GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קארין אלהרר: מצער אותי לשמוע, שהחלטות בית משפט לא מחייבות את משרד החינוך.
קארין אלהרר: יש החלטה של בית משפט מחוזי בנושא של סייעות אישיות לילדים שלומדים בחינוך המיוחד, שקבעה שהכלל צריך להיות שבית הספר מאורגן בצורה כזו שיש יחס מספרי של צוות וילדים, כך שלא תהיה סייעת אישית, אבל כאשר מדובר בילד ספציפי עם מוגבלות ספציפית קשה והוא חריג בנוף בית הספר, תהיה לו סייעת אישית.
קארין אלהרר: לכן, אני לא מבינה מדוע משרד החינוך ממשיך לדבוק בעמדתו שלא יהיו סייעות אישיות לילדים בחינוך המיוחד.
קארין אלהרר: מדי שבוע מגיעים אלינו לקליניקה פניות של הורים לילדים עם מוגבלות פיזית קשה ביותר, הזקוקים לסיוע בכל פעולות היומיום הפשוטות ביותר, שכל אחד עושה אותם בקלות רבה.
קארין אלהרר: לכן, אני לא מבינה מדוע ההתעקשות הזו, שאין לי מילה אחרת להגדיר אותה מלבד רשע.
קארין אלהרר: איך אפשר להשאיר ילד בבית ספר ולהגיד לו שהוא לא ילך לשירותים, כי אין סייעת פנויה או שצריך לחפש אותה?
קארין אלהרר: איך אפשר להשאיר מצב כזה?
קארין אלהרר: אני לא מקבלת את הטענה שיש סייעת תגבור.
קארין אלהרר: סייעת תגבור נמצאת ברחבי בית הספר.
קארין אלהרר: אני מנסה להבין, מי יהיה האחראי ללכת ולהביא אותה.
קארין אלהרר: בית המשפט פסק, שמשרד החינוך צריך לכתוב חוזר מנכ"ל חדש בעניין הזה, וזה לא נעשה.
קארין אלהרר: אני מפנה את אדוני יו"ר לעתירה מנהלית 1214/08 של כבוד השופט עודד מודריק.
קארין אלהרר: אני אעביר אותה לאדוני.
קארין אלהרר: בנוגע לסייעות במסגרות שילוב - היום הורים נמצאים במאבקים בלתי פוסקים ובלתי מתפשרים.
קארין אלהרר: הסייעות שמגיעות להם הן סייעות שלא עברו שום סוג של הכשרה.
קארין אלהרר: אלה סייעות שמקבלות שכר מינימום, שעובדות בתת תנאים, כאשר מצפים מהם לעשות עבודת קודש - לעזור לילדים שמתקשים לקבל את החינוך שמגיע להם על פי חוק.
קארין אלהרר: אי אפשר להמשיך כך הלאה.
קארין אלהרר: לא יעלה על הדעת, שהסייעות, שהן הידיים והרגליים של הילדים הללו, לא יתוגמלו בצורה ראויה.
קארין אלהרר: אני מכירה מקרים, שהגיעו אלינו לקליניקה, של סייעות וסייעים שהתפטרו מתפקידם ואמרו: זה חשוב, אבל עדיין אנחנו צריכים ללכת למכולת.
קארין אלהרר: ילדים נאלצו להישאר בבית כי לא היתה להם סייעת.
קארין אלהרר: סייעת זה לא משהו שמוצאים מהיום למחר.
קארין אלהרר: זה מצב שהוא ממש לא תקין.
קארין אלהרר: מערכת חינוך במדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה שילד יישאר בבית כי אין לה את הכלים להחזיק אותו בבית הספר.
קארין אלהרר: על מה אנחנו מדברים?
קארין אלהרר: אנחנו מדברים על ילדים עם מוגבלות, שעברו את כל התהליכים הבירוקרטים הקשים והבלתי נסבלים.
קארין אלהרר: ההורים הביאו את כל חוות הדעת ושילמו את כל הכספים הנדרשים, ובסופו של דבר המערכת לא נותנת להם את מה שמגיע להם על פי חוק.
קארין אלהרר: בנוגע לקבוצת גיל 3-4 – זה נכון שזה לא כתוב בחוק.
קארין אלהרר: זה נכון שחוק ההסדרים מעכב את העניין הזה מדי שנה.
קארין אלהרר: מצד שני, יש פה איפה ואיפה.
קארין אלהרר: לא יעלה על הדעת שטוב הלב הזה של השרה לשעבר והשר הנוכחי יגרמו למצב שיהיו ילדים שנגיד להם: "לא, אתם תישארו בבית".
קארין אלהרר: הרבה פעמים הגנים הפרטיים לא מוכנים לקבל את הילדים האלה.
קארין אלהרר: הם אומרים להם: "תלכו לחינוך המיוחד ותיקחו סייעות".
קארין אלהרר: מי יממן את הסייעות האלה?
קארין אלהרר: זו שאלה מספר אחת.
קארין אלהרר: שאלה מספר שתיים היא: "האם הגן יקבל אותם?".
קארין אלהרר: אין לו שום חובה לעשות את זה.
קארין אלהרר: מה אנחנו אומרים לילדים האלה?
קארין אלהרר: "אתם לא שייכים למדינת ישראל.
קארין אלהרר: אנחנו לא לוקחים עליכם אחריות"?
קארין אלהרר: זה משהו שמשרד החינוך צריך לתת עליו את הדעת.
קארין אלהרר: נכון שזה לא כתוב עדיין בחוק, אבל עדיין ישנה מחויבות מוסרית מינימאלית כלפי הילדים הללו.
אלכס מילר: רעיה ניצן, בבקשה.
רעיה ניצן: אני מדברת בשם הנהלת איגוד מנהלי מחלקות חינוך.
רעיה ניצן: אני מנהלת החינוך המיוחד ברמת השרון.
רעיה ניצן: אני רוצה להבחין בין סייעות בהקצאה אוטומטית לסייעות תגבור וסייעות אישיות.
רעיה ניצן: אני רוצה להצטרף לעניין של הסייעות האישיות וסייעות התגבור.
רעיה ניצן: נתחיל בזה שגם סייעות תגבור וגם סייעות אישיות, ההקצאה של מספר השעות שהן מקבלות לעבוד היא בדיוק במינימום של התקן.
רעיה ניצן: כלומר, אם בית ספר פועל 30 שעות, המינימום שניתן לתת הוא 24 שעות.
רעיה ניצן: זה לא מכסה את כל השעות.
רעיה ניצן: מה עושה ילד או כיתה ב-6 השעות הנותרות?
רעיה ניצן: אם הרשות חזקה, היא מוסיפה כסף ונותנת את ההקצאה.
רעיה ניצן: ברשויות חלשות אין את זה, וזה גורם לאי שוויון בין הילדים.
רעיה ניצן: לילד שגר בתחומי רשות חזקה יש יותר שעות סיוע מאשר לילד שגר בתחומי רשות חלשה.
רעיה ניצן: אני רוצה לומר דבר נוסף בנוגע לתנאים שעובדות בהן הסייעות האישיות.
רעיה ניצן: סייעות אישיות אף פעם לא מקבלות קביעות, משום שלא יודעים אם שנה אחר כך הילד פחות יזדקק או שיהיה מספר ילדים גדול יותר או קטן יותר.
רעיה ניצן: לכן, סייעות אישיות אינן מקבלות קביעות ברשויות, אלא רק סייעות בהקצאה אוטומטית כאשר מדובר במוסדות חינוך.
רעיה ניצן: בשל כך, בא כוח אדם ירוד יותר, אלא אם כן אנחנו לא יודעים מזה אבל הורים משלמים מתחת לשולחן.
רעיה ניצן: זה דבר חמור ביותר.
רעיה ניצן: יתרה מזאת, עמותות הורים, כמו אלו"ט, אקי"ם, נכנסות לתמונה לטובת הילדים, כאשר לא תמיד זה יוצא לטובת הילדים, כי ישנם קונפליקטים בין רשויות, עמותות והורים.
רעיה ניצן: לא תמיד יש תיאום בדבר הזה.
רעיה ניצן: בשטח הדבר מאוד קשה, גם כאשר הרשויות נעזרות בעמותות האלה.
רעיה ניצן: לגבי סייעות אישיות אחרות – יש ילדים נכים, שלו היו נמצאים בחינוך רגיל הם היו זכאים לסייעת.
רעיה ניצן: אם ילד אוטיסט ילמד בכיתה שפתית, הוא לא יהיה זכאי לסייעת.
רעיה ניצן: אם ילד נכה ילמד בכיתה ללקויות למידה מורכבות, הוא לא יהיה זכאי לסייעת.
רעיה ניצן: אם הילד הזה ילמד בכיתה רגילה, הוא כן יהיה זכאי לסייעת.
רעיה ניצן: הצרכים שלו לא משתנים.
רעיה ניצן: אני מצטרפת לדבריה של רעיה, שסייעת היא חלק מתוכנית הלימודים המקדמת את הילד.
רעיה ניצן: סייעת היא חלק מאוד חשוב מתוכנית הלימודים.
רעיה ניצן: לגבי הכשרות – מרכז שלטון מקומי התחיל לתת הכשרות.
רעיה ניצן: סייעות בהקצאה אוטומטית, שמקבלות קביעות, באות.
רעיה ניצן: לגבי סייעות אחרות - איזה עניין יש לרשות לשלוח סייעת, שלא מועסקת בצורה קבועה, להשתלמות מן הסוג הזה?
רעיה ניצן: אני חייבת לומר שמתי"א ממשרד החינוך נותן מקיים פעמיים-שלוש בשנה מפגשים לסייעות האלה.
רעיה ניצן: בנוסף, אני רוצה לומר שלא רק שמשלמים לסייעות משכורת מינימום, אלא שהן גם לא יכולות לצאת לטיולים, כי אז יוצרו שעות נוספות, והן לא מקבלות שעות נוספות.
רעיה ניצן: התנאים של הסייעות האישיות כל כך קשים, וצריך לחשוב ביחד מה לעשות כדי לשפר את זה לטובת הילדים.
אלכס מילר: האם ועדת דורנר לא התייחסה לזה?
רעיה ניצן: איגוד מנהלי מחלקות חינוך הגיש לוועדת דורנר נייר עמדה, אבל ועדת דורנר לא התייחסה לכל ההיבטים האלה.
יובל וורגן: להכשרה כן.
אלכס מילר: אז לא צריך לחשוב, צריך לבצע.
אתי אלוני: אני רוצה להמשיך מהנקודה בה סיימה רעיה, ולומר אמירה מחוזית אחרת.
אתי אלוני: אני עושה הפרדה בין סייעות פדגוגיות לבין סייעות החינוך המיוחד.
אתי אלוני: אני מחזיקה בידי את פרופיל התפקיד, כפי שזה מופיע באוגדן המקצועות המשותף שיצא.
אתי אלוני: אני רוצה לומר, שמה שמוגדר לסייעת פדגוגית כתנאי העסקה וכתנאי קידום, זה הכשרה - מה שאיננו מוגדר לסייעת החינוך המיוחד.
אתי אלוני: אני באה ושואלת אותך ואת הפורום, איפה צריך יותר הכשרה.
אתי אלוני: בהגדרה הן עובדות מנהלתיות.
אתי אלוני: הן בדרג מנהלי, ובדרג מנהלי לא כתוב שחייבת הרשות להכשיר אותן.
אתי אלוני: לא כתוב בפרופיל שלהן שזהו תנאי העסקה ותנאי לקידום.
מסעוד גנאים: איך קובעים מי מוכשרת להיות סייעת ומי לא?
אלכס מילר: משרד החינוך קובע קריטריונים, ואתם חייבים לבצע אותם.
אלכס מילר: מי יממן את זה?
אלכס מילר: אם עכשיו הם קובעים שזה חייב להיות, אתם מממנים?
אתי אלוני: אנחנו נממן במידה ותהיה חלוקה, בדיוק כמו שמממנים דברים אחרים.
אתי אלוני: ועדת דורנר קבעה, כי על משרד החינוך לדאוג להכשרת הסייעות לתפקידן על פי תוכנית שיתווה המשרד, אשר תכלול הן את ההכשרה טרם הכניסה לתפקידן, והן פיתוח תוך כדי עבודה.
אלכס מילר: כלומר, ההכשרה של הסייעות בישראל נמצאת בידיו של משרד החינוך.
אלכס מילר: האם אתם מכשירים?
רעיה לוי גודמן: אין הכשרה.
אתי אלוני: אין הכשרה, גם לא אצלנו.
אלכס מילר: אין הכשרה בכלל, או שיש סייעות שכן מקבלות הכשרה.
אתי אלוני: יש סייעות שמקבלות הכשרה ביוזמת הרשות המקומית.
אתי אלוני: אין הגדרה שזה מחויב.
אלכס מילר: איך נבחרים אנשים לתפקיד?
אלכס מילר: איך אני יכול לעבוד בתור סייעת?
אתי אלוני: יש פרופיל תפקיד.
אתי אלוני: העירייה היא המעסיקה.
אלכס מילר: האם יש לך את זה כאן?
אלכס מילר: האם אפשר לראות את זה?
אתי אלוני: בוודאי.
אתי אלוני: יש לי את שלושת הפרופילים של כל הסייעות.
אתי אלוני: אנחנו כשלטון מקומי רואים חשיבות רבה בטיפול באוכלוסייה המיוחדת הזו.
אתי אלוני: בכל רשות ורשות מוקדשים מאמצים רבים כדי לחשוב איך מטפלים במסגרות המיוחדות ובמסגרות הפרטניות, כי הרי יש הורים עם מקרים פרטניים.
אתי אלוני: בסופו של דבר זה מגיע לפתחו של מנהל מחלקת החינוך ושל האחראי על הנושא ביישוב.
אתי אלוני: בחלוקה בין משרד החינוך לרשות המקומית, הרשות המקומית נותנת הרבה יותר, גם למען השלמת השעות ביום הארוך וגם למען השלמת השעות בקיץ – הרי משלמים עד יוני, ויש פעילות של החינוך המיוחד גם אחרי זה: קייטנות וכו'.
אתי אלוני: יש לנו עניין לקדם את הנושא.
אתי אלוני: אנחנו חושבים שצריכים לקיים הכשרות.
אתי אלוני: אתמול בלילה קיימתי שיחה עם ראש מנהל הדרכה בשלטון המקומי, שאחראית על פיתוח הדרכה של העובדים המנהליים ברשויות המקומיות, וקבענו שאנחנו רוצים לעשות את זה.
אתי אלוני: עד היום לא נעשתה הכשרה אחת לסייעות חינוך מיוחד.
אתי אלוני: לסייעות פדגוגיות, התקיימה הדרכה.
אתי אלוני: יש לי את המספרים משנת 2002.
אתי אלוני: בנוגע לסייעות חינוך מיוחד – עד היום לא נעשתה שום הכשרה עם השלטון המקומי, או אפילו פנייה להכשרה לסייעות החינוך המיוחד.
אתי אלוני: אני חושבת שזה נושא שדורש גם עבודה של המשרד.
אתי אלוני: אנחנו נכונים לעניין הזה.
אתי אלוני: מתוך הכרה בחשיבות של העניין הזה, יו"ר השלטון המקומי חתם על הסכם קיבוצי שמעניק 5 ימי השתלמות בשכר מדי שנה, ספציפית לתחום העיסוק של העובד ברשות.
אתי אלוני: זה צריך להיעשות בשיתוף פעולה.
אתי אלוני: אני זורקת פה את הכפפה.
אתי אלוני: אנחנו חתמנו על הסכם קיבוצי מיוחד עם ההסתדרות בעניין הזה, ואנחנו מוכנים ללכת לקראת שיתוף פעולה בעניין הזה.
אתי אלוני: אנחנו חושבים, שזה סקטור שחייב לעבור הכשרה.
אתי אלוני: זה לא סקטור מנהלי רגיל.
אתי אלוני: לא מדובר במזכירה.
אתי אלוני: זה לא תפקיד שלא דורש הכשרה.
אתי אלוני: זה נושא כל כך רגיש, ודווקא הוא לא מקבל שום דבר.
אלכס מילר: נציגת משרד החינוך, לא מובן לי איך אנחנו מגיעים למצב בו לאנשים שנכנסים לתוך כיתות ועובדים עם ילדים אין שום אסמכתה, שמקבל כל אחד שנכנס למערכת החינוך.
אלכס מילר: למורה יש תעודת הוראה.
אלכס מילר: אני רוצה לדעת, מי האנשים שאתם רוצים שייכנסו לכיתות.
אלכס מילר: האם מדובר בכל בן אדם, ולא משנה מה הוא למד, אם הוא בכלל למד?
אלכס מילר: אם לא דורשים ממנו שום הכשרה, אתם לא יכולים לדרוש ממנו שייתן סיוע חינוכי.
אלכס מילר: אי אפשר לצפות מבן אדם שאין לו שום קשר לחינוך לעזור בחינוך.
אלכס מילר: אתם לא יכולים להסתמך על ידע הבסיסי שלו בכל מיני מגמות כאלה ואחרות.
אלכס מילר: אל תגידו לי שהוא מתעסק בחינוך, כי הוא לא מוכשר לכך.
אלכס מילר: הוא נמצא כדי ללוות לשירותים וכו'.
אלכס מילר: אם החלטתם שהוא כן מתעסק בחינוך, צריכה להיות הכשרה מינימאלית בנושאים שבגינם הוא נכנס לכיתה.
אלכס מילר: אם זו עזרה, לפי זה נעבוד.
אלכס מילר: אם מדובר בסיוע חינוכי, צריך שתהיה הכשרה חינוכית.
אלכס מילר: זה צריך להיות חלק מהדרישות שאתם מבקשים מהרשות המקומית.
אלכס מילר: אתי, אני לא שמעתי התייחסות לנושא של הקביעות.
אלכס מילר: אני לא שמעתי התייחסות לנושא של ההכשרה.
אלכס מילר: אני רוצה לפתוח עכשיו נוהל חדש עם הרשות המקומית: אתי, כל פעם שאת מגיעה אלינו בנושא מסוים, אני רוצה שתגיעי עם רשימה של שמות רשויות מקומיות, מי עושה ומי לא עושה.
אלכס מילר: אני רוצה שמות.
אלכס מילר: אמרת קודם שיש כמה רשויות שעושות ביזמתן.
אלכס מילר: אני אשמח לשמוע מי עושה ומי לא עושה.
אלכס מילר: אנחנו נבדוק, אם יש תקציב שהוקצה לנושא הזה ולמה הוא לא הגיע לשם.
אתי אלוני: אני אתן לך שלוש דוגמאות של רשויות שעושות ביזמתן: מודיעין, מעלה אדומים ורמת גן.
אתי אלוני: יש עוד, אבל אני לא זוכרת.
אתי אלוני: הרשויות האלה עושות זאת מכוחותיהן, כי הן לא מחויבות.
אלכס מילר: נציגת מודיעין, מה בדיוק ההכשרה שאתם נותנים?
חיה שיטאי: בשיתוף עם אמתיא במשרד החינוך, בכל הנוגע לתכנים מקצועיים, אנחנו בונים הכשרות לסייעות החינוך המיוחד.
חיה שיטאי: אני מוכרחה להגיד, שזו טיפה בים.
חיה שיטאי: אנחנו הרגשנו שזה נדרש, ובשיתוף עם הפיקוח על הגנים בנינו את זה.
חיה שיטאי: אני אומרת שוב, שזו טיפה בים כי זה לא מקיף את כל הסייעות.
חיה שיטאי: הסיפור הזה של הסייעות שלא מקבלות קביעות הוא מאוד בעייתי בכל הנוגע להשתלמויות.
חיה שיטאי: אנחנו עושים זאת למרות שלא קל לנו עם התקציב.
חיה שיטאי: סייעת בחטיבת הביניים מקבלת רק 15 שעות לכיתה, כאשר הכיתה לומדת הרבה יותר שעות.
אלכס מילר: מהן הדרישות שלכם מאנשים שאתם מכניסים אותם לתוך המערכת?
אלכס מילר: מהן הדרישות המינימאליות מבחינת ההשכלה?
חיה שיטאי: 12 שנות לימוד.
חיה שיטאי: יש לנו בעיה, כי השכר הוא שכר מינימום וקשה למצוא כוח אדם לעבודה הזו.
חיה שיטאי: זו עבודה מאוד לא קלה.
אלכס מילר: איפה ההגדרה של סייעת?
אלכס מילר: אפשר לשמוע את הגדרת התפקיד?
יובל וורגן: אני מקריא מהנייר שהעבירה לי אתי אלוני: "תנאי שכרן ועבודתן של סייעות פדגוגיות לתלמידים אוטיסטים קשים ולתלמידים בעלי הפרעות נפשיות ופיגור שכלי בינוני - תחומי התפקיד: עזרה למורת הכיתה בהכנת החומר הדידקטי ובהכנת ציוד עזר לתלמיד ולכיתה, סיוע לימודי-חינוכי לתלמיד בצורה פרטנית על פי הנחיית המורה והנהלת בית הספר, סיוע בהקניית מיומנויות ותרגולן לחניך בודד על פי הנחיית הצוות הפרה-רפואי, החינוכי והנהלת בית הספר, עזרה בטיפוח קשרים חברתיים בין תלמידי הכיתה וארגון חיי הכיתה, השתתפות בישיבות צוות בית הספר שלא בשעות הלימודים, הגשת עזרה לחניכים מוגבלים מבחינה מוטורית, ליווי החניך לטיפולים מקצועיים, דאגה לסביבה נקייה ובטיחותית, השגחה על החניכים בעת פעילות בחצר, ליווי בהסעות, מעורבות בחיי בית הספר על פי הצרכים המשתנים".
אלכס מילר: כל זה נדרש מאדם שסיים 12 שנות לימוד.
רעיה ניצן: ויש אחת בכיתה.
רעיה לוי גודמן: אני רוצה להבהיר, שסייעת פדגוגית כן מקבלת קביעות.
אלכס מילר: עזבי את הקביעות.
אלכס מילר: מהן דרישות ההשכלה מאותה סייעת?
רעיה לוי גודמן: מה שהקריאו.
רעיה לוי גודמן: חוזר הוראות הקבע נח 10ג סעיף 1.2 קובע: "קבלת כל עובדת חדשה תהיה מותנית בכך שהיא סיימה י"ב כיתות לפחות".
אלכס מילר: הדרישות שלכם לא מתאימות להשכלה של האנשים שאתם מקבלים.
אלכס מילר: אני לא חושב, שאדם שסיים 12 שנות לימוד יכול לבצע את כל מה שיובל עכשיו קרא.
רעיה לוי גודמן: לחלוטין אתה צודק.
אלכס מילר: אתם מכניסים אדם לדיונים של הצוות החינוכי בבית הספר לטובת מה, על סמך מה?
אלכס מילר: הורים לתלמידים, בבקשה.
זיוה אייזיק: אני אמא לילד עם צרכים מיוחדים-מורכבים.
זיוה אייזיק: הילד הוא ילד CP מורכב, סיעודי לחלוטין, 100% נכות, משותק ב-4 גפיים בעל נכויות מורכבות אחרות.
זיוה אייזיק: בנוסף, יש לו קווים אוטיסטיים, פיגור קל והפרעות פסיכולוגיות ונוירולוגיות.
זיוה אייזיק: הילד שלי לומד בבית ספר הרצוולד בחולון, בכיתה שבה לומדים עוד 7 ילדים נוספים.
זיוה אייזיק: בכיתה ישנם 8 ילדים מורכבים בעלי נכויות פיזיות קשות, וסייעת אחת בלבד.
זיוה אייזיק: ישנה סייעת שאחראית על עוד 7 ילדים כמו תומר.
זיוה אייזיק: אני כאן כדי לייצג את כל החברים של תומר.
זיוה אייזיק: אני רוצה לגעת בחוזר מנכ"ל מנובמבר 2008 ולהקריא 3-4 שורות: "במקרים חריגים אפשר לייעד ממכסת סייעות התגבור סייעת אישית לתלמיד סיעודי רב נכותי, אשר לו נכות פיזית קשה שבנוסף לוקה בנכויות מורכבות נוספות והוא חריג באופן קיצוני משאר התלמידים במוסד החינוכי אשר בו הוא לומד, ועיקר התמיכה בו הוא השגחה, סיעוד וטיפול בחלק הארי משעות השהייה במוסד החינוכי".
זיוה אייזיק: על 3 השורות האלה יש לי כל כך הרבה השגות.
זיוה אייזיק: אני שואלת: כמה מורכב, קשה ובעל נכות מורכבת וסיעודית צריך להיות הילד שלי כדי לקבל סייעת אישית?
זיוה אייזיק: האם זה לא מספיק:
קארין אלהרר: כנראה שלא למשרד החינוך.
זיוה אייזיק: אנחנו תולים תקוות רבות בסייעת האישית.
זיוה אייזיק: אנחנו מאוד מאמינים בעבודתה, אנחנו תומכים בה, אנחנו מלווים אותה, אנחנו מעבירים לה את המסרים החמים שיוצאים מרחשי ליבנו, כי חשבו לנו שהן תדענה שהידיים שלהן נוגעות בדבר הכי יקר לנו – הילדים שלנו.
זיוה אייזיק: לילד שלי יש רק דבר אחד המשמש לו כעזר – הפה שלו.
זיוה אייזיק: הוא משותק ב-4 גפיים, יש המון דברים בסיסיים שהוא לא יכול לעשות, אבל יש לו ראש חושב ולב מבין.
זיוה אייזיק: הרגישות שלו היא דבר שהוא בלתי יתואר.
זיוה אייזיק: הוא מרגיש וחש את הלחצים הקיימים בכיתה, את חוסר היכולת של הסייעת להגיע אליו, את המתח הניכר בה והקריסה שלה בעבודה שלה עם שאר הילדים, כאשר הוא בא ואומר לי: "אמא, איך אני אבקש ממנה ללכת לשירותים כאשר היא כל כך עסוקה.
זיוה אייזיק: היא אומרת לי: תתאפק עד 10:00 וזה רק 8:00 בבוקר".
זיוה אייזיק: הוא כבר 6 שנים בשלבי גמילה קשים ומייסרים, אבל הוא רוצה את זה.
זיוה אייזיק: הוא אומר לי: "אני אומר לה שאני רוצה לשירותים, והיא אומרת לי: איך אני אקח אותך לשירותים".
זיוה אייזיק: הראש אומר לו שהוא צריך ללכת לשירותים, אבל כאשר הוא רואה את המתח בכיתה ואת חוסר היכולת של הסייעת לעזוב את שאר החברים שלו ולקחת אותו לשירותים, הוא מעדיף לוותר ולעשות את הצרכים בחיתול.
זיוה אייזיק: במצב כזה הוא ירגיש מבויש, הוא יבוא הביתה ויהיה מדוכא, עצבני ומריר, ואני לא אדע מה קרה לו ומה עבר עליו.
זיוה אייזיק: הבן שלי יכול לספר, אבל לשאר הילדים בכיתה אין את היכולת לבטא את עצמם.
זיוה אייזיק: יש ילדים שלא מסוגלים לדבר, אבל הם מבינים.
זיוה אייזיק: קשה להם.
זיוה אייזיק: אנחנו כאן אמורים לשמש להם כפה.
זיוה אייזיק: אנחנו רוצים שיבינו אותם, את הקושי שעובר עליהם, כי אין מי שיעשה את העבודה הזאת בשבילם.
זיוה אייזיק: אותה סייעת אמורה לקחת את כל דרישות התפקיד ולטפל ב-8 ילדים.
זיוה אייזיק: הן קורסות.
זיוה אייזיק: אנחנו רואים את הקריסה שלהן בעיניים.
זיוה אייזיק: אנחנו לא ישנים בלילות.
זיוה אייזיק: אני יודעת, שאם היא קורסת שם, אין מי שיטפל בילד שלי ובשאר חבריו לכיתה.
זיוה אייזיק: אני לא רוצה שזה יקרה לו או למישהו אחר.
אלכס מילר: אילן פרץ, בבקשה.
אילן פרץ: אני אבא לילד נכה מבית ספר הרצוולד.
אילן פרץ: אנחנו שנה שלמה אנחנו מנסים להשיג סייעת אישית אחת ל-87 ילדים שנמצאים בבית הספר, ועוד לא הצלחנו.
אילן פרץ: חוזר המנכ"ל הזה, אין חיה כזו.
אילן פרץ: עוד לא הצלחתי למצוא ילד שעונה על כל הקריטריונים האלה כדי שהוא יקבל סייעת.
אילן פרץ: סייעת אישית זה היהלום שבכתר בחינוך המיוחד.
אילן פרץ: יכול להיות שאם ילד יקבל סייעת אישית לזמן נתון, ייפתרו צרות ובעיות רבות, כמו בעיות רגשיות, בעיות התנהגותיות, בעיות לימודיות וכו'.
אילן פרץ: כל מי שמתעסק בחינוך המיוחד יודע, שגמישות זה הדבר הכי חשוב.
אילן פרץ: יכול להיות שילד בסדר בגיל 6-7, ואז הוא מגלה שהוא נכה, שאח שלו מביא חברים והוא צריך סייעת אישית שתעזור לו.
אילן פרץ: לא יכול להיות שתהייה סייעת כיתתית אחת.
אילן פרץ: זה לא נורמאלי.
אילן פרץ: צריך שתהיינה לפחות שתי סייעות.
אילן פרץ: אם הסייעת הכיתתית מוציאה ילד, איך מורה אחת יכולה להישאר עם 8 ילדים מורכבים?
אילן פרץ: אני לא רוצה לחשוב מה יהיה אם יקרה משהו.
אילן פרץ: את מי היא תצטרך לפנות ראשון?
אילן פרץ: כאשר המורה נשארת לבד עם 8 ילדים, תמיד מישהו יהיה מתוסכל.
אילן פרץ: כאשר אנחנו מכניסים ילד נכה לבית ספר, אנחנו מקבלים אותו מתוסכל רגשית וזו צרה צרורה.
אילן פרץ: לדעתי, זה יכול להרוס משפחה.
אילן פרץ: זה כמעט הרס את המשפחה שלנו.
אילן פרץ: אני פניתי למפקחת וביקשתי סייעת צמודה לילד, כי הנוירולוגית אמרה, הפסיכיאטר המליץ, עשינו לו אבחון, והתשובה שקיבלתי היתה: "הילד שלך לא נמצא במצב של חיים או מוות.
אילן פרץ: אתה לא יכול לקבל".
אילן פרץ: זה אחרי ויכוחים שהתחילו מזה שהיא אמרה שבכלל לא מגיע לי.
אילן פרץ: אני עזבתי את העבודה, ומשעה 8:00 ועד השעה 14:00 ישבתי בבית הספר במשך חודש ימים, והראיתי להם שהילד יודע לקרוא, שהילד יודע לדבר, שהילד יודע לענות.
אילן פרץ: כל זאת בגלל שתיווכתי.
אילן פרץ: כאשר הילד רוצה להתפרץ כי הוא מתוסכל, אני מסביר אותו.
אילן פרץ: אני מרגיע אותו.
אילן פרץ: בזכות כל התיווך הזה, השנה הוא נרגע.
אילן פרץ: הצוות בבית הספר אמנם קורס, אבל זה צוות של סייעות ותיקות של 10 שנים.
אילן פרץ: הצוות הוא צוות מיומן, ולמנהלת יש חוכמת חיים.
אילן פרץ: היא לא מקבלת סייעות רק עם 12 שנות לימוד וזהו.
אילן פרץ: היא מתדרכת אותן, מסבירה להן ויושבת עם ההורים.
אילן פרץ: הגיע הזמן שמשרד החינוך ייקח אחריות.
אילן פרץ: עכשיו הגענו לוועדת השמה, והפילו את כל הצרות של משרד החינוך על הילד שלי, כאילו שהוא לא בסדר ובית הספר לא יכול להחזיק אותו.
אילן פרץ: למה?
אילן פרץ: כי אין משאבים.
אילן פרץ: הוא היה צריך סייעת צמודה לשיעור מסוים ולא קיבל.
אילן פרץ: בהפסקות הוא לא ידע לתקשר עם חברים, הוא היה נותן מכה וזה היה מצחיק אותו.
אילן פרץ: זה התפרש לא נכון, אבל כאשר אני הייתי שם הסברתי לו שככה לא ניגשים לילדים.
אילן פרץ: כאשר הוא דיבר, התגובה היתה טובה.
אילן פרץ: הראיתי לו שהתגובה תובה.
אילן פרץ: זה התפקיד של הסייעת.
אילן פרץ: זה היהלום שדיברתי עליו בהתחלה.
אילן פרץ: מה עשה משרד החינוך?
אילן פרץ: לקח סלע גדול, שם על היהלום ואמר: הורים, תתחילו למשוך את היהלום.
אילן פרץ: נראה מי יצליח להוציא אותו.
אלכס מילר: האם יש מנגנון לבדיקה נוספת של חוזר מנכ"ל בנוגע לקריטריונים לקבלת סייעת אישית?
אלכס מילר: לפי מה שנשמע כאן, זה דבר שלא ניתן להשיג.
רעיה לוי גודמן: אמרתי בתחילת דבריי, שכל הנושא של סייעות התגבור הוא משהו שייבחן עכשיו מחדש.
רעיה לוי גודמן: יחד עם זאת, חשוב לציין לוועדה, גם בהקשר להחלטת בית המשפט שציינה עו"ד אלהרר, כי בית המשפט המחוזי בתל אביב קבע שמאחר ובחינוך המיוחד היחס בין מבוגרים וילדים הוא כמעט 2 ל-1, 3 מבוגרים על כל 6 תלמידים – לא סופרים רק מורה וסייעת, אלא גם סייעות תגבור, צוות פרה-רפואי וכו' – אין צורך בסייעות אישיות צמודות.
רעיה לוי גודמן: המדיניות הזאת נבנתה, והשופט חשב שזו מדיניות סבירה.
רעיה לוי גודמן: יכולים להיות מקרים חריגים ביותר, שבהם ילד חייב מישהי צמודה.
רעיה לוי גודמן: הוא דיבר על מקרים חריגים במיוחד.
רעיה לוי גודמן: חוזר המנכ"ל תוקן, הוקמה ועדה משותפת של משרד הבריאות ועד היום הגיעו לוועדה הזו 4 מקרים.
קארין אלהרר: זה ממש לא נכון.
קארין אלהרר: רק מהקליניקה הופנו השנה לפחות 10 מקרים.
רעיה לוי גודמן: חשוב לי לציין, שהמידע הזה הגיע אליי טלפונית מהיועצת המשפטית של משרד החינוך.
רעיה לוי גודמן: כבוד היו"ר, אתה יודע שאני בתפקיד 3 חודשים וחצי ולא את כל המידע יש ברשותי ברמה מיידית.
רעיה לוי גודמן: היועצת המשפטית של משרד החינוך שלחה את המידע.
רעיה לוי גודמן: אני חוזרת ואומרת: חוזר המנכ"ל תוקן, הוקמה ועדה משותפת עם משרד הבריאות, והופנו אל הוועדה הזו 4 מקרים.
אלכס מילר: זיוה, האם אתם פניתם לוועדת חריגים?
זיוה אייזק: מהרגע שרשמתי את תומר לבית ספר הרצוולד בחולון, ביררתי לגבי הזכאות לסייעת אישית.
זיוה אייזק: אמרו לי מההתחלה: "אל תפני, אין סיכוי".
אלכס מילר: מי אמר?
זיוה אייזק: המנהלת.
זיוה אייזק: הגשתי בקשה, ועדיין לא קיבלתי שום תשובה.
אלכס מילר: לוועדת חריגים?
אילן פרץ: אין דבר כזה ועדת חריגים.
זיוה אייזק: אין טופס כזה.
זיוה אייזק: הגשתי מכתב למנהלת, בצרוף כל המסמכים והאישורים הרפואיים, כולל המלצה של פסיכיאטר שממליץ מאוד.
אלכס מילר: לאן העבירה את זה המנהלת?
אילן פרץ: למפקחת.
זיוה אייזק: כל התהליך כולו לא ברור.
זיוה אייזק: אין טופס בקשה מוגדר.
רעיה לוי גודמן: אני מבקשת להוסיף, שבית ספר הרצפלד באופן ספציפי קיבל 134 שעות נוספות לסייעות הכיתתיות.
אלכס מילר: אנחנו לא מדברים על כל בית ספר בנפרד.
אלכס מילר: אני רוצה להבין את המנגנון העבודה.
רעיה לוי גודמן: אבל אם אני מחברת את זה לעובדה שצוות מקצועי יושב ומחליט איך לווסת את השעות, חשוב לומר שבית הספר קיבל 134 שעות תגבור עבור סיוע בתוך הכיתות על סמך בקשת מנהלת ומפקחת, וזה מעבר לזה שיש סייעת לאורך כל יום הלימודים.
קארין אלהרר: אני רוצה לעשות סדר ולהסביר, איך מקבלים, אם בכלל, סייעות אישיות בחינוך המיוחד.
קארין אלהרר: אחרי פסיקת בית המשפט ואחרי אין ספור מכתבים, הוציאו מסמך שקיבל כותרת של חוזר מנכ"ל.
קארין אלהרר: מדובר במסמך של כמה שורות, שאומר שבמקרה של ילד סופר-דופר חריג אפשר לבקש סייעת אישית.
קארין אלהרר: איך פונים לבקש סייעת אישית?
קארין אלהרר: מפנים מכתב למנהלת בית הספר.
קארין אלהרר: בואו נזכור שמנהלת בית הספר היא חלק מהמערכת.
קארין אלהרר: היא לא יכולה להתנגד למה שאומרת לה המפקחת.
קארין אלהרר: אם המפקחת באה ואומרת: לא יהיו סייעות אישיות, כל מה שנותר לה לעשות עם הבקשה היא לתייק אותה בקלסר הקרוב אליה.
קארין אלהרר: למה שלא יהיה מנגנון, שיאמר למי פונים, מה עושים, איזה אישורים מגישים, תוך כמה זמן צריך לתת תשובה?
קארין אלהרר: גם להורים מגיע שיתייחסו לפניות שלהם.
קארין אלהרר: הורה פונה ולא מתייחסים אליו, וגם כאשר עו"ד מטעם ההורה פונה, לא מתייחסים אליו.
קארין אלהרר: אם מקבלים תשובה – וגם זה סוג של נס במשרד החינוך - התשובה אומרת: "הנושא בבדיקה".
קארין אלהרר: מעולם לא חזרו אלינו עם תוצאות הבדיקה.
קארין אלהרר: אני חושבת, שזה מעשה שאי אפשר להשלים איתו.
קארין אלהרר: אי אפשר שמשרד החינוך יקבל החלטות בינו לבין עצמו, לא יידע את ההורים, ובסופו של דבר יגיד: "לא קיבלנו בקשות".
קארין אלהרר: בוודאי שהם קיבלו בקשות.
קארין אלהרר: אדוני, מכותב לכל הבקשות המופנות למשרד החינוך.
קארין אלהרר: כבר התקשרו אלינו מלשכתך ואמרו: "אל תפנו אלינו".
קארין אלהרר: אני מבקשת שמישהו יגיב לדבר הזה.
- אהרונוף: רציתי לחזק את דבריה של קארין.
- אהרונוף: גם אלינו מגיעות פניות בנושא הזה, ולא קורה עם זה שום דבר.
- אהרונוף: ביחס לדבריה של נציגת משרד החינוך, שאמרה שניתן תגבור לבית הספר – אני רוצה לומר: "היא הנותנת".
- אהרונוף: אם ניתן תגבור והסייעות קורסות, אולי תבינו שלא די בכך והילדים האלה זקוקים לסייעת אישית כדי להתקדם.
אבנר עורקבי: אני יושב ראש ארגון אהב"ה- ארגון הנכים בישראל המאוחד.
אבנר עורקבי: בשנת 2007 יצאנו להפגנה כי היו 136 אנשים שביטלו להם את הסייעות האישיות.
אבנר עורקבי: אחרי ועדת דורנר הבנו שמחזירים את הסייעות האישיות.
אבנר עורקבי: על פי הנתונים שאנחנו מקבלים מהשטח, אין סייעות אישיות.
אבנר עורקבי: יכול להיות שהארגון שלנו יחליט שוב לצאת למחאה, על מנת שהשר שלכם יתחיל להוריד לכם הנחיות.
אבנר עורקבי: אני מתפלא, שהנושא הזה לא נפתר עד היום, למרות המלצות של ועדת דורנר.
אבנר עורקבי: מי מינה אותה?
אבנר עורקבי: אנחנו לא מינינו אותה.
אבנר עורקבי: משרד החינוך מינה אותה.
אבנר עורקבי: הם לא מבצעים את מה שהשופטת אמרה להם לעשות.
אבנר עורקבי: שום דבר הם לא עושים.
אבנר עורקבי: הם מנסים לחסוך על הגוב של הילדים הנכים.
אבנר עורקבי: זה אחר כך יבוא לפתחכם.
רעיה לוי גודמן: חשוב לי להגיד שהסייעות הן כוח עזר.
רעיה לוי גודמן: בתחילת הישיבה דיברנו על כך שהסייעת היא לא הדבר המרכזי, למרות שיש הורים שחושבים שהיא הדבר המרכזי.
רעיה לוי גודמן: אנחנו מאמינים, שהעבודה המקצועית של אנשי מקצוע שהוכשרו לכך היא העבודה המרכזית, בין אם אלה עובדי הוראה ובין אם אלה עובדי הוראה וטיפול.
רעיה לוי גודמן: לכן, שם משרד החינוך משקיע את מירב ההשקעה.
רעיה לוי גודמן: הסייעות האישיות במסגרות השילוב וסייעות התגבור בחינוך המיוחד הן כוח עזר.
רעיה לוי גודמן: לכן, הגיעו עם השלטון המקומי להסדר שהדרישה היא מינימום 12 שנות לימוד.
רעיה לוי גודמן: חשוב לי לציין, שיש פניות של רשויות שמבקשות אפילו להוריד את הרף הזה, כי הן לא מוצאות אנשים שיעבדו בכך.