GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: בפועל, היום זה מה שקורה.
עינת וילף: זה קורה בגלל בתי ספר במסגרת המוכר שאינו רשמי.
אלכס מילר: לא, אני מדבר על בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים בשכונות שונות, שהורים מחפשים דרך להגיע אליהם.
אלכס מילר: מנסים לעשות זאת על ידי מעבר דירה כדי להיות רשום שם, או מנסים למצוא מישהו שמכיר מישהו שיעזור להם לעבור לשם וכו'.
אלכס מילר: זה קורה, זה בחדרי חדרים.
עינת וילף: עכשיו אתה הולך להחריף את זה עשרות מונים, בלי לייצר שום דבר יותר טוב.
אלכס מילר: אבל כך לפחות יהיה פיקוח על זה.
עינת וילף: שום דבר.
עינת וילף: היום זה נשאר ברמות מינימאליות, ובדרך הזו אתה הולך לפרוץ את זה.
עינת וילף: הברדק הולך להיות אדיר, והלחצים להיות בלתי נסבלים.
עינת וילף: הדבר האחרון שיהיה מזה, זו שביעות רצון.
יוסי וסרמן: לא ידוע לי ששותפנו בזה.
גנית ויינשטיין: כן שותפתם.
יוסי וסרמן: על כל פנים, לי נראה שהנזק עלול לעלות על התועלת הצפויה.
יוסי וסרמן: אני מאמין גדול בבית ספר יסודי של אזור מגורים, שהוא בית ספר קהילתי המאגד בתוכו את הקהילה כולו.
יוסי וסרמן: הילדים לומדים קרוב לביתם, בית הספר פתוח מבוקרו של יום עד שעות הערב המאוחרות לפעילות ילדים, לפעילות הורים, כולל פעילות קהילתית של הורים בתוך בית הספר.
יוסי וסרמן: אני מדבר על בית ספר שהוא מרכז קהילה.
יוסי וסרמן: אני חושש, שההצעה הזו, כולל ההגרלות למיניהן, עלולה להביא למצב של הגדלת פערים, וגם כך הנושא של פערים בחברה שלנו בין אוכלוסיות שונות זה "אם כל חטאת".
יוסי וסרמן: אנחנו עלולים לאבד שליטה אם אנחנו נתחיל להכניס לתוך החינוך בעלי ממון, פילנתרופיים ובעלי אינטרסים שונים – אנשים שהם חזקים מול האוכלוסיות החלשות.
יוסי וסרמן: אני מודה, שלא נכנסתי לעומקם של דברים.
יוסי וסרמן: לא שותפתי גם.
יוסי וסרמן: כרגע, נראה לי שהנושא הזה עלול לגרום יותר נזק מאשר תועלת.
אלכס מילר: חיה שיטאי, ראש מינהל חינוך מודיעין, בבקשה.
חיה שיטאי: אני מתחברת לדברים של קודמיי.
חיה שיטאי: אנחנו עיר שבה אין פערים סוציו-אקונומיים ניכרים באוכלוסייה.
חיה שיטאי: תפיסת העולם שלנו מדברת על בתי ספר קהילתיים – בתי ספר עם אוכלוסייה שמשקיעה את כל כולה בבית הספר.
חיה שיטאי: אני רוצה לדבר על בתי ספר צומחים חדשים.
חיה שיטאי: בדרך כלל, הורים מעדיפים ללכת למוכר ולא ידוע.
חיה שיטאי: אתה לא יכול להגיד לילדים שגרים מול בית הספר: "סליחה, יש ילדים משכונה אחרת שמעדיפים ללכת לבית הספר".
חיה שיטאי: מהניסיון שלנו, גם כאשר התעקשנו על אזורי רישום וחיזקנו את החינוך הציבורי – לשמחתי, אנחנו הצלחנו למנוע בעיר מוסדות מוכרים שאינם רשמיים - אם יש בית ספר שמתעוררת בו אי שביעות רצון, אנחנו משקיעים מאמצים רבים לגלות למה זה קורה, ויחד עם ההורים אנחנו מביאים לידי תיקון.
חיה שיטאי: יש לנו הצלחות בנושא הזה.
חיה שיטאי: הרעיון הוא לחזק את האוכלוסייה, ולראות איך אנחנו מביאים את כל בתי הספר לרמה דומה.
חיה שיטאי: בנוגע להגרלות – אני נכוויתי מזה קשות לפני שנה.
חיה שיטאי: הרעיון הוא להיות גמישים במידת האפשר.
חיה שיטאי: זה לא שלא שומעים את האוכלוסייה.
חיה שיטאי: אם יש הורים שרוצים ויש מקום, אנחנו לא אטומים.
חיה שיטאי: אחרי שבשנה שעברה ניהלנו הגרלה, אמרתי: לא עוד.
חיה שיטאי: בהגרלה היה לנו מקרה בו 4 ילדים מתוך קבוצה של 5 ילדים הוגרלו, כאשר השארנו ילד בודד ואומלל שלא היה לו מקום.
חיה שיטאי: אני לא חושבת, שילדים הם חפצים.
חיה שיטאי: אנחנו לא יכולים בשרירות לב לפעול כך.
חיה שיטאי: אגב, גם בתל אביב חזרו בהם מכל הסיפור.
חיה שיטאי: יש נסיגה מכל הסיפור הזה.
חיה שיטאי: אנחנו חייבים לחזק את המערכת הציבורית, אבל לשמור על התגייסות האוכלוסייה סביב בית הספר.
אלכס מילר: אתי, אני רוצה להתייחס למשהו שהיה חשוב בדברייך.
אלכס מילר: אני מקריא מהסכם קואליציוני שנחתם בין ישראל ביתנו לליכוד בסעיף החינוך: "הצדדים יפעלו לקידום רפורמה מקיפה במערכת החינוך, במסגרתה תורחב יכולת הבחירה של הורי התלמידים לגבי בתי ספר בהם ילמדו ילדיהם".
אלכס מילר: זו הסיבה.
אלכס מילר: מבחינתנו, הנושא הזה נמצא על סדר היום.
עינת וילף: מבחינתנו, סדר היום הוא הפוך.
אלכס מילר: להזכירכם, מפלגת העבודה חתומה על הסכם קואליציוני.
עינת וילף: הפוך: לחיזוק החינוך הציבורי.
אלכס מילר: צריך לעיין במה שחותמים.
אלכס מילר: אין ספק, שהממשלה, שחותמת על הסכמים קואליציוניים, גם צריכה לבצע.
אלכס מילר: זו היתה הסיבה להחלטת הממשלה בנושא של רפורמה בפתיחת אזורי רישום.
אלכס מילר: עופר בן אליעזר מרמת ישי, בבקשה.
עופר בן אליעזר: תודה על הזכות שניתנה לנו לדבר פה.
עופר בן אליעזר: אני מקווה, שההחלטות שיתקבלו פה הן לא החלטות פוליטיות, אלא החלטות ערכיות.
עופר בן אליעזר: גם אם נחתם הסכם קואליציוני כזה, חינוך הוא מעבר לעניין הזה.
עופר בן אליעזר: אני רוצה להגיד לך ולכל הנוכחים, שמשרד החינוך עושה רפורמות מדהימות, שאני חווה אותן יומיום.
עופר בן אליעזר: זה טוב שחושבים מחוץ לקופסה, אבל לפעמים שחושבים מחוץ לקופסה וזה לא מתאים, אז צריך לחזור חזרה לתוך הקופסה.
עופר בן אליעזר: לא הכל מתאים.
עופר בן אליעזר: האם זכות הבחירה של אותו אב, אם או ילד – ואני לא יודע של מי זכות הבחירה.
עופר בן אליעזר: תיכף נראה איך הילדים בוחרים.
עופר בן אליעזר: אני לא יודע לכמה מכם יש ילדים - היא לפי החבר'ה?
עופר בן אליעזר: אם החבר'ה הולכים לבית ספר מסוים, הולכים איתם.
עופר בן אליעזר: זה לא בדיוק איך שאבא ואמא רוצים.
עופר בן אליעזר: אם מתאגדים 5 חברים ורוצים ללכת, הולכים ביחד.
עופר בן אליעזר: אם הילד ירצה ללמוד בעיר אחרת, הוא יוכל?
עופר בן אליעזר: בוא ניתן לו זכות בחירה.
עופר בן אליעזר: מי יממן את זכות הבחירה הזו?
עופר בן אליעזר: אם הוא ירצה ללמוד בראשון לציון במקום בתל אביב, בוא ניתן לו את זכות הבחירה.
עופר בן אליעזר: האם אנחנו מבינים את המשמעות של "אין מיונים", כך שבעצם יהיו מיונים אבל לא יקראו לזה מיונים?
עופר בן אליעזר: האם אנחנו מבינים את המשמעות הפוליטית של העניין הזה מול ראשי רשויות, כי ככה זה יקרה?
עופר בן אליעזר: חבר'ה, עם כל הכבוד לד"ר שושני, בסופו של דבר אנחנו נבחרי ציבור ואנחנו גם נמצאים במערכת פוליטית.
אלכס מילר: אם אתה כל כך חושש מהעולם הפוליטי שנכנס לתוך מערכת החינוך, למה כל כך חששתם מהחוק שאנחנו קידמנו בנוגע למינוי מנהל, כאשר דיברנו על כך שמי שאחראי על מינוי מנהלי בתי ספר בתחומי הערים בוועדת המכרזים זה ראש השלטון המקומי?
אלכס מילר: מה שרצינו לעשות הוא לשנות את המצב, ולתת את הרוב למערכת המקצועית של משרד החינוך.
אלכס מילר: ההתנגדות שלכם היתה כל כך גדולה: מה יקרה ומה יהיה עם הסינרגיה.
אלכס מילר: כרגע אתה אומר לי דברים הפוכים.
עופר בן אליעזר: אני לא אומר לך דברים הפוכים.
עופר בן אליעזר: בעניין הזה אני מוכן לנהל דיון, אבל אני חושב שזה לא הנושא לדיון.
עופר בן אליעזר: זה תחום מקצועי, וזה תחום חברתי-פוליטי.
עופר בן אליעזר: עם ההורים אני נמצא בקשר יומיומי, וההורים שנמצאים פה יודעים את העניין הזה.
אלכס מילר: האם אתה כראש עיר מקבל פניות מהורים, שרוצים לעבור מבית ספר אחד לשני?
עופר בן אליעזר: הרבה.
עופר בן אליעזר: כל אחד מסיבותיו הוא.
עופר בן אליעזר: אחד רוצה שזה יהיה לו יותר קרוב, אחד רוצה ללמוד עם החבר'ה, אחד המורה לא מתאימה לו.
עופר בן אליעזר: תאמין לי, שמאז אני ראש רשות למדתי שיש כל כך הרבה סיבות, שאני בעצמי לא יכולתי לדמיין אותן.
עופר בן אליעזר: זה בסדר ולגיטימי.
עופר בן אליעזר: כל אחד מאיתנו רואה את הדברים בדרך שלו, וזה לגיטימי.
עופר בן אליעזר: אני מכבד את זה.
אלכס מילר: לכמה פתחתם?
עופר בן אליעזר: אפילו לא לאחד.
עופר בן אליעזר: אני עמדתי מול כל ההורים מבלי להתבלבל, ואמרתי להם שזו החלטת הרשות.
עופר בן אליעזר: קיללו אותי על זה, והשארנו את זה בצורה מאוד סגורה.
עופר בן אליעזר: אני אצטט מישהו מהגדולים, שהיה הרבה לפניי: "צריך לראות מה העם צריך, ולא מה העם רוצה".
עופר בן אליעזר: האם זה נכון שהעם צריך עכשיו שמישהו ייקח אותו במנהיגות נכונה לאן שצריך, בלי פופולאריות שאומרת: "בוא נרצה את העם וניתן לו את זכות הבחירה", ואחרי זה כולנו לא נדע איך לצאת מזה?
עופר בן אליעזר: הדבר השני שיקרה הוא, שנאבד את הקהילתיות.
עופר בן אליעזר: היום לכל בית ספר יש את האזור שלו, שמאגד את הקהילה סביבו בפעילויות שנמצאות לאורך כל היום.
עופר בן אליעזר: ברגע שזה לא יקרה, זה לא יהיה.
עופר בן אליעזר: הדבר השני שקורה היום ומשרד החינוך לא מממן, הוא נושא ההסעות.
עופר בן אליעזר: הוא לא קיים.
עופר בן אליעזר: אנחנו מכירים את סיפור ה-GIS.
עופר בן אליעזר: אני לא רוצה להיכנס לזה.
עופר בן אליעזר: בעניינים האלה אנחנו נתקעים, אז מחר שהתלמיד ירצה ללמוד במקום אחר, מי יממן לו את זה?
עופר בן אליעזר: היום, במקום 50%-50%, הרשות מממנת בחלוקה של 80%-20% או 75%-25%, זה תלוי באיזו רשות מדובר ובאיזה מרחקים מדובר.
עופר בן אליעזר: העלויות הכספיות הן מטורפות.
עופר בן אליעזר: בנוגע לתחרות – גם היום יש תחרות.
עופר בן אליעזר: צר לי לאכזב את מי שחושב שאין תחרות.
עופר בן אליעזר: לבית ספר יש שם, ולמנהל בית הספר חשוב שהשם שלו יהיה טוב, חשוב שהתלמידים יהיו מרוצים.
עופר בן אליעזר: יש תחרות בין בתי ספר, שקיימת כל הזמן.
עופר בן אליעזר: אנחנו שואפים, להעלות אותה קדימה וללכת איתה הלאה.
עופר בן אליעזר: היכולת שלנו להשאיר את המסגרת כמסגרת ברורה, שנותנת להורים ולתלמידים את הראייה ארוכת הטווח הנכונה, היא חשובה.
עופר בן אליעזר: אמר ד"ר שושני – ואני מסכים איתו - בכיתה י' התלמידים יכולים לבחור לאיזה בית ספר הם רוצים ללכת.
עופר בן אליעזר: אני אשתמש במילה שלהם ואומר: אתם יודעים איזה "בלבלה" יש להם מהעניין הזה?
עופר בן אליעזר: כאשר אני הייתי ילד, היה או עיוני או מקצועי.
עופר בן אליעזר: היום הם מגיעים למצב שהם נהרסים מזה חברתית, לימודית, פדגוגית.
עופר בן אליעזר: הם מגיעים במתחים עצומים, כי הם רוצים לבחור את מה שהכי מתאים להם.
עופר בן אליעזר: חבר'ה, אנחנו חווים את זה יומיום.
עופר בן אליעזר: למה להתחיל את זה כבר בכיתה א'.
עופר בן אליעזר: הדבר האחרון – לא יעזור כלום, בסוף למי שיהיה כסף תהיה אפשרות לבחור את בית הספר שהוא רוצה, ולאחרים לא, עם כל הכבוד לכל הניסיונות לעשות את הדברים האחרים.
אלכס מילר: אבל אף אחד לא מכריח אותך.
עופר בן אליעזר: אבל אז אתה מחזיר את זה לזירה הפוליטית.
אלכס מילר: אף אחד לא מכריח אותך ללכת לפיילוט כזה או אחר.
אלכס מילר: זו בחירה שלך.
עינת וילף: יש כאן מאבק על דמות החינוך בישראל.
אלכס מילר: יש פה עניין שאני רוצה להסביר.
אלכס מילר: אתה נמצא במקום בו אין בעיה.
אלכס מילר: אין אצלך שכונות מצוקה, ולכן אתה לא מוצא את הנושא הזה כדבר שאתה רוצה לקדם.
אלכס מילר: יש ערים אחרות בארץ, בהן יש שכונות מצוקה.
אלכס מילר: שם אומרים: היום, אנחנו לא יכולים לקחת ילדים משכונה מסוימת ולהעביר אותם לשכונה חזקה בה יש ספר עם שם ועם השקעה הרבה יותר גדולה.
אלכס מילר: הם רוצים לערבב.
אלכס מילר: בעזרת הפיילוט שמציע משרד החינוך אפשר לעשות את הערבוב.
עופר בן אליעזר: אני יותר ממסכים איתך.
עופר בן אליעזר: בוא ניקח את זה למקומות הבעייתיים שמשרד החינוך ימפה, ניתן פתרון נקודתי, ולא ניקח נקודה אחת ונחיל אותה על כל המערכת.
עינת וילף: שידאגו לבית הספר שם.
עינת וילף: שלא יוציאו את זה כמדיניות.
אלכס מילר: אני לא מנסה לשכנע אתכם.
אלכס מילר: אני מנסה להסביר את הרציונאל.
עינת וילף: שיפתרו את הבעיה של בתי הספר באותן שכונות.
אלכס מילר: יש כאן עניין, שכרגע לא מחייב.
עופר בן אליעזר: כרגע.
אלכס מילר: הכל דינאמי.
עינת וילף: אתה ציטטת הסכם קואליציוני.
עינת וילף: זו מדיניות שלכם.
אלכס מילר: כל אחד קובע לעצמו את הדרך.
אלכס מילר: אנחנו נמצאים במערכת פוליטית, והציבור בוחר בנו בשביל שאנחנו נוביל את הדרך שהציבור מוצא לנכון להצביע עבורה.
אלכס מילר: אין פה דבר שצריך להתבייש בו.
עינת וילף: אבל אתה תציג את זה כאילו זה דבר קטן.
עינת וילף: יש כאן אמירה משמעותית.
אלכס מילר: זו בחירה של ראש העיר.
אלכס מילר: אם קיבלת החלטה עם נבחרי העיר שלך, שאתה צריך לעשות ערבוב של אוכלוסייה בתוך העיר בשביל לא להמשיך את החלוקה לשכונות, אתה בא ועושה את זה.
אלכס מילר: זו בחירה שלך, אם אתה אומר שהאמצעים שיש לרשותך מוכיחים את המטרה אליה אתה רוצה להגיע.
אלכס מילר: אני יכול להגיד לך, שיש עירייה שלא נמצאת בתוך הפיילוט, שעושה מה שהיא רוצה, ולא בגלל שהיא רוצה לערבב אלא בגלל שהיא רוצה לעשות ריכוזיות.
אלכס מילר: אני אעשה לך סיבוב בפתח תקווה, ואני אראה לך מה קורה שם.
אלכס מילר: עושים שם ריכוזיות של סקטורים, וזה בגלל שיש להם את האפשרות הזו.
עינת וילף: בזה צריך להיאבק, אבל זו לא השיטה והדרך.
אלכס מילר: עופר, אני לא משכנע אותך.
עופר בן אליעזר: אני מאוד מבין את מה שאתה אומר, אבל אני אומר שאם יש בעיה נקודתית צריך לפתור אותה ולא להחיל את הפתרון על הכלל.
אלכס מילר: אבל אף אחד לא מחיל.
עופר בן אליעזר: בסופו של דבר החיים הם יותר מכל דבר אחד.
עופר בן אליעזר: גם כאשר אני רוצה להוביל תהליכים, אני מתחיל בקטן, אחר כך יש עוד צעד ועוד צעד, ולבסוף הסכר נפרץ.
עופר בן אליעזר: לבסוף כל החברה תסבול, ולחזור אחורה זה בלתי אפשרי.
עופר בן אליעזר: לתת אפשר, לקחת זה בלתי אפשרי.
אלכס מילר: רבותיי, יש לנו נציגים של הכפר הירוק.
אלכס מילר: כידוע לכם, ישנה עתירה בבית המשפט.
אלכס מילר: הכנסת לא יכולה לשמוע נימוקים הנשמעים בבית המשפט.
אלכס מילר: אני יכול לתת לכם זכות דיבור, אם לא תתייחסו לנושאים הקשורים לעתירה.
אלכס מילר: אפשר לספר מה קורה, איך המנגנון שלכם עובד, מאיפה אתם מקבלים ילדים.
אלכס מילר: אל תסבירו לנו למה עתרתם, ותבקשו מאיתנו להחליט החלטה הקשורה לעתירה.
אלכס מילר: לכנסת אסור על פי התקנון להשפיע על החלטת בית המשפט.
יואל ישורון: אולי שהורה ידבר.
אלכס מילר: אני הבנתי מהיועצת המשפטית של הוועדה שהנושא נמצא בעתירה בבית המשפט.
אלכס מילר: לכן, אני מבקש שלא להיכנס לנושא הקשור לעתירה בדיון הזה, אלא להתייחס לנושא הכללי.
אלכס מילר: לא להתייחס לעתירה.
אלכס מילר: מבחינתנו, זה דבר בעייתי.
אלכס מילר: יואל, האם אתה מוותר?
יואל ישורון: אני לא יכול לדבר על אזורי הרישום.
מירב ישראלי: זה לא רק הנושא של אזורי הרישום.
מירב ישראלי: צריך להבין את ההבדל בין שני הנושאים.
שמשון שושני: בפתיחת דבריי הסברתי, שיש פה שני נושאים שונים:
שמשון שושני: אישור לימודי חוץ והרחבת חופש הבחירה של ההורים.
אלכס מילר: גם לנושא הזה אשמח שתהיה התייחסות.
אלכס מילר: אני פשוט רוצה לעשות את זה במסגרת התקנון של הוועדה.
רם רביב: אני הורה לילדה מפתח תקווה, שביקשנו עבורה אישור ללימודי חוץ בכפר הירוק.
רם רביב: זה נכון שיש עתירה, ולא נתייחס אליה.
רם רביב: אני אספר את הסיפור.
רם רביב: בפתח תקווה יש קומץ של ילדים, כמו בשנים הקודמות, שפנה לבקש אישור לימוד חוץ בכפר הירוק.
רם רביב: השנה באופן מפתיע הוא לא קיבל אישור לימודי חוץ.
רם רביב: אני אומר שזה מפתיע, משום שבשנים הקודמות היתה זרימה של תלמידים מפתח תקווה ומרשויות אחרות לכפר הירוק ולא היתה בעיה.
רם רביב: הפעם נתקלנו בסירוב גורף.
רם רביב: הטעם של רוב המשפחות שביקשו שהילדים שלהם ילמדו בכפר הירוק היה, שבכפר הירוק היו מסגרות ייחודיות, שלא קיימות בפתח תקווה.
רם רביב: זו היתה הסיבה לכך שהילדים ביקשו להירשם לכפר הירוק.
רם רביב: צריך להדגיש, שבפתח תקווה יש מערכת חינוך חזקה ואיתנה, ואנחנו מאמינים בה לחלוטין.
רם רביב: לי יש בן שלומד במערכת החינוך בפתח תקווה, לשביעות רצוננו המלאה.
אלכס מילר: עזוב כרגע את המנגנון.
אלכס מילר: כולנו יודעים מה קורה כאשר אתה רוצה להעביר ילד ממקום אחד למקום אחר.
אלכס מילר: אני רוצה לשמוע, מה הסיבה שהעדפת שהילד שלך ילך דווקא לשם.
רם רביב: צריך להדגיש, שזו הבחירה של הילדה.
אלכס מילר: ואיך היא הגיעה לזה?
רם רביב: דרך השמועה.
רם רביב: לפי הסיפור, זה כפר נוער, סביבה חקלאית, סביבה אחרת מהעיר.
רם רביב: זה מה שגרם לה להתעניין בבית הספר.
רם רביב: לבקשתה, רשמנו אותה.
אלכס מילר: איך היא תגיע לשם?
רם רביב: ההבנה שלנו היא, שהכפר הירוק מציע הסעות.
אלכס מילר: כמה זמן לוקח להגיע מפתח תקווה לשם?
רם רביב: לא התנסינו בזה, אבל אנחנו מבינים שההסעות יוצאות בבוקר בשעה 07:00 או אפילו לפני, כאשר הלימודים מתחילים בשעה 08:00 או לפני.
רם רביב: אני לא יכול להגיד את זה בצורה מוסמכת.
רם רביב: אני יודע שינסו לצבוע בקשות מן הסוג הזה ולומר: "הנה הורים אליטיסטים, המבקשים חינוך אחר לילדים שלהם".
רם רביב: זה לא כך.
רם רביב: אנחנו מכירים את ההורים מפתח תקווה שמנסים להירשם לבית הספר הזה, ואני יכול לומר שחלקם ממשפחות של עולים חדשים, חלקם תושבים ותיקים, עצמאים ושכירים, מכל אזורי הרישום בפתח תקווה.
אלכס מילר: האם, כפי שידוע לך, כל מי שנרשם מפתח תקווה לא שוחרר, או שחלק שוחררו וחלק לא?
רם רביב: בשלב הראשון ניתנה תשובה שלילית אחידה וגורפת.
רם רביב: בשלב שני, בקשות ספורות התקבלו על רקע נסיבות אישיות.
מוני עזורה: אני עו"ד שמייצג בעתירה, אבל אני גם הורה לילד.
אלכס מילר: אתה לא יכול לדבר.
אלכס מילר: לכנסת יש חוקים, לפיהם כל עו"ד שמגיע לוועדה כדי לייצג את העותרים, לא משנה באיזה כובע הוא מגיע, הוא חייב לעבור דרך מנגנון הכנסת, לקבל שרוך כתום ולהירשם כמייצג.
מוני עזורה: אבל אני לא בא כמייצג.
מוני עזורה: אני הורה לשלושה ילדים שלומדים בכפר הנוער שפיה.
אלכס מילר: מירב, האם הוא יכול לדבר?
מירב ישראלי: להחלטתך.
אלכס מילר: האם אתה גם קשור לפתח תקווה?
מוני עזורה: לא, אני גר בזיכרון יעקוב.
אלכס מילר: לאיזה בית ספר ניסית להתקבל?
מוני עזורה: לכפר הנוער מאיר שפיה, שהוא דומה לכפר הירוק.
מוני עזורה: בשנת 2003-2004, כאשר הילד הגיע לכיתה ז', היתה לו בחירה בין אורט בנימינה לבין אורט בנימינה.
מוני עזורה: כלומר, לא היתה לו בחירה.
מוני עזורה: אנחנו כהורים אמרנו: "איפה הילד?
מוני עזורה: הילד רוצה שתהיה לו אלטרנטיבה.
מוני עזורה: אם הוא לא רוצה את אורט, לאיזה מקום הוא יוכל ללכת?" חיפשנו פתרון.
מוני עזורה: הילדים לא רצו ללכת לבית הספר "אורט בנימינה".
מוני עזורה: כהורים החלטנו להתאסף, ולנסות למצוא פתרון אלטרנטיבי בתוך זיכרון יעקוב או מחוץ לזיכרון יעקב.
מוני עזורה: כפר הנוער מאיר שפיה כיבד אותנו, ואמר שהוא פותח את שעריו אלינו.
מוני עזורה: נאלצנו להגיע לבג"צ, זכינו בבג"צ ו-80 הורים הכניסו אל ילדיהם לבית הספר מאיר שפיה.
מוני עזורה: מאז הם שם.
מוני עזורה: הילד סיים עכשיו כיתה י"ב.
מוני עזורה: במהלך השנים בהן אנחנו מלווים אותו למדנו מה זה נקרא אינטגרציה אמיתית, למדנו מה זה להיות עם ילדים מבתים הרוסים, שבאים אלינו לזיכרון יעקוב, לאליטיסטים, ונהנים.
מוני עזורה: זו היתה הגדולה של בית הספר.
מוני עזורה: ראינו את זה במקום שנקרא מסע ישראלי.
מוני עזורה: מסע ישראלי הוא מסע של כמה ימים, שבו יש עירוב בין ילדי הפנימייה לבין ילדי מופת וילדי זיכרון יעקוב, כאשר הם יוצאים לטיול בארץ ישראל.
מוני עזורה: נוצרו שם חברויות בין בנים ובנות ללא כל הבדל.
מוני עזורה: זו הגדולה של כפר נוער.
מוני עזורה: הם משכו את אותם ילדים מהפנימייה להצליח בבגרויות.
מוני עזורה: הם למדו ביחד לבגרויות אצלי בבית.
מוני עזורה: אתה ראית את אותם ילדים, שמגיעים מבתים הרוסים, אצלי בבית כאחד החברים ללא כל הבדל.
מוני עזורה: היום הילד שלי סיים כיתה י"ב, והילד הבא שלי נמצא בכיתה י' בכפר שפיה.
מוני עזורה: גם לו מלא חברים שהם ילדי פנימייה.
מוני עזורה: אין הבדל בכיתות, הם לומדים ביחד, הם נמצאים בחצר ביחד, הם לאורך כל היום ביחד.
מוני עזורה: עכשיו אנחנו רוצים להכניס לשם גם את הילדה.
מוני עזורה: אפשר לפתור את זה.
מוני עזורה: צריך לעודד את כפרי הנוער האלה, ולא להשאיר אותם למות עם ממוצע בגרות של 8%.
יוליה אובלבסקי: אני רוצה להוסיף עוד דבר בנוגע לכפר הירוק.
יוליה אובלבסקי: הלימודים שם הם באמת אינטגראליים.
יוליה אובלבסקי: אני גרה בפתח תקווה, בשכונה שאין בה חטיבה.
יוליה אובלבסקי: העניין של הסעות הוא מאוד חשוב.
יוליה אובלבסקי: החטיבה נמצאת במרחק נסיעה של שני אוטובוסים.
יוליה אובלבסקי: הילדה תצטרך לעשות את הדרך הזו לבד.
יוליה אובלבסקי: כרגע אין אפשרות כזו, ולא תהיה.
יוליה אובלבסקי: הילדה נדרסה לפני שנתיים על ידי רכב בפתח תקווה, והיא מפחדת לנסוע לבד.
יוליה אובלבסקי: בכפר הירוק יש הסעות ומסגרת של יום לימודים ארוך, וזה מאוד מתאים לנו.
יוליה אובלבסקי: אנחנו הורים שעובדים, וזה נותן לנו שקט פנימי כאשר אנחנו יודעים שהילדה שלנו נמצאת במקום בטוח, כאשר היא מגיעה לשם עם הסעות וחוזרת משם בהסעות.
יוליה אובלבסקי: בנוסף, ישנה גם מסגרת של ארוחות צהריים.
יוליה אובלבסקי: הרבה שנים היינו גרים ברמת הגולן, והגענו לאזור המרכז לפני כ-6 שנים.
יוליה אובלבסקי: חשוב מאוד להגיד, שיש שם באמת אינטגרציה, כי הולכים ללמוד שם ילדים מכל השכונות, מכל מיני מקומות בארץ.
יוליה אובלבסקי: בכפר הירוק בכל שנה עושים קייטנות קיץ.
יוליה אובלבסקי: הילדה היתה שם שנתיים, ומאז היא רוצה ללמוד רק שם.
אלכס מילר: יש לנו כאן נציגה של ועד הורים של רזיאל.
עינת וילף: אנחנו מבלבלים בין שני הנושאים, ואני לא בטוחה שזה משרת את המטרה.
אלכס מילר: יש כאן סוגיה של בתוך העיר, ויש כאן סוגיה של מחוץ לעיר.
אלכס מילר: אי אפשר לנתק את הנושאים אחד מהשני כאשר מדברים על פתיחת אזורי רישום.
עינת וילף: אפשר.
עינת וילף: אפשר לדון בשאלה של בתי ספר ייחודיים – האם מוצדק אישורי לימודי חוץ.
עינת וילף: פתיחת אזורי רישום כמדיניות, זה שונה.
מוני עזורה: כולם נצמדים למילים "אזורי רישום".
ג'ני אזיה: אני באה לדבר על נושא של לימודי חוץ.
ג'ני אזיה: לפני כן, אני רוצה להתייחס לנושא שהועלה פה כאשר דיברו על פתיחת אזורי רישום – תחרותיות.
ג'ני אזיה: לא היתה תחרותיות, לא היו קמים לימודים מיוחדים, אם לא היה ואקום או דרישה של אנשים ללימודים טובים ואיכותיים.
ג'ני אזיה: אף אחד לא מקים כזו מסגרת אם אין דרישה.
ג'ני אזיה: היה ואקום, ולשם נשאבים.
ג'ני אזיה: לכן, אסור לבטל את הנושא של התחרותיות.
ג'ני אזיה: זה דבר שבא לעודד מצוינות, ולא להסכים עם בינוניות כדי שיהיה בין כולם שוויון.
ג'ני אזיה: מדינת ישראל זקוקה למצוינות, במיוחד בחינוך.
ג'ני אזיה: ילדי נמצא בגיל בו הנושא של אזורי רישום כבר לא רלוונטי.
ג'ני אזיה: הוא כבר בכיתה י"ב.
ג'ני אזיה: אני באה לדבר מתוך השטח ולספר על התוצאות, לטובת אותם אנשים שרק עכשיו נכנסים לתוך המערכת.
ג'ני אזיה: יש לי ילד שהוא בוגר מערכת חינוך עירונית, וילד שנמצא בכפר נוער.
ג'ני אזיה: ההבדל הוא מהותי.
ג'ני אזיה: ההתייעלות בעקבות התחרותיות.
ג'ני אזיה: הנושא של לימוד 6 שנתי, הוא דבר שהוא הכרח במערכת החינוך.
ג'ני אזיה: הילד מתחיל להתמקצע כבר בכיתה ז'.
ג'ני אזיה: הוא מגיע לכיתה י' מאוד בשל במגמות שהוא רוצה.
ג'ני אזיה: המורים מכירים את הילד, והילד מכיר את המערכת עצמה.
ג'ני אזיה: אני מדגישה את זה, כי כפרי הנוער מציעים את האפשרות הזו.
ג'ני אזיה: אני כמובן מצטרפת למה שנאמר קודם בנוגע למיזוג אוכלוסיות.
ג'ני אזיה: אכן באים ילדים בעייתיים מאוד מהפריפריה לפנימיות, והמיזוג הזה רק מעלה את היכולת שלהם.
אלכס מילר: הורה מכפר סילבר, בבקשה.
ניצן הורוביץ: יש לי בן שלומד בכפר סילבר, כאשר בני הבכור כבר בוגר הכפר.
ניצן הורוביץ: אני חייב להעיר, ששמעתי פה דברים שהם על גבול המקוממים.
ניצן הורוביץ: אם ראש רשות חושב, שכאשר נותנים לאנשים שלו אופציות הם בבלבלה, זה לא בסדר.
ניצן הורוביץ: אני מקווה מאוד, שראש הרשות שלי לא חושב עליי ככה.
ניצן הורוביץ: אני חושב, שגם לפטרונות יש גבול.
ניצן הורוביץ: אני רשמתי את שני ילדיי לכפר סילבר, אבל היה כל הזמן ערפל של התנהלות כאילו עקלתון.
ניצן הורוביץ: רישום ילד לבית ספר זו החלטה שיש לה היבט חינוכי כבד מאוד.
ניצן הורוביץ: לא מדובר במה נאכל בארוחת ערב.
ניצן הורוביץ: אנחנו צריכים להנחיל את זה לילדים.
ניצן הורוביץ: אם ישאלו אותי מה זה חינוך, זו דוגמא אישית.
ניצן הורוביץ: אני רוצה להראות לילד שלי שאני הולך ישר, ואני מבקש מכם לתת לנו את האפשרות לעשות את זה בכבוד, בראש מורם, ולא בפתלתלות, במעקפים ובתחמנות.
ניצן הורוביץ: אנחנו רוצים לתת לילדים שלנו אפשרות ללימודים באווירה התואמת את הערכים שאנחנו מאמינים בהם.
ניצן הורוביץ: בכפר סילבר נותנים יום עבודה בשבוע, ובבתי הספר באשקלון לא נותנים זאת.
ניצן הורוביץ: אמנם אלה בתי ספר מצוינים, אבל אני רוצה שהוא יעבוד יום בשבוע.
ניצן הורוביץ: לי כהורה זה יותר חשוב מיום לימודים נוסף בשבוע.
ניצן הורוביץ: בנוסף, אני רוצה לומר שיש פה נוסחה מאוד בעייתית, בעיני, שחברים בה כל מיני גורמים: כסף, פוליטיקה, אגו ואינטרסים.
ניצן הורוביץ: בסוף מדובר בילדים.
ניצן הורוביץ: אני מבקש, להעביר את הילדים לצד שלנו – להיות גורם בנוסחה ולא התוצאה.
אלכס מילר: אני יכול לתת לך הסבר חלקי של הצד השני, של ראש העירייה.
אלכס מילר: תחשוב שאתה מנהל מערכת חינוך.
אלכס מילר: על כל ילד אתה מקבל תקציב, ולפי זה אתה צריך להתנהל.
אלכס מילר: נניח שיש לך כיתה ממש על הגבול.
אלכס מילר: כלומר, כל תלמיד שיוצא מהכיתה, הכיתה נסגרת וצריך לפזר את התלמידים בכיתות אחרות.
אלכס מילר: ראש עיר, שמשקיע בחינוך, שואף שיהיו לו כמה שיותר כיתות קטנות מבחינת מספר תלמידים.
אלכס מילר: כלומר, הוא צריך להביא אותם למינימום ולא למקסימום, ואז הוא משקיע בתשתיות ובכל מה שקשור למערכת החינוך.
אלכס מילר: ברגע שהילד שלך רוצה לעבור לבית ספר אחר בגלל כל מיני סיבות שציינת: יום עבודה בשבוע וכו', אתה מוציא אותו, הכיתה נסגרת וראש הרשות צריך לפזר את התלמידים בכיתות אחרות.
אלכס מילר: מה שקורה הוא שכל השאר הם אלה שנושאים בנטל.
אלכס מילר: הפתרון הוא פתרון של מי שצריך לממן.
אלכס מילר: ברגע שיש לך פחות ממה שהמדינה דורשת כמינימום בכיתה, מישהו צריך לממן את ההפרש.
אלכס מילר: כלומר, אתה מממן כיתה וירטואלית של כמה תלמידים שלא קיימים שם, וזה בשביל לשמור על מספר התלמידים שיקבלו את החינוך הטוב ביותר.
אלכס מילר: כולנו ראינו את החפיפה בין מספר תלמידים בכיתה לבין ההישגים של אותם התלמידים.
אלכס מילר: מישהו צריך לממן את זה.
אלכס מילר: זה מה שאומר הצד השני.
אלכס מילר: אלה ההשלכות שקורות כאשר אתה מוציא תלמיד מהכיתה.
אלכס מילר: מבחינתך, מה שחשוב הוא הילד שלך, אבל זה מה שחייב לעשות ראש העיר.
אלכס מילר: מתחיל בלגן בעיר: מה קורה עם כיתה שנסגרת וצריך לפזר את התלמידים בבית הספר לכיתות אחרות, כך שבמקום 25-30 ילדים בכיתה ישנם 32-40 תלמידים בכיתה.
אלכס מילר: לפעמים הוא גם לא יכול להרכיב כיתה, ואז מתחיל בלגן הרבה יותר גדול.
אלכס מילר: זו ההתנגשות בין הצדדים.
אלכס מילר: זה תמיד יהיה כך, אלא אם תהיה רפורמה שיודעת להתמודד עם המצבים מסוג זה.
אלכס מילר: היום הבחירה שעושה ראש העיר היא בחירה לפי שיקול לא טוב.
אלכס מילר: הוא אומר: את החלש אני אשחרר כי הוא מוריד את התוצאות, ואת החזק אני אשאיר.
אלכס מילר: זה השיקול היחיד שלו.
אלכס מילר: לכן, לא צריך להתפלא כאשר אנחנו רואים שחרור של כמה תלמידים.
אלכס מילר: אם תבחן את התוצאות של התלמידים האלו, אתה תראה שהתוצאות של המבחנים שלהם הן לא ברמה מאוד גבוהה.
אלכס מילר: את התלמידים עם התוצאות הגבוהות לא משחררים.
אלכס מילר: זה מה שקורה היום בשטח, ואת זה אפשר לעצור.
עינת וילף: אנשים כאן מדברים על חינוך למצוינות.
עינת וילף: חינוך למצוינות הוא חשוב, אך מה הקשר בינו לבין פתיחת אזורי רישום?
עינת וילף: זה ממש לא ברור.
עינת וילף: בגלל שלא הולכים בצורה ברורה ואומרים שיהיה בית ספר על אזורי או בית ספר יישובי, שיהיה מוקדש למצוינות ויהיו בחינות, יש כל מיני יצירים, כמו בתי ספר לאומנויות, ופתאום מתברר שיש קשר מופלא בין רקע סוציו-אקונומי ובין יכולת אומנותית.
עינת וילף: לכן, חינוך למצוינות זה דבר אחד, ויש להשקיע בו.
עינת וילף: בהחלט יש לבחון בתי ספר ייחודיים, על אזוריים-ארציים, שיעסקו אך ורק בחינוך למצוינות, אבל בין זה לבין פתיחת אזורי רישום יש הבדל גדול.
עינת וילף: צריך לשים לב מה הקשר בין כל המילים היפות, שכולנו מסכימים איתן, ובין התוכנית הזו.
אלכס מילר: אני אתן לך דוגמא.
אלכס מילר: הילד שלי בן 9 וחצי.
אלכס מילר: אני גיליתי שיש לו כישרון לספורט.
אלכס מילר: אני יודע שיש רק בית ספר אחד בארץ שמתמקד בזה.
אלכס מילר: אנחנו החלטנו, שזו צריכה להיות הדרך בחיים שלו.
אלכס מילר: היום אין לי אפשרות להעביר אותו לשם.
אלכס מילר: ראש העיר לא משחרר אותו, כי הוא מאבד תקציב, הוא סוגר כיתה וכו'.
אלכס מילר: זה השיקול של ראש העיר, וזה השיקול שלי כהורה.
עינת וילף: אם יש לנו בעיה של טיפוח ספורטאים צעירים בישראל, בואו נבדוק איך פותרים את הבעיה הזו.
עינת וילף: לוקחים בעיה אחת, ונותנים לה פתרון אחר.
עינת וילף: מה הקשר?
עינת וילף: אפשר לפתור בעיה נקודתית לא עם פטיש של 5 קילו.
אתי בנימין: בשנים האחרונות אנחנו עדים לפשיטת רגל של החינוך הציבורי.