GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: תספרי לנו קצת על עצמך, מתי הגעת, איך נקלטת ומה לדעתך, מה חשוב ועל איזה בעיות, אם את מצביעה, אז חשוב שתעלי אותן כך שאנחנו אולי נוכל גם בעתיד לנסות ולסייע ולעזור ולדחוף את הסוגיות האלו.
אביבה רחמים: קודם כל, שלום לכם.
אביבה רחמים: נעים לי להכיר אתכם ואני מודה לאלה שהזמינו אותנו להגיע למקום הזה, זה כבוד גדול.
אביבה רחמים: אני עליתי ב- 1981, דרך סודאן, במבצע משה, כמעט לפני משה, אני נשואה פלוס שלושה, אמנית, אמנות מסורתית של העדה האתיופית.
אביבה רחמים: יש את המפעל הגדול זה מעסיק את העדה.
אביבה רחמים: היו הרבה תמיכות, היום כל התמיכות ירדו, יש לנו רק תמיכה אחת והיו לנו המון המון עובדות, היום קצת ירדו והייתי רוצה שבמפעל, אלה העובדות הביתיות תמיד קיימות, כשיש יותר הזמנות, קניות, מכירות, אז הן גדלות.
אביבה רחמים: כשיש פחות, אז הן יורדות.
אביבה רחמים: הייתי רוצה שיגדלו וגם שיהיו לנו הרבה עובדות במפעל, שיירבו, שיעבדו בכבוד, שיתפרנסו בכבוד, לשמור את המסורת.
אביבה רחמים: זה מה שהייתי רוצה שיהיה.
אלכס מילר: כן, רבותיי, בבקשה, אדוני.
לאוניד פדרול: אני מודה לכל הנוכחים וליוזמי הוועדה על ההזדמנות לשאת דברים בפניכם.
לאוניד פדרול: אני עוסק באמנות הצילום, באופן מקצועי.
לאוניד פדרול: 20 שנה אני חי בארץ ועומד בראש מחלקת הצילום במוזיאון ארץ ישראל.
לאוניד פדרול: בשנת 2007, יחד עם סוכנות הפקות קרקובסקיה, יזמנו את הפרויקט הראשון מסוגו בישראל, פסטיבל ארצי לצילום אמנותי בקרב עולים בישראל בעין חדשה.
לאוניד פדרול: הפסטיבל מתקיים בתמיכת המשרד לקליטת עלייה, מיוחס לקליטת אמנים עולים, משרד התרבות והספורט ואני מודה על כך.
לאוניד פדרול: מדובר בפסטיבל צילום אמנותי בקרב אמנים עולים ללא מטרת רווח, הוא מתקיים מדי שנה, זו השנה החמישית.
לאוניד פדרול: הנושא המרכזי של התערוכה הוא מדינת ישראל מנקודת מבטם של אמנים עולים.
לאוניד פדרול: הצלמים המשתתפים בו מציגים את ארץ ישראל לא רק מטכניקות צילום מגוונות, אלא גם כן מזוויות ראיה ייחודיות רק להם, בתור עולים מהמדינות השונות, ברחבי העולם.
לאוניד פדרול: הפסטיבל מעניק לצלמים הזדמנות להציג את עבודותיהם מפני הקהל הרחב ללא דמי השתתפות ולקבל קטלוג עם עבודותיהם, זה מסייע רבות בקידומם המקצועי.
לאוניד פדרול: שילוב הניסיון האמנותי הקודם של העולים עם המציאות החדשה שאליה הם נחשפו בארץ מוסיפה נופך מיוחד לתערוכה וניתן לזהות בה את סימניהם של רב גוניות בתרבות הישראלית ובדו שיח האמנותי המתקיים בה.
לאוניד פדרול: כולי תקווה שפסטיבל חשוב זה יהפוך למסורת שנתית קבועה וימשיך לזכות לתמיכה רחבה יותר בהמשך.
לאוניד פדרול: כמו-כן, במשך חמש שנים, מוצגת תערוכתי צלה של ירושלים בתמיכת משרד החוץ ברחבי העולם ועד כה הוצגה בין היתר במוסקבה, בנגקוק, קופנהגן ובמינסק.
לאוניד פדרול: זכיתי להכרת תודה משגרירויות על תרומת התערוכה לתדמיתה של ישראל ולתיירות.
לאוניד פדרול: יחד עם זאת, למרות ההצלחות בתחום אמנות הצילום, ישנם גם קשיים רבים.
לאוניד פדרול: מדובר באמנות צעירה יחסית בארץ, אשר התפתחה במהלך 20 השנים האחרונות עם העלייה מכל רחבי העולם.
לאוניד פדרול: לכן, לא קיימת תמיכה מספקת לאמנים המקצועיים בתחום זה.
לאוניד פדרול: רבים אינם מודעים לכך שהצילום האמנותי הנו התחום הקשה ביותר בצילום ולכן נוטים להמעיט מערכו.
לאוניד פדרול: אני מקווה כי בעזרת
לאוניד פדרול: כם דבר זה ישתנה בעתיד.
לאוניד פדרול: כמנהל פסטיבל ישראל בעת החדשה, יצא לי להכיר צלמים עולים מוכשרים מאוד.
לאוניד פדרול: אם אמנים אלו יזכו לתמיכה מספקת, צילומיהם מתעדים את ישראל באופן אמנותי, יישארו לדורות הבאים ויהיו מקור לגאווה לאומית.
לאוניד פדרול: בהזדמנות זו ארצה להזמינכם לתערוכתי ערים מים אשר פתוחה עד סוף יוני במוזיאון לאמנות רוסית ברמת-גן.
לאוניד פדרול: אני מודה שנית למשרד לקליטת העלייה, לשרת הקליטה והעלייה סופה לנדבר, לקלאודיה כץ, לרשנו ליברמן, למרכז לקליטת אמנם עולים ולמשרד התרבות והספורט על התמיכה במשך השנים האלו.
לאוניד פדרול: תודה רבה.
אלכס מילר: טוב, אנחנו, גברתי, את רוצה עכשיו?
סופה לנדבר: קודם כל, ברכות לך, יושב ראש הוועדה, על היוזמה המבורכת לעשות ישיבה ולכבד אמנים עולים ולהזמין אותם לכנסת ישראל.
סופה לנדבר: אני גם רוצה לברך את חברי הכנסת, חבר הכנסת מולה, את חברת הכנסת מרינה סולודקין והאמנים, בפרט לכל אחד.
שלמה מולה: חברת הכנסת ליה שמטוב פה מסתתרת.
סופה לנדבר: חברת הכנסת ליה שמטוב, יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה בדימוס, שעשתה עבודה נהדרת במשך כמעט שנתיים.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שאנחנו מקרוב כולנו מכירים מה העלייה הזאת במשך 20 שנה עשתה, תרמה למדינת ישראל.
סופה לנדבר: רק אתמול אנחנו ציינו כאן, בוועדה, בוועדה אחרת, בוועדת עלייה וקליטה 20 שנה למבצע שלמה, למבצע שהביא לכאן 15,000 יוצאי אתיופיה.
סופה לנדבר: אנחנו בשנה שעברה חגגנו בכל ההזדמנויות וציינו 20 שנה לעלייה המאסיבית של מיליון איש שהגיעו למדינת ישראל.
סופה לנדבר: מיותר להגיד שבעצם גם אתה אתמול חגגת, היום?
סופה לנדבר: אתמול?
סופה לנדבר: 20 שנה מאז שהגעת למדינת ישראל ואני מברכת אותך, אם כך.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שמיותר, אלכס, לציין את תרומתה הענקית של העלייה של מיליון פלוס אנשים שהגיעו למדינת ישראל.
סופה לנדבר: מסה שאני תמיד אומרת, לא רק מסה דמוגרפית, זה מסה שאתה התעשרה מדינת ישראל ואמנים עולים זה חלק או דף מיוחד בכל ההיסטוריה הזאת של 20 שנה.
סופה לנדבר: אנחנו, במשרד הקליטה, עושים הרבה כדי לקלוט את כלל העולים ובמיוחד אמנים עולים.
סופה לנדבר: אני מכירה את הדרך ואני מכירה את הקשיים ואני צריכה להגיד שמאז שאני נכנסתי לתפקיד, כאשר מגיעים ללשכה ודרך הפרוזדור של משרד הקליטה יש לנו תמיד תערוכות.
סופה לנדבר: אנחנו עשינו תערוכה לאמנים, לנשים.
סופה לנדבר: אנחנו עכשיו בני מנשה מציגים אצלנו את האמנות שלהם ובכלל, אני חושבת שחברי הכנסת יסכימו אתי שהאמנים העולים הביאו אתם גם גוון, גם שינוי תפישה תרבותית במדינת ישראל.
סופה לנדבר: אני חושבת שאתם יודעים שהמשרד לקליטת עלייה, אנחנו עובדים בכמה זרועות.
סופה לנדבר: אנחנו עוזרים לחוגים שמארגנים אמנים עולים, אנחנו דרך ועדת ארבעה תומכים באמנים עולים ישירות.
סופה לנדבר: אנחנו עובדים עם עיריות, תודה חבר הכנסת מולה, אנחנו עובדים עם העיריות וישירות העיריות תמכו ויתמכו באמנים עולים, יכול להיות שבסדר גודל שהעירייה מעדיפה, אבל זה גם אחת מהדרכים.
סופה לנדבר: אני מכירה את הקשיים.
סופה לנדבר: יחד עם זאת, אני מציינת שקליטה של האמנים היתה מוצלחת בגלל שמהרגע הראשון, הם התחילו, המשיכו את הפעילות שעשו שם ואתה מכיר את הקשיים ואנחנו כולנו מכירים את הקשיים ואני מאמינה שהיום בוועדה שלך, אתה פותח את הדף ואנחנו נמשיך עם תערוכות ואנחנו עברנו כאן בכנסת וראינו את התערוכה הנהדרת ואני מאמינה שאנחנו גם בעולם של שגאל, נוכל לקבל את האמנים ולדבר על ספר שבדרך ואני חושבת שנזמין גם את כלל חברי הכנסת.
סופה לנדבר: יש להם מה ללמוד, יש להם מה לראות.
סופה לנדבר: אני חושבת שיכול להיות שעל אמנות לא מדברים כשיווק, אבל מה אפשר לעשות, שחלק של האמנים חייבים בעצמם לעשות שיווק לאמנות שלהם, ובגלל זה צריכים להזמין את כלל הציבור ולחשוב משהו חדש או חדשני, איך אנחנו ממשיכים לעזור, לא רק דרך משרד הקליטה, גם דרך כנסת ישראל ודרך הוועדות השונות.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שאנחנו כולנו מכירים סיפורים והיסטוריה של כמה אמנים שעד שהם הצליחו כאן במדינה, בקילוגרמים קנו את האמנות שלהם ואני מכירה כאלו שהתעשרו על זה מאוד מאוד מאוד.
סופה לנדבר: אבל אני רוצה להגיד קודם כל תודה שבאתם, תודה שהצלחתם כאן ותמשיכו ואנחנו היינו ונהיה יחד אתכם.
סופה לנדבר: מה שתלוי בי ובמשרד לקליטת העלייה, אנחנו נמשיך לתמוך עד כמה שנוכל, אנחנו נלווה אתכם כמו שעשינו קודם ואני רוצה רק לברך ולהגיד לך, אלכס, תודה רבה, לחברי הכנסת שעבורם זה לא מילה גסה, אמנים עולים זה חלק ופרק של העלייה במשך שנים שהגיעו למדינת ישראל וגם לברך אתכם.
סופה לנדבר: לברך אתכם ולהגיד תודה רבה.
סופה לנדבר: תצליחו ואם אנחנו, מה שאנחנו נוכל לעשות, אנחנו נמשיך לעשות לכל עולה, לעולה אמן בפרט, בגלל שאת הדרך של האמנים העולים אני מכירה.
אלכס מילר: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.
שלמה מולה: אדוני, היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת ואורחים נכבדים, תודה שבאתם.
שלמה מולה: האמת היא, בדרך-כלל בפעילויות שמשרד הקליטה עושה, אין לנו פריבילגיה אפילו להיות קואליציה ואופוזיציה.
שלמה מולה: כמעט לא קיים, לא טוב שיהיה קיים.
שלמה מולה: אם אפילו המוזמנים ייראו את היושבים כאן, חברי הכנסת, כמעט כולנו אפשר להגיד עולים חדשים.
שלמה מולה: וכל אלה, כולל שרת הקליטה.
שלמה מולה: לכן, אין לנו באמת פריבילגיה באמת להתנגח אחד עם השני, אלא לחזק האחד את השני כמה שניתן וגם כדי להשיג משאבים שהמשרד בעיקר, משרד הקליטה, זקוק לו.
שלמה מולה: אבל האמת היא, הגיבורים הגדולים של העלייה ובאמת האנשים היושבים כאן, אמנים, מדענים, ויש איזה שהיא קלישאה שמדברים כמה שהעלייה מברית המועצות ומאתיופיה בכלל ב- 20, 24 השנים האחרונות, תרמה תרומה אדירה לדמוגרפיה.
שלמה מולה: זאת אומרת, התרומה הדמוגראפית היא חשובה, אבל משום מה לא מדברים למשל על התרומה הסגולית של האמנים עולים, לתרבות, ובוודאי ובוודאי למדע.
אלכס מילר: אני אגיד לך, חבר הכנסת מולה, אתה יודע למה?
אלכס מילר: כי אז הם יצטרכו להכיר בזה שלפני שהיתה עלייה, לא היו כל-כך תרבותיים או משהו.
שלמה מולה: לא לא לא לא, אני לא, להפך, להפך.
שלמה מולה: אני לא, לא חושב.
שלמה מולה: גם לפני כן יכולים לבוא ולהגיד, גם היתה, היו עולים.
שלמה מולה: עזוב, זה לא הוויכוח.
שלמה מולה: אבל אנחנו מדברים בעצם על ערך מוסף של העולים בעצם בתרומה שלהם לחברה הישראלית וכן הלאה.
שלמה מולה: נכון, בהתחלה כשהמדינה קמה, אנחנו לא היינו כאן, רובנו כולל אני ומרינה וגם אתה, היתה תחושה.
מרינה סולודקין: לא נולדנו כאן, שנינו.
שלמה מולה: היתה תפישה של כור היתוך.
שלמה מולה: זאת אומרת, כל אחד ישאיר את העולם שלו ואת התרבות שלו, את האמנות שלו, את כל מה שבא אתו, שם נבנה איזה ישראלי חדש, משהו חדש ואז זה בעצם לוקחים, אולי משהו שכל אחד גדל אתו ובא אתו, וזה היה קשה.
שלמה מולה: אבל כשאתה לוקח בעצם אתה רוצה לבנות חברה ואתה, להפך, ואנחנו רוצים שאמנות והתרבות והציור והעולים הביאו אתם, יהיה חלק מפסיפס של החברה הישראלית, חלק מהמתנה שהעולים הביאו אתם, לחברה הישראלית.
שלמה מולה: זה הדבר החשוב ביותר.
שלמה מולה: ולכן, אני רק, כל מה שיש לנו לומר לכם, באמת להעלות על נס את מה שאתם עושים, לפעמים גם זה קשה לכם כי זה עולה הרבה כסף, המדינה לא תמיד, אפילו הבירוקרטיה, כמה שהיא הורגת באמת ומייאשת באמת את האנשים, גם כאשר באים ורוצים לעזור ובאמת, אביבה, אני קורא לה אביבצ'קי, אנחנו גדלנו מאותו הכפר ואנחנו בני פחות או יותר אותו הגיל שבאתיופיה אני מכיר אותה, ואני מכיר את מפעל אלמז למשל, אחד, באמת, מי שילך להסתובב במה שמפעל אלמז למשל עושים, ולא יודעים, מאידך למשל, יש ארגון שנקרא, איפה שהיה באתיופיה נקולג', מייצרים אמנות באתיופיה ומוכרים את זה בארצות-הברית, מוכרים את זה ביוקר.
שלמה מולה: דווקא כאשר יש פה אוצר ייחודי, מאוד מעניין, דרך אגב, אפילו מבחינה ויזואלית לראות את זה, כמה שזה יפה, שמנסים לבוא ולהגיד – תתמכו כמה שזה היה קשה ובאמת, כל מה שיש לי לומר לכם, לברך אותך, אדוני היושב-ראש על קיום הדיון ואנחנו נהיה לרשותכם וכל מי שעובר פה, רואה במסדרון אפילו את התמונות כמה שזה יפה.
שלמה מולה: אני מאוד מצטער, אפילו בדיון על זה משתתפים רק, כי אנחנו מובן מאליו, גם שרת הקליטה, גם חברי הכנסת, מובן מאליו שאנחנו באנו משם וחבל שמה שנקרא הח"כים הוותיקים, או הצברים שלא באו גם להזדהות גם להשמיע.
שלמה מולה: אבל טוב, אין לנו הרבה מה להגיד.
אלכס מילר: לפחות אנחנו יודעים שהם הולכים לוועדת כספים, הם עוברים דרך אמנות העולים.
שלמה מולה: כן, זה גם נכון.
אלכס מילר: הפרופורציות שלהם אולי קצת משתנות, לפני שהם הולכים להצביע.
אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת מולה.
אלכס מילר: חברת הכנסת ליה שמטוב, בבקשה, גברתי.
ליה שמטוב: תודה ליושב ראש הוועדה, לאלכס מילר על היוזמה של הוועדה ובכלל היום אמנות בכנסת ובאמת, אנחנו היום מציינים בכנסת את היום הזה ואומרים ומזדהים אתכם ואומרים לכם תודה.
ליה שמטוב: לארץ הגיעו אמנים לא רק מברית המועצות אלא מכל המדינות כי ישראל היא מדינה קולטת עלייה וכמו שאומרים, אם לא הגיעו עם פסנתר ולא עם כינור, זאת אומרת הוא אמן, או צייר או צלם או שחקן, פה אומרים לי.
ליה שמטוב: וזה באמת תרומה גדולה למדינה.
ליה שמטוב: אבל אני כיושבת ראש הוועדה לעלייה וקליטה לשעבר, קיבלתי פניות מאמנים וביקרתי בערים וראיתי את הגלריות של האמנים ומקומות איפה אנשים מציירים וגם מלמדים וגם מנסים למכור את העבודות שלהם וזה לפעמים במקלטים, בלי טיפת אור, וגם המקלטים האלה שלפעמים עיריות או מועצות נותנים את זה לאמנים, מתברר שבכלל בשנים האחרונות המקלטים האלה, אי-אפשר היה סתם לתת וזה גם היו צריכים להשכיר את זה והיום אמנים בכמה ערים, קיבלו חשבוניות של 14 ו- 12 אלף שקל, לשלם עבור המקום הזה וזה כואב הלב ואני הסתכלתי על כל זה והרבה לא יכולה לעשות, הרבה לא יכולה לעזור בזה, רק את המכתבים שכתבתי לראשי הערים וביקשתי לפטור את האמנים מהתשלום.
ליה שמטוב: כשביקרתי בערים, אני גם ראיתי את האנשים שעוסקים בזה, יש אנשים שחולים, פשוט זה התחביב שלהם, שהם מוכנים לעשות הכל בשביל זה וככה זה רואים.
ליה שמטוב: רואים, כשעושים כל מיני פרויקטים בערים, ראיתי בחיפה את התצוגה של אמנים עולים, והם עשו את זה על שפת הים ועשו, העירייה השתתפה בזה ועשו גם את המכירה וגם תוך זה עשו עוד כמה פרויקטים מסביב.
ליה שמטוב: זאת אומרת, זה יוזמה של האנשים גם פרטיים וגם את המקומיים, היוזמה של האנשים שהם פשוט אוהבים את זה ומוכנים לתת הכל וזה בהרבה פעמים, עם ההפסד שלהם.
ליה שמטוב: לישראל הגיעו כל-כך הרבה תרבויות שדרך התרבויות האלה אפשר להגיד שאפשר לשנות את פני החברה שלנו, בה אנחנו חיים ואפשר את זה לראות גם בתצוגה שהיום בכנסת.
ליה שמטוב: אני ביקרתי בתל-אביב לא מזמן, בתערוכה של עולים, אפשר להגיד עולים ולא עולים.
ליה שמטוב: ילדים שהגיעו לארץ בגיל צעיר וכבר למדו את האמנות פה בארץ, וגם ילדים שנולדו כבר בארץ, אבל ההורים הם עולים ובתמונות אפשר היה לראות שהם כבר ישראלים, אבל עדיין התרבות מהמקום איפה שהם נולדו.
ליה שמטוב: ראיתי למשל חיילת שהיא חיילת שהיא כבר פה בארץ, אבל בכל זאת עם העניבה כמו בצופים, זאת אומרת, היא זוכרת את עצמה כשהיא היתה בגיל 12, 13, עדיין איך היא היתה בברית המועצות והיום היא חיילת, היא כבר ישראלית.
ליה שמטוב: אני רוצה להודות לכם, שוב, ולהודות לשרת הקליטה, לחברי הכנסת, שעושים הכל למען האמנות.
ליה שמטוב: אני חושבת שצריכים לעשות הרבה יותר.
אלכס מילר: לפני שאני עובר כאן לחברת הכנסת מרינה סולודקין, אני רק רוצה לברך את אורחינו כאן בוועדת החינוך הנמצאים כאן איתנו, נציגים שהגיעו מדנמרק ומאיטליה, מר ז'אן גז'ל, We welcome you in our Knesset, in our committee of Education, נשיא האוניברסיטה לברטאו אודינה באיטליה, פינה ראסו, ואנחנו כמובן מברכים אתכם בכנסת ישראל, ברוכים הבאים, תהנו מהישיבה.
אלכס מילר: אנחנו מציינים כאן היום, אם אפשר לתרגם למען האורחים, אנחנו מציינים כאן היום יום אמנות עולים, על תרומתם של העולים לתרבות בישראל וכמובן העיר המארחת, מודיעין, ברכות על הפעילות המבורכת הזאת.
אלכס מילר: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה, גברתי.
מרינה סולודקין: אז קודם כל לך ותודה לשרה שהגיעו כדי לציין את 20 שנה לאמנים עולים ולאמנות שהביאו.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שעשיתם לנו חג בגלל שהתערוכה שם, רואים את האיכות שלא הרבה פעמים רואים במקומות האחרים וחבל מאוד שלא רואים גם את המחירים, בגלל שחלק מהדברים מאוד מאוד טובים.
מרינה סולודקין: חסר לי משהו כאן.
מרינה סולודקין: קודם כל, חברי כנסת שנולדו בארץ.
מרינה סולודקין: דבר שני, שרת התרבות.
אלכס מילר: מרינה, אני אגיד לך.
אלכס מילר: קודם כל, שרת התרבות, אנחנו עובדים לפי השיטה, כמו שאת מכירה את ועדות הכנסת, משרד התרבות נמצא כאן.
אלכס מילר: אנחנו תיאמנו את הישיבה הזאת עם שרת הקליטה.
מרינה סולודקין: לא, אני אגיד את המילים הטובות לשרת התרבות, שהיא חברה.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שבמקרים מסוימים עולים נכים, אני פונה לשרת התרבות והיא עוזרת אבל כללי לחשוב שאנחנו לא רק קיבוץ גלויות, אנחנו קיבוץ תרבויות ואיזה תרבויות, לתפארת של מדינת ישראל.
מרינה סולודקין: בראייה כללית ואסטרטגיה איך המדינה יכולה לעודד, לא למכור, בטח.
מרינה סולודקין: אתם מוכרים.
מרינה סולודקין: אבל לעשות אולי שיווק, אולי פרסום, אולי סביב זה חיים תרבותיים.
מרינה סולודקין: את זה אין וחבל מאוד.
מרינה סולודקין: אני אומרת לכם תודה ומאחלת לכם הצלחה ואנחנו כאן כולנו בכנסת, ומוכנים, אם יש הצעות מה לעשות.
מרינה סולודקין: בגלל שאנחנו יכולים לפנות גם לממשלה, גם לשרים, לסופה ובמשרד הקליטה, יש מחלקות ואגפים של אמנויות ועידוד אמנים עולים.
מרינה סולודקין: לצערי הרב, במשרדים האחרים, כשהעולים כבר ותיקים, אין מחלקות כאלה.
אלכס מילר: משרד התרבות, בבקשה.
אלכס מילר: סקירה קצרה על העניין הזה, נשמח לקבל מכם.
אלכס מילר: המגרש שלכם, איפה הדברים עומדים.
נילי כהן: אני ממינהל התרבות.
נילי כהן: יש לנו פעילות רבה בתחום הזה, אבל הואיל והמושב הזה מדבר על אמנות פלסטית, יש כאן אתי הקולגה שמטפלת במיוחד בתחום הזה והיא תיתן סקירה.
שלומית נמליך: אני יועצת במחלקה למוזיאונים ואמנות פלסטית במינהל התרבות במשרד התרבות והספורט.
שלומית נמליך: המשרד שלנו לא מטפל ישירות באמנים, אלא בגופים כמו גלריות וחללי תצוגה, שבחלקם מוצגים בהחלט, מציגים הרבה אמנים שנולדו ברוסיה.
שלומית נמליך: חלקם הגיעו לכאן כילדים, וגדלו ולמדו במוסדות בבתי-ספר מובילים לאמנות והתפתחו והשתלבו באופן טבעי מאוד בעולם האמנות הישראלית.
שלומית נמליך: הם מדברים כבר בשפה עדכנית, הם מעורים בחברה ובתרבות.
שלומית נמליך: מה שכן, יש אצלנו מסלולים של תמיכה בפרסים לעידוד גם של אמנים צעירים, גם של אמנים ומורים, פרויקט אמן מורה, שעליו תדבר ד"ר נעמי יפה, אחריי, וגם אמן בקהילה, פרויקט אמן בקהילה.
שלומית נמליך: אמן צעיר זה אמן צעיר, כמו שכן הוא, וביניהם זכה למשל יאן קמחי, אמן בן 38 שעלה מצ'כוסלובקיה.
שלומית נמליך: יש ז'וזף דדון מאופקים, שעלה ממרוקו.
שלומית נמליך: יש אלהם רוקני שעלתה מאיראן והיא נבחרה גם לייצג אותנו בסיטה בפריז.
שלומית נמליך: ישנה רימה ארסלנוב שקיבלה פרס משרד התרבות לאמן בקהילה בשנת 2010, סמיון בלו פיינרו, שעלה מרומניה, וזכה בפרסים רבים במשרד התרבות, עשה תערוכות יחיד ופרס אמן בקהילה בשנת 2010.
שלומית נמליך: אמן בקהילה, הפרויקט הזה, הוא פרויקט מאוד מיוחד, זה אמן שיושב בתוך הקהילה ועובד בשעות אחר-הצהריים בדרך-כלל, גם עם ילדים, לפעמים גם עם מבוגרים, ומביא תחומים חדשים של פעילות לקהילה מחוץ לחינוך הפורמאלי.
שלומית נמליך: יורי כץ, שזכה באמן הצעיר.
אלכס מילר: שאלה להבהרה.
אלכס מילר: מה התקציב של המשרד לתמיכה בגלריות ברחבי הארץ, אם יש כזה.
שלומית נמליך: לגלריות בכלל?
שלומית נמליך: למעלה משלושה וחצי מיליון.
אלכס מילר: מי שמבקש בקשת תמיכה, זה הגלריה או האמנים?
שלומית נמליך: לא, זה בפירוש הגלריה ויש תנאי סף לכניסה לתמיכה כזאת.
שלומית נמליך: חייב להיות אוצר, אוצר מקצועי בגלריה, היא חייבת להיות פתוחה לציבור בשעות, מספר שעות מסוים בשבוע, לפחות עשר שעות.
אלכס מילר: אז אני כבר מבקש איזה שהיא בקשה מטעם הוועדה, שתנסו לבדוק.
אלכס מילר: כי אתם שומעים כאן שחלק מהאמנים, חלק גדול מהאמנים מציגים את התמונות שלהם בגלריות שונות בארץ ואנחנו רואים שלגלריות כבר יש גם זהות, זאת אומרת מסוימת.
אלכס מילר: זאת אומרת, רוב התמונות שם ורוב היצירה שם, היא באה מאנשים שאולי מבחינתנו הם עולים, אבל יכול להיות בפורמאלית, הם כבר לא העולים עצמם.
אלכס מילר: זאת אומרת, אולי הם עלו לכאן לפני 20 שנה.
אלכס מילר: הרי מובן לכולנו שאדם שעלה לפני 20 שנה, אין לו שום אפשרות נגיד לקבל תמיכה ממשרד הקליטה.
אלכס מילר: משרד הקליטה גם כן עובד לפי המנגנון שהחוק קבע.
אלכס מילר: אבל הראייה הכללית מצביעה על כך שגלריה כזאת או אחרת מזוהה עם איזה שהיא אמנות שבאה נגיד ממזרח אירופה או שבאה מאתיופיה, או שבאה מאירופה, נגיד צרפת.
סופה לנדבר: זה יותר קל לשאול, בתוך חצי מיליון, כמה במספר, אנשים, מקבלים.
סופה לנדבר: או כמה גלריות מקבלות את התמיכה?
שלומית נמליך: כמה גלריות?
נילי כהן: 35.
סופה לנדבר: כמה מתוכם יש עולים חדשים?
אלכס מילר: אתם מכירים את הגלריות שבעצם מוצגות כאן?
אלכס מילר: לא מכירים אותם?
סופה לנדבר: אפשר לנחש שאין גלריות של עולים.
שלומית נמליך: לא, מדובר בגלריות ציבוריות שהן לא למטרות רווח ואני חושבת שאלה שמוצגים כאן הם כן.
אלכס מילר: אני מציע דבר כזה.
אלכס מילר: קודם כל, צריך להבין את המנגנון.
אלכס מילר: עד כמה הגלריות, אותן הגלריות הציבוריות שמדברים עליהן.
אלכס מילר: תראו, אני מציע דבר כזה.
אלכס מילר: אני מציע, גברתי השרה.
אלכס מילר: אנחנו פה מצאנו את עצמנו בין איזה שהוא מצב שניתן פה באמת לסייע, זה רק עניין של מודעות.
אלכס מילר: אני מציע שמשרד הקליטה יעביר למשרד התרבות את רשימת הגלריות שהם מתעסקים בעצם באמנות עולים, אפילו אם אותן גלריות או אותם אמנים כבר לא נחשבים לפי הקריטריונים שלכם, של המשרד, כעולים, אבל עדיין אני בטוח שהרי אנחנו עשינו תיאומים כאן מבחינת המוזמנים ואת כל מי שנמצא כאן או כל מה שנמצא כאן אנחנו קיבלנו מכם, אז אני מציע למשרד התרבות, משרד הקליטה יעביר לכם את הרשימה, אנחנו מבקשים מכם באמת, תראו, אין היום בעיה לאנשים, בואו נגיד שנולדו כאן, והם חלק מהמערכת והם מבינים איך בעצם להתמודד עם הבירוקרטיה של המערכת, לבוא ולפנות כי הם עובדים לפי מנגנונים שהם בעצם חיים אותם כאן.
אלכס מילר: אנשים שעלו לכאן, הם אפילו לא מכירים שיש את המנגנונים האלה.
אלכס מילר: בשביל זה אנחנו מבקשים מכם שאתם תהיו בעצם היוזמים עם סיוע קטן לפחות, משותף, בין שני המשרדים, אם יש אפשרות ובדקתם שאותן גלריות הם עומדים בקריטריונים שלכם, פשוט הם לא כל-כך יודעים איך להגיש את הבקשות או שיכול להיות שכדאי להם לפנות לגלריות ציבוריות שמקבלים תמיכה ולשתף אתם פעולה.
אלכס מילר: כי אנחנו באמת רוצים לסייע ואין יותר מדי מקורות למדינה מאיפה הם יקבלו את הסיוע שלכם, זה או אתם או משרד הקליטה.
אלכס מילר: משרד הקליטה מוגבל מבחינת השנים שאנשים נמצאים בארץ, אתם מבחינתכם, ברגע שהם מסיימים את הטיפול, אתם בעצם מקבלים את האנשים האלה להמשך טיפול, הם כבר לא עולים בהגדרה.
מרינה סולודקין: אלכס, יש לי שאלה על הפרויקט השני כי זה נשמע מאוד מעניין.
אלכס מילר: תכף.
אלכס מילר: רגע.
אלכס מילר: אני פשוט רוצה שאנחנו נסיים עם זה ואז נמשיך.
אלכס מילר: אז בואו נגיד זה חלק מהסיכומים שלנו, שאתם תהיו מתואמים מבחינת הרשימה ולבדוק איפה אתם יכולים לסייע מבחינת הגלריות והאמנים.
אלכס מילר: יש עוד משהו שאתם רוצים להוסיף?
אלכס מילר: משרד התרבות?
נעמי יפה: שלום.
נעמי יפה: אני נעמי יפה ממשרד החינוך.
נעמי יפה: אני מפקחת שמרכזת את לימודי האמנות במערכת החינוך.
נעמי יפה: אחד הדברים היפים לראות מתלמידים שבאו מארצות שונות, עלו לארץ בגילאים שונים, זה הביטוי בבחינת הבגרות בסדנה של עבודות שמציגות זיכרון מהבית, עבודות שמציגות את המסע מאתיופיה לארץ, מיצבים, עבודות מאוד מאוד מעניינות ואנחנו מאוד מטפחים את היכולת של התלמיד בחטיבה העליונה להביע בדרכי מבע שונים, במדיה שונים, את החוויות שלו ואת ההתנסויות שלו וזה חלק מבחינת הבגרות ובתערוכות שמתקיימות ברשויות או בבתי הספר וגם ברמה הארצית שאנחנו מקיימים במשרד החינוך בתל-אביב במבואה, אפשר לראות את העבודות של התלמידים.
נעמי יפה: כשהיתה העלייה הגדולה מרוסיה, היו הרבה מאוד אמנים שרצו להורות אמנות במערכת החינוך ואז קיימנו במכללות השונות התאמה להוראת אמנות בארץ.
נעמי יפה: כיום הם משתלבים באופן לגמרי אותנטי בתוך מערכת החינוך.
נעמי יפה: פעילות שיש לנו משותפת למשרד החינוך ומשרד התרבות זה אמן מורה, זה אמנים שמציגים את מועמדותם ונכנסים לתוך מערכת החינוך, בדרך-כלל לבתי-ספר שלא מתקיימים שם לימודי אמנות.
נעמי יפה: המטרה היא שהאמן יביא את אמנותו לקבוצת התלמידים, בדרך-כלל חטיבת ביניים, חטיבה עליונה, בתקווה שתהיה השפעה של אותו אמן להכנסת אמנות באופן מסודר לתוך תוכנית הלימודים בבית-הספר.
נעמי יפה: במסגרת הזאת משתתפים כעשרה, 12 אמנים, ובמקומות מסוימים, כתוצאה מהכניסה של האמנים, התחילו ללמד אמנות או בחטיבת הביניים או בחטיבה העליונה ובזה אנחנו רואים הישג מאוד מאוד גדול ומעודדים את האמן לשנה שנייה, שמאפשרת לו גם עבודה בתוך בית-הספר וגם התפנות ליצירה שלו.
אלכס מילר: כן, חברת הכנסת סולודקין, רצית לשאול משהו.
מרינה סולודקין: אז קודם כל, זה מאוד מעניין מה שאתם מספרים על פרויקטים מיוחדים של המשרד.
מרינה סולודקין: אני מאוד מתעניינת, אמן בקהילה.
מרינה סולודקין: אני מבינה שיש תמיכה של המשרד לאמן בקהילה, אז בקיצור, תגידו לנו מהם תנאי הסף ואיך זה עובד.
עידית עמיחי: אם יורשה לי, אני מתנצלת על האיחור.
עידית עמיחי: אני מנהלת המחלקה למוזיאונים ולאמנות פלסטית במשרד התרבות.
עידית עמיחי: אני רוצה להמשיך את דבריה של נעמי יפה שפרויקט אמן מורה שהוא דומה מאוד לאמן בקהילה.
עידית עמיחי: משרד התרבות החליט השנה להגדיל את התמיכה ולהרחיב את הכמות ויש לנו השנה 15 אמנים שיהיו, יעבדו בבתי-ספר, ותשעה אמנים שיעבדו בקהילות השונות.
עידית עמיחי: לגבי תנאי הסף, לשאלתך, חברת הכנסת סולודקין.
עידית עמיחי: תנאי הסף הם קודם כל שהאמנים יהיו אמנים טובים, מצטיינים, שיגישו הצעה חינוכית קהילתית ראויה, שהמקום יהיה מקום שזקוק.
עידית עמיחי: יושבת ועדה ואנחנו לא מסתכלים אם הוא עולה חדש, אני מודה.
עידית עמיחי: אבל זה אני רוצה לומר, שלפני הדיון, שלומית ואני קיימנו מספר ראיונות עם מספר עולים חדשים, אמנים ושאלנו אותם על הקשיים.
עידית עמיחי: אמנים צעירים שעלו לפני עשר שנים וזכו להכרה, כך אני מכירה אותם, כי למשל, שלומית לא הזכירה, יש אמנית בשם אנה ים, בת 30, שמקבלת אצלנו פרס ביום שישי הקרוב, אמנית וידיאו מאוד מוכשרת.
עידית עמיחי: באמת הם אמרו שהקשיים הם רבים אבל הקשיים האלו תורמים להם בסך-הכל, למוטיבים אחרים, לעבודות יותר טעונות.
עידית עמיחי: הם לא היו רוצים שיסווגו אותם כאמנים עולים, הם אמרו שבבתי-הספר הגבוהים בצלאל, מוסררה.
אלכס מילר: בן-אדם שמשלמים לו משכורת נמוכה זה לא אומר שהוא יעבוד יותר קשה כדי שיעלו לו את המשכורת.
עידית עמיחי: לא היו רוצים להיקרא אמן עולה.
עידית עמיחי: היא אומרת – אני, את רוסיה אני שמה בעבודות שלי, בצילומים, את הגעגועים לבית, את הזרות, את הקשיים, כל זה מגיע לאמנות.
עידית עמיחי: אני לא הייתי רוצה את הסטיגמה הזאת, אני אמן עולה ולכן אני זוכה להכרה.
סופה לנדבר: סליחה, אני חושבת שזה מוזר שכאן בוועדה בכלל את מבטאה את הדברים האלו.
סופה לנדבר: מדינת ישראל קיבלה על מגש הכסף עלייה מבורכת שהשפיעה על המון דברים, על האמנות בפרט, על התרבות בפרט.
עידית עמיחי: בהחלט.
סופה לנדבר: ובמשרד התרבות, אחרי שאנחנו במשרד הקליטה לא יכולים לטפל, לפי המנדט שלנו, עשר שנים, אנחנו כן, אחרי זה – לא.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שמישהו מהאמנים שנמצא כאן ונתקל עם קשיים רבים, אנשים מוכשרים ביותר, שפשוט המדינה התברכה בגלל שהם הגיעו למדינת ישראל, צריכים לפתוח להם במשרד התרבות מסלול נפרד בגלל שקשה להם, לא פשוט להם, זה רמה גבוהה ביותר, אבל הם לא מכירים את המנטאליות והם לא מכירים את הדרכים שיש במשרד התרבות ואז משרד התרבות צריך ליזום יחד אתנו, אני מסכימה, אנחנו נמסור את כל הרשימות, אנחנו נבנה את הקשר, אבל חבל פשוט שהם לא מקבלים את התמיכה.
סופה לנדבר: איך יכול להיות שבכל חצי מיליון, אין גלריה אחת של עולים שהגיעו או מאתיופיה או מרוסיה, אלו שהגיעו ב- 20 השנים האחרונות.
עידית עמיחי: אולי לא הובנתי.
עידית עמיחי: בוודאי שאנחנו רוצים לעודד, אנחנו מברכים על העושר התרבותי שהביאה העלייה, אין ספק שהיא תרמה מאוד לגיבוש התרבות בישראל.
עידית עמיחי: אני אומר רק שיש הרבה אמנים שהשתלבו במערכת הקיימת, זכו להכרה והצלחה.
עידית עמיחי: אותם אמנים שעובדים בגלריות, אם הן לא גלריות מסחריות, משרד התרבות בהחלט יכול לתמוך בהם, הוא לא בערוץ של התקנה המסוימת, יש לנו תקנה של תרבות בקהילה ויש גם, כל אמן שיש, ואני פונה אליכם, כל אמן שיש לו איזה שהיא בעיה, יש לכם את הכתובת במשרד התרבות לפנות למחלקה לאמנות פלסטית, לא היה אמן שפנה אלי ולא ניסיתי לסייע לו.
עידית עמיחי: לא תמיד בהצלחה .
אלכס מילר: כמה אנשים מונה המחלקה שלכם?
אלכס מילר: רק את?
שלומית נמליך: זאת שאלה שלא כדאי לשאול אותנו, זה שאלה כואבת.