GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חמד עמאר: לפני חודשיים שלושה היית בפקיעין ועשית סיור בפקיעין, ואת מכירה את פקיעין ומכירה את היישוב טוב מאד.
חמד עמאר: את לא היית צריכה לאפשר את המצב הזה שיימשך.
חמד עמאר: ואני לא רוצה לפגוע במיעוט.
חמד עמאר: למיעוט יש הרבה זכויות.
חמד עמאר: אבל אנחנו צריכים גם לתת לרוב.
חמד עמאר: לא יכול להיות שאני כאבא, לא אוכל ללכת לבלות עם הבן שלי ביום שבת.
חמד עמאר: אני עובד כל השבוע.
חמד עמאר: אני יוצא לעבודה ביום ראשון, חוזר ביום שישי הביתה.
חמד עמאר: אין לי אפשרות פעם אחת, אדוני יושב הראש, להיות עם הבן שלי 10 דקות בשבת.
חמד עמאר: אני לא יכול לצאת לבלות איתו.
חמד עמאר: אני לא יכול לצאת לפיקניק, אני לא יכול לצאת להצגה.
חמד עמאר: אני לא יכול לצאת למגרש כדורגל לראות משחק כדורגל עם הבן שלי.
חמד עמאר: אני לא יכול לעשות כלום עם הבן שלי ביום שבת.
חמד עמאר: כי הבן שלי לומד ביום שבת, יום לימודים ארוך, חוזר הביתה בשעה שלוש ורבע.
חמד עמאר: והוא סחוט, והוא רוצה לנוח והוא רוצה ללמוד ולהכין שיעורים.
חמד עמאר: ואז יום שבת נגמר, ואז יוצא לי מצב ---
אלכס מילר: על איזה בית ספר אתה מדבר?
אלכס מילר: איפה לומדים בשבת?
חמד עמאר: כל בתי הספר לומדים בשבת.
אלכס מילר: שלושתם.
חמד עמאר: שלושתם.
חמד עמאר: אני לא רוצה לדבר רק על כוחות הביטחון.
חמד עמאר: עובד מפעל פשוט, אדוני יושב הראש, הוא לומד כל השבוע.
חמד עמאר: הוא עובד כל השבוע.
חמד עמאר: עובד מיום ראשון עד יום שישי חצי יום, ואז ביום שישי חצי יום הוא חוזר עייף, הוא לא יכול לצאת עם הבן שלו כי הוא חוזר אחרי הצהריים, הוא מחכה לשבת לצאת עם הבן שלו והוא לא יכול.
חמד עמאר: אין לו את האפשרות הזאת.
חמד עמאר: אין לו את האפשרות הזאת בשום אופן.
חמד עמאר: הוא לא יכול לעשות את זה והוא לא עושה את זה שנים.
חמד עמאר: אני ישבתי עם וועד ההורים, ובמקרה ישב שם בחור, אומר לי אני 22 שנים בצבא.
חמד עמאר: לא יצא לי פעם אחת לצאת עם הבן שלי בשבת.
חמד עמאר: לא יצא לי פעם אחת לצאת עם הבן שלי בשבת ואני רוצה ללכת, וזה יום המנוחה שלי, כי ביום ראשון אני לא רואה אותו, ולא רק לא רואה אותו ביום, אני גם לא רואה אותו אחרי הצהרים ואני גם לא רואה אותו בלילה, ואני חוזר מהצבא ביום חמישי בלילה, ולפעמים אני נשאר גם שבת.
חמד עמאר: אז אני, אדוני יושב הראש, בנקודה הזאת צריך מאד להיות ברורים.
חמד עמאר: שכאן יש פגיעה מאד מאד מאד קשה באותן משפחות ובאותם צעירים.
חמד עמאר: אני חושב אדוני יושב הראש, קודם כל אם אנחנו רוצים לעשות סדר ביישוב פקיעין, התלמידים צריכים לחזור לבית הספר עכשיו.
חמד עמאר: שנית, אדוני יושב הראש, לא יכול להיות מצב שבית ספר שאין בו אפילו תלמיד אחד נוצרי, מחייב את התלמידים ואת ההורים שילמדו ביום שבת.
חמד עמאר: גם משרד החינוך לא יכול ללכת לכיוון הזה.
חמד עמאר: גם לוועד ההורים, גם למשפחות יש את הזכות.
חמד עמאר: אין להם שום תלמיד, אין פגיעה באף אחד.
חמד עמאר: יש בסך הכל שני מורים נוצרים באותו בית ספר.
חמד עמאר: אז יש אפשרות באותו בית ספר אחד, שילמדו כבר מתחילת שנה הבאה שישי שבת לא יהיו לימודים, ובית ספר שני תיכון, ואני אומר בתיכון לעומת שיש 28 ילדים, שגם צריכים להבין שצריכים להחזיר את הילדים שלהם לבתי הספר התיכוניים, וצריכים לתת לילדים שלהם ללמוד בתיכון, וגם בית ספר תיכון - לא צריך שום וועדה.
חמד עמאר: כבר בשנה הבאה, מתחילת שנה הבאה, גם שם שישי שבת לא יהיו לימודים.
חמד עמאר: ובבית ספר שלישי, בגלל שיש שם, והרגישות של הנושא, צריך להקים וועדה משותפת.
חמד עמאר: גם של ועד הורים, גם של משרד החינוך, שצריך לקחת חלק בעניין.
חמד עמאר: לא להגיד אני מחליט ככה, ואני לא רוצה לפגוע.
חמד עמאר: לקחת חלק בעניין, לבדוק את העניין ליסוד, ולראות בכמה אני פוגע.
אלכס מילר: חבר הכנסת חמד, שאלה, בוא נחלק את זה ככה – מבחינת הדרוזים אתם מדברים על כך שבשבת אתם רוצים שיהיה פנוי.
אלכס מילר: א', מבחינת המוסלמים שבת שיהיה פנוי, זה גם אחד מזה?
חמד עמאר: אין כמעט מוסלמים בבית ספר.
איאד פדיל: מוסלמים רוצים יום שישי.
קריאה: כמו הדרוזים.
איאד פדיל: זכותם, גם מיעוט, רוצים יום שישי.
אלכס מילר: בסדר, סליחה, רוצים, אני רוצה כל השבוע.
אלכס מילר: יש רצוי ויש מצוי.
אלכס מילר: רבותיי תראו, הפתרון הוא בסופו של דבר הוא חמישי ימי לימודים בשבוע שבאים ולוקחים יום אחד שזה בעצם יום שהוא צריך להיות חצי יום לימודים, ומחלקים אותו בשבוע, ואז מפנים יומיים שהם מלאים בחופשה.
אלכס מילר: אפשר לעשות את זה שישי שבת, אפשר לעשות את זה שבת-ראשון.
אלכס מילר: אוקי?
אלכס מילר: עכשיו, צריכה להיות פה בעצם מחשבה איך מגיעים למצב כזה שיש חמישה ימים בשבוע, עם שני ימי חופש רצופים.
אלכס מילר: עכשיו, אם יש מצב שמגיעים לקונסנסוס סביב הנושא הזה, כי בסופו של דבר צריכים פה למצוא את הדרך לאיזה שהוא רציונל.
אלכס מילר: אז מבחינתי, אני חושב שאם, אבל מבחינת ההיבט הדתי, למוסלמים, אם באים ואומרים ששבת זה יום פנוי, זה מקובל או שחייבים גם את השישי וגם את השבת?
עמאר זיאד: שישי שבת, שניהם.
אלכס מילר: חייבים.
עמאר זיאד: דרוזים, מוסלמים – שישי שבת.
חמד עמאר: יש שני בתי ספר שאין בהם תלמידים נוצרים.
אלכס מילר: בסדר, חכה רגע, נגיע לזה.
חמד עמאר: על שני בתי ספר האלה אני מדבר.
חמד עמאר: על השלישי, אני בשביל זה שמתי אותו בצד ואמרתי נקים וועדה.
אלכס מילר: בסדר, אני אומר, קודם כל בסופו של דבר גם צריך להיות רציונאלי.
אלכס מילר: לדעתי, ברגע שמערכת מתחילה לעבוד, שלא מפצלים אותה, אז זה יהיה הרציונל.
אלכס מילר: אני קודם כל רוצה להבין את ההיבט הדתי, אוקי?
אלכס מילר: אז בואו נצא מנקודת הנחה.
אלכס מילר: צריך להבין את המהות של הנושא.
אלכס מילר: מבחינת המהות של הנושא, מבחינת יום שישי, מבחינת המוסלמים – יש בעיה ללמוד?
עמאר זיאד: לא, זה היום הקדוש שלהם.
אלכס מילר: ועד היום אף פעם לא התקיימו לימודים ביום שישי?
חמד עמאר: אף פעם.
אלכס מילר: זאת אומרת, היה ככה – יום שישי היה פנוי, יום שבת הלכו לבית ספר, ויום ראשון, היה פנוי.
אלכס מילר: אוקי, הבנתי עכשיו.
חמד עמאר: יש עוד נקודה אחת.
חמד עמאר: אני אחזור על זה עוד פעם.
חמד עמאר: יש שני בתי ספר שאין בהם בעיה.
חמד עמאר: יש בית ספר אחד שאין בו אפילו תלמיד אחד לא דרוזי.
חמד עמאר: יש בית ספר שני שאם נרצה או לא נרצה – נשירה של 81% של התלמידים הנוצרים עוזבים את היישוב, הולכים ללמוד בבתי ספר נוצריים בסביבה.
סעיד נפאע: בנקודה הזאת, חמד אתה אומר דבר והיפוכו למעשה.
סעיד נפאע: אתה רוצה שהתלמידים יחזרו ואתה רוצה שלא יהיה להם חופשה ביום ראשון.
חמד עמאר: אני רוצה שהתלמידים יחזרו, אבל ממה שאני רואה – ההיפך המצב.
חמד עמאר: שהנשירה הולכת וגדלה, לא שהנשירה הולכת ויורדת.
חמד עמאר: ודבר שלישי, יש בית ספר אחד שיש בו 105 תלמידים נוצרים.
חמד עמאר: אנחנו צריכים להתחשב ברגשות שלהם ולראות איך אנחנו מגיעים למצב שגם הפולחן הדתי שלהם יתקבל.
חמד עמאר: וחשוב לי גם להבהיר, קדושת יום ראשון וגם יום שישי לדרוזים, זה לא קדושת שבת ליהודים.
חמד עמאר: שבת ליהודים זה לא מדליקים אורות, לא נוסעים במכוניות, לא עושים כלום.
חמד עמאר: זה חשוב גם להבהיר.
חמד עמאר: אז יש הבדל בין קדושת יום החופש שלנו לקדושת יום החופש שלכם, בכל מקרה אצל הדתיים.
חמד עמאר: אז זה הנקודה.
חנא סוייד: כלומר, אתה רוצה להגיד שהשבת יותר חשובה ליהודים מאשר ---
חמד עמאר: לא, לא, לא, סליחה, אני לא אמרתי את זה.
חמד עמאר: אני מבהיר את הנקודה.
חמד עמאר: אני אומר בשבת, אצל הדתיים אסור להדליק אור, אסור לנסוע, אסור.
חמד עמאר: אצלנו, גם אצל הדרוזים, השבת אין לה, וביום שישי וביום ראשון אנחנו יכולים לנסוע עם המכוניות שלנו, או שאני טועה.
חמד עמאר: זה מה שאני אמרתי, אני הבהרתי את עצמי עכשיו.
חמד עמאר: אני חושב, אדוני יושב הראש, בסופו של דבר אני רוצה לפנות למשרד החינוך ואני אומר למשרד החינוך – תבצעו בדיקה מעמיקה ביישוב, ואני אומר – אתם גורמים לנתק ביישוב בין אותם בני יישוב.
חמד עמאר: בין אותם בני יישוב יש נתק היום.
חמד עמאר: ברגע שהתלמידים לא לומדים ביחד, הם לא נהיים גם חברים, הם גם לא ממשיכים להיות חברים בעתיד.
חמד עמאר: אני חי לבד ואתה חי לבד, וזה תוצאה.
חמד עמאר: זה עובדה.
חמד עמאר: ובן אדם שלא למד עם בן ישוב שלו הוא לא חבר שלו.
חמד עמאר: ואני אומר לך, את גם אחראית על שפרעם, אני מאמין.
חמד עמאר: גם בשפרעם הייתה לנו את הבעיה הזאת ואת יודעת.
חמד עמאר: הייתה לנו את הבעיה הזאת, ובעיה מאד מאד רצינית ומאד מאד כואבת, וגם לא הצלחנו שם למצוא פתרון.
חמד עמאר: אבל בשפרעם אין את הרוב.
חמד עמאר: לכן אני אומר לכם – תבדקו איך אתם פותרים את הבעיה הזאת.
אלכס מילר: תודה ח"כ חמד, שמענו, הבנו ואנחנו נעבור עכשיו למשרד החינוך.
אלכס מילר: בבקשה, גברת שמחון.
אלכס מילר: את מכירה בטח את העניין ואני מבין שהנושא הזה לא חדש לך.
אלכס מילר: עד כמה משרד החינוך פתוח לפתרונות?
אלכס מילר: האם ניתן להשיג איזה שהוא פתרון?
אלכס מילר: כמובן שצריכה להיות איזו שהיא הסכמה מול כל הדתות שם, ונעבור גם אחר כך למועצת פקיעין ונשמע איפה הם בכל הסיפור הזה.
אורנה שמחון: טוב, אני רוצה לעשות אבחנה בין שתי סוגיות מהותיות שדיבר עליהם חבר הכנסת ודיברו איתי גם ההורים בפקיעין.
אורנה שמחון: יש פה שתי סוגיות מהותיות.
אורנה שמחון: סוגיה אחת זו סוגית ימי המנוחה שלשמה הוזמנו הנה, ואני רוצה שנדבר עליה תיכף ואני אתייחס ואגיד את עמדת המשרד.
אורנה שמחון: הסוגיה השנייה עוסקת ביחסים בין הנוצרים לבין הדרוזים ביישוב, כמו גם ביישובים אחרים שמעורבים, והסוגיות האלה צפות ועלות.
אורנה שמחון: אני אבקש להתייחס לשתי הנקודות.
אורנה שמחון: אני אתחיל ברשותך בנושא המרכזי שזה ימי המנוחה.
אורנה שמחון: ימי המנוחה בפקיעין מזה שנים רבות נקבעו לשישי ראשון.
אורנה שמחון: אלה הם הימים שהיו וכולם היו מרוצים, עד אשר באו קבוצה של הורים, במקרה הזה יושב ראש וועד הורים שרצה לשנות את העניין הזה.
אורנה שמחון: ביישובים דרוזים מעורבים, כמו למשל אבו סנאן ---
אלכס מילר: רק שנייה, גברת שמחון.
אלכס מילר: רבותיי, אני מבקש מכם שתבדקו את הטלפונים שלכם, כי כל צלצול זה כבר מתחיל להפריע.
אלכס מילר: פשוט תעבירו את זה לרוטט או תכבו.
אלכס מילר: מספיק.
אלכס מילר: זה פשוט הולך לחגיגה אחת גדולה כאן.
אורנה שמחון: תודה.
אורנה שמחון: ביישובים דרוזים מעורבים יש לנו במחוז כאלה לא מעטים.
אורנה שמחון: למשל במרר, באבו סנאן, כפר סמיע ופקיעין, ימי המנוחה נקבעו לשישי שבת, כאשר ביישובים דרוזים שאין בהם אוכלוסייה נוצרית, כמו למשל דליה ועוספייה, שזה לא בתחום שיפוטי, אבל זה עדיין במחוז חיפה, ימי המנוחה הם שישי שבת.
אורנה שמחון: ועד ההורים ---
סעיד נפאע: אני רוצה לתקן אותך.
סעיד נפאע: שישי שבת היה בכל הכפרים.
סעיד נפאע: אחר כך זה שונה לאור העובדה שאת מתארת.
סעיד נפאע: למשל בבית ג'אן, זה שונה כשאני הייתי יושב ראש המועצה המקומית, אבל אין את הבעיה הזאת.
סעיד נפאע: לכן היה קל לעשות את זה.
סעיד נפאע: מצאנו הסדר מיוחד למורים הנוצרים שם.
אורנה שמחון: אוקי, זה לא סותר.
אורנה שמחון: זאת אומרת וועד ההורים פנה אלי בבקשה לשנות את ימי המנוחה, שמעתי את הצרכים של ההורים, והבנתי מתוך הצרכים האלה, שהנושא של השבת הוא מאד משמעותי בשבילם, כי חלקם עובדים מחוץ ליישוב, לפעמים במפעלים יהודים.
אורנה שמחון: סטודנטים לומדים שם וכן הלאה.
אורנה שמחון: הם יציגו את עמדתם, ורצו את יום השבת.
אורנה שמחון: יום ראשון הוא יום שהוא מקודש לנוצרים, ואני מבינה, אני שמחה שיש קונסנסוס בחדר הזה, לפחות מצד חברי הכנסת, שאף אחד לא רוצה לפגוע בפולחן דתי.
אורנה שמחון: גם אנחנו לא כמשרד ולא ניתן לזה יד.
אורנה שמחון: אני ניסיתי לבדוק עם הנוצרים שהגיעו אלי למשרד ועם וועד ההורים, ולנסות להגיע לאיזה שהוא פתרון ועמק השווה.
אורנה שמחון: אני רוצה להגיד בהגדרה, כל שינוי של ימי המנוחה, טעון אישור של כמה גורמים: הסכמה של רשות מקומית, הסכמה של וועדי הורים, ביישובים מעורבים נציגות של העדות השונות, ארגוני המורים.
אורנה שמחון: ולכן, כל דיון כזה, וזה לגיטימי שיעלה, מכל מניע שהוא לגיטימי שהוא יעלה, אלה הצלעות שצריכים להסכים על שינוי ימי המנוחה.
אורנה שמחון: וועד המורים, כמובן, למורים גם יש מה לומר לגבי שינוי תנאי העסקה.
אורנה שמחון: המורים לומדים, הם לומדים בהשתלמויות וכן הלאה.
אלכס מילר: רגע, אני רוצה להבין קודם כל כמה דברים.
אלכס מילר: בואו נתחיל בית ספר בית ספר.
אלכס מילר: יש לנו כמה בתי ספר.
אלכס מילר: נתחיל כרגע עם בית ספר שהוא כל כולו דרוזים.
אלכס מילר: על בית הספר הזה אני לא רואה שום בעיה ללכת על המהלך.
אורנה שמחון: אדוני, אני אומר מה הבעיה.
אלכס מילר: מה הבעיה, כן.
אלכס מילר: בואו נתחיל מזה.
אורנה שמחון: אנחנו שואפים שביישובים תהיה אחידות בימי המנוחה.
אורנה שמחון: אנחנו מעדיפים שתהיה אחידות ביישוב.
אורנה שמחון: אם אתה שואל אותי, אני מסכימה עם חבר הכנסת, שהטוב ביותר היה – אם האוכלוסייה הייתה באמת הטרוגנית ולומדת בכל בתי הספר.
אורנה שמחון: היסטורית, בלחצים כאלה ואחרים שאני ירשתי את זה, יצא שבבית ספר אחד רוכזו התלמידים הנוצרים, שיש שם גם מנהל נוצרי.
אורנה שמחון: תשאל אותי כמשרד חינוך אם זה אידיאלי?
אורנה שמחון: זה לא אידיאלי.
אורנה שמחון: אני חושבת שביישוב אחד התלמידים צריכים ללמוד בכל בתי הספר, ובתנאי אחד, שהם ירגישו שהם מקבלים ונשמרים זכויותיהם ותהיה אפשרות לקיים את המנהגים שלהם וכו', כמו שאנחנו מכירים ויודעים לעשות.
אורנה שמחון: היסטורית, מלפני שתי קדנציות של מנהלי מחוזות, קרה מה שקרה בלחץ העדה הנוצרית, שגם לה יש את הצרכים משלה.
אורנה שמחון: הם מרגישים מיעוט וגם הם רוצים שהילדים שלהם ילמדו בבית ספר כזה או אחר, והתקבלה החלטה.
אורנה שמחון: אני לא בטוחה שאני הייתי מקבלת אותה, אבל התקבלה החלטה ואני צריכה לכבד אותה, והיה שקט ביישוב מהבחינה הזאת.
אורנה שמחון: עכשיו, לשנות לבית ספר כזה ---
חמד עמאר: מי קיבל את ההחלטה?
אורנה שמחון: רגע.
חמד עמאר: לא, לא, התקבלה החלטה.
חמד עמאר: מי קיבל אותה?
אורנה שמחון: התקבלה החלטה על ידי משרד החינוך, באישור משרד החינוך יחד עם הרשות המקומית.
קריאה: אף פעם לא שמענו על זה.
אורנה שמחון: התקבלה החלטה לאפשר את זה.
אורנה שמחון: לאפשר את המעבר של התלמידים לבית ספר אחד.
קריאה: בשום אופן לא, מה פתאום?
אורנה שמחון: עכשיו לשנות ולהפוך ימי לימודים לכל בית ספר בנפרד זו בעיה קשה.
אורנה שמחון: משום שאם אנחנו רוצים לשמור על איזונים קהילתיים ולעשות פעילות בלתי פורמאלית או פורמאלית בימים כאלה או אחרים, זה מסנדל את הרשות המקומית פעם אחת.
אורנה שמחון: פעם שנייה, המורים לומדים, המורים נמצאים בהשתלמויות ---
חמד עמאר: בימי שבת יש השתלמויות למורים?
חמד עמאר: אני שואל אותך.
אורנה שמחון: רק שנייה, רגע, אל תתקוף אותי בבקשה, חבר הכנסת.
חמד עמאר: אני לא תוקף אותך, אני שואל אותך.
אורנה שמחון: אבל אני אענה לך, רשמתי ותאמין לי – אני אתייחס להכל, אבל תן לי אפשרות.
אורנה שמחון: אנחנו לא אחד נגד השני.
אורנה שמחון: בעיקרון, אני חושבת שלקבוע אחידות זה דבר מאד חשוב, כי אם אני אנציח את העניין הזה גם ביישובים אחרים, יהיו לי לחצים אחרים ותהיינה לזה השלכות רוחב של נוצרים ביישוב כזה או אחר, הם רוצים את בית הספר שלהם, את המנהל שלהם, ואנחנו נגיע לבדיוק הפוך ממה שאתה רצית.
אלכס מילר: אוקי, זאת אומרת את אומרת שמבחינת כל העניין הזה וההיבט הזה ---
אורנה שמחון: צריכה להיות אחידות יישובית.
אלכס מילר: יש בעיה לעשות את זה.
אורנה שמחון: אוקי, אבל מה אני כן מציעה?
אלכס מילר: רגע, רק שנייה גברת שמחון.
אלכס מילר: אני רוצה לעבור על ה---
סעיד נפאע: אולי תרשה לי לשאול את השאלה קודם?
סעיד נפאע: במכתבים שלך בנושא את כל כך היית נחרצת לא לשנות את המצב הקיים.
סעיד נפאע: השאלה שלי היא פשוטה – במידה והתושבים יגיעו לעמק השווה, למשרד החינוך תהיה בעיה בנושא הזה?
אורנה שמחון: אז אני אתייחס לסוגיה הזאת.
אורנה שמחון: תראה, כשהורים מקבלים החלטה חד צדדית לקבוע למדינה וליישוב ולתושבים על איזה ימים יהיו בלי דיאלוג ולהשבית את הלימודים, אנחנו מודעים באופן חד משמעי שהמצב נשאר על כנו.
אורנה שמחון: אבל, אני הזמנתי את ההורים באותה נשימה לדיון בלשכתי, יחד עם נציגי הנוצרים.
אורנה שמחון: לצערי, ההורים לא היו מוכנים לשבת עם הנוצרים באותו חדר, ונאלצתי להוציא את ההורים הנוצרים מהחדר שלי, את הסגנים ואת חבר המועצה שייצגו את העדה הנוצרית, ואני מאד מצרה על כך.
אורנה שמחון: אבל כדי להגיע לעמק השווה אני ביקשתי לשמוע את נציגי הנוצרים לחוד, הוצאתי אותם מהחדר, שמעתי את וועד ההורים, שמעתי את שניהם.
אורנה שמחון: ואמרתי – אוקי, אם הדרוזים נימקו, העדה הדרוזית שהיא מאד יקרה לליבנו, כמו גם העדה הנוצרית, רוצים וחשוב להם, מכל הסיבות שאפשר שיום המנוחה יהיה בשבת, והם יסכימו לזה שלא פוגעים בפולחן כפי שאתה אמרת, חבר הכנסת ביום ראשון, בבקשה.
אורנה שמחון: יש לי פתרון.
אורנה שמחון: בואו נהפוך את ימי החופשה לשבת וראשון, ובתנאי ---
קריאה: ומה עם הדרוזים.
אורנה שמחון: הנה, הדרוזים רצו את השבת.
אורנה שמחון: בואו ניתן את השבת,
עמאר זיאד: למה?
עמאר זיאד: שישי זה לא פולחן שלנו?
עמאר זיאד: אנחנו הדרוזים אין לנו פולחן דת?
אורנה שמחון: רגע, סליחה, אל תפריע לי.
קריאה: נציגות דרוזית לא הייתה אצלה במשרד, לא הזכירה אותה.
אורנה שמחון: אתם הדרוזים, לא?
אלכס מילר: תקשיבו לי טוב עכשיו.
אלכס מילר: אני לא יודע כמה פעמים אתם מגיעים לכאן, אבל אצלי אין פה כל אחד זורק פה מה שהוא רוצה.
אלכס מילר: כל מי שעכשיו יגיד מילה, ברגע זה, אחרי שהוא אמר מילה – קם והולך.
אלכס מילר: יש בן אדם אחד שמדבר לפי זכות דיבור.
אלכס מילר: רוצים לצעוק – צאו החוצה, תצעקו שם.
אורנה שמחון: אני הצעתי, היות וחשוב לעדה הנוצרית הנושא של השבת, והיות ולנוצרים אני רוצה לשמור, וגם הנוצרים רוצים יום ראשון, בואו נכנס בלשכתי, הצעתי את זה, יש לי פה פרוטוקול, נכנס את נציגי ארגון המורים, הסתדרות המורים, נציגות של וועדי ההורים, נציגי העדה הנוצרית, נגיע לעמק השווה.
אורנה שמחון: לצערי, וועד ההורים דחה את ההצעה הזאת, ולכן בלית ברירה ההחלטה ועמדת המשרד, כדי לא לעשות תהליכים של קרע ביישוב – להשאיר את הסטאטוס קוו.
אורנה שמחון: עדיין הצעתי פתוחה לכל דיאלוג בהסכמה.
אלכס מילר: שאלה.
אלכס מילר: עכשיו בואי נעבור למשהו שאני רוצה להבין.
אלכס מילר: יום שני, בוא נתחיל מבתי הספר היסודיים, כרגע נשים את התיכון הצידה.
אלכס מילר: בתי ספר יסודיים – יום שני מאיזה שעה עד איזה שעה לומדים?
אורנה שמחון: ביסודיים – עד שלוש וחצי, כאשר יש יום אחד שהוא יום קצר.
אלכס מילר: איזה יום?
אורנה שמחון: אחד הימים לבחירת בית ספר, בדרך כלל זה יום שלישי, אבל זה נתון לשיקול דעתם של המנהלים.
אלכס מילר: רגע, יש איזו שהיא תוספת שעות שאני לא מכיר?
אורנה שמחון: כן, יש בבתי ספר שנכללים באופק חדש התלמידים אמורים להישאר לשעות פרטניות, גם אם זה לא כל בית הספר, עד השעה שלוש וחצי, כאשר יש יום אחד קצר.
אלכס מילר: בסדר, תראי, גם ילד שלי ביסודי והוא גם כל יום כמעט עד שלוש וחצי חוץ מיום שלישי ויום חמישי.
אורנה שמחון: נכון.
אלכס מילר: יום שלישי הוא מסיים בשתיים וביום חמישי בשתיים ועשרים.
אלכס מילר: זאת אומרת יש לנו שעתיים שעתיים, ויום שני הם לומדים עד 11.
אלכס מילר: ויום שיש עד שלוש וחצי?
אלכס מילר: יום שבת?
אורנה שמחון: שבת זה יום לימודים רגיל עד שלוש וחצי.
אורנה שמחון: אבל תלוי במערכת.
אורנה שמחון: זה בעיקרון עד שלוש וחצי.
אלכס מילר: אוקי, בדקתם אפשרות בגלל המצב שקיים לפצל את השעות למשך השבוע ולשחרר את יום השבת?
אלכס מילר: במה זה כרוך?
אלכס מילר: בתוספת של כמה שעות כל יום?
אורנה שמחון: זה אומר ללמד ארבעה ימים?
אורנה שמחון: לא, אני מתנגדת לזה ואני אגיד לך למה אני מתנגדת לזה.
אורנה שמחון: מערכת החינוך אינה יכולה לסבול את זה, יהיו לזה השלכות רוחב שילמדו ארבעה ימים.
אורנה שמחון: בואו נחליף את ימי העבודה במשק ארבעה ימים.
אורנה שמחון: מה יעשו ההורים?
אורנה שמחון: ההורים לומדים, ההורים עובדים, ההורים עסוקים.
אורנה שמחון: מה יעשו ההורים עם הילדים?
אורנה שמחון: זה יוצר לנו בעיה מאד מאד קשה.
אורנה שמחון: הדבר השני, אני חושבת שזה לא מוסרי לבקש מילד בכיתה א' ללמוד עד שעה ארבע וחצי וחמש וחצי.
אורנה שמחון: צריך לדאוג להזנה, להעביר את המערכת - מדוע היישוב פקיעין יוצא דופן?
אורנה שמחון: בואו נעביר את כל מערכת החינוך במדינת ישראל לארבעה ימים.
אורנה שמחון: אני חושבת שזאת החלטה שהיא גדולה עלי.
אורנה שמחון: זה לא במנדט שלי.
אורנה שמחון: שר החינוך יחליט אם מערכת החינוך עוברת לארבעה ימים.
אורנה שמחון: אני חושבת שזה לא נכון פדגוגית, זה לא נכון חינוכית.
אורנה שמחון: בחורף יבואו ההורים יבקשו לשחרר את הילדים שלהם, ואני גם לא בטוחה שההורים יסכימו לכך שהילדים יישארו עד השעה ארבע וחצי.
אורנה שמחון: הרי הטענה המרכזית הייתה שההורים צריכים לשהות עם הילדים בבית.
אורנה שמחון: אז מה קרה?
אורנה שמחון: בואו נעביר את כל המערכת עד שש בערב, והתלמידים ישהו במוסדות חינוך, וכולם יהיו מרוצים.
אורנה שמחון: אני חושבת שזה יוצר בעיה מסוג שני, שהילדים יהיו ברחובות יום נוסף בשבוע, וזה לא נכון לעשות.
אורנה שמחון: גם ההורים לא עובדים ארבעה ימים בשבוע.
אלכס מילר: זאת אומרת האפשרות לפיצול שעות ולשחרור של היום הזה לא מקובלת על ידיכם.
אלכס מילר: אז בואו נשמע עכשיו את מועצת פקיעין.
אלכס מילר: בבקשה, אתה ראש המועצה.
חיר נסראללה: כן.
חיר נסראללה: טוב, אני לא רוצה לחזור על מה שאמרו החברה'.
חיר נסראללה: אין ספק שיש לנו בעיה בתוך היישוב.
אלכס מילר: בעיה – אנחנו הבנו.
אלכס מילר: מה הפתרונות?
חיר נסראללה: שמי נסראללה חיר, ראש המועצה.
חיר נסראללה: אנחנו כבר מזה הרבה חודשים דנים בנושא הזה.
חיר נסראללה: אנחנו לא מגיעים לעמק השווה מול כל המעורבים.
חיר נסראללה: התקבלה החלטה במועצה לפני כחודש ימים, קצת פחות או יותר, אני לא זוכר בדיוק את התאריך.
קריאה: 13.4.
חיר נסראללה: אבל זה לא משנה, זה לא לצורך העניין.
חיר נסראללה: 13.4, הנה, אתה כבר עוקב אחרי אז זה בסדר.
חיר נסראללה: התקבלה החלטה ואמרו שהמועצה רשאית לדון בנושא ולקבל החלטות.
חיר נסראללה: אני הצהרתי ואני אמרתי, אני ביקשתי גם מוועדי ההורים, גם מחברי המועצה, ועל ההצעה הזאת הצביעו 8 מתוך 10 חברים, שאני מבקש לקיים דיאלוג מול כל הגורמים.
חיר נסראללה: המועצה אין לה שום זכות, ואני שאלתי את גברת אורנה שמחון בנוכחות וועדי הורים, אם יש זכות למועצה לקבוע את ימי המנוחה.
חיר נסראללה: אמרה במפורש לא, כיוון שרק על פי חוק צריך להתנהג.
אורנה שמחון: סמכות, לא זכות.
חיר נסראללה: סמכות, סליחה.
חיר נסראללה: אולי טעיתי בהגדרה.
חיר נסראללה: זה דבר אחד.
חיר נסראללה: דבר שני, ההחלטה שהתקבלה הייתה ברורה כשמש.
חיר נסראללה: אנחנו בעד זה, ואני חוזר ואומר את זה – אנחנו בעד זה שיהיה יום שבת יום מנוחה.
חיר נסראללה: יש צדק במה שאומרים החברה', אין ספק בנושא הזה.
חיר נסראללה: אבל, הייתה הצעה לא רק מאורנה שמחון, גם מחלק מוועדי הורים, גם מחלק מחברי המועצה, שצריך לקיים באמת את הדיאלוג הזה ולשבת עד שייצא עשן לבן.
חיר נסראללה: בינתיים היה נתק מוחלט בנושא הזה.
חיר נסראללה: עכשיו, אני רוצה לחזור רק על שני דברים שהם חשובים לנו מאד.
חיר נסראללה: יש לנו באמת בעיה של אינטגרציה בתוך היישוב.
חיר נסראללה: אין ספק.
חיר נסראללה: אי אפשר שבית ספר דרוזי יהיה טהור מאה אחוז, ובית ספר שני יהיה מעורב.
חיר נסראללה: למה שכולם לא יהיו מעורבים?
חיר נסראללה: הרי הרשות המקומית מסיעה את הילדים, אז יכולים להיות חצי כאן וחצי כאן.
חיר נסראללה: זו אחת הבעיות.
אלכס מילר: אבל מדברים פה על 10 אנשים.
חיר נסראללה: אפילו אם זה אחד.
חיר נסראללה: למה 10 אנשים?
חיר נסראללה: במקום שיהיו בבית ספר ב' 109 ילדים, אז יהיה 50 ילדים מבית ספר א' ו-50 ילדים מבית ספר ב'.
חיר נסראללה: זו בעיה אחת.
חיר נסראללה: בעיה יותר חמורה מהכל, זה נושא הנשירות.
חיר נסראללה: ואין פה ויכוח לא עם הנוצרים, לא עם הדרוזים ולא עם וועדי הורים.
חיר נסראללה: אי אפשר שהיום המורה בבית ספר, ואני אמרתי את זה במליאת המועצה, אני אמרתי את זה אצל גברת אורנה שמחון ואני אומר את זה כאן בפה מלא, שכולם ישמעו.
חיר נסראללה: בצורה שלא תשמע לשני פנים.
חיר נסראללה: אי אפשר שאתה תלמד את הבן שלי, והבן שלך בכיתה ז' יוצא החוצה.
חיר נסראללה: זה לא יעלה על הדעת.
חיר נסראללה: ועל זה, דרך אגב, יש קונסנסוס מכל הכיוונים.
חיר נסראללה: צריך לקחת את זה בחשבון.
חיר נסראללה: אם יש פה ושם אחד מתנגד, אין לנו שום בעיה.
חיר נסראללה: הדבר הכי חשוב, שאני גם כן אמרתי ואני גם אומר את זה.
חיר נסראללה: אני לא רוצה לפגוע ברגשות של אף אחד מהאנשים.
חיר נסראללה: לא אני כאיש, לא כדרוזי ולא כיושב ראש מועצה.
חיר נסראללה: ואני מאמין שגם חברי המועצה יהיו באותה עמדה.
חיר נסראללה: אמנם שיש פה איזה חבר מועצה שהוא אופוזיציה, אבל הוא גם באותה עמדה.
חיר נסראללה: אנחנו לא רוצים לפגוע באף אחד.
חיר נסראללה: אנחנו רוצים שכולם ישבו ביחד ויגיעו להסכמה משותפת, בכל החלטה שתתקבל אצל כל הגורמים שדיברתם עליהם.
חיר נסראללה: אין שום סיבה למועצה לא לקבל את זה.
חיר נסראללה: ואנחנו, איך אומרים, אנחנו בזרועות פתוחות נקבל כל החלטה שתתקבל.
חיר נסראללה: אנחנו חייבים לתקוף את הבעיות האלה בצורה חד משמעית.
חיר נסראללה: הבעיה של הנשירה היא אחת הבעיות החמורות שלנו, רבותיי.
חיר נסראללה: אני אומר לכם.
חיר נסראללה: ומה הם עושים, מבחינת חוק החוק מאפשר להם ללכת להירשם במקום X.
חיר נסראללה: מה הם עושים?
חיר נסראללה: בא אדון יושב ראש וועד הורים, מה הוא עושה?
חיר נסראללה: הוא הולך.
חיר נסראללה: מעביר את הכתובת של אשתו לתרשיחא או לא חשוב לאיזה מקום.
חיר נסראללה: בינתיים הוא נשאר תושב פקיעין והילד לומד בתרשיחא על פי חוק.
חיר נסראללה: זה גם לא בסדר.
חיר נסראללה: אז אני מבקש לתת את הדעת על זה.
אלכס מילר: בסדר, זה לא רק אצלכם, תאמין לי.
חיר נסראללה: בסדר.
חיר נסראללה: אני אמרתי, אולי החוק מאפשר להם.
קריאה: זו עבירה פלילית.
חיר נסראללה: אמרתי, אולי החוק מאפשר להם, אני אמרתי.
חיר נסראללה: עכשיו, מה שאני רוצה לבקש, אני מאד מבקש מכל חברי הכנסת המכובדים, מיושב ראש הוועדה ומכל הנוכחים, כולל הגברת אורנה שמחון.
חיר נסראללה: באמת לתת את הדעת, לנסות ללכת לקראת פתרון שיהיה פתרון הולם, ולשמור את הכבוד של כולם.
חיר נסראללה: אני קטן מלהציע.
אלכס מילר: אתה חלק מזה.
קריאה: אבל אתה ראש הרשות.
חיר נסראללה: לא, לא, אני לא יכול לקבל החלטות.
חיר נסראללה: אני יכול להציע אם הוועדה, כמו שחבר הכנסת ---
אלכס מילר: רגע, רגע.
חנא סוייד: הוא מציע הידברות.
חנא סוייד: זה מה שהוא מציע.
חיר נסראללה: הידברות.
אלכס מילר: אני שואל אותך שאלה – אם עכשיו וועד הורים ומשרד החינוך מקבלים החלטה – אתה תומך בכל החלטה שמתקבלת?
חיר נסראללה: כל החלטה שתתקבל בין וועדי הורים, הסתדרות המורים, מחוז הצפון, משרד החינוך, כל גורם שיקבלו החלטה שתהיה מקובלת – אני בכלל אפילו לא אהסס לקבל אותה.
אלכס מילר: זאת אומרת שאתה לא חלק מהמשא ומתן.
חיר נסראללה: אני מוכן להיות חלק מהמשא ומתן בשביל לתמוך, בשביל לפתור את הבעיה.
אלכס מילר: אני שואל אותך, אתה לא כתנאי בא למשא ומתן, אתה בא כתומך.
חיר נסראללה: אני מוכן לתמוך בכל החלטה.
אלכס מילר: שלא אחר כך יבואו ויגידו שפתאום רשות מקומית שמה שם איזה שהוא ---
חיר נסראללה: לא הייתה ולא תהיה כזאת.
אלכס מילר: מקל לתוך הגלגל ואז שום דבר לא זז.
חיר נסראללה: עכשיו, עוד הערה קטנה.
חיר נסראללה: בקשר לאזורי רישום, מה שדיברו שאמרו לי שהיה בשנת 98, 99 הייתה החלטה ולא מימשו אותה.
חיר נסראללה: גם על זה צריך לתת את הדעת בהמשך.
חיר נסראללה: לא צריך להתבייש מאף אחד.
אלכס מילר: כן, אנחנו מברכים את יחידת נחשון של שירות בתי הסוהר.
אלכס מילר: ברוכים הבאים לכנסת ישראל, לוועדת חינוך, תיהנו מהישיבה.
חנא סוייד: טוב, אדוני יושב הראש, אני חושב שהסוגיה הזאת היא מסוג הדברים שטוב שאנשי הכפר יאווררו את הנושא וישמעו דעות מחוץ ליישוב ושלא ימשיכו להתבשל במיץ של עצמם.
חנא סוייד: כי לפעמים, אם סוגרים את הגבולות ודנים בנושא מהסוג הזה בניתוק או במנותק מהסביבה, אז לפעמים רואים את היריבויות הקטנות וזה לא כדאי.
חנא סוייד: זה לא טוב.
חנא סוייד: להיפך.
חנא סוייד: אנחנו כאן, אני חושב שכל הנוכחים בישיבה הזאת, המטרה שלהם והכוונה שלהם לאור הדיון הזה, היא דווקא לעזור לכם איך להתמודד עם הסוגיה הזאת.
חנא סוייד: זו סוגיה קהילתית, והפתרון שלה הוא קהילתי, כל עוד זה לא מתנגד עם החוק ולא מתנגש עם החוק.
חנא סוייד: לכן, אני מדגיש כאן את החשיבות של ההידברות.
חנא סוייד: זה נושא שצריך לסגור אותו בהידברות בין הנציגים של העדות השונות, ואני חושב שלהכריז על שביתה זו עליה על הבריקדות.
חנא סוייד: לא צריך להגיע למצב הזה.
חנא סוייד: קודם כל ממצים את כל האפשרויות, אל כל הפתרונות.