GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים גבאי: אני חושב שכפי שנאמר פה, זו הזדמנות מאוד מאוד גדולה לראות, אני אומר את זה באופן, יצא לי כמה וכמה פעמים, הוזכרו פה שדה יעקב ונהריה ועוד סוגיות כאלה ואחרות שקשורות ודאי למחוז הצפון, אני רוצה לומר תודה מיוחדת על המקום ועל ההבנה של פעם אחת, חשיבות גדולה להיות ביחד, אבל הדגש המאוד גדול לדאוג לייחודיות הזאת, זבולון, ואני אומר לך תודה גדולה, כי במקום הזה של כל מיני פלפולים משפטיים עם הרבה רצון טוב, גם מנכ"ל, גם שר, עם הרבה מאוד רצון, זה הרבה פעמים נתקע בפרוצדורות והמקום של לשחרר את הדברים ולתת מקום, זה יוצר חיזוק מאוד גדול שאנשים מרגישים שהם שייכים והם מרגישים שיש להם את גאוות היחידה ואת הכוח, הם גם יכולים לצאת אחר-כך החוצה ולהיות במיטבם ויש לזה משמעות גדולה ואני רוצה לומר תודה.
זבולון אורלב: יהודה שוורץ, בבקשה.
יהודה שוורץ: אתה רואה שבונים לך לאט לאט את האגו, ואני בטוח שלא יגבה לבך.
יהודה שוורץ: אבל, אני מוכרח להזכיר כאן שהיינו פה לא מזמן בסוגיה שאתה הובלת בנושא המכללות וכשנתקלנו באיזה שהוא קושי, אמר לי מישהו – בוא נלך לשאול את האדמו"ר.
יהודה שוורץ: אז הנה, יש לך כבר עוד משהו להוסיף.
יהודה שוורץ: אז דיברו עליך בתקשורת כמר חינוך, אני חושב שאתה האדמו"ר, אדמו"ר החינוך בשבילנו, ואני חושב שזה יספיק בשביל העניין הזה.
יהודה שוורץ: אני רוצה לומר משהו על ההתבוננות פנימה.
יהודה שוורץ: והדבר הזה בשבילי בשבוע החמ"ד, ביום ראשון כשהיה האירוע הגדול, נדרשתי לא להיות בפתיחת האירוע, כי התחייבתי לתת שיעור בבית ספר באלון שבות בכיתה ח', בפני התלמידים של המכללה.
יהודה שוורץ: ואני רוצה לשתף אתכם בחוויה יוצאת מן הכלל, שהיא מחייבת מחשבה אבל גם מעוררת גאווה גדולה.
יהודה שוורץ: כיתה ח', אחרי פורים, אמר לי המורה – תיזהר לך, אתה יודע מה זה כיתה ח' אחרי פורים?
יהודה שוורץ: ואתה הולך להדגים שיעור בפני 20 או 30 תלמידים, בחורים מהמכללה.
יהודה שוורץ: אחד הילדים, נתנאל, שיעור במשנה, ביקשתי ממנו – בוא, תקרא קטע, פירוש מן הרמב"ם.
יהודה שוורץ: אומר הילד – מורה, זה בלי נקודות.
יהודה שוורץ: אני אומר לו – אתה לא יודע לקרוא בלי נקודות?
יהודה שוורץ: לא כל-כך טוב.
יהודה שוורץ: אני שואל אותו – איפה אתה לומד בשנה הבאה?
יהודה שוורץ: בהמשך.
יהודה שוורץ: אתם יודעים מה זה המשך?
יהודה שוורץ: בגוש עציון הקימו מוסד המשך, תיכון המשך, שהוא קולט את כולם.
יהודה שוורץ: ואומר הילד בפני כל התלמידים, יש לי מקום לשנה הבאה.
יהודה שוורץ: לא רצו לקבל אותי באף מקום, אבל שם קיבלו אותי.
יהודה שוורץ: גבירותיי ורבותיי, כיתה ח', ילד לא יודע לקרוא בלי נקודות, לא בפריפריה, במרכז הארץ.
יהודה שוורץ: מצד שני, יש בית ספר שחרט על דגלו – אני, אגב, הם מקבלים פרס חינוך, נכון?
יהודה שוורץ: מקבלים פרס חינוך.
יהודה שוורץ: אז גבירותיי ורבותיי, יש לנו המון עבודה לעשות גם פנימה, המון עבודה.
זבולון אורלב: עופר צבאן ממקיף ב' באשדוד.
עופר צבאן: אני יו"ר ועד ההורים במקיף ב' באשדוד ואני קודם כל הייתי די חוצפן לבקש להגיע לישיבה הזאת, אני יצרתי קשר עם מי שצריך ליצור קשר, כי אני חושב שנושא החמ"ד הוא בוער בעצמות שלנו כהורים.
עופר צבאן: אני אנצל את הבמה הזאת שכולם פה, להודות למאיר על כל מה שהוא עושה בעצם לעיר אשדוד, לבתי-הספר הממלכתיים דתיים, לגני הילדים.
עופר צבאן: אבל אני באתי לפה על-מנת להביע את הזעקה שלנו, כהורים, אליכם.
עופר צבאן: לצערי, אתם כמועצת חמ"ד, כאנשים שמובילים את החמ"ד, מתרכזים יותר בישיבות התיכוניות, יותר באולפנות, ופחות במקיפים הממלכתיים דתיים, שבעצם קולטים כמו שאמר חבר הכנסת מולה, את כולם.
עופר צבאן: אתם כנראה שכחתם דבר אחד, שהכיפה הזאת בסופו של דבר, היא נשארה אותה כיפה, כמו שהיתה לרב ריינס, אותה כיפה.
עופר צבאן: חברים, הרב ריינס כשהוא חרט על דגלו את הציונות הדתית, את החמ"ד, המטרה שלו היתה לקרב את כל עם ישראל לתורת ישראל.
עופר צבאן: אנחנו חוטאים למה שאנחנו עושים.
עופר צבאן: אם אני, כהורה, במקרה הורה פעיל, ניזון במקרה משבוע החמ"ד מה יגידו הורים אחרים שאינם פעילים, שלא יודעים בכלל על שבוע החמ"ד?
עופר צבאן: לא יודעים, לא שמעו.
עופר צבאן: אם היה בא מרכז רבין לשלום, לדוגמה, או מרכז פרס לשלום, ומארגן איזה שהוא אירוע, אני בטוח שכל התקשורת היתה מדברת עליו חודש.
עופר צבאן: ואנחנו מה?
עופר צבאן: מי יודע על הכנס הזה היום?
עופר צבאן: בודדים.
עופר צבאן: חברים, אתם צריכים להבין דבר אחד, התינוקות של בית רבן האלה, הילדים בני שלוש שאנחנו קולטים אותם בגני ילדים טרום טרום חובה ושהם מסיימים גן חובה וההורים שלהם מתלבטים אם להביא אותם להמשיך בחינוך הממלכתי דתי, פה הבעיה שלנו.
עופר צבאן: אם אני כהורה לילד שהיום נמצא בכיתה ט' ונמצא במשבר רציני מאוד, הילד, הילד בא אלי ואומר לי – אבא, תשמע, אני לא חושב שאני ממשיך במקיף, בגלל כל מיני בעיות שיש במקיף ולא משנה מה הבעיות כרגע, ואני רוצה לעבור לבית ספר אחר, והאפשרות היחידה שיש לי היום היא להעביר אותו לממלכתי, חברים, אנחנו כבולים.
עופר צבאן: לא יכול להיות מצב שבמחוז כמו מחוז הדרום, שהוא מחוז מאוד מאוד גדול, אין לנו כיתת מחוננים אחת, אין לנו מענה לילדים שמסיימים כיתה ו' ומוגדרים כמחוננים, אין לנו.
עופר צבאן: אני שוב פעם אומר לכם, זו זעקה.
זבולון אורלב: תודה רבה ואני שמח שגם יכולנו לאפשר לך גם לומר את דבריך.
זבולון אורלב: הרב אוריאל, מתי שתרצה, רק תאותת לי, בסדר?
זבולון אורלב: נמשיך בסבב, בבקשה.
דליה רובין: אני מנהלת של בית-הספר ביקיר.
דליה רובין: אני אקח את הקול של המנהלים.
דליה רובין: אנחנו בשדה נדרשים להרבה מאוד פתרונות.
זבולון אורלב: אני מבין שאת מכלות פרס החינוך הדתי של יום חמישי?
דליה רובין: מנהלת ביקיר, כן.
דליה רובין: מה שאני רוצה לומר באמת, שאנחנו כמנהלים נדרשים להרבה מאוד פתרונות ביום יום, הרבה מאוד יצירתיות, הרבה מאוד מחשבה, הרבה מאוד מציאת יעדים אישיים שלנו ובאמת בשנים האחרונות אני מרגישה שאני לא לבד וזה משהו שנבנה.
דליה רובין: אני כבר אישה בוגרת ואני ככה הרבה שנים בתהליך של בתוך הבית החם שנקרא ממלכתי דתי ובמחוז מרכז.
דליה רובין: תשמעו, זו חוויה נעימה ומעצימה כל יום מחדש.
דליה רובין: זה משהו שעולה ונבנה.
דליה רובין: אני חושבת שיש היום המון מקום ליצירתיות שלא היה בעבר, היום יש יותר, יש יעדים ברורים לכולנו, אבל בתוך היעדים הברורים יש מקום לאישיות, למאפיינים, וכבית-ספר שנמצא בתוך השומרון, אנחנו צריכים לתת מענים ייחודיים גם לתוך השומרון וגם לסביבות שלנו ולקהילות שלנו, והעוגן הבין קהילתי זה בבית-הספר.
דליה רובין: ילד שנכנס בכיתה א' ועד הילד שמלווה אותנו הלאה וכו' וזה בזכות האנשים שיושבים פה ובמקרה הזה, זה תודה מהלמעלה, שגם אותך אנחנו רואים בשדה ומגיע אלינו ומבקר, אבל גם לאנשים פה, כולם.
דליה רובין: באמת, זו תחושה של ישירות, זו תחושה של בית, וזה מאפשר ונותן לנו כוחות כי היחד הזה, זה המיוחד.
דליה רובין: יש עוד אתגרים, עוד לא פשוט, אבל יחד נעשה ונצליח.
דליה רובין: תודה.
זבולון אורלב: אני מקווה גם שנוכל לבשר על האגף החדש שצריך להיבנות.
דליה רובין: כן, אני מקווה.
זבולון אורלב: חני נגר, מנהלת עקיבא.
חני נגר: אני רוצה להוסיף לדבריה שאני חושבת שהחמ"ד עושה שליחות לאומית כבית-ספר שיש בו 31% תלמידים עולים יוצאי יהדות אתיופיה, אנחנו מקבלים אותם באהבה רבה, משלבים אותם בתרבות הישראלית, לא רק את התלמידים אלא גם את הקהילה כולה, נותנים לה מקום לאפשר לתרבות שלהם להיות חלק מהתרבות הישראלית ועל אף הקשיים הרגשיים וקשיי הקליטה, ברוך השם, התלמידים נהנים להגיע לבית-הספר, יש בהם את מורשת ישראל, אהבת ישראל, ומבחינת ההישגים, הרמה, רמת ההישגים טובה מאוד.
חני נגר: אני רוצה לומר תודה.
זבולון אורלב: אני ביקשתי שחלק ממקבלי הפרסים יבואו גם לישיבה שירגישו שזה חלק מההוקרה וההערכה.
חני נגר: תודה.
זבולון אורלב: בבקשה, משה חיים פיק, בבקשה.
משה חיים פיק: אני מנהל בית-ספר עילאי, ממלכתי דתי במגדל העמק.
משה חיים פיק: חינוך מיוחד יחיד מסוגו במחוז צפון לילדים עם בעיות התנהגותיות קשות.
משה חיים פיק: תודה לחיים ותודה לאברהם ולכולם.
זבולון אורלב: יישר כוח גדול, יישר כוח גדול.
זבולון אורלב: גם מחתני הפרס, נכון?
משה חיים פיק: כן.
משה חפר: אז הגענו לחב"ד, הזכרת את חב"ד.
משה חפר: אני ממכללת בית רבקה בכפר חב"ד.
משה חפר: זו ההזדמנות שלי באמת להיפגש אתכם, הודות להכנה, ואנחנו, למרות שאנחנו באמת כן שייכים למגזר החרדי שהוזכר פה.
זבולון אורלב: אתה בנו של הרב?
משה חפר: נכון, נכון.
זבולון אורלב: זכיתי ללמוד אצלו בנחלים.
משה חפר: נכון.
משה חפר: בגלגול הקודם שלו הוא היה בנחלים, הוא היה עוד מקווה ישראל, ואחר-כך הגיע לכפר חב"ד.
זבולון אורלב: גם הרב איתן וגם אני.
זבולון אורלב: אנחנו עוד זכינו.
איתן איזמן: הרב שמואל.
זבולון אורלב: אנחנו זכינו ללמוד אצלו.
משה חפר: יפה.
משה חפר: אז קודם כל, אני מבטיח למסור לו ד"ש עוד היום, מתלמידיו.
משה חפר: ומה שאני רוצה לומר שלמרות שאנחנו שייכים למגזר החרדי, בכל אופן, באופן טבעי, יש לנו די מאפיינים משותפים כמו שידוע עם החינוך הממלכתי דתי.
משה חפר: אנחנו קולטים מ- 11 תיכונים בכל רחבי הארץ, ממש מדן ועד אילת אפילו והתיכונים הללו קולטים ממש בצורה פתוחה, כל מי שמעוניינת להצטרף לחינוך הדתי, לאו דווקא בחב"ד, לחינוך הדתי.
משה חפר: הדברים הללו ידועים.
משה חפר: אבל מה שבעצם רציתי לומר, רק שתי מילים, לחינוך הממלכתי דתי בכלל, ולרב אבי.
משה חפר: מה שאני חושב שבאמת החסד ויש עוד הרבה דברים חשובים, אבל לדעתי, הפוקוס צריך להיות מושם על דברים, החסד קיים גם במגזרים אחרים, מה שהפוקוס שצריך להיות ממוקד, בו צריך להתמקד זה בעצם הרצון לפרוץ החוצה ולהפוך את החינוך הממלכתי דתי לא רק לנחלתו של מגזר מסוים של הציבור הדתי לאומי, אלא לשאוף להביא לכך שיהיה רק חינוך אחד במדינת ישראל, חינוך דתי לאומי, אחד ויחיד.
משה חפר: ונאמר, הדברים הללו נאמרו, ואני רק רוצה לחזק אותם, רוצה לחזק אותם ולברך את הפעולה הזאת שנעשתה שם בשבת בכפר פינס שזה דבר חשוב.
משה חפר: הגרעינים התורניים עושים דברים חשובים יותר, אבל זה רק כיוון, זה צריך להיעשות.
משה חפר: אני רוצה לומר שאנחנו עושים את זה, עושים את זה הרבה מאוד, בין אם אנחנו שולחים מדי שנה, וידידי יהודה שוורץ מכיר את הדברים מצוין, שולחים מדי שנה בסמסטר ב' שמתוך ארבע שנות לימודים, שולחים כ- 70 תלמידות לחבר העמים, לתקופה של סמסטר אחד, להוראת יהדות ועברית בבתי הספר בכל רחבי חבר העמים ולא רק בחבר העמים, גם בישראל.
משה חפר: אנחנו שולחים בנות לפני כל חג להוראה בבתי ספר ממלכתיים ולו יכולתי לפרוש בפניכם את התודות ואת הכרת הטוב שאנחנו מקבלים מכל גוני הקשת הישראלית, זה היה דבר מאוד מעניין.
משה חפר: ללמדך שיש לנו אוזן קשבת ופשוט הציבור מחכה שנעשה ונפעל.
זבולון אורלב: דוד.
דוד בוסקילה: ראשית, אני באמת רוצה להצטרף לכל הברכות, גם לך, זבולון, וגם לאברהם, לחברים בחינוך הדתי.
דוד בוסקילה: אני חושב שהשבוע הזה באמת מעלה על נס עשייה רבת שנים עם היעדים המוגדרים שבאמת תורמים רבות לתחושה של השייכות ולגאוות היחידה.
דוד בוסקילה: אני חושב מתוך התבוננות, אני רוצה בכל אופן להזהיר את עצמנו, שכשרואים הישגים כל כך נפלאים, לא לשכוח את מאמר חז"ל היזהרו בבני עניים ואני אומר מתוך איזה שהיא הכרה והתנסות אפילו בשבוע האחרון, כאן בירושלים, לא נדבר רחוק, בפריפריה, תלמידות שסיימו כיתות ח', חלק גדול מההורים שהכיר אותי בעבר, הם לא יודעים שאני כבר עובד קצת עם המכללות, אבל הם עדיין בטוחים שאני מפקח בירושלים ופונים אלי לעזור להם, לסייע להם, להכניס את בתם לאולפנה זאת, לבית ספר זה, כי לא רצו לקבל אותם.
דוד בוסקילה: אני חושב שבעניין הזה של לתת את הדעת, אנחנו ודאי רוצים להתפרש ולהגיע ולפרוץ החוצה, לכל עם ישראל, אבל קודם כל אלה שנמצאים בתוכנו, שיזכו להרגיש שהם חלק, יש להם חלק ונחלה בבית אבינו, ודאי שהם נמצאים כבר מהגנים, המשברים שילדים עוברים במעבר מהגן ליסודי, מהיסודי לחטיבות ומהחטיבות, פה בירושלים ברוך השם בשנים האחרונות עם אחיטוב קצת הצטמצם, אבל עדיין במעבר לאולפנות ולישיבות הם נתקלים בבעיות קשות ועצם התחושה הזאת שלא רוצים לקבל אותי, זה כבר יוצר איזה שהיא תחושה, בעיה קשה אצל הורים וגם אצל הילדים.
דוד בוסקילה: לכן, לתת את הדעת, אברהם, בין כל היעדים, איך אנחנו מטפלים באותן אוכלוסיות מתקשות וחלשות, שלא תמיד יש להם אוזן קשבת.
דוד בוסקילה: בנקודה של זבולון, אני רק רוצה להזכיר סיפור, נדמה לי שבשנת 84 או 85, ככה בבית הנשיא, זבולון אז היה המנכ"ל של משרד החינוך ואני ככה זוכר שהנשיא הרצוג, כשבאו אנשים ככה לקבל את פרס החינוך, הנשיא הרצוג אמר על זבולון אורלב שהיה מנכ"ל משרד החינוך, הוא אמר את זה ככה בדברי הברכה שלו: מדינת ישראל זכתה למנכ"ל הכי טוב שיש לנו במדינת ישראל, ואשרינו שזכינו שהוא מנכ"ל משרד החינוך.
דוד בוסקילה: זה משפט שאני הולך אתו מאז, נדמה לי שהברכה שלו הולכת אתך עד היום.
דוד בוסקילה: שתמשיך ככה.
זבולון אורלב: אני אגיד לך מה, הוא לא היה אובייקטיבי.
זבולון אורלב: אני אגיד לך למה הוא לא היה אובייקטיבי.
זבולון אורלב: כידוע, במלחמת יום כיפור הייתי חייל, היה לי איזה סיפור אישי והוא כתב קטעים בעיתונים, הוא גם הוציא ספר, מלחמת יום הדין, והספר התפרסם קודם כל ככתבות בעיתונים, בידיעות אחרונות.
זבולון אורלב: ויום אחד אני רואה כתבה על המעוז שלי, מעוז כתובה, אני מהחיילים של חטיבה ירושלמית שהמלחמה תפשה אותם על גדות התעלה, מופתעים, ואני רואה שזבולון אורלב מנהל בית ספר למפגרות בירושלים.
זבולון אורלב: אני באותה תקופה מנהל הפנימייה בעמליה של הבנות המחוננות.
זבולון אורלב: עכשיו, תתארו לכם, מה קורה במדרשיית עמליה.
זבולון אורלב: שאני לא מנהל של בנות מחוננות, אלא מנהל של בנות מפגרות.
זבולון אורלב: טוב, אז כמה מדריכות ידועות היום שמוכרות, התחילו כמובן להתבדח שהיו כבר שמות גנאי, הכל בצחוק וכו' וכו'.
זבולון אורלב: הם כתבו לו, 160 בנות כתבו לו מכתב, אנחנו לא מפגרות, אנחנו מחוננות של מפעלי הטיפוח של האגודה לקידום החינוך, אנא ממך וכו'.
זבולון אורלב: אני ידעתי גם שהוא יוציא ספר, כי אמרו שזה פרקים.
זבולון אורלב: כתבתי לו והתחננתי בפניו – תתקן את הדבר הזה.
זבולון אורלב: הספר מתפרסם ומה כתוב בספר?
זבולון אורלב: מנהל בית-ספר, למפגרות.
זבולון אורלב: כתבתי לו מכתב זועם, זה היה בראשית שנות ה- 70, הספר התפרסם, 74 מלחמה, 75, 76.
זבולון אורלב: עשר שנים לאחר מכן, אני מנכ"ל משרד הדתות.
זבולון אורלב: והיה מסורת שמנכ"ל משרד הדתות בסוגות מביא ארבעת המינים לנשיא.
זבולון אורלב: אני מגיע אליו, הוא כמובן לא זכר, אמרתי לו – אפשר להחליף אתך כמה מילים?
זבולון אורלב: אמרתי לו – תשמע, אתה בעל חוב אתי.
זבולון אורלב: וסיפרתי לו את כל הסיפור ואמרתי לו – תשמע, אולי יוציאו מהדורה חדשה, במהדורות הבאות, כי הספר שלך, תתקנו את הדבר הזה.
זבולון אורלב: הוא רשם לעצמו, קרא לראש הלשכה שלו, לא אסגיר את שמו וכו', אני מבטיח לך, אני מתקן את הדבר הזה.
זבולון אורלב: כעבור כמה שנים, יצאה מהדורה חדשה, ומה כתוב?
זבולון אורלב: מנהל בית-ספר למפגרות.
זבולון אורלב: בקיצור, כשהייתי מנכ"ל החינוך, אז שוב, יש הרבה מאוד אירועים, אמרתי לו – אדוני הנשיא, יש לך חוב גדול מאוד כלפיי, תדע לך אתה הדבקת פה איזה תווית וזה, אגב, הקוד בין בוגרות עמליה.
זבולון אורלב: אז זה הסיפור.
זבולון אורלב: לכן הוא רצה כנראה לכפר על דבריו.
זבולון אורלב: אלכס, בבקשה.
אלכס גליקסברג: חלק ממטרת השבוע זה באמת להרגיש בית חינוך כמשפחה, אני מוכרח להגיד שמחוז ירושלים בזמן האחרון, בשנתיים האחרונות, מרגישים שגם בבית הזה, הוא חלק מבית חינוך כמשפחה, מרגישים תמיכה מאוד גדולה.
אלכס גליקסברג: יש פה הרבה אורות, גם אור בלב וגם אור, אורבך, אני לא יודע איך מאייתים את זה, אז להט, להט והחום תושב מודיעין, תושב מחוז ירושלים.
אלכס גליקסברג: בכל אופן, מחוז ירושלים, אנחנו מאוד מבקשים להשלים את המהלך הזה של שתי הנקודות שעלו קודם.
אלכס גליקסברג: הנקודה הראשונה זה באמת התתמ"דים, יש לנו אתגר מאוד מאוד גדול לצרף את כל הציבור הדתי לאומי, התורני לאומי, לתוך החמ"ד וזה יוצר באמת אתגרים מאוד חשובים, במיוחד בהתיישבות, בהתיישבות התורנית.
אלכס גליקסברג: הנקודה השנייה שקשורה לזה, זה גם הנושא שהזכרת קודם, זה הגדרות מסודרות וכל מה שקשור להפרדה המגדרית.
אלכס גליקסברג: הזכרת את הבינוי, נזכיר גם את שעות התקן, הזכירו פה את סוגיית המחנכים והמחנכות.
אלכס גליקסברג: הסוגיה הזו, בגלל האופי המיוחד של המחוז, הסוגיות האלה נדרשות כל העת.
אלכס גליקסברג: יחד עם זה, גם אנחנו מבנייה של ארבעה תיכונים שנמצאים בתוך המחוז שגם מבחינתנו אנחנו רואים בהם חלק חשוב, כולל דע בית ישראל, ומבשרת ציון שגם שם יש לנו מרכז קליטה מאוד גדול שקולט עכשיו תלמידים, אתגרים מאוד גדולים ומורכבים ואנחנו באמת מרגישים, אני מרגיש רצון גדול מאוד להגיד תודה ולחזק את המשפחה, גם בבית הזה.
אלכס גליקסברג: יישר כוח.
זבולון אורלב: מיכל.
מיכל דה האן: אני עובדת במינהל חברה ונוער, בחינוך הדתי.
מיכל דה האן: במינהל חברה ונוער שאחראי על ההיבטים החינוכיים ערכיים בבתי הספר העל יסודיים ומעלה.
מיכל דה האן: אני יכולה להגיד באופן ברור, ברור לי, שההתייחסות של המינהל מאוד, לתת מענה לחינוך הדתי, עם קשיים.
מיכל דה האן: אבל באהבה רבה.
מיכל דה האן: נקודה אחת שאני ממש התלבטתי אם להעלות אותה ואני חושבת שזה הזמן, זה או-טו-טו המעבר של חוק הנוער, שאני מתארת לעצמי שאתה מודע לו.
זבולון אורלב: זה מונח לקריאה שנייה ושלישית.
מיכל דה האן: כן.
מיכל דה האן: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות איזה שהוא חשבון לפני שהוא יעבור וייסגר.
מיכל דה האן: המשמעות של חוק הנוער זה שרשות מקומית, אחת המשמעויות, שרשות מקומית תעמיד רכז נוער או ממונה, לא משנה, איש שיעבוד עם בני הנוער, מרגע שהם מסיימים את בית הספר, בכל רשות שהיא, שתיים בצהריים נניח, ועד, אנחנו מדברים על, אני חושבת שאנחנו לא מספיק נמצאים שם, גם ברמת חוק וגם ברמת פעילויות.
מיכל דה האן: בתי ספר שיש לנו, פנימיות, אולי פחות בעיה, אבל הסיפור של תרבות הפנאי וההשלמה של ראיית תלמיד ברצף, לא רק בבית הספר אלא בהשלמה, אני חושבת שצריך לחדד את זה יותר.
מיכל דה האן: נתונים של תנועות הנוער לא מספקים אותנו, וכן צריך דרך הרשויות לעבות את העשייה.
מיכל דה האן: יש, יש הרבה, יש טוב, אבל עוד חידוד לכיוון החינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: קודם כל, It's to late, זה מדי מאוחר, כיוון שהחוק כבר מונח בוורוד לקריאה שנייה ושלישית וזה הצעת חוק ממשלתית, כלומר כרגע לא ניתן לשינוי, הנוסח שאושר הוא הנוסח שאושר.
זבולון אורלב: הדבר השני, היה מאבק שנים רבות שההכרה בייחודו של החמ"ד לא יהיה רק בחינוך הפורמאלי, גם בחינוך הבלתי פורמאלי ופורמאלית לא התקבל עדיין, אין הפרדה בסוגיות, לא במתנ"סים וכדומה.
זבולון אורלב: תמיד מצאנו פתרונות פרקטיים וזה תלוי מאוד ברשות המקומית.
זבולון אורלב: ודבר שלישי שאני מעיר, שוב, לא צריכים לחכות לכאלה הזדמנויות כדי להעביר בצינורות המקובלים, אם אתם מרגישים תמיד שיש בעיות, יכול להיות שבמהלך החקיקה יכולנו להעיר את ההערה, אני לא יודע איזה פיתרון יכולנו לתת, אבל היינו, לא עלה בדעתי להעלות את הסוגיה, אני מודה, ואתם האנשים שתמיד מחודדים יותר לראות את הדקויות האלה, כי אני מהדור שיודע שאין הפרדה, אז לכן לא, כשאומרים מקימים מתנ"ס חדש, אז לא שואלים אם הוא דתי או לא דתי או משהו מן הסוג הזה.
זבולון אורלב: גם 13 שנה היה מנכ"ל דתי לחברת המתנ"סים, אז כך שגם לא היתה בעיה.
זבולון אורלב: אז להבא, אני אומר שוב לחברים, יש בעיות – תמיד תעלו את הדברים האלה.
זבולון אורלב: גב' חטב, בבקשה.
אסתר חטב: קודם כל, אני מתחילה ביום ראשון, מודה לך על הסדנה, על המושב שהיה, שעסק בהרחבה במחויבות החברתית של בית הספר לקהילה.
אסתר חטב: אני חושבת שזה נוגע מאוד במה שציין האבא מאשדוד, ואני בהחלט חושבת שאם אנחנו עוסקים בצמד חמ"ד ובחיבורים, אז הנושא הממלכתי שהזכיר חבר הכנסת אורבך, אז הוא בהחלט קודם כל הממלכתי נמצא בתוכנו בגדול, ובאמת הרבה פעמים או הרבה זמן אנחנו משקיעים על ציבורים שמשמיעים את קולם והרוב הדומם פחות מטופל.
אסתר חטב: כמפקחת על גני ילדים, אני בהחלט חושבת שהנושא של חוק חינוך חובה מגיל שלוש חייב להתרחב.
אסתר חטב: אנחנו מאבדים אחוזים מאוד גדולים, עוד בטרם שהם מגיעים אלינו, הם לא נספרים בנשירה.
אסתר חטב: חוק שטרית, שזה חוק להארכת יום הלימודים, יוח"א, הוא ערך חשוב מאוד באוכלוסיות בכלל ובפרט באוכלוסיות שקשה להם.
אסתר חטב: קשה מאוד.
אסתר חטב: והנושא של פתיחת גנים דתיים, אנחנו צריכים לבחון את זה, להקל על הציבור הדתי שפתיחת גנים בשכונות, ברשויות, זה לא פשוט, זה לא ברור מאליו כמו גנים ממלכתיים.
אסתר חטב: תודה רבה ויישר כוח.
זבולון אורלב: אני רק רוצה לומר לגבי חוק יום חינוך ארוך שלאור רפורמת אופק, המדיניות היא שלא תהיה התנגשות, כלומר אופק נכנס ויום חינוך ארוך נסוג.
זבולון אורלב: כלומר, גם באותם מקומות שהוחל חוק חינוך, יום חינוך ארוך ונכנסה תוכנית אופק, אז בוטלה התוכנית של יום חינוך ארוך כי שתי התוכניות האלה לא הולכות יחד וזאת מדיניות המשרד כי אי-אפשר את שני הדברים האלה להחיל ביחד.
אסתר חטב: סליחה, זה אפשרי וזה קורה.
זבולון אורלב: לגבי הדבר השני, של פתיחת גנים.
זבולון אורלב: אני הצעתי לאברהם ולצערי עוד לא עלה בידי לעשות, לנסות לבנות איזה שהיא מסגרת של הנציגים בוגרי החינוך, נקרא להם ככה – בוגרי החינוך הממלכתי דתי, שמכהנים ברשויות המקומיות.
זבולון אורלב: כך נקרא להם.
זבולון אורלב: שהם בדרך-כלל נציגינו, לבין אנשי החינוך הדתי, כי נושא הגנים הוא נושא קלאסי, שהוא מקומי, הוא לא מטופל ארצי ואני יודע שבדרך-כלל זה חלק מהטיפולים שלנו, לקשר בין הנציגים שלנו, הדתיים, לבין אנשי החינוך הדתי ואני יודע שהמוניציפאליים רואים את סוגיית החינוך הדתי כדבר מרכזי.
זבולון אורלב: לא תמיד, אגב, אני לא, ב- 95% מהמקרים.
זבולון אורלב: וצריך גם כן להיעזר בהם ושוב, אנחנו יכולים לעזור באותו חיבור או אם צריך לקרוא לסדר או צורך להעשיר ואני חושב שאחד האירועים או המפגשים שצריכים לטפל בהם, זה החיבור בין הנהלת החמ"ד, מפקחי החמ"ד, לבין המישור המוניציפאלי שלנו, שהוא מאוד חשוב.
זבולון אורלב: אם אני רואה את אלכס כאן, אז בלי האיש המוניציפאלי שלנו במבשרת, לא היה קם מחדש בית הספר הממלכתי דתי החדש.
אלכס גליקסברג: ויש כבר אישור מאתמול, של המינהל, לבניית בית הספר במתחם ג', ליד הישיבה.
זבולון אורלב: אני לא יודע אם מוטי יודע את זה.
אלכס גליקסברג: יודע.
זבולון אורלב: כי המכתב נחתם אתמול אצלי לבשר לו את זה, אבל בסדר, אז העבודה הקדימה.
זבולון אורלב: האנשים המוניציפאליים הם האנשים המרכזיים, הם רואים בזה את עיקר ייעודם ואת עיקר תפקידם ואם יש בעיות, כדאי מאוד לערב אותנו בעניין הזה, כי אנחנו בהחלט יכולים, גם על סגירת גן וגם על פתיחת גן וגם על הזזת גן, וגם אם באשדוד רצו להקים בית ספר חרדי ליד בית ספר דתי, לפני שלוש שנים או לא זוכר מתי זה היה, שנתיים, כשפתחנו שם את שנת הלימודים, ולכן תדעו, אתם לא לבד.
זבולון אורלב: המערכת שלכם היא לא לבד, יש עוד מעטפת שלמה.
זבולון אורלב: אגב, בימים עברו, שעמותת מרכז חינוך דתי היתה קיימת, הם התעסקו מאוד בסוגיה של הרצף.
זבולון אורלב: המעבר מגן הילדים.
זבולון אורלב: ויכול להיות שצריכים לשקול מחדש להטיל על אחת העמותות של הציונות הדתית, העמותות הן א-פוליטיות, הן נתמכות על-ידי המדינה, לקחת, אפשר לדבר על הדבר הזה, לדבר על הדבר הזה, כדי שהיא תיקח על עצמה, היא תיקח על עצמה את הסוגיה הזאת של הרצף, כי החמ"ד די מוגבל בגיוס תלמידיו, כעובדי מדינה.
זבולון אורלב: עמותה היא עמותה יותר משוחררת לפעול את הפעולה הזאת.
אלכס גליקסברג: רציתי רק להוסיף על הדברים של אסתר, שזה לא רק בעיה של קצב הדבקת הגנים במקומות האלה.
אלכס גליקסברג: כשאין, הרי יש ילדים וצריך למצוא להם פיתרון.
אלכס גליקסברג: אז אם אין גנים של החינוך הממלכתי דתי, ההורים, לוואקום הזה נכנסים גופים של המוכר שאינו רשמי.
אלכס גליקסברג: עם מאבקים גדולים מאוד, כמו בעיר מודיעין, עם גנים חרדיים, שאין לנו מענה כי קצב האכלוס של העיר גדול מאוד, ונכנסים לשם גנים של המוכר שאינו רשמי ואז אנחנו, אמנם עדיין לא מפספסים אותם כי הם עוברים לבתי ספר יסודיים שלנו, אבל יום אחד יקום הגוף הזה שנקרא מאורעות מודיעין ויקים בית ספר יסודי משלו ואז התלמידים שלנו, יש סיכוי שנפסיד אותם בהמשך.
זבולון אורלב: חברים, אנחנו הגענו.
אתי אורלב: אני רק מבקשת להזמין אתכם לנסוע מפה לעיר לוד, אנחנו כבר, אין הסעה, כל אחד מגיע ברכבו הפרטי, נשמח לראות אתכם, אם לא במהלך היום, אז בסיום היום, בשעה שש וחצי, מופע סיום סגירת יום יצירה יהודית.
זבולון אורלב: אתי, קודם כל, אני מבטיח לך שביציאה לא יהיו להם בעיות.
אתי אורלב: לפחות זה.
זבולון אורלב: הרב אוריאל.
אוריאל עובדיה: מצטרף לתודות.
אוריאל עובדיה: חשבתי שנצליח לקיים דיון ככה רחב יותר על הנושא של האוטונומיה הפדגוגית של החינוך הדתי, אבל אני מזמין את עצמנו באמת.
זבולון אורלב: קיבלתי, הדיון בוועדת הכספים לפני כן, זה שכר של המשרתים בקודש, אז אני מניח ששם גפני עושה מהדרין בדיון, אז הנציגה שלי שיושבת שם, כל הזמן מסמסת לי שהיא עדיין יש עיכוב.
אוריאל עובדיה: אני באמת חושב שצריך להקדיש לזה זמן ראוי.
אוריאל עובדיה: אני חושב שיש לזה השלכות לאחריות שאנחנו קיבלנו על עצמנו, גם לגבי ממלכתי, כדי להיות באמת משמעותיים.
אוריאל עובדיה: אני חושב שחוק החינוך הממלכתי דתי צריך לקבל את העדכון הרלוונטי לתקופה שאנחנו נמצאים, לסיטואציה שאנחנו נמצאים בה וזה דיון בפני עצמו.
זבולון אורלב: בדרך-כלל נוהגים בכאלה ישיבות לומר איזה דברי סיכום, אני תוך כדי הדברים רשמתי לעצמי ואולי אחרי זה נחדד ואם תוך כדי הדברים אברהם או רב איתן או מישהו רוצה לתקן או להוסיף אני תמיד אשמח כי הישיבה הזאת, כמו שאמרתי, גם ישיבה היסטורית מבחינה זו שהיא ראשונה במתכונת הזאת וזה גם תיעוד לימים הבאים.
זבולון אורלב: הוועדה מוקירה, ועדת המשנה של החינוך הדתי של ועדת החינוך, מוקירה את מערכת החינוך הממלכתית דתית בהיותה מגשימה את דרכה של הציונות הדתית וערכיה, המחברים בין תורה ומדינה, תורה ומדע, תורה עם דרך ארץ, תורה עם הוויית החיים הלאומית, הקהילתית והאישית של העם היהודי במדינת ישראל.
זבולון אורלב: הוועדה מעריכה מאוד את המסירות ותחושת השליחות של הגננות, המורים, המנהלים, המפקחים וחברי הנהלת החמ"ד ומחזקת את ידיהם להעצמת הדרך החינוכית של משנת החמ"ד.
זבולון אורלב: הוועדה מציינת באופן מיוחד את תרומת החמ"ד להתמודדות עם האתגרים הלאומיים של העם והמדינה בקליטת עלייה לדורותיה וקליטת תלמידים בעיירות הפיתוח ובשכונות המצוקה.
זבולון אורלב: הוועדה קוראת לשר החינוך, הוועדה מברכת את שר החינוך ואת מנכ"ל המשרד על תמיכתם בחמ"ד וקוראת להם להמשיך ולחזק את מעמדו של מינהל החינוך הממלכתי דתי ומוסדות החמ"ד, באופן ראוי של החמ"ד, שהחמ"ד מחנך באופן ראוי ומודגש את תלמידיו ליהדות, לציונות, לדמוקרטיה, ולערכים חברתיים והומאניים.
זבולון אורלב: הוועדה מברכת את מערכת החמ"ד ואת העומד בראשה, לרגל שבוע החמ"ד ושפע האירועים בו, כדי להעצים את מחויבות החמ"ד לערכים הממלכתיים, הבנויים על אהבת התורה, העם, המדינה, והארץ.
זבולון אורלב: נשפר את הנוסח ונעביר אותו.
אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החינוך, אנחנו בתאריך 12 לאפריל 2011, ח' בניסן תשע"א.
אלכס מילר: הנושא – שימוש בתוכניות לימוד לא מאושרות במערכת החינוך בכלל ובמגזר הערבי בפרט, כולל מזרח ירושלים.
אלכס מילר: פרוטוקול מס' 407.
אלכס מילר: רבותיי, אני מכנס ישיבה בערך עשרה חודשים לאחר שוועדת החינוך קיימה כאן ישיבה ביולי, על נושא דומה.
אלכס מילר: אנחנו כאן עושים ישיבת מעקב.
אלכס מילר: היו החלטות שונות בוועדת החינוך.
אלכס מילר: יש לנו מחקר שהכינו במחלקת מחקר של הכנסת, יובל תכף יציג לנו אותו ובאופן כללי, גם מהמחקר ומהאווירה הכללית הציבורית עולה שאנחנו נמצאים במצב די אבסורדי, כאשר אנחנו מדברים על המדינה ששואפת לחינוך ממלכתי אחיד.
אלכס מילר: אני מתכוון לפחות לתוכניות לימוד שאנחנו באמת אתמול רק התבשרנו על תוצאות מאוד מעודדות בכל מה שקשור בהישגי בגרות, אם זה במגזר היהודי ואם זה במגזר הערבי.
אלכס מילר: אז בכך אני חושב שאם נמשיך בהליך של יישום כל אותן התוכניות, כל אותן ההחלטות, אנחנו באמת יכולים להגיע למצב שהעניין הזה משתפר ומשתפר בצורה הרבה יותר טובה ממה שראינו בעשור האחרון ובכך אני חושב שכאשר אנחנו מדברים על האוכלוסייה, אוכלוסייה די גדולה, שלוקחת חלק בכל דבר במה שקשור למדינת ישראל, וכל מה שאנחנו מדברים כאן מדי יום על הנושא של התעסוקה, נושא של נגישות למערכת ההשכלה הגבוהה, עניין של דו-קיום, אם אפשר להגיד לזה, כך גם זה חייב להיות חלק גם ממערכת החינוך.