GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נילי כהן: יש קריטריונים ובמסגרת הקריטריונים האלה יש העדפה לייחודיות תרבותית ולשונית.
נילי כהן: זאת אומרת, תיאטרון שיש לו הייחודיות הזאת מקבל ניקוד נוסף.
נילי כהן: ניקוד נוסף זה כסף.
נילי כהן: מהבחינה הזאת יש כאן העדפה, ומקבלים את זה התיאטרון היידי, מקבל "מלנקי" – יש לי כאן רשימה גדולה של תיאטרונים.
נילי כהן: גם התיאטרון "קונטקסט" מאשדוד הוא על הפרק, הוא בדיון, ואני מאוד מקווה שהם יקבלו.
נילי כהן: אנחנו מסייעים באופן ישיר אבל גם באופן עקיף.
נילי כהן: למשל, תרבות לישראל שעושה את הפעילות הזאת נשענת לגמרי על תקציב משרד התרבות- -
אלכס מילר: מאיפה קרן גשר מקבל תקציב?
אלכס מילר: גם ממשרד התרבות?
נילי כהן: הכול ממשרד התרבות.
נילי כהן: מהתקציב המסכן והאומלל של התרבות.
נילי כהן: אם גוף מקבל באמצעות המרכז או באמצעות "תרבות לישראל" או במסגרת אחרת שנתמכת על ידי מנהל התרבות, אנחנו לא יכולים לתת פעמיים, מה שנקרא "כפל תמיכות".
נילי כהן: אם אמן מקבל במסגרת המרכז הוא לא יכול לקבל ממנהל התרבות; אם הוא לא מקבל במסגרת המרכז אז הוא מקבל- -
נילי כהן: במשך עשר שנים יש לנו דוגמות רבות- -
נילי כהן: - - גשר יושב כאן, אבל יש עוד הרבה דוגמות.
קריאה: חוץ מאתנו, אצלנו זה קצת שונה, אני אסביר.
אלכס מילר: דווקא בנושא הזה אני כן יכול לקבל כפל מבצעים.
אלכס מילר: זה לא טוב, רק שתדעו לכם.
לנה קריינדלין: אתה לא יודע עד כמה אתה צודק.
רוני בר-און: - - - זה כפל תמיכות ממשלתיות.
אלכס מילר: זה דבר שאפשר לשנות.
רוני בר-און: הוא לא יכול לקבל על אותו פרויקט- -
רוני בר-און: - - אבל אם הוא מגיש לפרויקט אחר שלא נתמך הוא כן יכול.
אלכס מילר: בסופו של דבר גם איכות תלויה בכסף.
אלכס מילר: אם יש פרויקט מבורך שעולה תקציב מסוים, ויש לו אפשרות מכאן ומכאן – כמובן, ההצלחה של הפרויקט הזה היא הרבה יותר גדולה אם הוא יצטרך להיות מוגבל רק למקור אחד.
קריאה: צריך לשנות תקנה.
נילי כהן: זאת תקנה של החשב הכללי במשרד האוצר.
אלכס מילר: רבותיי, אני רק מזכיר לכם איפה אתם נמצאים.
אלכס מילר: אני שמעתי עכשיו שיש איזושהי בעיה שניתן לבדוק ולשנות.
נילי כהן: זאת לא בעיה, זה נוהל.
שמחה שטיין: תבורך.
לנה קריינדלין: נלך לכל ההפגנות שאתה רוצה.
אלכס מילר: אני לא עושה הפגנות.
נילי כהן: לנו אסור להפגין, אז לא- -
אלכס מילר: אני אשמח לקבל מכם את הנתונים לגבי תקנה ומה צריך לשנות בנוסח.
אלכס מילר: אנחנו ננסח את החוק.
אלכס מילר: אם מדברים על הנקודה הספציפית, דווקא שם אנחנו נוכל לעשות שינוי חקיקה.
נילי כהן: זה הדבר האחרון שרציתי להגיד שאנחנו תומכים בדרכים שונות עקיפות או ישירות.
נילי כהן: על כפל התמיכות דיברנו, ואם היה תקציב יותר גדול, כמובן, היינו מאוד שמחים לסייע ולהמציא עוד קריטריונים שיסייעו לדבר הזה.
נילי כהן: אבל גם בקטע הזה אנחנו מוגבלים, ואם אתה יכול לפעול להגדיל את תקציב התרבות, תבורך.
אלכס מילר: נעמי יפה, בבקשה.
נעמי יפה: במסגרת לימודי תיאטרון במערכת החינוך יש לנו פעילות מאוד מיוחדת עם תלמידי נעל"ה בכפר נהלל.
נעמי יפה: שם נמצאים תלמידים באופן עצמאי ונקלטים שם, ובמסגרת לימודי התיאטרון ובחינוך הבגרות הם מעלים הפקות במסגרת של שתי יחידות לימוד ויש להם עוד שלוש יחידות עיוניות שזאת מסגרת מאוד מיוחדת.
נעמי יפה: המסגרת האחרת היא במנהל החינוך ההתיישבותי.
נעמי יפה: שם יש לנו תלמידים מהעדה האתיופית.
נעמי יפה: כל שנה אנחנו עובדים עם תלמידים שהתחום של תיאטרון, שירה ומחול קרוב ללבם.
נעמי יפה: רק בשבוע שעבר הועלתה הפקה של מחזה מוסיקלי שהם כתבו יחד עם המדריכים שלהם.
נעמי יפה: משבעה כפרי נוער, כ-30 תלמידים עמדו על הבמה בתפקידים שונים והציגו שתי משפחות שהאחת נקלטה יותר טוב והשנייה פחות טובות – ואיך הן מתמודדות עם הקליטה בארץ.
נעמי יפה: יש לציין דבר נוסף, שכל שנה תיאטרון גשר מארח את המורים לתיאטרון באירוע של פתיחת שנת הלימודים שהוא אירוע מאוד מיוחד, ובעקבותיו באים תלמידי תיאטרון ותלמידים אחרים לצפייה בהצגות תיאטרון.
נעמי יפה: זאת אחת התיאטראות שיותר תלמידים צופים בו וזה אירוע מאוד מיוחד.
נעמי יפה: אלה הפעילויות הייחודיות שאנחנו עושים בתחום הזה.
אלכס מילר: הוועדה הזאת יחד עם ועדת הכלכלה אנחנו אחראים לבחון את רשות השידור, ונכנסנו את נושא החשיפה לעניין העלייה.
אלכס מילר: זה חלק מהמטרות של הרפורמה בטלוויזיה החינוכית כשנאשר את זה סופית.
אלכס מילר: מבחינתי גם לתת היבט של תוכן – להראות דברים בטלוויזיה לפני פסטיבלים או דברים כאלה ואחרים – אם זה הצגה מצולמת שניתן להעלות אותה בטלוויזיה החינוכית, אם אלה סרטים מצוירים שעלו כאן כדוגמה או דברים אחרים, כמובן במשותף משרד התרבות וקרנות וכדומה.
אלכס מילר: לדעתי, זה יכול להיות מעניין שכל חשיפה שמקבלים אמנים ומפיקים ותיאטראות על-ידי ערוצים שהם לא מסחריים, אלא חינוכיים או ממשלתיים זה דבר שנותן תוכן לא רק למנגנון שאתם עובדים עליו, אלא גם תוכן נוסף, וזה נותן גם חשיפה לאותם גופים ואנשים שנלחמים יום-יום בעניין המודעות כלפי התרבות שהם מייצרים.
אלכס מילר: האם ניתן להעלות את הנושא הזה במסגרת משרד החינוך?
נעמי יפה: משרד החינוך מדי שנה מכריז על איזשהו נושא שהוא מרכז, והוא בא לידי ביטוי בתחומי הדעת השונים.
נעמי יפה: אפשר להעלות את ההצעה למנכ"ל משרד החינוך.
אלכס מילר: אז אני מציע שתעלו את הנושא בישיבה על הנושא.
אלכס מילר: מה שחשוב מבחינתי הוא שתעשו איזשהו מנגנון – ואני אתייעץ גם עם המנכ"לית של הטלוויזיה החינוכית – של חשיפה של תרבות אמנים בטלוויזיה החינוכית במסגרת שיתוף הפעולה עם משרד התרבות, עם קרן קולנוע כזה או אחר או עם גופים של משרד הקליטה.
אלכס מילר: אני לא יודע אם מנגנון כזה קיים, אבל אם יש הצגה מצולמת ומראים אותה בטלוויזיה החינוכית – זה דבר שיכול להיות נחמד.
אלכס מילר: גם אם "גשר" עושה פסטיבל ורוצים להראות את פתיחת הפסטיבל בערוץ – זה דבר נחמד.
אלכס מילר: אני לא אומר שצריך לצלם הצגות ולהראות אותן בטלוויזיה – יכול להיות שזה קיים, יכול להיות שפחות- -
לנה קריינדלין: זה לא קיים, זאת בעיה כספית, ואנחנו מדברים על זה.
לנה קריינדלין: גם אני בתור חברת הוועד המנהל של רשות השידור החדשה אני אומרת לך שהנושא הזה עלה ודיברו על זה, והכול זה עניין של תקציבים ושל כספים.
לנה קריינדלין: רצון – יש.
אלכס מילר: עכשיו אנחנו נמצאים ברפורמה מאוד גדולה של רשות השידור, וזה יהיה חלק מהעניין.
אלכס מילר: אני חושב שדווקא בנושא הזה אפשר לחשוף גם דור חדש של צעירים לאמנות הבמה ולא רק בכך שהם אי פעם יוכלו ללכת עם ההורים שלהם לתיאטראות, אלא גם כשיוכלו להיחשף לזה דרך הטלוויזיה.
אלכס מילר: אולי זה יהיה חלק מהעתיד שלהם כשהם ילמדו.
אלכס מילר: אני יכול להגיד לכם שכשלמדתי בברית המועצות בבית ספר היינו נוסעים בצורה מרוכזת לתיאטרון כדי לצפות בהצגה.
אלכס מילר: פה לא קיים דבר כזה.
קריאות: זה קיים.
קריאה: במסגרת סל תרבות, בוודאי.
נעמי יפה: במסגרת סל תרבות זה קיים.
אלכס מילר: יפה, אז אם זה קיים, מי מאשר רשימה של תיאטראות?
לנה קריינדלין: גם פה יש בעיה, אני אגיד לך בדיוק איזו.
לנה קריינדלין: קיצצו לבתי ספר תקציב לתיאטרון בשנה.
לנה קריינדלין: כשהתחלתי את הפעילות שלי זה היה חמש פעמים בשנה, ועכשיו זה פעם אחת כל בית ספר, נדמה לי.
נעמי יפה: זה לא מדויק.
נעמי יפה: תלמידי תיאטרון חייבים לצפות בחמש הצגות בשנה, על-פי בחירה- -
אלכס מילר: אני לא למדתי במסלול תיאטרון.
נעמי יפה: תלמידים אחרים – במסגרת סל תרבות ארצי יש חלוקה לפי קבוצות הגיל – למחול, למוסיקה וכן האלה.
לנה קריינדלין: וכשאת בודקת את המספרים את מגיעה בדיוק למה שאני אומרת.
לנה קריינדלין: הקיצוץ לפני שנתיים הרג את הדבר הזה.
לנה קריינדלין: לא הרג לגמרי, אבל- - -
אלכס מילר: אני אשמח אם תעשו הערכה מחודשת בכל נושא הביקור בתיאטראות.
אלכס מילר: חשוב מאוד שתהיה חשיפה לא רק לדברים ספציפיים, אלא גם באופן כללי לתיאטראות שמתעסקים וקשורים לעולים.
אלכס מילר: זה מאוד חשוב.
אלכס מילר: אין שום סיבה שבאשדוד לא יבקרו בתיאטרון שלהם או בתל-אביב שלא יבקרו בתיאטרון שלהם.
אלכס מילר: זה דבר יעיל ומבורך, צריך פשוט למצוא מנגנון.
אלכס מילר: אם מסתכלים על המערכת הכללית יש כאלה שנמצאים בבעיה, יש כאלה שנמצאים בבעיה פחותה.
אלכס מילר: אנחנו מחפשים דרך לעזור.
אלכס מילר: אם אי אפשר לעזור בצד הזה יכול להיות שבצד הזה אפשר להעלות את כמות הביקורים, והתיאטרון מקבל סיוע מכיוון אחר.
אלכס מילר: אבל זה לדעתי צריך להיות המנגנון, וגם משרד התרבות צריך להיות חלק מהעניין הזה.
אלכס מילר: זאת אומרת אם אתם מעבירים עכשיו מסר למשרד החינוך על כך שיש תיאטרון שנמצא בבעיה, ויש לכם בעיה לתקצב, אז תפנו למשרד החינוך ותבקשו שאולי השנה יעשו ארבעה ביקורים בתיאטרון הזה במקום ביקור אחד.
אלכס מילר: יכול להיות שזה יכניס להם עוד קצת תקציב בכיוון הזה.
אלכס מילר: לדעתי, יכולה להיות סינרגיה בין כל המשרדים בסיוע, כי אני יודע שאנחנו עובדים לפי מנגנון אוטומטי – מה שהיה נהוג לפני עשר שנים נשאר גם עכשיו.
אלכס מילר: כולם הולכים לפי מה שנהוג.
נילי כהן: לא תמיד, זה די דינמי.
אלכס מילר: השאלה היא מה המצב הכלכלי של אותו תיאטרון ברגע נתון, איפה הם עומדים, ועד כמה זה חלק מההחלטות.
רינת גל-און: אם אפשר לומר משהו מטעם "תרבות לישראל" בעניין הזה.
רינת גל-און: אני מנהלת "תרבות לישראל" שהיא חברה שהוקמה על-ידי משרד התרבות וממומנת בעיקר על-ידי משרד התרבות.
רינת גל-און: התפקיד שלנו הוא לסייע גם תקציבית וגם בבניית תוכניות ובייעוץ ובליווי של היישובים לניוד של דברים איכותיים שקורים בעיקר במרכז, אבל כמובן בפריפריה, אל כל רחבי הארץ.
רינת גל-און: במסגרת העבודה השוטפת יש קריטריונים מאוד ברורים לגבי איכות.
רינת גל-און: אני מאוד שמחה להגיד כי יושבים פה מנהלי גופים שמייצגים שמעסיקים עולים ומעסיקים ישראלים שלומדים את התרבות של העולים.
רינת גל-און: ההעדפה של הקריטריונים של "תרבות לישראל" לאיכות באה לידי ביטוי בעלייה במספר המופעים וההצגות דווקא של הגופים של העולים.
רינת גל-און: זה בהחלט אומר משהו – אם אני מתחברת למה שנילי אמרה ומה שאמרו פה הרבה אנשים לגבי האיכות לגבי מה שהביאו איתם קבוצות העולים שהגיעו לכאן.
רינת גל-און: אני מדברת על תרבויות שיש להן המון מה להציע, ועובדה שהם מובילים באיכות.
רינת גל-און: ככל שאנחנו מובילים בסבסוד של האיכות זה מתבטא בגופים האלה.
רינת גל-און: דבר שני שציינתי בישיבה הקודמת, אבל אני רוצה בכל זאת לתת דוגמה:
רינת גל-און: אנחנו עושים כל הזמן פרויקטים ארציים עם אמנים עולים, בין היתר.
רינת גל-און: אני אתן פה דוגמה לשני דברים שחשוב לי להזכיר מכיוון שאני רוצה שגם אתה תשמע: ראשית דוגמה לפרויקט שבימים אלה הסתיים, של פסטיבל שנקרא "פסטיבל אבבה", שהיה פסטיבל של הפצה בכל ארץ של אמנויות אתיופיות שכלל גם מופעים, הצגות ומוסיקה, אמנות פלסטית ותערוכות.
רינת גל-און: היישובים הקימו תערוכות עם האמנים היישובים, ובאמת עשו משהו הרבה בשיתוף המתנ"סים היישוביים, דני.
רינת גל-און: יצאה מזה תוצאה מאוד יפה שנתנה במה לעדה האתיופית.
רינת גל-און: שנית, אנחנו יוצאים בפרויקט שנקרא "לילות לבנים" בפריפריה שיזם משרד התרבות.
רינת גל-און: המטרה שלו היא לשים ספוט על ערים מרכזיות בפריפריה, והכוונה היא לקחת את הגופים של אותן ערים ועל בסיס הדבר הזה לחשוף אותם גם לקהילה שלהם וגם לכל הארץ.
רינת גל-און: זה יקרה ב-14 ביולי בארבע ערים, וביניהן: טבריה, נתניה, באר-שבע ואשדוד.
רינת גל-און: אני מציינת את זה מכיוון שבחרנו בעיר אשדוד מכיוון שהיא נותנת במה להרבה מאוד גופים של עולים ושל אנשים שבאו ונתנו תרומה מאוד ניכרת.
רינת גל-און: אנחנו מדברים על היקף פעילות רק בתמיכה שלנו בלי כל הלוגיסטיקה הנוספת של הערים, של 2.5 מיליון שקל בכל הארץ.
רינת גל-און: אני מניחה שהחברה העירונית עדיין לא יצרה איתך קשר, אז היא תיצור איתך קשר- -
מיכאל טפליצקי: אני אצור איתם.
רינת גל-און: זה בהחלט ייתן במה בדיוק לאותם גופים, ובאשדוד יש הרבה מאוד גופים של עולים שייחשפו שם.
אלכס מילר: קודם כול אנחנו מברכים את כל הפעילות החשובה של אמנות הבמה – גם של כל העולים שהתחילו לפני הרבה שנים, והיום הם כבר לא נחשבים עולים, אבל הנושא הזה הוא חלק מלבם.
אלכס מילר: כמובן, אנחנו מברכים גם את תיאטרון "גשר", את "יידישפיל" ואת "קונטקסט", וכל אלה שלוקחים חלק בעבודת קודש של מתן תרבות לאזרחי מדינת ישראל.
אלכס מילר: תודה מיוחדת לחברה למתנ"סים על פעילותה בערים.
אלכס מילר: אנחנו נמצאים היום בנקודה של היכולת להשפיע.
אלכס מילר: אני לא מדבר על מה שקורה היום בישראל, אלא על דור העתיד.
אלכס מילר: היום דור העתיד מנותק כמעט לחלוטין מהעולם הזה.
אלכס מילר: עולם האינטרנט סוגר הרבה נישות שפעם היו חלק מהחיים המשפחתיים שלנו.
אלכס מילר: בזה צריך להיאבק.
אלכס מילר: אני לא חושב שציבור של ילדי ישראל צריך להיות סגור בפני אמנויות הבמה – לא רק אלה שלומדים את המקצועות הספציפיים, אלא באופן כללי.
אלכס מילר: לכן אם אנחנו מדברים על חיזוק כל אלה שמתעסקים באמנות הבמה וקשורים לעולים, אני יוזם כוועדה וכיושב ראש הוועדה את הצעת החוק שתיתן אפשרות לקבלת תמיכה כפולה לאותם פרויקטים, ואני מקווה שחברי הוועדה יצטרפו אליי.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על הקרנות, על משרד התרבות ועל משרד הקליטה, נכון?
אלכס מילר: אלה שני המשרדים שנותנים תמיכה.
אלכס מילר: זה חשוב.
אלכס מילר: אם בן אדם רוצה לעשות את פרויקט חייו, וכל שקל שנכנס לפרויקט הזה הוא מה שייתן לו תנופה – צריך לסייע לו בעניין הזה עד כמה שאפשר.
אלכס מילר: זה לא שהוא יעשה שני פרויקטים קטנים, אלא גם אם יעשה פרויקט גדול, ומה שהוא יכול לקבל עליו הוא יקבל מכל הגורמים – יכול להיות שזאת תהיה פריצת הדרך שלו בעולם הזה.
שמואל עצמון: אני רוצה להציע הצעה אחת שלא עלתה.
שמואל עצמון: למה שתיאטרוני ישראל לא יקבלו שקל כנגד שקל כאשר תעשיית ישראל מביאה שקל כנגד שקל?
שמואל עצמון: על-ידי זה תמצאו.
שמואל עצמון: אנחנו למשל מקבלים כל שנה כאלף דולר בדולרים.
שמואל עצמון: וכשאני פונה שייתנו לי מאצ'ינג, אומרים לי, לא.
שמואל עצמון: בתעשייה זה נכון, אבל לתרבות לא.
אלכס מילר: גם את הנושא של המאצ'ינג בעולם האמנות אפשר להעלות ולבדוק – האם המנגנון שאתה מציע הוא בר ביצוע.
אלכס מילר: באופן כללי תעביר לי איך אתה רואה את זה, ואני צריך לבדוק, כי עכשיו אני לא כל כך מבין.
אלכס מילר: שמואל עצמון: רק רעיון.
אלכס מילר: אם אתה מוכר כרטיסים – יש כאלה שמוכרים פחות כרטיסים ויש כאלה שמקבלים את התמיכה שלהם מגופים, ובגופים עירוניים פחות מסתכלים על הכנסות, ואז ההכנסות שלהם ירדו כי הם לא מכניסים בדיוק, הם לא כל כך מסחריים.
אלכס מילר: אבל צריך לקחת את כל ההיבטים בחשבון.
אלכס מילר: אני גם פונה למשרד החינוך לקחת את היוזמה ולראות איך נותנים חשיפה בטלוויזיה החינוכית של כל אותם אמנויות העולים.
אלכס מילר: זה דבר חשוב מאוד – לחשוף את ציבור התלמידים בישראל לאמנויות הבמה של העולים.
אלכס מילר: זה לא חייב להיות הצגות או סרטים שהם בשפה לא מתורגמת, אלא יש מספיק דברים שנעשים בעברית ואפשר להציג אותם.
אלכס מילר: זאת עוד דרך חשיפה.
קריאה: מוסיקה, מחול.
יהודית גידלי: אמרנו – אמנויות במה.
אלכס מילר: אז אני מציע שבישיבה שאתם יכולים לארגן עם המנכ"ל תעלו את העניין הזה כבקשה אישית שלי וכמסקנות הוועדה לראות עד כמה אתם יכולים להרחיב את החשיפה של אמנויות עולים לכלל ציבור ילדי ישראל.
אלכס מילר: אני מברך אתכם ומקווים שבישיבה הבאה נהיה עם בשורות הרבה יותר טובות ונאחל הצלחה בכל אותם פרויקטים שאתם עושים.
אלכס מילר: צהריים טובים לכולם, אנחנו פותחים ישיבת ועדת החינוך.
אלכס מילר: אנחנו בנושא של התייחסות מערכת החינוך לתלמידים יוצאי אתיופיה כמו איתור מחוננים, מבחני מיצ"ב, מבחני בגרות.
אלכס מילר: אנחנו בתאריך 31 למאי 2011, כ"ז באייר תשע"א, פרוטוקול 419.
אלכס מילר: קיבלנו כאן פנייה מעיריית קריית גת, על כך שיש איזה שהם עיכובים בעניין של אותם המבחנים לאיתור תלמידים מחוננים, אנחנו נשמח לשמוע מה קורה בתחום הזה, איפה אנחנו מתקדמים ומה נעשה מאז שהפנייה הועברה למשרד החינוך ואם יש בעצם איזה שהוא שינוי, ומה ההחלטות וכמובן שבמידה ואנחנו נראה שיש צורך בהמלצות, אז אנחנו גם נמליץ, אם הנושא הוסדר אז אנחנו נברך.
אלכס מילר: נמצא כאן אתנו חבר הכנסת שלמה מולה, שגם הוא מכיר את העניין וכך כל אותם הארגונים.
אלכס מילר: רבותיי, אני רק מבקש שמבחינתי, מי שמראש יודע שהוא הולך לדבר, זה משרד החינוך, חברי הכנסת ואותם אנשים שנרשמים אז מי שרוצה להתייחס לנושא, נא להירשם בצורה מסודרת.
אלכס מילר: אנחנו נתחיל.
אלכס מילר: יש כאן מישהו שבא מאותם הגופים שפנו לוועדת החינוך עם הבקשה?
אלכס מילר: אופק?
נגה כהן: צהריים טובים, אני חברה בתא אופק, זה תא הסטודנטים של מפלגת העבודה באוניברסיטה העברית.
נגה כהן: דבר ראשון, תודה רבה על ההזדמנות לבוא ולדבר כאן.
נגה כהן: אנחנו בעצם פנינו בנושא של מבחני איתור למחוננים יוצאי אתיופיה.
נגה כהן: אנחנו גילינו שמשרד החינוך הבין שהמבחנים לאיתור מחוננים שהוא מפעיל היום הם מותאמים לאוכלוסייה מערבית, מה שאומר שאוכלוסיית יוצאי אתיופיה לא מאותרים כמו שאר האוכלוסייה.
נגה כהן: הבינו את זה כבר ב- 2005 ותכננו ליישם מבחן מיוחד ולעשות פיילוט במספר אזורים בארץ.
נגה כהן: זה לא קרה ב- 2005, זה היה אמור לקרות שוב השנה, ב- 2010, וגם הפעם לא יישמו את המבחן, למרות שנאמר שהוא ייושם.
נגה כהן: פנינו למספר גופים שעוסקים בזכויות עולי אתיופיה, פנינו גם למשרד החינוך, קיבלנו תשובה עמומה שנוגעת ללמה המבחן לא מיושם ומתי הוא אמור להיות מיושם.
נגה כהן: אנחנו חושבים, כמובן, שצריך ליישם אותו בהקדם האפשרי, אנחנו פוגעים בשוויון הזדמנויות לחינוך היום של יוצאי אתיופיה, כשאין סיבה להמשיך ולעשות.
אלכס מילר: בואי תספרי לנו באופן כללי מה קורה בכל התחום הזה.
מאיה שריר: אני מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.
מאיה שריר: התוכנית פועלת והיינו מגיבים מייד, כמובן, בגלל חוק חובת המכרזים, צריך להעביר את זה הליך של ועדות והצלחנו להעביר את מכון פוירשטיין כספק יחיד, שזה דבר שלא היה מובן מאליו בעבר לא בקלות.
שלמה מולה: מתי זה עבר?
מאיה שריר: אני אתן עכשיו לרעות גורדון, כי זה שיתוף פעולה עם אגף מחוננים ומצטיינים, עם תרומה שלנו.
מאיה שריר: אבל אני רוצה רק להעיר שמעבר לזה, זו לא התוכנית היחידה שפועלת למחוננים ומצטיינים יוצאי אתיופיה, כי אנחנו מפעילים עוד קבוצות במסגרת העבודה של האגף למחוננים ומצוינים ומתוכננת הרחבה לקראת שנת הלימודים הבאה תשע"ב של עוד קבוצות.
מאיה שריר: אז זו לא הפעולה היחידה, לא נכון לראות אותה כפעולה יחידה ורעות תדבר.
יהודית גידלי: סליחה, כשאת אומרת הרחבה, אז כמה זה כרגע?
מאיה שריר: כרגע אנחנו מדברים על 11 קבוצות.
רעות גורדון: שנייה, יש כמה דברים.
רעות גורדון: כרגע נעשה לגבי פוירשטיין פיילוט בארבעה יישובים.
יהודית גידלי: כמה תלמידים?
רעות גורדון: היישובים הם באר שבע, קריית ים, חיפה ופתח-תקווה, כלל ילדי כיתה ב' ביישובים האלה, נכנסו לתהליך.
שלמה מולה: מי קבע את היישובים, למה לא ראשון לציון?
שלמה מולה: זאת אומרת, מה המבחן?
מאיה שריר: איפה שאין תוכניות אחרות.
מאיה שריר: ניסינו למצוא.
אלכס מילר: מההתחלה, רבותיי.
אלכס מילר: בגמגומים אני לא יכול להתקדם.
אלכס מילר: מההתחלה, מה התוכנית, מה היקף התוכנית, מה תקציב התוכנית, באיזה ערים אתם עובדים ומה בעצם המנגנון של העבודה, פרוש על פני כמה שנים, איפה התקדמת, קיצצתם, הוספת, הכל.
רעות גורדון: קודם כל, אני רוצה לומר כמה דברים.
רעות גורדון: האגף למחוננים שהיה עד לפני ארבע שנים אגף למחוננים, הוא מזה ארבע שנים אגף למחוננים ולמצטיינים.
רעות גורדון: מהבדיקה שערכתי אתמול, באגף שלנו, אם אוכלוסיית יוצאי אתיופיה היא בערך 0.03% מתלמידי ישראל, בתוכניות המצטיינים הם 0.047.
רעות גורדון: זאת אומרת שתוכניות לילדים מצטיינים, ואני לא כוללת כאן את תוכנית אמירים שפועלת ב- 242 בתי-ספר, גם במגזר הממלכתי דתי וגם במגזר הממלכתי, והיא גדלה משנה לשנה, היא גם תוכנית שהחלה כפיילוט לפני שלוש שנים, והיא כרגע גדולה.
אלכס מילר: רגע, התוכנית עובדת בכל בתי-הספר?
אלכס מילר: זאת אומרת, אתם יכולים היום להגיד שאתם היום מוסיפים?
רעות גורדון: לא לא, בוא נעשה רגע הפרדה.
רעות גורדון: כשאני מדברת על 0.047% בתוכניות המצטיינים, אני אומרת שזה לא כולל תוכנית אמירים שפועלת בבתי-הספר.
רעות גורדון: זה ילדים שמגיעים למרכזי מצוינות, מקבלים תוכנית לטיפוח מצוינות במרכזי המצטיינים, שהם יוצאי אתיופיה או ילידי אתיופיה או יוצאי אתיופיה, גם וגם.
רעות גורדון: זאת אומרת גם ילידי הארץ שהם יוצאי אתיופיה.
רעות גורדון: בנוסף לזה, התוכנית של מר פוירשטיין נכנסה כפיילוט, הסבירה מה היה שם, מאחר שזה ספק יחיד, ועדת המכרזים ארכה זמן רב יותר מכפי שאנחנו ציפינו וכרגע היא מתחילה כפיילוט בארבעה יישובים.
יהודית גידלי: ב-תשע"ב היא תתחיל.
רעות גורדון: עכשיו, עכשיו.
רעות גורדון: היום נבחנים בבאר-שבע.
רעות גורדון: התוכנית, מה שסוכם, פיילוט.
שלמה מולה: אבל השאלה היא מה, הבנו שיש עכשיו ארבעה יישובים.
שלמה מולה: מה התוכניות שלכם לצפי לטווח הרחוק.
שלמה מולה: אם היום בישראל, על-פי אותם מדדים שבהם אתם משתמשים, מה שנקרא עם עולים ותיקים, עם ישראלים ותיקים, אם יש לכם, אתם רוצים להגיע להיקף, אם יש 20,000 או 11,000 יוצאי אתיופיה למשל, תלמידים בישראל בכלל, ואתם רוצים להגיע ליוצאי אתיופיה, למה רק לארבעה יישובים?
שלמה מולה: האם המגבלה שלכם היא מגבלה תקציבית, כוח-אדם, יש לכם רק מכון אחד שעושה את האיתור או מה הבעיה?
רעות גורדון: הענין הוא שכאשר מכניסים תוכנית למערכת החינוך, צריך גם לבדוק אותה.
רעות גורדון: עושים תמיד פיילוט שמלווה בהערכה וראמ"ה מלווים אותנו בהערכה.
רעות גורדון: עם כל ההערכה שיש לי לתוכנית של פוירשטיין, שעליה זכה אבא של רפי בפרס ישראל, זה ראובן פוירשטיין זכה בפרס ישראל ויש לי הרבה הערכה אליו, אני מכירה אותו כבר הרבה שנים ועדיין, כשמכניסים תוכנית לתוך המערכת, צריך לבדוק שהיא אכן מייצרת את מה שאנחנו רוצים לקבל.
רעות גורדון: אם אנחנו בעקבות התוכנית נצליח לאתר ילדים שכך אנחנו לא מצליחים לאתר אותם.
רעות גורדון: אם התוצאה של התוכנית תהיה חופפת לחלוטין, למשל, להמלצות מורים, שהיום יש לנו ואיתן אנחנו מושכים ילדים לתוכניות למצטיינים, זה דברים שאנחנו צריכים לדעת אותם או דברים אחרים ולכן ראמ"ה מלווה אותנו בהערכה.
אלכס מילר: אבל השאלה איך אנחנו בעצם היום מפעילים את המנגנון של איתור בכל אותם בתי ספר ברחבי הארץ.
אלכס מילר: זאת אומרת, אם יש תוכנית שאתם בחרתם להפעיל אותה בארבעה בתי ספר, אז בעצם כל שאר בתי הספר איכשהו צריכים ההורים והילדים, צריכים למצוא דרך להתמודד עם פרויקטים אחרים.
אלכס מילר: אנחנו מדברים היום עד כמה הנושא הזה נגיש.
שלמה מולה: הם עושים בארבעה יישובים או ארבעה בתי ספר?
רעות גורדון: ארבעה יישובים.
אלכס מילר: ארבעה יישובים, בסדר.
אלכס מילר: העניין הוא שצריך להיות פה איזה שהוא מנגנון.
אלכס מילר: כי כאשר כמובן אם את באה ואת אומרת לי שיש ארבעה יישובים ועל סמך ארבעת היישובים את מסתמכת על הנתונים, ואם את תרחיבי ועכשיו תכניסי עוד עשרה יישובים, אז הנתונים ישתנו.
אלכס מילר: אז השאלה אם יש איזה שהוא מנגנון של רצון להרחיב את זה.
אלכס מילר: אם יש איזה שהיא אסטרטגיה לבוא ולהגיד – רבותיי, אנחנו מתחילים להפעיל תוכניות מסודרות בפרישה של כמה שנים בכל רחבי הארץ, מול יוצאי אתיופיה, אז אני יכול לבוא ולהבין נגיד את הבעיה הכספית בהפעלת הדבר הזה.
אלכס מילר: את צריכה להגיד – אלכס, תשמע, נכון, יש לנו בעיה כספית, יש לנו כסף עכשיו בארבעה יישובים.
אלכס מילר: פנינו למשרד האוצר, ביקשנו תוספת תקציב, מחכים לבשורה.
אלכס מילר: אם את אומרת לי דבר כזה, יושב לי כאן נציג משרד האוצר והוא צריך להתייחס.
אלכס מילר: אם את אומרת לי – תשמע, בזה נעצרנו, לא פנינו למשרד האוצר, לא מנסים להרחיב, אז אני אומר – לא, תודה רבה.
אלכס מילר: הוא הולך.
אלכס מילר: ואז אנחנו מתחילים לחשוב למה אתם לא רוצים להרחיב.
אלכס מילר: אז מה אני אומר לנציג האוצר?
מאיה שריר: אני אענה.
מאיה שריר: אין לנו כרגע בעיה של תקציב בזה.
מאיה שריר: אנחנו פועלים גם במסגרת קבוצות רגילות שלומדות באגף מחוננים מצטיינים, 11 קבוצות נדמה לי הכוונה היא להרחיב, וגם במסגרת פיילוט ובעוד הרבה תוכניות, מלווים בהערכה של הראמ"ה.
מאיה שריר: אם הם יגידו לנו – זאת התוכנית הטובה, היא נותנת את התוצאות הכי אפקטיביות והטובות, נעביר לזה את הכסף.
מאיה שריר: אם יגידו תוכנית אחרת, אנחנו מודעים לזה כמשרד חינוך שאנחנו משקיעים משאבים מאוד גדולים ביוצאי אתיופיה במערכת החינוך.
מאיה שריר: אנחנו משקיעים בכל טווח הגילאים.
מאיה שריר: אנחנו מתוסכלים בעצמנו מזה.
אלכס מילר: לא, תקשיבו, רבותיי, לא צריך לעשות פה טובה לאף אחד, קודם כל, נתחיל מזה.
מאיה שריר: לא עושה טובה.
אלכס מילר: זה שמשקיעים, צריך להשקיע וזה תפקידכם, OK?
אלכס מילר: זה תפקידכם להשקיע במערכת החינוך ולא משנה אם זה באתיופים או לא אתיופים, זה לא משנה.
אלכס מילר: מה שמשנה זה איפה אנחנו פוגעים באלו שבעצם קצת מעל הממוצע.
אלכס מילר: איך אנחנו מאתרים אותם?
אלכס מילר: רבותיי, שוב, אני אומר, אתם מדברים אתי על פיילוטים, אתם מדברים אתי על הקבוצות, אתם מדברים אתי על יישובים.
אלכס מילר: אני רוצה לשמוע מכם תוכנית עבודה קדימה, איך אתם באים ועושים את זה כלל ארצי.
אלכס מילר: אני לא רוצה להגיע למצב שיש לי ארבעה יישובים שפתאום הופכים להיות איזה שהוא יישובי מופת למגזרים כאלו ואחרים, ואז או שכולם שואפים להיות ביישובים האלו, או שבעצם כל השאר הם פשוט לא מעניינים אף אחד.
אלכס מילר: אז פשוט צריכה להיות פה איזו שהיא בשורה, כתוכנית עבודה, מה קורה היום בכל הארץ.
מאיה שריר: אבל הפיילוט הוא בנוסף לכל הארץ.
מאיה שריר: הוא החידוש.
מאיה שריר: זה בנוסף.
מאיה שריר: יש לנו התנהלות מערכתית בכל הארץ בהרבה מאוד תוכניות.
מאיה שריר: הפיילוט הזה הוא, אם הוא ייתן את הפריצה.
אלכס מילר: מתי אנחנו מגיעים לשלב ה-אם.
חגית גליקמן: אני מנהלת האגף למחקר ופיתוח בראמ"ה.
חגית גליקמן: אנחנו נבצע את המחקר להערכה שילווה את הניסוי הזה.
חגית גליקמן: אני מניחה שהילדים שעכשיו נבחנים הם ילדי כיתה ב', העולים ל- ב'.
מאיה שריר: הם ב'.
חגית גליקמן: ובמהלך תקופה מסוימת נותנים להם הכשרה ואחר-כך לקראת סוף ג', או אמצע ג', כיתה ג', בעצם בודקים האם ניתן היה, אם ניתן.
אלכס מילר: זאת אומרת, פיילוט לשנתיים.
חגית גליקמן: משהו כזה, כן.
חגית גליקמן: שנה וחצי, שנתיים.
אלכס מילר: שנה וחצי, שנתיים, ואחרי שנתיים אתם עושים בדיקה אם זה עובד, מה בעצם התוכנית הרחבה.
אלכס מילר: למה אתם שואפים.
מאיה שריר: אם זה עובד, זה יורחב.
אלכס מילר: לא, אבל הרי אתם, אנחנו לא עושים ניסיונות עד כדי כך גדולים.
אלכס מילר: הרי אתם מבינים שזה לא איזה שהוא הימור.
אלכס מילר: הרי אתם בניתם תוכנית, יש לכם הערכה שבוא נגיד 90%, 95% זה אמור לעבוד, הרי אתם לא המצאתם איזה משהו חדש, אתם אמורים להפעיל תוכניות שלדעת משרד החינוך זה תוכניות שאמורות להצליח.
אלכס מילר: אתם צריכים להכין תוכנית.
אלכס מילר: כרגע יש לכם תקציב לעשות את זה בארבעה יישובים, אתם צריכים להכין תוכנית להרחבה, זאת אומרת, בעוד ארבעה יישובים, ברגע שהתוכנית מצליחה, אתם יוצאים נגיד לפרישה כלל ארצית.
אלכס מילר: או שאתם באים ומאחדים תוכניות אחרות, לטובת קידום הפרויקט הזה.
אלכס מילר: מה הולך להיות?
אלכס מילר: עשיתם פיילוט, תראו, אנחנו יודעים שמשרד החינוך אוהב לעשות פיילוטים, אבל הבעיה שכל פעם שאתם עושים פיילוט, בפיילוט הזה זה הופך להיות תוכנית רק בארבעה יישובים ואז מה שקורה, שיש לכם את כל הארץ מחולקת ל- 20,000 תוכניות ופרויקטים בכל מיני דברים שונים.
אלכס מילר: משהו אחד, אפשר לעשות, כלל ארצי?
אלכס מילר: שזה משהו שאתם יכולים לחיות אתו בשקט ולהגיד שזה עובד ואז הנתונים יהיו כלל ארציים?
אלכס מילר: כי במקום אחד אתם מאתרים מסוג אחד, במקום אחר אתם מאתרים מסוג אחר.
אלכס מילר: מה בעצם הקונצפט הכללי?
רעות גורדון: הקונצפט הכללי הוא שמאתרים כיום את הילדים על-ידי מבחנים, גם הדבר הזה עובר שינוי, יש היום, עבר כבר לפני שנה מכרז, גוף שאמור לבנות מבחן אחר שהוא יהיה יותר עם היבטים אישיותיים יותר רחבים.
רעות גורדון: הדבר הזה שאמור להיות לכל הארץ גם אמור להשתנות ואנחנו מחפשים כרגע את הדרך הטובה ביותר כדי שנוכל לאתר יותר ילדים וכדי שנוכל לטפל.
אלכס מילר: זאת אומרת הפיילוט זה אחד מהפתרונות-?
רעות גורדון: הפיילוט הוא אחד מהפתרונות.
אלכס מילר: זאת אומרת אם הוא מצליח, הוא הופך להיות פיתרון כללי, אם הוא לא מצליח, אתם ממשיכים לבדוק הלאה דברים אחרים.
רעות גורדון: ודאי.
רעות גורדון: אנחנו בודקים במקביל עוד דברים.
אלכס מילר: כמה פיילוטים מסוג כזה עובדים בארץ?
רעות גורדון: יש כרגע שניים, שלושה.
אלכס מילר: באיזה יישובים?