GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון אורלב: לומר קצת את המספרים.
זבולון אורלב: ממש הכול בקצרה, בסדר?
זבולון אורלב: ואת הדיון העיקרי אנחנו נעשה שוב.
זבולון אורלב: לא רציתי, התלבטתי האם להוריד את הנושא מסדר היום, לא רציתי.
זבולון אורלב: ואני חושב, שטוב עשיתי שלא הורדתי אותו מסדר היום, כי אני לא רוצה, שהיעדרות של אנשים, תכתיב במה הועדה דנה או במה הועדה לא דנה.
זבולון אורלב: ויכול להיות, שכבר בדיון הזה, נשכנע את יגאל צרפתי לכפות עליהם, ולא צריך לבקש את רשותם, הוא יודיע להם.
זבולון אורלב: לכל רשות, שהוא החליט לבנות והוא מוריד להם מה שצריך להוריד להם, הוא יקבל גיבוי מאיתנו.
מרדכי ברקוביץ: אני מרדכי ברקוביץ, יו"ר עמותת "אורות עציון" עמותה, שהקימה את בתי הספר.
מרדכי ברקוביץ: עכשיו, את רוב הנתונים כבר שמענו.
מרדכי ברקוביץ: את ההיסטוריה אני יכול להציג.
מרדכי ברקוביץ: רק את החריפות של הבעיה, שיש לנו היום בסביבות אלף חמש מאות תלמידים ותלמידות.
מרדכי ברקוביץ: מחציתם בית ספר בנים, ומחציתם בבית ספר בנות.
מרדכי ברקוביץ: כאשר יש לנו מחסור בבניה של כשתים עשרה כיתות תקניות.
מרדכי ברקוביץ: וזה דבר בדוק על ידי מי, שיודע לבדוק דברים כאלה, שאנחנו לא עומדים בתקנים של משרד החינוך, והרבה זמן אנחנו מתריעים על זה, הרבה זמן.
מרדכי ברקוביץ: אבל עד שהגענו עד הלום, אז כל אחד מנסה, לא רוצה להתחמק, אבל כמו שהצגת את זה, המועצות, אף אחד לא רוצה ליזום את הנושא.
מרדכי ברקוביץ: בזמן האחרון, מועצת אפרת כבר קיבלו החלטה, שהם כן רוצים לבקש, אבל כמו שהוצג, הדברים תקועים באי הסכמת מועצת גוש עציון.
מרדכי ברקוביץ: אז, כפי שמדובר אנחנו בפרוגרם של שתים עשרה כיתות, אבל למעשה, זה עשרים וארבע, כן שתים עשרה ושתים עשרה, שתי כיתות תקניות בכל שכבה לכל בית ספר,בנים בנות, ובפועל יש לנו שלושה, זאת אומרת שישה, לכל שכבה, כאשר לשניים בכל שכבה, בעצם, אין לנו בניה, יש גם נושא של חדרי ---
קריאה: חדרי ספח.
מרדכי ברקוביץ: כיתות מקדמות.
מרדכי ברקוביץ: חדרי ספח כבר אינם, כי אנחנו מקיימים כיתות אם, בתוך חדרי הספח, וגם בתוך הספרייה.
מרדכי ברקוביץ: וכל זה רק התאפשר בעזרת, שההורים תרמו והשקיעו בבניה, דבר שאני לא שמעתי כדוגמתו.
מרדכי ברקוביץ: איזה שניים וחצי מליון שקל בשנים האחרונות.
מרדכי ברקוביץ: וגם אנחנו מפעילים כמה קרוואנים, ומשתמשים במקלטים.
מרדכי ברקוביץ: הסיפורים ידועים.
מרדכי ברקוביץ: אז אנחנו פשוט לא רואים הצדקה, שבגלל נושאים אדמיניסטרטיביים מנהליים, שהילדים יסבלו ---
זבולון אורלב: הן לא בעיות אדמיניסטרטיביות.
זבולון אורלב: אי הסכמה בין שתי רשויות מקומיות היא לא בעיה אדמיניסטרטיבית.
מרדכי ברקוביץ: אוקי.
מרדכי ברקוביץ: אני לא יודע, יכול להיות.
זבולון אורלב: היא בעיה פוליטית, היא בעיה מנהיגותית.
זבולון אורלב: היא לא בעיה אדמיניסטרטיבית.
זבולון אורלב: צריך רק לומר, ש"אורות עציון" הוא בית ספר ממלכתי דתי, בית ספר רשמי ממלכתי דתי, שמבחינה זאת, חובת המדינה היא מאוד מאוד ברורה.
זבולון אורלב: זה העניין.
זבולון אורלב: יגאל, אתה בקיא בעניין, אתה ודאי יודע על העניין.
יגאל צרפתי: אנחנו בקיאים בעניין, ואנחנו מלווים אותו גם תקופה די ארוכה.
יגאל צרפתי: סך הכול, אני רוצה לומר, ששני ראשי הרשויות הן ראשי רשויות, שאנחנו מאוד מעריכים אותם ועובדים איתם בשוטף.
יגאל צרפתי: גם עודד רביבי וגם שאול גולדשטיין וגם כמובן, הצוות שלהם וכל אחד מהם רוצה להגיע למצב אופטימאלי לגבי מערכת החינוך.
יגאל צרפתי: אבל במצבים, ופה אני מדבר גם בשם הניסיון המצטבר, שתמיד, כשמדובר בשותפויות של רשויות, אנחנו צריכים להיות מאוד מאוד זהירים, ומאוד מאוד אחראיים, בכל מה שנוגע להקצאת משאבים.
יגאל צרפתי: כי בסופו של יום, מדובר במשאבי פיתוח, שהם משאבים, גם גדולים מאוד, וגם ברגע שהם הוקצו אז קשה לשנע אותם, קשה לשנות את המציאות.
יגאל צרפתי: לכן, אנחנו גם ערכנו פגישה, לדעתי לפני שבוע, עשרה ימים, יחד עם שני ראשי הרשויות, ואנחנו מנסים באמת להגיע לפתרון.
יגאל צרפתי: אבל, עוד פעם, אני מאמין, שפה הפתרון צריך לבא ממקום של קונצנזוס והסכמה ---
יגאל צרפתי: אם לא תהיה הסכמה, אז בסופו של דבר המשרד יכול להחליט.
יעקב כץ: למה בסופו של דבר?
יעקב כץ: שני בתי הספר גדלים.
יעקב כץ: תבנו גם לזה וגם לזה.
יגאל צרפתי: אבל הם מדברים על קונספט של שיתוף.
אברהם מיכאלי: יגאל, בוא נגיד כך, לפתיחת שנת הלימודים יש להם כבר קושי, אבל הם מוכנים לספוג, להישאר במצב הזה, אבל עם ראיה לטווח קרוב, שתהיה להם בניה אבל שוב, אתה צודק, שהשותפות היא בעצם פה מפריע, כי כל אחד רוצה שאצלו יבנו.
יגאל צרפתי: תראו, אני מוכן, לא יודע מתי תהיה הפגישה הקרובה שהם יזומנו, אתה אומר בעוד שבועיים?
זבולון אורלב: תראה, מה שאני שוקל, לא להטריד את כל הועדה.
זבולון אורלב: אני חושב, בשם חברי הכנסת, לאור ההערות, שכבר נשמעו, אני אזמין את שני ראשי הרשויות לפגישה עם חברי הכנסת ואיתך, ואז לא צריך לקחת שבועיים ---
יעקב כץ: כסף יש, אין בעיה של כסף.
זבולון אורלב: הבעיה היא יותר סדרי הקצאה.
זבולון אורלב: זה מה שהוא אמר לך, שלא שמקצים.
זבולון אורלב: הוא סופר את הילדים בגוש עציון, אם הוא יודע שגוש עציון, נתנה את הפיתרון לשלוש כיתות, בשכבת גיל ב"אורות עציון" אז הוא לא צריך לבנות עוד שלוש כיתות בגוש עציון.
זבולון אורלב: יש כאן איזה סדר מסוים, כי, ואני חושב, שכזאת פגישה תהיה יותר מהירה מאשר, אם אני יראה, שגם בישיבה הזאת אין פתרון, אז אני יעשה ישיבה של ועדת משנה, כדי שתהיה גם החלטת כנסת בעניין הזה.
זבולון אורלב: אבל אני מקווה, שלא נצטרך להגיע לדבר הזה.
זבולון אורלב: אבל, אני חושב, יגאל, שבמקרה הזה, אני בדרך כלל גם כן מסכים, שצריך להגיע להבנות וכו' וכו' אבל ברגע מסוים, טובת הילדים, וטובת התלמידים גוברת על הרצון להגיע להסכמות, ובמקרים קיצונים צריך לקבל הכרעות.
זבולון אורלב: ואני, צר לי לומר, אני בתחושה לא טובה במקרה הזה.
זבולון אורלב: ואני ואמר כמי שייסד את העניין כמנכ"ל משרד החינוך.
זבולון אורלב: אני חושב ששותפויות הם דבר מאוד מועיל ויעיל למערכת החינוך, שלא כל אחד יקים לו את השטיבל שלו.
זבולון אורלב: ואם יתברר, שבית ספר משותף יש לו את הקשיים, הוא לא יעודד ראשי רשויות אחרות לפתוח בתי ספר משותפים יגידו, בשביל מה אני צריך עכשיו להיות תלוי, אם הם יודעים שבסוף יש אבא שאומר, חברים, שמעתי את הילדים מדברים.
זבולון אורלב: עכשיו, זה מה שצריך להיות, כי זה טובת המערכת, זאת טובת הילדים, זאת ההחלטה הרציונאלית, המקצועית, הנכונה, שצריכה להתקבל.
זבולון אורלב: אני חושב כמדיניות, זה יעודד עוד רשויות.
זבולון אורלב: ולא יכול להיות שאי אפשר להגיע להבנות בדברים האלה---
קריאה: כבוד היו"ר, אני מבין גם נתון חשוב נוסף, שהסעות זה לא חוסך.
קריאה: גם אם יבנו מחר באלון שבות לא חסר הסעות.
זבולון אורלב: דוידי.
דוד פרל: כתושב אלון שבות וגוש עציון מזה הרבה מאוד שנים, ומכיר היטב גם את שאר, ומעריך את עשייתם.
דוד פרל: אנחנו, כהורים תושבי גוש עציון עומדים בפינה היום.
דוד פרל: כי אומרים לנו, שאול אומר במפורש, ולא מסתיר את זה.
דוד פרל: "אני רוצה, שילדי גוש עציון ילמדו פה בגוש עציון.
דוד פרל: הקימו לי בית ספר לפני הרבה מאוד שנים, שהוא לא בדיוק מה שאני רוצה.
דוד פרל: מה לעשות?
דוד פרל: אני רוצה להפנות אתכם חזרה לפה" אנחנו כהורים לילדים אומרים, יש לנו בית ספר טוב ומוצלח ומשותף, הוא באפרת.
דוד פרל: זו בקשתנו.
זבולון אורלב: אנחנו נסכם כך, שאני אזמן ישיבה עם שני ראשי הרשויות יחד עם חברי הכנסת.
זבולון אורלב: אבל אני צריך, שתבואו.
קריאה: אבל אנחנו תמיד באים.
קריאה: אתה תודיע לנו, אנחנו תמיד באים.
זבולון אורלב: בעיקר חברי כנסת יעקב כץ ומיכאלי, שגילו התעניינות בדבר הזה, יחד עם מר יגאל צרפתי, יחד עם המחמד של מחוז ירושלים.
זבולון אורלב: הוא יהיה בתוך התמונה הזו, כי שוב רוצים להקים בית ספר.
זבולון אורלב: ופה זה סיפור, שצריך לפתור אותו, ונעשה את זה בהקדם האפשרי.
קריאה: אז אתה רוצה ישיבת ועדה למשנה בנושא הזה בלבד?
קריאה: או שזה פגישה, או מה?
זבולון אורלב: לא, לא אנחנו נעשה ישיבת ועדת משנה.
זבולון אורלב: אבל אלו יהיו המוזמנים בלעדית.
זבולון אורלב: אלו המוזמנים בלעדית.
זבולון אורלב: נתאם את התאריך הזה, ואנחנו נעשה את זה.
זבולון אורלב: הלאה, אנשי "אורות עציון" לסניף של מצפה אילן.
זבולון אורלב: וזו תהיה אחרונה.
זבולון אורלב: יצחק מזרחי תציג את העניין.
יצחק מזרחי: מדובר ביישוב חדש, שיש בו 180 ילדים מגילאי אחד עד שש עשרה.
יצחק מזרחי: יש שם בעיה בגנים.
יצחק מזרחי: בגני טרום חובה, שההשתתפות של ההורים עד 2010 היתה חלקית.
יצחק מזרחי: כיון, שהם היו שייכים למועצה אחרת.
יצחק מזרחי: וכרגע, עכשיו, הם עברו למועצת מנשה וההשתתפות שלהם עברה להיות תשעים אחוז.
יצחק מזרחי: בשנה שעברה הם קיבלו הנחה של שלושים אחוז.
יצחק מזרחי: הם מבקשים, כיון, שהיישוב קטן, והעלות היא גבוהה, והם מבקשים עדיין, אין להם אפשרות להתרחב, לתקופה הקרובה לאפשר להם חינוך חובה, שיצטרף חינם.
זבולון אורלב: מי זה אבי חן?
יצחק מזרחי: המזכיר של היישוב.
זבולון אורלב: טוב, משרד החינוך יגאל.
יגאל צרפתי: אני שוב רוצה להציג את הבעיה ביישוב מצפה אילן, על שם האסטרונאוט הישראלי אלוף משנה אילן רמון, הוקם בשנת .2005 היום הוא שייך למועצה האזורית מנשה.
יגאל צרפתי: יש בו 48 משפחות וכ-180 ילדים, מגילאי 0 עד 16.
יגאל צרפתי: בשנת תשע"ב ילמדו בגני הילדים 20 ילדים מגילאי 3 ועוד 24 ילדים מגילאי 5-6.
יגאל צרפתי: השתתפות משרד החינוך הינה 85% לגן חובה, ועשרה אחוזים לגן צעיר.
יגאל צרפתי: מי מטפל בזה?
יצחק מזרחי: בגדול אבי חן.
יצחק מזרחי: אגב, גם שם יש פחון על שם אבי חן.
זבולון אורלב: זה אבי חן של משרד החינוך?
יגאל צרפתי: כלומר, גן חובה מקבל 85% והגן הצעיר מקבל רק עשרה אחוזים.
קריאה: שנה שעברה הם קיבלו אישור לעוד.
זבולון אורלב: שנה שעברה השתתפו משרד החינוך ב-30 אחוזים לגן הצעיר, מה שהוריד את העלות הזאת, אך ניתן רק לשנה אחת.
קריאה: מה שאני מבין זה, שזה שהחליפו מטריה מוניציפאלית, אז זה גם שינה את אחוז ---
זבולון אורלב: הזכאויות במועצות האזוריות הן שונות מאשר ברשויות המקומיות.
זבולון אורלב: ואני גם יודע למה הם ברחו מקציר.
זבולון אורלב: הם היו תחת חריש קציר, ואני יודע גם למה הם ברחו משם.
זבולון אורלב: טוב, אז לצערי, באמת הנציג הרלוונטי ממשרד החינוך לא הגיע, כמו שהם לא הגיעו, גם פה אנחנו נזמן ישיבה, אותה ישיבה שתהיה על אורות עציון, נוסיף גם את הנושא הזה.
זבולון אורלב: אבל הפעם אנחנו מזמינים את נציגי היישוב, ומזמינים את אמח"י.
זבולון אורלב: אמח"י זה במינהל הפדגוגי.
זבולון אורלב: נזמין את ראש---
קריאה: מה זה אמח"י?
זבולון אורלב: "ארגון מוסדות חינוך" פעם אמרתי, שאני רוצה להוציא לקסיקון של ראשי תיבות של משרד החינוך.
זבולון אורלב: אגב, ההצעה הראשונה, זוכרת מי הציע את זה?
זבולון אורלב: ההצעה הראשונה לעשות כזה מילון זה היה גדי השם יקום דמו, שהיה חבר ועדת החינוך, שהייתי יו"ר ועדת בכנסת ה-15.
זבולון אורלב: התחלתי לדבר במושגים של משרד החינוך.
זבולון אורלב: שמפר"ם ידווח לבז"ם שבאמח"י יש בעיה.
זבולון אורלב: אז הוא אמר לי "רגע, רגע, רגע" הוא כתב ספר על ראשי תיבות בצבא, אז הוא אמר "בוא נכתוב יחד עכשיו על ראשי תיבות במערכת החינוך" זה לא יצא לפועל, לצערי, ואת אמח"י ואת המועצה האזורית גם ---
קריאה: אז שני גופים ---
זבולון אורלב: שלושה.
זבולון אורלב: היישוב.
זבולון אורלב: את מינהל הפדגוגי, משרד החינוך.
זבולון אורלב: ואת מועצה אזורית מנשה.
זבולון אורלב: עכשיו, אנחנו הולכים למכינת "אור מאופיר" נמצא פה המנכ"ל יורם בניהו בקשה, צוק את פסוקך.
יורם בניהו: ברשות יו"ר הועדה והאורחים הנכבדים, מכינת "אור מאופיר" היא מכינה ליוצאי הקהילה האתיופית.
יורם בניהו: תלמידי הקהילה האתיופית, שהקימו הרב דרוקמן בישיבת ההסדר אור עציון, בתשס"ג הוכרה כמכינה קדם אקדמאית.
יורם בניהו: בשנתיים האחרונות, המכינה עוברת מהפך מאוד גדול של צמיחה מאוד גדולה.
יורם בניהו: רק לשנת הלימודים תשע"ב באו להיבחן לבחינה למעלה ממאה תלמידים.
יורם בניהו: יכולנו לקבל רק כחמישים תלמידים, פשוט מבעיות מקום, שאי אפשר יותר.
יורם בניהו: זאת אומרת, יש ביקוש עולה וגדל של תלמידים לבוא למכינה.
זבולון אורלב: היא מכינה למה?
יורם בניהו: היא מכינה קדם אקדמאית.
יורם בניהו: זאת אומרת, מכינה את התלמידים גם להשלמה ושיפור הבגרויות, התלמידים האלה באים ללמוד אצלנו לפני הצבא.
יורם בניהו: אנחנו מכינים אותם גם בצד, לקראת השירות הצבאי, שיהיו אזרחים, חיילים נאמנים למדינה, שיסיימו את השירות שלהם בצורה טובה, ושלאחר מכן, יצאו להמשך לימודים, להמשך חייהם.
יורם בניהו: וכמובן, שהיא נותנת להם, כמובן גם את הפן האישי והרוחני לקידומם.
יורם בניהו: אני חושב, שזה מיותר לפרט פה, מה יוצאי הקהילה האתיופית זקוקים ממדינת ישראל.
יורם בניהו: ואמנם אין הנחתום מעיד על עיסתו, אבל אני חושב שברוך השם זכינו להרבה מורים, שעברו תהליך מאוד משמעותי להיות, אני מדגיש, להיות אזרחים נאמנים, ובמיוחד לא נתמכים על ידי מדינת ישראל.
יורם בניהו: הפוך, תורמים למדינת ישראל.
יורם בניהו: לצערנו, אנחנו מקבלים הודעה ממשרד החינוך, שצריך לסגור את המכינה לקראת שנה הבאה.
זבולון אורלב: אמרו לכם למה?
יורם בניהו: ישנם כמה טענות.
יורם בניהו: יש את הטענות הפורמאליות, בנושא של היכולת של המכינה לעמוד בתקניות של המכינה.
יורם בניהו: כאשר מכינה, אני חושב, שבודאי אולי יש בה לשפר, אבל ודאי היא עומדת בכל התקנים, שהיא צריכה ואמורה לעמוד בהם.
זבולון אורלב: איזה תקן אתם נתבעים, ואתם לא יכולים לעמוד?
יורם בניהו: יושבת כאן המנהלת.
יורם בניהו: במכתב, שהיא שלחה לי, לדוגמה, נכתב שאנחנו לא נותנים תגבור בחמש יחידות.
יורם בניהו: כאשר מופיע, שרוב התלמידים, תלמידי החמד, יש להם חמש יחידות בתלמוד.
יורם בניהו: חלקם הגדול יש להם גם חמש יחידות באמהרית, כך שהם אינם זקורים דווקא לכזה תגבור.
יורם בניהו: יש, מפורט מכתב, שאני חושב שאפשר לענות אחד אחד לטענות שמופנות כלפינו.
יורם בניהו: מה גם, שהם הוסיפו בסוגריים, שאנחנו בהחלט מוכנים, אם יש דברים שצריך לשפר, אנחנו בהחלט מוכנים לשמוע ולשפר.
יורם בניהו: אבל, לבוא ולסגור כזה פרויקט, שנמצא במדינת ישראל?
יורם בניהו: שוב, אני לא רוצה להכביר במילים, אבל יש עוד הרבה אנשים, שמכירים, שפשוט נדהמים, שרוצים לסגור כזה פרויקט במדינת ישראל.
זבולון אורלב: יש עוד מכינות מקבילות לכם בארץ?
קריאה: אין, לא מכינה רק ליוצאי אתיופיה.
זבולון אורלב: אני שואל, האם יש עוד מכינה ליוצאי אתיופיה, בעוד מקומות בארץ, שאתה יודע עליהם?
יורם בניהו: לא, מכינה קדם אקדמאית אין.
יורם בניהו: יש פה את המשך החיילים אבל לא כמכינה קדם אקדמאית.
זבולון אורלב: משרד החינוך, מי נמצא פה?
זבולון אורלב: ריבה.
ריבה אביעד: אני רוצה להתייחס לשלושה דברים, שגם מופיעים במכתבו של הרב בניהו אליך, ושבעצם אתה קיבלת את המכתב שלו, נכון?
זבולון אורלב: אם לא הייתי מקבל לא הייתי מזמן את הישיבה.
ריבה אביעד: בדיוק.
ריבה אביעד: ואם אתה צריך עוד תיק נוסף אז אני יכולה לתת.
ריבה אביעד: אוקי.
ריבה אביעד: אני רוצה להתייחס לשלושה דברים, ואני הזמנתי גם את גברת טלילה שריר, שהיא המנהלת הפרויקט, מנהלת הפדגוגית של הפרויקט, כדי שהיא תציג את הדברים מהצד הפדגוגי.
ריבה אביעד: נשאלת השאלה, האם "אור מאופיר" היא מכינה קדם אקדמית?
ריבה אביעד: "אור מאופיר" איננה עומדת בקריטריונים לפתיחה ולקיום מכינה קדם אקדמית.
ריבה אביעד: הקריטריונים הללו נקבעו בשישה ביולי 2006 ומאז, היא איננה עומדת בהם.
ריבה אביעד: בין השאר הקריטריונים קובעים, שמכינה קדם אקדמית, ויש בארץ ארבעים וחמש מכינות קדם אקדמיות, צריכה להיות ממוקמת בקמפוס אקדמי.
ריבה אביעד: מספר המינימום של התלמידים בשנה הראשונה צריך להיות חמישים, כאשר צריכה להיות תוספת של עשרים וחמישה תלמידים כל שנה.
ריבה אביעד: יתר על כן במכינה לומדים תלמידים, שהם דחויי שירות.
ריבה אביעד: זאת אומרת לפני שירותם הצבאי.
ריבה אביעד: אפילו אם הם משלימים את כל לימודיהם, וטלילה מיד תדבר על זה, עד שהם מגיעים ללמוד לימודים אקדמיים, זה לאחר שירות צבאי.
ריבה אביעד: הם למעשה צריכים שוב לעשות מכינה, מפני שכל מה שהכינו לפני השירות הצבאי, הוא חסר משמעות.
ריבה אביעד: ומה שקורה לעיתים קרובות זה, שהמדינה מתקצבת פעמיים את אותם תלמידים.
ריבה אביעד: פעם אחת בשלמות, ואני מיד אגיע לזה.
ריבה אביעד: עלות תלמיד מ"אור מאופיר" לשנה היא קרוב לעשרים ושישה אלף שקל, עשרים וחמישה אלף שקל ושמונה מאות שקלים לתלמיד לשנה.
ריבה אביעד: מפני, שכל זמן שהם שדחויי שירות כל התקציב כולו מגיע ממשרד החינוך.
ריבה אביעד: ואחר כך, אחרי השירות הצבאי, הם משתלבים שוב במכינה קדם אקדמית, ברוב המקרים.
ריבה אביעד: ואז שכר הלימוד שלהם אם הם סיימו שרות צבאי, משולם על ידי הות"ת בהשתתפות משרד החינוך, תלוי במוסד, שבו הם לומדים.
ריבה אביעד: מעטפת הסיוע שהם מקבלים, כל תלמיד מקבל מעטפת סיוע בגובה של ששת אלפים מאה שקל, משולמת שוב על ידי משרד החינוך, ומהקיום שלהם משולמים שוב, בשותפות בין משרד החינוך לבין משרד הביטחון לבין הקרן לקליטת חיילים משוחררים.
ריבה אביעד: לגבי הציונים אני מיד אניח לטלילה לדבר.
ריבה אביעד: אני רוצה לדבר טיפה על הנוהל.
ריבה אביעד: במערכת מכינות הקדם אקדמיות יש תשע מאות תשעים ושמונה תלמידים יוצאי אתיופיה, שלומדים במכינות רגילות.
ריבה אביעד: בעצם, אני צריכה להתחיל משפט אחר.
ריבה אביעד: המוסד הוא מוסד יוצא מן הכלל.
ריבה אביעד: החום שבו התלמידים מוקפים, האהבה, התמיכה שהם זוכים לה, זה משהו שהוא לא רגיל.
ריבה אביעד: הטענה שלנו היא שזו לא צריכה להיות מכינה קדם אקדמית, גם בגלל אוכלוסיית היעד וגם בגלל הצרכים שלה.
זבולון אורלב: איך זה צריך להיות לפי השקפתך?
ריבה אביעד: מכינה קדם צבאית מסוג מסוים.
ריבה אביעד: ולכן, אנחנו חשבנו, שיש מקום להיפגש עם יוחנן בלאט.
ריבה אביעד: ואפילו ניהלתי, ועם יוחנן בן יעקב לכן חשבנו וגם דיברתי עם יוחנן בן יעקב, כדי לראות מה התהליך כדי להפוך אותם למכינה קדם צבאית.
ריבה אביעד: ואני חושבת, שמכינה קדם צבאית, גם מפני שהם דחויי שירות, גם מפני שהמקום עוסק בחיזוק לפני השירות הצבאי.
ריבה אביעד: אני חושבת, שזה המקום הנכון.
ריבה אביעד: דרך אגב, בעקבות הפגישה הזאת, אני ביטלתי את הפגישה עם אלחנן, מפני שאם מתקיים כאן דיון, אין צורך לנהל אותו במרכז ישיבות בני עקיבא.
זבולון אורלב: לא הבנתי מה שאמרת עכשיו.
ריבה אביעד: אז אני אגיד שוב, היה אמור להתקיים דיון עם בני עקיבא ועם מרכז ישיבות בני עקיבא בנושא הזה.
ריבה אביעד: היות והרב בניהו כתב, שהדיון הוא לצורך סגירת המכינה, אז חשבתי שאין מקום לקיים אותו, וביטלתי אותו.
זבולון אורלב: אני חושב ששגית שגיאה קשה מאוד.
ריבה אביעד: אני לא בטוחה.
זבולון אורלב: יש כאן איזה איום מרומז?
ריבה אביעד: אין כאן שום איום.
זבולון אורלב: בזה הרגע זה לא איום.
זבולון אורלב: את כבר ---
ריבה אביעד: לא, מפני שאני ---
זבולון אורלב: את מענישה מישהו בגלל הדיון פה?
ריבה אביעד: לא, חלילה.
זבולון אורלב: לכל אזרח במדינה, ראי, וזאת חובתי לפקח עליך, זאת חובתי החקוקה ---
ריבה אביעד: מרמנט היא הזרוע הארוכה שלי.
זבולון אורלב: היא לא זרוע ארוכה.
זבולון אורלב: היא ממש לא זרוע ארוכה.
זבולון אורלב: לך אין זרועות.
זבולון אורלב: את זה את משרד החינוך.
זבולון אורלב: אני לא מכיר את מרמנט, אני לא מפקח על מרמנט.
זבולון אורלב: מרמנט היא חברה למטרת רווח, היא מחוץ לטווח הרדאר של הכנסת.
זבולון אורלב: הכנסת מפקחת רק על גופים ציבוריים, שמבקר המדינה מפקח עליהם, ושנהנים, ודאי, ממשרד ממשלתי.
זבולון אורלב: את לא רשאית, לפי לימודי אזרחות, שאני מכיר, לעשות בגלל, שקבעתי כאן דיון, ובגלל שהמכינה פנתה אלי לשנות את סדר הטיפול, כפי שחשבת לנכון לעשות לפני הדיון.
זבולון אורלב: מה הקשר בין שני הדברים?
ריבה אביעד: אני אענה לך, סדר הטיפול היה לפנים משורת ---
זבולון אורלב: לא פניתי אליך.
ריבה אביעד: סליחה, מותר לי?
זבולון אורלב: מותר לשגות.
ריבה אביעד: לא, אני רוצה להסביר לך.
ריבה אביעד: אני בעצם לא מוסמכת לפתוח, להמליץ לפתוח מכינה קדם צבאית.
ריבה אביעד: זה היה הטיפול, שלפנים משורת הדין.
ריבה אביעד: זה טיפול של לפנים משורת הדין, עם כל הכבוד אני יכולה להגיד, שמכינה איקס איננה עומדת בתנאים, ועל כן אין ברירה אלא לסגור אותה.
ריבה אביעד: מתוך הערכה לרב דרוקמן, למשה בר חיים ולבניהו, ומתוך השיתוף שלי, או מתוך ההיכרות המשותפת וההיסטוריה המשותפת עם יוחנן בן יעקב, חשבתי שיש מקום לכך, שאני אסייע במקום, שהמכינה תפנה ליוחנן בן יעקב, ותגיד לו, תהפוך אותנו למכינה קדם צבאית, חשבתי שיש מקום, שאני אסייע בפעילות הזאת.
ריבה אביעד: זה מעבר לטווח שלי.
זבולון אורלב: אני אגיד לך איפה השגיאה שלך.
זבולון אורלב: אגף חינוך מבוגרים הוא לא משרד ממשלתי עצמאי, הוא חלק ממשרד החינוך, את חלק מאורגן, שקוראים לו משרד החינוך.
זבולון אורלב: והראיה שלך צריכה להיות ראיה של משרד החינוך.
זבולון אורלב: לא יכול להיות, שעובד בכיר במשרד החינוך מגיע למכינה, מסגרת, לא נקרא לה מכינה, לאיזושהי מסגרת.
זבולון אורלב: אומרת, "תשמע, מתרחש שם דבר חיובי.
זבולון אורלב: פועל כבר איקס שנים, אני חושב שזה לא המסגרת המתאימה, ואומר אני סוגר.
זבולון אורלב: וגם אני חשבתי להעביר אותם למקום הנכון, אבל בגלל שהם מימשו דיון בכנסת, אני עכשיו בכלל מושכת את ידי ואני ראש קטן".
ריבה אביעד: אתה יודע, כשאתה מציג את זה ככה, אז אני מתנצלת.
ריבה אביעד: אתה צודק.
זבולון אורלב: עכשיו אני מכבד אותך, בכלל מכבד את כל עובדי משרד החינוך והתרבות.
זבולון אורלב: אני עובד שם מעל למעלה עשרים שנה.
זבולון אורלב: תראי, אני יודע, אני כבר טיפלתי במכינה הזאת ---
ריבה אביעד: אני יודעת.
זבולון אורלב: כבר יש זקן ארוך.
ריבה אביעד: טיפלנו ביחד.
זבולון אורלב: נכון, אני אף פעם לא אמרתי, שהוא צריך להיות אוניברסיטה, בית ספר יסודי.
זבולון אורלב: אני לא עוסק בדברים כאלה.
זבולון אורלב: גם אני ביקרתי שם.
זבולון אורלב: וראיתי, שיש מסגרת בלעדית במדינת ישראל לבוגרים דתיים, שרוצים מסגרת דתית, שרוצים מכינה דתית.
זבולון אורלב: אין מסגרת מקבילה.
זבולון אורלב: יש תשעת אלפים תשע מאות.
זבולון אורלב: בסדר גמור, כל אחד בוחר לו איפה, שהוא רוצה, שהיא גם ליד מסגרת ישיבתית, יכול להיות, שלא עונה לקריטריונים.
זבולון אורלב: אין לי מושג, אבל לא יכול להיות, שמשרד החינוך זורק את התינוק.
זבולון אורלב: ואומר, שמע לא אכפת לי.
זבולון אורלב: אי אפשר להחליט על סגירה לפני שנותנים איזשהו פתרון אחר.
זבולון אורלב: מה יעשו הילדים האלה?
זבולון אורלב: ילכו לרחוב?
זבולון אורלב: מה יעשו משרד החינוך, לך כנציגה עכשיו, לא כמנהלת אגף חינוך מבוגרים, אלא כאשת חינוך אחראית עם רגישות, צריכה לבוא ולומר, חברים, המסגרת שאתם יושבים בה היא לא המסגרת הנכונה.
ריבה אביעד: זה מה שאמרתי.
זבולון אורלב: בואו נשב יחד, ונראה מהי המסגרת הנכונה, ולא שהם פונים אלי ואומרים, תשמע הולכים לסגור אותנו, ואני נזעק ואומר, רגע, רגע אל תסגרו.
ריבה אביעד: אבל לא דובר על לסגור בדיון שלנו, לא דובר על לסגור ---
זבולון אורלב: אני שמח לשמוע.
ריבה אביעד: דובר על מציאת מסגרת אחרת, עכשיו ---
זבולון אורלב: אני מאוד שמח לשמוע.
ריבה אביעד: עכשיו, אם תרשה לי ---
זבולון אורלב: אני כבר אומר לך מראש, שאין לי שום הסתייגות, ולא בדל של הסתייגות, שיהיה דיון, ויחליטו מה המסגרת הנכונה.
זבולון אורלב: אין לי מזה שום בדל, להיפך, יש לי רק ברכה.
זבולון אורלב: שבו ביחד, אנשי משרד החינוך על הזרועות השונים יחד עם המכינה, שבו ותמצאו את המסגרת הנכונה.
זבולון אורלב: אני תומך בזה ונותן לכם גיבוי מלא, ואני אלחם בשבילכם.
זבולון אורלב: אדרבא ואדרבא תעשו את הדבר הזה, אבל לא תחת איום של סגירה.
זבולון אורלב: זה ---
ריבה אביעד: לא, אין כאן ---
ריבה אביעד: עכשיו, אבל אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.
ריבה אביעד: אלף, יש התנגדות היום במשרד החינוך, ויש התנגדות גם בכנסת למסגרות ייחודיות ליוצאי אתיופיה.
ריבה אביעד: בדיון, שהתקיים היום לפני שבועיים בועדת העלייה והקליטה, ויש לי כאן את הציטוט מאותה ישיבה, נאמר במפורש "הפרדה הזאת היא בדלות, הסללה לשולי החברה ולא למרכז החברה" וגם חבר הכנסת דני דנון אמר במפורש, שאין מקום למסגרות נפרדות ליוצאי אתיופיה.
ריבה אביעד: זה דבר אחד.
זבולון אורלב: תרשמי לפנייך, שאני חולק עליו מחלוקת מאוד עקרונית.
זבולון אורלב: יו"ר הועדה לחינוך דתי ותרבות תורני, חבר ועדת החינוך, מנכ"ל משרד החינוך לשעבר, חולק עליו.
זבולון אורלב: אני חושב, שמה שעשו בעקבות הבג"ץ בכפר אליעזר, גרם נזק מאוד חמור, מאוד, לחינוך האתיופי.
זבולון אורלב: וזכותם של בוגרי ישיבות לרצות להיות במכינה, שהיא מכינה שלהם.