר והוועדה הזאת ביקשה שקודם כל משרד החינוך יתקין תקנות לעניין אותן קייטנות הפטורות מרישיון עסק.
מיכאל בן-ארי: היה דיון לפני כחודש בוועדה הזו, ואני אז הבנתי שהתקנות אושרו, אחר-כך אני מבינה שהיתה איזו שהיא בעיה.
מיכאל בן-ארי: כיום התקנות עדיין נמצאות בהליך חקיקה.
מיכאל בן-ארי: יכול להיות שהם יחזרו שוב לוועדה, אינני יודעת.
מיכאל בן-ארי: אנחנו עדיין עומדים על בקשתנו כן לאשר את הצו כהוראת קבע, משמע לתת לאותן קייטנות שאכן מצאנו שאין הצדקה לבצע כפל רישיון, גם לפי חוק רישוי עסקים וגם לפי אותם כללים של משרד החינוך ואנחנו חושבים שבאמת אין מקום כל שנה לחזור לוועדה הזאת.
מיכאל בן-ארי: אנחנו גם ראינו שבמשך השנה האחרונה שהקייטנות הללו היו פטורות מרישיון עסק, הקייטנות התנהלו כשורה, לא היתה אתן שום בעיה, ולכן אנחנו גם מצאנו, אותו צוות משרדי, שיש מקום להמשיך את הפטור.
מיכאל בן-ארי: זו בקשתנו לוועדה.
גרנר: אני יושב-ראש ועדת המשנה להמלצות שמצאנו לנכון להמליץ.
גרנר: לצורך העניין, לפחות תכף גם משרד החינוך יצביע על התקדמות רצינית מאוד בתקנות, כפי שבזמנו כשיושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אורלב, עמד בראש הוועדה, בעניין הזה שזה היה אחד מהמוטו בשביל לקבל את התקנות.
גרנר: למעשה, זה נמצא היום בקו הסיום.
גרנר: לכן אנחנו לא רואים לנכון שזה כל פעם יהפוך להיות הוראת שעה, אלא שזה יהפוך להיות הוראת קבע.
אלכס מילר: הוראת שעה זה הוראת שעה, כל עוד לא הגיע לקו הסיום.
אלכס מילר: אחרי קו הסיום, זה קבוע.
אלכס מילר: זה לא כל פעם.
גרנר: באותה מידה אז אפשר את כל אלו שיש להם פטור, להעביר אותם גם להוראת שעה.
מירב ישראלי: העמדה של הוועדה היתה שכל עוד, פשוט, אני אומרת לך שמניסיון, הנושא הזה של תקנות הקייטנות, כל הזמן אומרים לנו זה על קו הסיום, זה על קו הסיום.
מירב ישראלי: אני פה כבר עשר שנים, הנושא הזה של התיקון לתקנות הקייטנות, אני לא אגיד עשר שנים, אבל איזה שבע שנים בטח.
גרנר: אבל את כמשפטנית יודעת, אפשר לשים את זה כבן ערובה.
מירב ישראלי: לא, זה לא בן ערובה, אני חושבת שזה לא מושג נכון.
מירב ישראלי: העמדה של הוועדה היתה שמכיוון שהנושא הזה צץ והוועדה מודעת לזה שיש פער ותקנות הקייטנות לא חלות על התקנות הפטורות, כל עוד תקנות הקייטנות לא יותקנו ויחולו על הגופים האלה, כל גוף חדש שמבקש, לא יקבל באופן קבוע.
מירב ישראלי: זה לא דווקא הגופים האלה וזה לא בן ערובה.
מירב ישראלי: זאת היתה עמדת הוועדה.
מירב ישראלי: זה פשוט עניין של אינטרס ציבורי.
גרנר: היות ואני גם מקבל את האינטרס הציבורי הזה, אבל לצורך העניין, אם אני מסתכל בפועל בשנתיים האחרונות שזה היה כהוראת שעה ויעידו פה חבריי שהם משמשים, גם משרד החינוך וגם אותם אלו שיש להם פטור, שהם עובדים באמת לאותם כללים, זאת אומרת, לא שאין פיקוח.
גרנר: הפיקוח הוא כל השנה.
גרנר: לכן אני אומר, נכון כבר שהיום הוועדה, במקום שתהיה הוראת שעה, תאשר את זה כהוראת קבע, מפני שאנחנו כבר רואים ניסיון לאורך תקופה וזה עובד נכון ויפה וזו המלצתנו.
גרנר: אתם חברי הכנסת, תקבלו את ההחלטה שאתם חושבים שהיא הנכונה ביותר.
אלכס מילר: מהאורחים שלנו, יש מישהו שרוצה להתייחס?
ערן גלזר: אני ממועצת תנועות הנוער, בשם תנועות הנוער.
ערן גלזר: אנחנו מבקשים לאשר את הצו הזה.
ערן גלזר: תנועות הנוער שמופיעות פה בצו הן תנועות נוער שמפוקחות במהלך כל השנה על-ידי משרד החינוך, הן עומדות בכל הכללים המחמירים של חוזר המנכ"ל.
ערן גלזר: אנחנו נמצאים ערב מפעלי הקיץ והנושא הזה מונע בעדנו ומעכב אותנו בנושא הזה, לאשר את הקייטנות.
ערן גלזר: אנחנו מפוקחים כל השנה, אדוני היושב-ראש, גם בקיץ, על-ידי המחוזות של משרד החינוך ואנחנו נשמח אם תוכל לקבל את ההמלצה ולאשר את הצו הזה באופן קבוע.
מאיר אביקר: אני מהחברה למתנ"סים.
מאיר אביקר: אני מצטרף לידידי, ערן.
מאיר אביקר: אנחנו בתהליך הזה כבר למעלה משנתיים.
מאיר אביקר: הקייטנות של החברה למתנ"סים מוכנות, ממש על קו הזינוק לקייטנות הקיץ.
מאיר אביקר: למעשה, זה מצב בלתי הפיך כרגע.
מאיר אביקר: מדובר בכמות ענקית של ילדים שיוצאים מבתי-הספר ישר לקייטנות.
מאיר אביקר: אנחנו היינו בטוחים כבר לקראת הוועדה הקודמת שהיתה לפני למעלה מחודש, שהסאגה הזאת כבר הולכת להסתיים.
מאיר אביקר: אנחנו מאוד מקווים שהוועדה הזאת תקבל את הדברים שנאמרו פה על-ידי משרד הפנים גופו, במיוחד האדם שמתעסק בעניין הזה, ותאשר לנו את הצו.
מאיר אביקר: כי כמה אפשר כבר לבוא ולנמק ולנמק עוד פעם את מה שאנחנו היינו כל הזמן בסדר.
גרנר: לירן, אולי כדאי שתוסיף משהו לגבי התקנות, ברשותך-?
לירן שפיגל: אם הוועדה מעוניינת שאני אעדכן.
לירן שפיגל: אנחנו, הוועדה אישרה את התקנות, אנחנו קיבלנו הערות של משרד המשפטים שדרשו לעדכן את תקנות התברואה.
לירן שפיגל: מאחר ומשרד הבריאות כנראה לא הספיק לתקן אותם במהירות, אנחנו נדרשנו על-ידי משרד המשפטים להכניס הוראת שעה באותן תקנות שהבאנו לוועדה, שמפרטת רשימה של הוראות תברואה לגבי קייטנות, כאשר ההוראות האלה מתבססות למעשה על נהלים עדכניים של משרד הבריאות.
לירן שפיגל: עבדנו מול הנציגים המקצועיים במשרד הבריאות ואנחנו העברנו כבר למשרד המשפטים למחלקת חקיקת משנה, לאישור חוזר של הנוסח.
לירן שפיגל: הכוונה היא להביא עוד במושב הזה את התקנות לוועדה.
אלכס מילר: עוד במושב הזה?
אלכס מילר: אז אתה מציע כרגע לשים אולי את התקנות האלה בצד, לשים את זה הצידה, נחכה שתביאו, ואז נאשר הכל כחבילה?
לירן שפיגל: אני מציע לאשר, כי בתקנות עצמן אנחנו קבענו הוראה שהם ייכנסו לתוקף תוך 30 יום.
לירן שפיגל: אז אם אנחנו ננסה לאשר את זה כחבילה, זה עדיין לא ייכנס לתוקף, למעשה.
גרנר: וזה עוד חדשות שמתאספות?
אלכס מילר: אני מקווה שאתה לא לוקח אותנו כברור מאליו, נכון?
לירן שפיגל: לא, מובן שלא.
אורי מקלב: זה משהו שתוספת, חל על כולם, אבל נניח בתי-ספר שממשיכים את הכיתות בתוך מבנה בית-הספר, עכשיו משית עליהם דברים חדשים שבזמן הלימודים אתה אומר הם לא צריכים, בזמן קייטנה הם צריכים יותר?
אורי מקלב: אני מבין, יכול להבין שאתה מדבר על תקנות, אנשים שנמצאים מחוץ למבנה בית-הספר.
אורי מקלב: אבל בתי-הספר, שהם קיימים, שעומדים בתקנות?
אלכס מילר: אנחנו עם התקנות האלה כל שנה אנחנו בהוראת שעה.
אורי מקלב: בתוספת, על מה הוא מדבר?
אלכס מילר: זה עכשיו תשמע.
מירב ישראלי: למעשה, כבר אישרנו את זה, את ההחלה של ההוראות האלה, על כלל התקנות, הקייטנות הפטורות.
מירב ישראלי: מה שקרה זה שחלק מההוראות, דווקא אלה שאישרנו, שהיו ארכאיות.
מירב ישראלי: ומשרד המשפטים עמד על זה שצריך להתאים אותן, בעצם.
מירב ישראלי: ולכן, לדעתי, אני לא יודעת, זה לירון יגיד, ההתאמות אולי דווקא הן טובות יותר לקייטנות מאשר ההחלה של התקנות הישנות, במידה מסוימת.
מירב ישראלי: האם זה כך?
לירן שפיגל: התקנות בהחלט מתחשבות בגופים שיש להם כבר אישור תברואי.
לירן שפיגל: הן מתייחסות, הן עדכניות יותר.
לירן שפיגל: הן אמורות, למעשה חלקן אמורות לחול רק במקרים מסוימים, מיוחדים, שאולי עשויים להתקיים.
מירב ישראלי: זה יותר, במידה מסוימת, יש יותר בעייתיות בהחלה של מה שכבר אישרנו, מאשר הדברים החדשים שאתם עושים.
מירב ישראלי: אני מבינה.
מירב ישראלי: של התקנות הישנות.
לירן שפיגל: הן יותר מעודכנות.
לירן שפיגל: כלומר, הן כן באות לגרוע את הצורך באיזה אישור תברואי, אם אין צורך.
לירן שפיגל: כלומר, הן פשוט יותר עדכניות, אני מציע, כשנביא את זה לוועדה, אפשר יהיה לראות.
אלכס מילר: אני לא מבין עכשיו.
מירב ישראלי: בעיקרון, אפשר לאשר את הצו הזה לתקופה, אפילו שנה או שנתיים.
מירב ישראלי: אבל הם יכולים, ברגע שהם מביאים את התקנות והתקנות מאושרות, אפשר כבר להביא גם את הצו, כהוראת קבע.
מירב ישראלי: אין מניעה, גם אם הוא כבר הוראת שעה.
מירב ישראלי: אין מניעה לעשות את זה.
מיכל גולן: אני ממשרד הרווחה, אגף השיקום, אחראית בנושא של ילדים עם מוגבלויות.
מיכל גולן: אני רוצה לומר ששנים יש לנו כ- 15 גופים שפועלים תחת מכרז של משרד הרווחה, שרק לאחרונה נודע לנו בכלל בדבר חוק הקייטנות והרצון להחיל את הגופים שלנו תחת החוק ומה שאנחנו רוצים לבקש, מכיוון שזה נודע רק לפני מספר חודשים, להחיל, לפחות את הפטור של רישוי עסקים, עבור גופים שמוכרים לנו שנים רבות ואנחנו יכולים לשים את ידינו על המקצועיות שלהם והפעילות שלהם לאורך כל השנה.
מיכל גולן: אנחנו מדברים על, אנחנו מדברים על גופים שיש פה נציגות של שניים מהם, שהם חלק מאוד משמעותי של הפעילות שלהם הוא בשעות, הוא בימות הקיץ וזה ילדים שאין שום סיכוי שהם יהיו מסוגלים להשתלב בקייטנות הקיימות.
אלכס מילר: אתם מוכנים, משרד הפנים?
מיכל גולן: אילן פעל באופן עצמאי שנים לנושא הזה אבל יש גופים שרק לאחרונה נודע להם, כמו בית הגלגלים.
מירב ישראלי: כמו איזה גופים?
מיכל גולן: כמו בית הגלגלים, נמצא פה נציג.
אלכס מילר: למה לא דיברתם עם משרד הפנים על זה?
מיכל גולן: אנחנו דיברנו עם משרד הפנים.
מיכל גולן: משרד הפנים, נציג משרד הפנים, עם אשר, שבסך-הכל תומך בזה, אבל השאלה אם אפשר לעשות איזה שהוא הליך יותר מקוצר, כדי שהשנה הילדים האלו לא יישארו בביתם.
מיכל גולן: אנחנו מדברים על ילדים נכים.
אלכס מילר: אם הם רוצים, אין שום בעיה.
אלכס מילר: אם הם אומרים לי – תכניס, אני מכניס.
שלמה דהן: סליחה, כב' היושב-ראש.
שלמה דהן: יש 15 מוסדות כאלה, שמשרד הרווחה הפנה אותם השנה אלינו לקבל את האישורים.
שלמה דהן: אני ממשרד החינוך, מפקח על הקייטנות.
אלכס מילר: אתה מוכן לקחת את האחריות על משרד החינוך?
שלמה דהן: רגע, אז בואו נסכם, ברשותכם.
שלמה דהן: לא רק אליהם, לגבי כל הרשימה.
שלמה דהן: כל הרשימה.
אלכס מילר: תשמע, אני לא עושה כאן משא ומתן, אני לא עוזה כאן מסחרה.
אלכס מילר: לא בוועדה הזאת.
אלכס מילר: יש לכם מנגנון של בדיקה של כל גוף וגוף, תעבירו את זה דרך המנגנון הזה, אין לי שום בעיה, תביאו את זה אלי, נאשר לכם.
אלכס מילר: אבל לא ככה.
גרנר: כבוד היושב ראש, זה נכון.
גרנר: בגלל זה אמרתי שאנחנו צריכים לבחון כל דבר לגופו.
אלכס מילר: כמה זמן אתה צריך לבחון?
גרנר: זה לא עניין של מה בכך.
גרנר: מדובר פה על מספר משרדי ממשלה ולכן מבחינתנו, השנה בלתי אפשרי, צריך ללכת בהליך של רישוי.
אלכס מילר: אבל יש גופים שעכשיו בעצם, לפי מה שאני שומע, נכנסים לאיזה שהוא מצב של דחק.
מירב ישראלי: מדברים על בערך 2,000 ילדים.
גרנר: מדברים על זה שיש הליך רישוי, זה לא שלא מונע מהם לעשות.
גרנר: יש הליך רישוי, ניגשים לרשות, מגישים.
אברהם טורם: זה לא כל-כך פשוט, סליחה.
גרנר: לצורך העניין, כב' היושב ראש, לא ניתן השנה להחיל, מפני שגם הכנסה לרשומות המדינה, לתקופה, אנחנו נמצאים ביוני, עכשיו חופש, זה לא, פשוט בלתי אפשרי.
גרנר: אתה חייב לפרסם את זה בתוך הרשומות.
אלכס מילר: אבל הרי ידעתם על זה, או שאתם, עד שלא פונים, לא בודקים?
גרנר: עד שאין מכתב רשמי, שמפרט למה סיבות הפטור, יש איזה שהיא פרוצדורה.
גרנר: לצורך העניין, עלות, למשל, היו לפני שבועיים אצלנו, בישיבה, גם להם נאמר, אף על פי שאנחנו המלצנו לאשר, יש עניין של פרוצדורה גם בתוך המשרדים, צריך להביא את זה לאישור שר הפנים, הוא זה שצריך לאשר.
גרנר: לכן, כב' יושב-הראש, השנה אני לא יכול להיות איש בשורות עבור אותם ארגונים, אני רק יכול לומר שאנחנו עובדים בתהליך מאוד מסודר, כדי שנבוא להציג.
אברהם טורם: אני מנכ"ל בית הגלגלים, אחד הארגונים שמיכל סיפרה עליהם.
אברהם טורם: אנחנו 30 שנה פועלים ומוציאים קייטנות קיץ.
אברהם טורם: אנחנו מוציאים את הקייטנות האלה עבור ילדים שפועלים אצלנו כל השנה.
אברהם טורם: אותם ילדים, באותם מקומות.
אברהם טורם: לנו נודע על הסיפור הזה לפני שבועיים וחצי.
אברהם טורם: הקייטנות שלנו כבר מוכנות.
אברהם טורם: מאז, בגלל שאנחנו עובדים בכל הארץ, מאז ועד היום אנחנו מבלים בלנסות להוציא את רישוי העסקים, ואת הרישיון קייטנות, שאף אחד בעצם לא יודע איך, גם בפיקוח וגם, להחיל את הסוג קייטנות שלנו, לתוך החוק הזה.
אברהם טורם: פנינו גם למשרד הרווחה, גם למוסדות של החינוך שאנחנו עד היום לא היינו כפופים אליהם.