GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אתי בנימין: כתוצאה מכך קמו כל מיני מסגרות פרטיות כאלה ואחרות, ואנחנו רואים הורים ותלמידים רבים שנוהרים אליהן.
אתי בנימין: במקום שמערכת החינוך תלך ותלמד מה מושך את אותם הורים וילדים לאותן מסגרות ציבוריות, היא עסוקה בכל מיני רפורמות כאלה ואחרות.
אתי בנימין: היא הפכה את הילדים שלנו לשפני ניסיונות בבתי הספר הציבוריים.
אתי בנימין: הילדים שלנו גם הפכו לבני ערובה בידיה: "אנחנו לא נשחרר את הילדים שלכם, אנחנו לא נאפשר לילדים שלכם ללמוד איפה שהם רוצים".
אתי בנימין: לא יכול להיות שהזכות של ההורים לבחור באיזו מסגרת הילד שלהם ילמד ובאיזו מגמה הילד שלהם ילמד, תיפגע.
אתי בנימין: זכותו של כל הורה לבחור איפה הוא רוצה שהילד שלו יילמד.
אתי בנימין: במקום לחזק את בתי הספר הציבוריים וללמוד מה מושך את הילדים בבתי הספר הפרטיים, אנחנו עסוקים בשטויות – אנחנו עסוקים בלמנוע מהילדים ללכת לבתי הספר אותם הם רוצים.
אתי בנימין: הנושא של העמקת פערים – זה לא קיים.
אתי בנימין: אני מכירה מאות מקרים של הורים, שהעדיפו לא לקנות דירה או לנסוע ברכב חדש, ולהכניס את הילד שלהם לאותו בית ספר פרטי, שנותן להם מענה, שנותן להם את החינוך הטוב ביותר עבור הילדים שלהם.
אתי בנימין: הם מוכנים לקחת הלוואות, משכנתאות, לממן את הלימודים של הילדים שלהם, להביא אותם למקום שהם רוצים ולא להשאיר אותם בבתי הספר הציבוריים.
אתי בנימין: אנחנו לא יכולים למנוע את זה מבעדם.
אתי בנימין: יתרה מזו, אני יודעת על בתי ספר פרטיים שכן מקבלים את הילדים ולא גובים מהם שכר לימוד גבוה ומסייעים להם.
אתי בנימין: אני מדברת על עולים חדשים, על ילדים ממשפחות סוציו-אקונומיות נמוכות.
אתי בנימין: כך למשל, האקדמיה לאומנויות בירושלים.
אתי בנימין: לפני שנה הכנסנו לשם ילדה, ובית הספר עזר לה במימון הנסיעות ולא גבה ממנה שכר לימוד.
אתי בנימין: אם משרד החינוך לא נותן פתרון לילדים ולהורים במסגרת החינוך הציבורי, הוא צריך לאפשר להורים לרשום את הילדים שלהם איפה שהם רוצים.
אתי בנימין: הילדים האלה הם לא בני ערובה.
טל אורן: אני גר בהוד השרון, ואני אב לילדה שנרשמה לכפר הירוק.
טל אורן: הבת שלי שמעה על בית הספר הזה מילדה מיישוב אחר, הלכה וקראה באינטרנט על בית הספר, עניינה אותנו, ואנחנו הלכנו איתה ליום עיון.
טל אורן: היא החליטה ששם היא רוצה ללמוד.
טל אורן: בהוד השרון, עד לשנה זו, ילדים שנרשמו לכפר הירוק קיבלו אישור לימודי חוץ.
טל אורן: השנה, באופן מוצהר, לאחר התארגנות של כל יישובי האזור, החליטו שלא לתת אישור לאף אחד.
טל אורן: מתעלמים מבקשות ספציפיות של ילדים מבתי ספר שונים.
טל אורן: אין התארגנות.
טל אורן: לא מדובר בחבר'ה.
טל אורן: אלה ילדים שמוכנים לקום מוקדם בבוקר ולחזור מאוחר אחר הצהריים, כי הם מוצאים שהמסגרת הזו, עם הסביבה הלימודית והחברתית שלה, מתאימה להם.
טל אורן: הרשויות המקומיות נתלות באיזשהו חוזר, שניתן לפרש אותו לכל כיוון.
מירב ישראלי: אל תיכנס לזה.
מירב ישראלי: זה נושא שתלוי ועומד בבית משפט.
טל אורן: אנחנו לא הגשנו אותו לבית משפט.
מירב ישראלי: אני לא יודעת מי הגיש את זה, אבל זה תלוי ועומד בבית משפט.
מירב ישראלי: אנחנו לא יכולים להיכנס פה לטיעונים המשפטיים ולחוק.
טל אורן: העיקרון הזה הוא משהו מאוד בסיסי, שיורד לחיים שלנו – עיקרון ההסתמכות.
טל אורן: זה לא עניין משפטי.
טל אורן: עד השנה זה ניתן, והשנה באופן גורף החליטו שלא, ונתלים באיזשהו גיבוי.
טל אורן: לא מדובר בכל ילדי הוד השרון.
טל אורן: מדובר במספר קטן של ילדים, וזה לא פוגע בשום דבר.
טל אורן: זה רק מתוך מאבק כללי, שהמניעים שלו לא ברורים.
אלכס מילר: אני רוצה לתת למנכ"ל להתייחס לכל מה שנאמר כאן, גם בנוגע לרפורמה וגם בנוגע ללימודי חוץ.
גידי ציפורי: אני נאלצתי למכור בית, לסגור קליניקה ולברוח מהעיר שבה אני גר, כי העיר החליטה שהיא לא נותנת לילד שלי ללמוד איפה שהוא רוצה.
גידי ציפורי: אני הייתי תושב ראש העין, כאשר הילד שלי בחר באופן עצמאי לחלוטין בבית ספר עלה רזיאל, מתוך עבודה באינטרנט, מתוך ההיכרות שלו עם מערכת החינוך בראש העין, לאחר שהוא היה ביום סיור בחטיבת הביניים וראה מה הם מציעים.
גידי ציפורי: העירייה לא טרחה ליידע אף אחד מהורי ראש העין, כיצד צריך להגיש בקשה.
גידי ציפורי: הילד החליט לבד, עזב את כל החברים שלו וקם כל יום בשעה 06:30 בבוקר כדי לנסוע לבית הספר.
גידי ציפורי: אנחנו מממנים את הלימודים.
גידי ציפורי: כתוצאה ממלחמה שמנוהלת, הגעתי למצב בו נאלצתי למכור את ביתי בראש העין, נאלצתי לסגור קליניקה וטרינרית שעבדה 19 שנה בראש העין, על מנת לאפשר לבן שלי ללמוד בבית ספר ממלכתי מוכר, בית ספר ממלכתי של מערכת החינוך במדינת ישראל.
גידי ציפורי: זה בית ספר למצוינות, שיש בו מגמות מיוחדות, שלא ניתנות בעיר שבו הילד חי.
אלכס מילר: אביך היה סגן שר הביטחון.
גידי ציפורי: אבי היה סגן שר הביטחון ושר התקשורת במדינת ישראל.
שמשון שושני: גם חבר כנסת, גם חבר האצ"ל ואסיר בקניה ואריתריאה.
שמשון שושני: אדוני היו"ר, זכותם היחידה של ההורים על פי החוק – ותתקן אותי היועצת המשפטית של הוועדה – היא לבחור לפני הכניסה לכיתה א' בין חינוך ממלכתי ובין חינוך ממלכתי דתי, או בית ספר מוכר שאינו רשמי בזרם החרדי.
שמשון שושני: זו זכותם של ההורים.
שמשון שושני: על פי החוק, ההורים אינם יכולים לקבוע היכן ילמדו ילדיהם על חשבון מדינת ישראל.
שמשון שושני: בינתיים, מיום חקיקת החוק הזה נשתנתה קצת המציאות החינוכית, וכל מיני רעיונות דמוקרטיים על זכות הבחירה עולים בקרב הורים, שרוצים לבחור בחינוך שנחשב בעיניהם חינוך טוב יותר.
שמשון שושני: החלטת הממשלה באה לומר להם: אנחנו רוצים להרחיב את מרחב חופש הנשימה והבחירה שלכם בתוך החינוך הממלכתי, בתוך החינוך הרשמי.
שמשון שושני: זה במקום הקביעה, שמי שנולד באזור מסוים, בשכונה מסוימת, ילמד כל חייו בשכונה הזו.
שמשון שושני: אם נולדת בשכונת מצוקה, אין לך זכות לעבור למקום אחר.
שמשון שושני: הרעיון שלנו אומר:
שמשון שושני: כן נפתח את העניין הזה, כן נאפשר לך.
שמשון שושני: אנחנו הבירוקרטים, האדמיניסטרטיביים, כי אזורי הרישום נקבעו מסיבות אדמיניסטרטיביות ולא מסיבות פדגוגיות.
שמשון שושני: כמי שעסק הרבה מאוד שנים בבקשות העברה של תלמידים, אני אומר לכם: הלב נשבר.
שמשון שושני: הנימוקים הבירוקרטים לשמירה על אזורי הרישום אינם מתחשבים בהרבה מאוד דברים.
שמשון שושני: היום אנחנו אומרים, שאנחנו לא רוצים להיות רק בירוקרטים במציאות של ישראל 2011, ואנחנו רוצים להרחיב בתוך החינוך הרשמי את אפשרויות הבחירה, שאינן קיימות על פי החוק, והכל במסגרת החוק, הכל במסגרת התקנות, הכל במסגרת בקשות העברה שיגישו הורים במסגרת החוק.
שמשון שושני: רשות מקומית שרוצה – תתמודד עם העניין הזה.
שמשון שושני: לא כל רשות מקומית דומה לחברתה.
שמשון שושני: לא מודל שיעבוד במקום אחד דומה למודל שיעבוד במקום שני.
שמשון שושני: מה שלא ניתן היום בכלל, אנחנו רוצים להרחיב במסגרת החינוך הרשמי.
שמשון שושני: ראה זה פלא, בספרות המקצועית יש חילוקי דעות מכאן ועד להודעה חדשה.
שמשון שושני: 50% יטענו שזה הפתרון האידיאלי לטיוב הישגים לימודיים וכל ההישגים הלימודיים השתפרו וקפצו ב-3 דרגות, ו-50% אחרים יטענו שזה אסון.
שמשון שושני: נער הייתי, גם בגרתי וגם זקנתי בתוך מערכת החינוך, ואני יכול לומר לכם: האמת תמיד נמצאת באמצע.
עינת וילף: אם חצי כך וחצי כך, אז למה לעשות את זה בכלל?
שמשון שושני: נתתי לכך הסבר כאשר את היית בחוץ.
שמשון שושני: אם היית נולדת בשכונת מצוקה, שם היית לומדת עד סוף ימי הלימודים שלך.
שמשון שושני: לא היו מאפשרים לך לצאת.
שמשון שושני: ראש העירייה לא היה מאשר בקשות העברה.
עינת וילף: צריך לטפל בבית הספר של כולם בשכונה הזו, ולא ב-10 תלמידים.
שמשון שושני: צריך לטפל בהכל, צריך לטפל בנושאים שונים, אבל אני אומר לך כמי שטיפל במאות אלפי בקשות העברה, שהלב נשבר וצריך לפתוח ולאפשר מרחב נשימה.
שמשון שושני: אם זה לא ייעשה, מכים את החלשים ומחזקים את החזקים.
שמשון שושני: העניין הזה מוכרח ללכת לקראת פתיחה.
עינת וילף: אז תיאבק במוכר שאינו רשמי.
עינת וילף: זה הבסיס של כל הצרות האלה.
שמשון שושני: אנחנו נאבקים במוכר שאינו רשמי, ועל פי ניסיוננו המקצועי זאת אחת הדרכים בין הדרכים המרובות שאנחנו נוקטים בהן.
שמשון שושני: אנחנו עוסקים גם בבתי ספר ייחודיים, בבתי ספר ניסויים, וצריך לבחון את השאלה: איך תאושרנה בקשות לימודי חוץ.
שמשון שושני: אני לא מכיר דבר כזה.
שמשון שושני: אני רוצה להתייחס לבקשות לימודי החוץ.
שמשון שושני: כל בקשה צריכה להישקל לגופה.
שמשון שושני: כמו שאמר היו"ר, יש מקרים בהם כיתה צריכה להיפתח או כיתה צריכה להיסגר.
שמשון שושני: אני רוצה לומר להורים שרשמו את ילדיהם בכיתה ז': בכיתה י' הכל פתוח.
קריאה: זה מאוחר.
שמשון שושני: אני לא הולך נגדך.
שמשון שושני: אני אומר: בכיתה י' הכל פתוח.
שמשון שושני: אם מישהו מתעקש ללמוד במקום אחר, בכיתה י' הכל פתוח.
שמשון שושני: גם על זה היה מאבק גדול.
שמשון שושני: עדיין יש רשויות מקומיות שלא מסכימות עם העניין.
שמשון שושני: אני לא מכיר מה זו דחייה גורפת של בקשות העברה.
שמשון שושני: יש זכות ערעור בפני מנהל מחוז, ואני חושב שכל מקרה צריך להישקל לגופו של עניין.
שמשון שושני: יש בעיה של תכנון חינוכי-אזורי, את מי מקבלים ואיזה השלכות חינוכיות-פדגוגיות יש לאישור של בקשה מסוימת.
שמשון שושני: אפשר להגיע עם העיריות והמועצות להבנות בנוגע לבתי הספר שצוינו כאן, להסכמים ולדיון משותף.
שמשון שושני: יש כל מיני אלטרנטיבות לגופו של עניין.
שמשון שושני: אני רוצה לסכם ולומר בצורה חד משמעית: הניסוי הזה צריך לתת הרבה מרחב נשימה להורים, הרבה שיתוף פעולה בין הקהילה ובין הרשות המקומית, ולהקפיד שתהיה הרחבת נשימה של הורים.
שמשון שושני: שתהיה להם לפחות התחושה.
שמשון שושני: ההיבטים הסובייקטיביים – ואת זה למדתי בכל שנותיי בחינוך – הם לא פחות חשובים מההיבטים האובייקטיביים.
שמשון שושני: אנחנו יכולים לבוא ולומר עד מחר בבוקר שבית ספר מסוים הוא טוב, אבל אם התחושה היא שזה בית ספר רע לא יעזור לאף אחד שום דבר.
עינת וילף: האם צריך להיכנע לזה?
שמשון שושני: כן.
שמשון שושני: צריך להתמודד גם עם ההיבטים הסובייקטיביים, ולהקנות את התחושות הנכונות.
שמשון שושני: הניסוי הזה – אני מקווה - הוא פריצת דרך בשינוי המצב הקיים.
אלכס מילר: מה בנוגע לתקציב הניסוי?
שמשון שושני: אנחנו לא יודעים, כי יהיו מודלים שונים.
שמשון שושני: התקציב הוא תקציב משרד החינוך ומשרד האוצר.
אלכס מילר: אני מעוניין לקיים ישיבה נפרדת בנושא של לימודי חוץ, כי אני חושב שהנושא הזה נמצא כמעט בכל מקום בישראל, וישנו חוסר אונים של המערכת להתמודד עם העניין הזה.
אלכס מילר: יש כמה פתרונות גם בנוגע לכפרי נוער.
אלכס מילר: אפשר לחשוב על סיפוח של כל המקומות האלה למועצות שונות, ולקיים סינרגיה בין המועצות כך שלא יהיה הפסד בתוך הרשויות המקומיות.
אלכס מילר: אפשר לעשות תקצוב נפרד.
אלכס מילר: אפשר לחשוב על אלף ואחד דברים, אבל אם הנושא הזה לא יהיה על סדר היום ויתעלמו מכך, המאבק שיהיה בין המערכת לבין ההורים יהיה מאבק נצחי.
אלכס מילר: אף אחד לא ינצח, ומי שנפגע אלה הילדים, שהם חלק מהמאבק היומיומי הזה בין רשויות המקומיות ובתי הספר.
אלכס מילר: לדעתי, זה לא מה שאנחנו רוצים לראות בתוך מערכת החינוך שלנו.
אלכס מילר: אדוני המנכ"ל, אני חושב שמתן אופציות בחירה להורים איפה ילדיהם ילמדו, זה דבר חשוב.
אלכס מילר: זה נותן אפשרות להתערב בחיי החינוך של המשפחה.
אלכס מילר: אי אפשר לומר: אתה שם, תישאר שם ותחכה עד שמתישהו מישהו יבוא וישנה את המצב הסוציו-אקונומי של השכונה שלך.
אלכס מילר: היום אפשר להשפיע, להיות מעורב, ובסופו של דבר המערכת תצליח להעביר אותך לאן שאתה רוצה.
אלכס מילר: לדעתי, זה דבר חיובי.
אלכס מילר: חה"כ וילף, אני לא רואה רע בכך.
אלכס מילר: כל אחד מאיתנו היה רוצה לראות במדינת ישראל מקומות שהם זהים אחד לשני, בלי שכונות מצוקה ושכונות יוקרה, אבל צריך לחיות במציאות.
עינת וילף: אני לא מתווכחת עם המציאות.
עינת וילף: אני מתווכחת עם הפתרון.
אלכס מילר: הפתרון שנראה כרגע הוא מתן אפשרויות.
אלכס מילר: אין ספק, שהמאבק יומיומי, שכבר 60 שנה מדינת ישראל רוצה להוביל, הוא מאבק במצב הסוציו-אקונומי.
אלכס מילר: אם לא הצלחנו לעשות את זה במשך 60 שנה, לא נצליח לעשות את זה תוך שנה-שנתיים.
אלכס מילר: חייבים לתת פתרון בתוך השכונות האלה, כי אחרת זה לא יעבוד.
אלכס מילר: גם בנוגע ללימודי חוץ - מדינה שרוצה להצליח בתחומים מסוימים, חייבת לאפשר ייחודיות: ספורט, אומנות, שירה, קליעה וכו'.
אלכס מילר: אני הייתי גר במקום, שבו בכל מקום היה בית ספר ייחודי לשחייה.
אלכס מילר: שם לא היתה בעיה.
אלכס מילר: המציאות שלנו היא שונה.
אלכס מילר: אין לנו בכל בית ספר בריכה ואולם ספורט, ויש הורים שלא מעוניינים שהילדים שלהם יפתחו קריירה בספורט, קריירה אומנותית או קריירה ביחסי חוץ או משפטים ומעניין אותם מה שבית הספר שלהם נותן.
אלכס מילר: אנחנו חייבים ליצור ייחודיות, כי אחרת כולם יהיו באותו קו.
עינת וילף: אין ויכוח על הצורך בבתי ספר ייחודיים.
אלכס מילר: צריך לפתח ייחודיות.
אלכס מילר: אם אנחנו מדינה שמובילה בחקלאות, צריך ללמוד.
אלכס מילר: נניח שאני גר בתל אביב והילד שלי מתחבר לחקלאות.
אלכס מילר: בתל אביב אין בתי ספר בתחום הזה, ולכן חייבת להיות בחירה וגמישות.
אלכס מילר: גם ראשי רשויות חייבים להבין את זה, כי גם הם יכולים לפתח דברים אחרים, כך שילדים אחרים יבואו לשם.
עופר בן אליעזר: בנוגע לייחודיות, אין מישהו אחד שיחלוק עליך.
עופר בן אליעזר: כולם יסכימו איתך.
אלכס מילר: אני מתכוון לקיים ישיבה נוספת על כל הנושא של לימודי חוץ.
אלכס מילר: אני מקווה שבמשרד החינוך יקיימו דיון ביחד עם השלטון המקומי, כדי לבדוק מה קורה היום בשטח מבחינת התזוזה של התלמידים, על מנת לראות האם גם שם אפשר לעשות פיילוט שיהיה מסוכם עם ראשי הרשויות, שיוכלו לפתוח את הדלתות וללמוד מכל מה שקורה מסביבם.
אלכס מילר: מצד אחד המדינה נותנת אישור לעבודה של בתי הספר האלה, הם עובדים ומקבלים רישיון ותקציב, אבל מצד שני מי שרוצה ללמוד שם מתמודד עם קשיים מאוד גדולים.
אלכס מילר: אני חושב, שאפשר לעשות סינרגיה.
אלכס מילר: אפשר למצוא פתרון ולהגיע לסיכומים.
אלכס מילר: כמו שאני רואה, זה בדרך הנכונה בנוגע לפתיחת אזורי רישום בתוך העיר.
אלכס מילר: לדעתי, אפשר לקחת מודלים שונים מרחבי העולם ולהתאים אותם ללימודי חוץ.
אלכס מילר: יובל, אני מבקש שתביא מחקר בנושא של לימודי חוץ במדינות אחרות בעולם.
אלכס מילר: קח כמה מדינות, שאנחנו יכולים לקחת מהן דוגמא.
אלכס מילר: יכול להיות שאנחנו יכולים ללמוד מאחרים.
אלכס מילר: אנחנו רוצים חינוך טוב לילדנו.
אלכס מילר: יש לפנינו מחקר של מחלקת המחקר והמידע של הכנסת.
אלכס מילר: יובל יציג אותו בפנינו.
אלכס מילר: אני רוצה לומר לכם, שאני רוצה לקיים ישיבה נפרדת על כל הנושא של החינוך המיוחד, כדי לראות איפה הדברים עומדים לאחר אותן ישיבות וועדות שהיו במערכת החינוך, וכדי לראות איפה עומד היישום של הדברים.
אלכס מילר: אני רוצה לראות כיצד אנחנו מתקדמים עם כל ההחלטות שהתקבלו בעניין.
אלכס מילר: יובל, בבקשה.
יובל וורגן: אדוני היו"ר, זה לא ממש מחקר אלא בדיקה די בסיסית שעשינו, בעיקר מול משרד החינוך, לצורך מעקב אחר הנושא.
יובל וורגן: ועדת החינוך עסקה בנושא הזה בצורה די יסודית, גם בכנסת הקודמת וגם בכנסת הזו.
יובל וורגן: בעבר הגיעו לוועדה הרבה מאוד תלונות הנוגעות להיבט של הקצאת סייעות בחינוך המיוחד.
יובל וורגן: אלינו הגיעו בתקופה האחרונה תלונות הנוגעות בעיקר לשני היבטים עיקריים: הקצאת סייעות לילדים בני 3-4 והנושא של הקצאת סייעות אישיות.
יובל וורגן: מבחינת השילוב – הנושא של זכאות לשירותי סיוע קבוע בחוק.
יובל וורגן: לא קבוע המינון, אבל במסגרת התוספת של פרק השילוב לחוק החינוך המיוחד נזכרים במפורש גם שירותי הסיוע.
יובל וורגן: לגבי מסגרות החינוך המיוחד שהן לא מסגרות של שילוב: בתי ספר לחינוך מיוחד וכיתות לחינוך מיוחד - זה לא קבוע באופן מפורש בחוק, אבל כבר שנים משרד החינוך נוהג להקצות סייעות למסגרות האלה.
יובל וורגן: אם נסכם במשפט את המחלוקת העיקרית שעלתה בישיבות הקודמות של הוועדה: הורים לילדים עם צרכים מיוחדים וארגונים למען זכויות של ילדים עם צרכים מיוחדים רואים בסייעת מרכיב מאוד מרכזי בהצלחה של הילדים האלה במערכת החינוך.
יובל וורגן: לעומת זאת, משרד החינוך לוקח בחשבון את הנושא, מקצה סייעות בהיקפים לא מבוטלים, אך מדגיש מאוד שזה חלק ממכלול, שזה משהו שלא עומד בפני עצמו ולא בגלל זה תקום או תיפול הצלחתו של תלמיד.
יובל וורגן: נשאל היום האם יש שינוי בהתייחסות.
יובל וורגן: בהתאם לנתונים המונחים לפניכם, המציגים את סך משרות הסייעת המוקצות במערכת החינוך, הן במסגרות החינוך המיוחד והן במסגרות משלבות, לא ניתן להצביע על קיצוץ.
יובל וורגן: גם התקציב שהוקצה למשרות האלה בהחלט מגבה את הנתונים המצביעים על מספר המשרות.
יובל וורגן: המקום היחיד שבו אפשר לראות שאין התאמה בין הגידול במספר הסייעות לגידול מספר התלמידים הזכאים, הוא בקבוצת גילאי 3-4.
יובל וורגן: הסיבה העיקרית לכך, היא שזה לא נכלל בתקציב ליישום חוק השילוב.
יובל וורגן: על מחצית מקבוצת גילאי 3-4 עדיין לא חל חוק לימוד חובה.
יובל וורגן: לכן, מדובר על תקציב שהוא מעבר לתקציב ליישום חוק השילוב, ותקציב שהוא מעבר כבר תלוי בקביעת סדר העדיפויות של המשרד.
יובל וורגן: לא מדובר במספרים מאוד גדולים, אבל בכל זאת אפשר לראות שלמרות העלייה במספר התלמידים הזכאים בין תש"ע לתשע"א לא היתה עלייה במספר משרות הסייעות לתלמידים האלה, ולכן יש אפשרות שכל אחד מהם יקבל פחות שעות.
יובל וורגן: לגבי הנושא של סייעות אישיות, סייעות תגבור עבור תלמידים בעלי צרכים מיוחדים מורכבים במיוחד – אני מתחיל מנקודה שבה אנו יודעים שהמשרד מסרב להקצות סייעות לילד מסוים.
יובל וורגן: בעבר כן הצלחנו לקבל תשובה לשאלה, האם יתקיימו ועדות חריגים לנושא, כמה בקשות נדונו בשנה מסוימת וכמה מתוכן התקבלו.
יובל וורגן: במקרה הנוכחי, קיבלנו תשובה שהמשרד מקצה סייעות תגבור למחוזות, והמחוזות אמורים לחלק את זה למוסדות לפי המלצת הפיקוח, לפי תמונת המצב של אותם ילדים עם צרכים מורכבים במיוחד.
יובל וורגן: אנחנו רוצים לפנות למשרד ולקבל תשובה, האם התקיימו ועדות חריגים לנושא הזה, כמה בקשות נדונו וכמה התקבלו מתוכן.
יובל וורגן: הגיעו אלינו פניות של הורים, המועברות למשרד החינוך עם עותק לכנסת, על כך שיש ילדים הזקוקים לסייעת בצורה חיונית ולא מקבלים את מלוא הסיוע שהכרחי מבחינתם.
יובל וורגן: יש לנו אינדיקציה שהבעיה עדיין קיימת, אבל אין לנו נתון מספרי בנוגע לבקשות וסירובים.
יובל וורגן: בנוסף, לא ברור לנו אם יש תמונה מרוכזת במטה של משרד החינוך.
יובל וורגן: בנוגע להכשרת הסייעות – כל מי שיושב פה ודאי יודע שישבה ועדת דורנר לבחינת מערכת החינוך המיוחד, ובחרה שלא להתערב בחלק מהמחלוקות הנוגעות לסייעות.
יובל וורגן: ההמלצה הכי ברורה היתה בנוגע להתמקצעות, בנוגע לכל מה שקשור להכשרת הסייעות.
יובל וורגן: משרד החינוך בתשובה לפנייה שלנו בנושא הזה מסר, שהוא מודע לצורך הזה וכבר יזם עוד לפני המלצת דורנר קורסים.
יובל וורגן: ככל הנראה, בפועל לא מתקיימים הרבה קורסים, וזה בגלל חלוקת המימון של הקורסים האלה.
יובל וורגן: הרשויות המקומיות אמורות גם הן לממן, אבל חלקן מתקשות בכך.
יובל וורגן: נראה שזה נושא שעדיין מצריך מעקב.
אלכס מילר: נציגת משרד החינוך, בבקשה.
רעיה לוי גודמן: אני מסכימה עם כל התיאור שיובל מסר.
רעיה לוי גודמן: אני רוצה להדגיש, שהקצאה עבור סייעות לקבוצת גילאי 3-4, ילדים שאינם בתוך מסגרת החוק, מתקבלת מהשר מדי שנה, לפנים משורת הדין, בהתאם לבקשות.
רעיה לוי גודמן: יש אמנם גידול, אך הגידול אינו ביחס ישר למספר הילדים הנזקקים.
אלכס מילר: כמה מתוך הבקשות שהוגשו נענו?
רעיה לוי גודמן: כל הבקשות נענו, אבל מאחד וישנה מכסה מסוימת נוצר מצב שילדים שקיבלו בתש"ע מכסה מסוימת, בתשע"א קיבלו מכסה פחותה כיוון שמספר הילדים גדל.
אלכס מילר: האם אתם עוקבים אחרי זה?
אלכס מילר: אם ילד היה במסגרת מסוימת וקיבל מספר שעות סייעת בגיל 3, האם בגיל 4 הוא מקבל פחות שעות?
אלכס מילר: מה קורה עם הילד הזה?
רעיה לוי גודמן: אנחנו מודעים לקושי, אבל אני מזכירה שהילדים הם לא במסגרת החוק.
רעיה לוי גודמן: אנחנו עובדים רק עם ילדים שהם במסגרת החוק.
רעיה לוי גודמן: ברגע שהם נכנסים למסגרת החוק, הם נכנסים לתוכנית של מעקב ושילוב.
רעיה לוי גודמן: אנחנו תמיד פונים לתוספת תקציב.
אלכס מילר: האם היתה פנייה השנה?
רעיה לוי גודמן: ודאי.
רעיה לוי גודמן: היתה פנייה, אבל טרם קיבלנו תשובה.
אלכס מילר: כמה כסף ביקשתם?
רעיה לוי גודמן: אני לא יודעת את זה בעל פה.
רעיה לוי גודמן: לא התבקשתי להביא את הנתון הזה.
רעיה לוי גודמן: ביקשנו תוספת תקציבית לסייעות בגילאי 3-4 לילדים שאינם במסגרת החוק.
אלכס מילר: אבקש לבדוק במהלך הישיבה איזו בקשה הוגשה.
אלכס מילר: האם נציג האוצר מכיר את הבקשה?
אורי שמרת: לא ידוע לנו על בקשה כזו.
רעיה לוי גודמן: יצאה בקשה.
רעיה לוי גודמן: לגבי הנושא של סייעות אישיות לילדים במסגרת החוק – ישנם קריטריונים מאוד ברורים.
רעיה לוי גודמן: החוק קובע שהילדים זכאים, אבל הוא לא קובע את הקריטריונים.
רעיה לוי גודמן: האגף לחינוך מיוחד פיתח קריטריונים מאוד ברורים ומפורטים.
רעיה לוי גודמן: ישנן 4 רמות תפקוד.
רעיה לוי גודמן: הילדים עוברים ועדות מתוקף חוק, כאשר בוועדות האלה יושבים אנשי מקצוע שמחליטים מהי רמת התפקוד שבה הילד נמצא.
רעיה לוי גודמן: בהתאם לזה ניתנת מכסת הסייעות.
רעיה לוי גודמן: בנוסף, יש ועדה מחוץ למוסד החינוכי, המחליטה האם ילד זכאי לקבל מכסה מסוימת נוספת.
רעיה לוי גודמן: כאשר הצוות המקצועי חושב שילד מסוים צריך תוספת מעבר למינימום שברמת התפקוד, ניתנת לילד תוספת בתוך מסגרת התקציב של משרד החינוך.
רעיה לוי גודמן: חשוב לזכור, שכל חוק החינוך המיוחד כפוף למסגרת התקציב.
רעיה לוי גודמן: בנוגע לסייעות במסגרות החינוך המיוחד הכוללניות - ישנן סייעות בהקצאה אוטומטית לכיתות לאורך השנים.
רעיה לוי גודמן: בנוסף, ישנה מכסה של סייעות תגבור, שהיא פונקציה של מספר התלמידים הלומדים בחינוך המיוחד לפי מחוזות.
רעיה לוי גודמן: המחוז מקבל הקצאה מסוימת, ומחלק את שעות התגבור לכיתות מורכבות שיש בהן ילדים מורכבים במיוחד.
רעיה לוי גודמן: לפי הקריטריונים נמצא כי אין צורך בסייעת נוספת, כיוון שבכל כיתת חינוך מיוחד יש סייעת.
רעיה לוי גודמן: התגבור נועד לתת סיוע בנוסף לסייעת הקיימת, על מנת לתת מענה לילדים מורכבים במיוחד.
רעיה לוי גודמן: לגבי הנושא של תלונות הורים – באגף לחינוך המיוחד אין ריכוז תלונות הורים לילדים שאינם במסגרת החוק.
רעיה לוי גודמן: יש לנו רק נתונים לגבי ילדים שהם במסגרת החוק.
רעיה לוי גודמן: הפנייה לילדים שאינם בחוק נעשית דרך הרשויות המקומיות בסיוע מתי"אות.
רעיה לוי גודמן: הרשות המקומית פונה אל מתי"א, שפונה אל האגף באופן טכני בלבד.
רעיה לוי גודמן: לגבי ההכשרה של הסייעות – האגף לחינוך מיוחד עזר בבניית מתווה להכשרה של סייעות, עזר לרשויות שביקשו לקיים השתלמויות מקצועיות, אבל הוא לא יכול לקחת על עצמו את האחריות להכשרת סייעות.
רעיה לוי גודמן: הסייעות הן עובדות של הרשויות המקומיות.
אלכס מילר: מה בנוגע לסייעות אישיות?
רעיה לוי גודמן: הן בתוך החוק.
רעיה לוי גודמן: יש הקצבה לכך.
רעיה לוי גודמן: יש ועדות מתוקף חוק.
רעיה לוי גודמן: ישנה הקצאה על פי רמות תפקוד, ויש תוספת במקרים מיוחדים.
יובל וורגן: את מדבר על כיתות השילוב.
יובל וורגן: אנחנו מדברים על בקשות לסייעות אישיות.
רעיה לוי גודמן: אין דבר כזה שיש סייעת אישית במסגרת חינוך מיוחד כוללני.
רעיה לוי גודמן: זה לא כלול בתוך החוק.
רעיה לוי גודמן: בכיתה שההרכב שלה הוא כזה המחייב סיוע נוסף, ישנה סייעת תגבור נוספת.
יובל וורגן: האם יכול מוסד להחליט, שהוא מצמיד סייעת תגבור לילד מסוים, או שאתם אוסרים את זה?
רעיה לוי גודמן: אנחנו לא בונים את תוכנית העבודה של צוות הסייעות בתוך מוסד חינוכי.
רעיה לוי גודמן: מוסד חינוכי מקבל הקצאה אוטומטית של סייעות לכיתות, ואז הוא מקבל סייעת תגבור.
רעיה לוי גודמן: אני חושבת, שזה לא נכון שאנחנו נגדיר למוסד החינוכי לתת לילד הזה או לילד הזה.
רעיה לוי גודמן: יכול להיות שיש ילד נכה במוסד החינוכי, שצריך לסייע לו ללכת לשירותים שלוש פעמים ביום.
רעיה לוי גודמן: הסייעת לא באה שלוש פעמים ביום.
רעיה לוי גודמן: בית ספר קיבל סייעת תגבור ל-30 שעות שבועיות, והיא תחליף שלוש פעמים ביום חיתול לילד אחד, לילד אחר היא תחבר את המחשב שהוא צריך, ולילד השלישי היא תעזור במתיחות גידים.
רעיה לוי גודמן: אנשי המקצוע הם בשדה, והם אלה המכירים את הילדים.
רעיה לוי גודמן: מנהלי המוסדות והמפקחים מכירים את הילדים ועוזרים לבנות את תוכנית העבודה של סייעת התגבור.
אלכס מילר: למי יש מעקב על כך?
אלכס מילר: מי מדבר עם הסייעות?
רעיה לוי גודמן: לכל בית ספר יש את הצוות המלווה.
רעיה לוי גודמן: לכל כיתה יש תוכנית עבודה שנקבעה על ידי הצוות הבית ספרי הכולל וצוות הכיתה.
רעיה לוי גודמן: יש תוכניות ויש פיקוח.
אלכס מילר: מה קורה אם בבית ספר מסוים סייעת לא מסתדרת כאשר אומרים לה לתגבר פה ושם?
אלכס מילר: למי היא מדווחת?
רעיה לוי גודמן: לצוות החינוכי של בית הספר.
אלכס מילר: כלומר, במידה וקורה מצב כזה הם פונים לרשות המקומית ומבקשים עוד שעות.
רעיה לוי גודמן: צוות בית הספר מנחה את הסייעות מה לעשות, ומקבל את התמיכה המקצועית מהגורמים המקצועיים בתוך המוסד החינוכי, או מהפיקוח כאשר יש משהו יוצא דופן.
אלכס מילר: האם יש לך תשובה בנוגע לבקשה התקציבית?
רעיה לוי גודמן: עוד לא.
אלכס מילר: נציג האוצר, אתה אומר שלא קיבלתם בקשה לתוספת.
אורי שמרת: לא.
אלכס מילר: האם יש לך התייחסות לדברים?
אורי שמרת: ברצוני לחזק את דברי משרד החינוך.
אורי שמרת: בנוגע לסייעות לגילאי 3-4 – עד לפני מספר שנים הנושא בכלל לא היה מתוקצב.
אורי שמרת: כלומר, לא היו סייעות לילדים בקבוצת גיל 3-4 שלא היו במסגרת החוק.
אורי שמרת: לפנים משורת הדין, השרה יולי תמיר ואחריה השר גדעון סער, החליטו לתקצב את הנושא.
אורי שמרת: לכן, במקרה הזה ספציפית קשה לבוא בטענות למדינה, במיוחד לאחר שבתחילת השנה היה קיצוץ רוחבי והנושא הזה לא קוצץ בצורה מהותית.
אורי שמרת: במידה ומשרד החינוך יגיד שהנושא הזה הוא בראש סדר העדיפויות שלו, והוא יעלה את הנושא במסגרת דיוני התקציב, זה יידון במסגרת דיוני התקציב.
אלכס מילר: אבל אנחנו מאשרים תקציב פעם בשנתיים.
אלכס מילר: יש דברים שאי אפשר לחכות איתם.
אלכס מילר: פה לא מדובר בהרבה כסף.
אורי שמרת: תקציב הסייעות הוא תקציב של חצי מיליארד שקלים בשנה.
אלכס מילר: אני מדבר על קבוצת גילאי 3-4 במידה ויש גידול.
אלכס מילר: מדובר על סכום שהוא לא בשמים.
אלכס מילר: יש דברים שאנחנו יכולים להרשות לעצמנו לבדוק כמה חודשים ולומר, שמשרד החינוך בעקבות פרויקט כזה או אחר יתקצב בסדרי עדיפויות שונים.
אלכס מילר: יש דברים שאנחנו לא רוצים לשחק בהם, במיוחד כאשר מדובר על החינוך המיוחד.
אלכס מילר: אני מציע, שתבדקו את הפנייה ותאשרו אותה.
אלכס מילר: לא מדובר בכסף גדול.
אלכס מילר: אי אפשר לשחק עם זה.
אלכס מילר: הרי לא סתם התקבלה החלטה.
אלכס מילר: אם בגיל הזה אתה לא מתחיל בפיקוח וטיפול, ההשלכות של כך הן השלכות רוחב על הילדים ועל המשפחות.
אלכס מילר: ההורים הם מאוד מוגבלים מבחינת הכוח שלהם לתקצב את הסוגיות מהסוג הזה.
אלכס מילר: פה צריכה להיות התחשבות שהיא קצת מעל הפעילות השוטפת של המשרדים והסינרגיה ביניהם.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על התחשבות בבקשות כאלה ואחרות, הנוגעות לנושאים של חינוך מיוחד ומוגבלויות.
אלכס מילר: אני מציע, שתבדוק אצלך במערכת על מה מדובר, ותדווחו לנו מה קורה עם הבקשה הזו, על כמה כסף מדובר והאם ניתן לבוא ולסייע בפתרון, אם יש צורך.
אלכס מילר: יכול להיות שמדובר במשהו כלל לא רציני, ואין צורך בקיום ישיבת עדכון.
אלכס מילר: כל עוד אנחנו מדברים באוויר, אני לא יכול להתייחס מספרית.
אלכס מילר: רעיה, מלבד פניה בנושא הזה היתה עוד פנייה למשרד האוצר?
רעיה לוי גודמן: רק בנוגע לגידול הטבעי.
אלכס מילר: נציג משרד האוצר, אתה מבחינתי משוחרר.
אלכס מילר: אני מציע שבסיום הישיבה תחזור ותקבל את מספר הפנייה, ואחר כך תדווחו לי מה קורה עם זה, איפה זה עומד מבחינת הדיונים, האם זה עלה וכיצד ניתן לפתור את זה.
אורי שמרת: כמו שאמרתי, טרם קיבלנו פנייה בנדון.
אורי שמרת: לא הוסבר לנו הנושא לעומק.
אורי שמרת: במידה ומשרד החינוך ייפנה ויבקש תוספת תקציב, נדון בכך לעומק.
אלכס מילר: לדעתי, זה נמצא בצינור בתוך המערכת.
אלכס מילר: זו לא בעיה לבדוק את זה.
אלכס מילר: תקבל את מספר הפנייה, ותדווח לנו אם היתה ישיבה ומה ההחלטה שהתקבלה.
אלכס מילר: לדעתי, לא תהיה בעיה בנושא הזה.
אלכס מילר: רשות הדיבור לקארין אלהרר מהקליניקה לזכויות אנשים עם מוגבלויות.
קארין אלהרר: אני מודה על קיום הישיבה בנושא החשוב הזה.