GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן כבל: אינני יודע עד כמה אנחנו, ובואו נשים את הקלפים גם על השולחן.
יגאל צחור: איתן, מה הוועדה תעשה עם מה שהיא שמעה?
איתן כבל: זה המשפט שרציתי לומר.
איתן כבל: זה לא כך.
איתן כבל: אני אומר את הדבר הבא, יכול להיות שאין בידינו את הכלים, יכול להיות.
איתן כבל: אבל מצד שני, לוועדה יש גם כלים.
איתן כבל: כשהיא רוצה להירתם לעניין מסוים, תאמין לי יגאל, אני את הבית הזה מכיר היטב.
איתן כבל: אם יהיו כאן בוודאי שלושה חברי כנסת שאינם מהנמושות של הבית, יכולים להתגייס ולהוביל מהלך, יחד עם יושב הראש ולגייס מהלך שכן יכולים למצוא את הדרך איך לסייע.
איתן כבל: אבל זה לא מספיק.
איתן כבל: הסיוע הוא איננו ברור מאליו.
איתן כבל: חובת ההוכחה היא גם עליכם, למה שהדברים אכן במקום כזה שנדרשת פעולה שבה הוועדה תירתם לעניין הזה.
רונית תירוש: נציגת המורים.
סמדר כהן: אני נמצאת כאן בוועד מורים, אבל גם כאמא שהבת שלי למדה בתיכון, וגם גרה ביישוב.
סמדר כהן: ואני רוצה להגיד כמה דברים.
סמדר כהן: מציגים פה את כל הסיפור של העובדים שבאמת לכאורה הוא לא קשור כל כך לסיפור של המורים, אבל כן, מאד.
סמדר כהן: בית הספר לא יכול לתפקד באופן שבו הוא מנוהל ובאופן שבו המערך והאריגה של כל המערכות האלה, נמצאות מורכבות אחת בתוך השנייה.
סמדר כהן: ברגע שהעובדים המנהליים לא יכולים לתת לנו שירות – בית הספר לא יכול לעבוד.
סמדר כהן: אין מטבח, אין לנו חשמל, אין לנו קיטור, אין לנו מים, אין לנו שום דבר.
סמדר כהן: אי אפשר לנתק את הדיון הזה מהדיון הזה.
סמדר כהן: דבר נוסף, יש פה איזו מן תחושה שכל הזמן מנתקים, המורים חיים במגדל השן, הכל בסדר.
סמדר כהן: אנחנו הרי מורים בבית הספר סובלים מאד.
סמדר כהן: סובלים מאד.
סמדר כהן: אמנם מר דקלו מספר פה שהוא נותן ומעביר שכל"ם כל חודש.
סמדר כהן: המורים בבית הספר לא מקבלים כל חודש את השכר שלהם.
סמדר כהן: הייתה בעיה, סליחה?
קריאה: לא צריך ממקרה חד פעמי ---
סמדר כהן: שתי פעמים בשני מקרים.
דני שטרית: הם רומזים שאת לא מדייקת, בלשון המעטה, אז תדגישי את מה שאת אומרת.
סמדר כהן: אוקי, אז אני אדייק.
סמדר כהן: פעמיים לא קיבלנו את השכר שלנו, על אף שהשכל"ם שלנו מועבר.
סמדר כהן: דמי הבראה לא קיבלנו, ביגוד לא קיבלנו בזמן.
סמדר כהן: יש לנו רשימה של 60 תלונות של מורים, בעיות של שכר קשות מאד מול מנהל כוח אדם, ומול מנהל הכספים, וכמובן מנכ"ל המדרשה, שהוא האחראי בפועל מלמעלה.
סמדר כהן: זאת אומרת שחדר מורים, לפני ה-10 לחודש, מה-5 לחודש מתחיל לרעוש ולגעוש, ונשאלת השאלה תמיד – החודש נקבל משכורות?
סמדר כהן: סמדר, החודש נקבל משכורות?
סמדר כהן: יהיה לנו?
סמדר כהן: כמה נקבל החודש?
סמדר כהן: איזו צורה של משכורת נקבל?
סמדר כהן: עכשיו, אתה יודע, זה לא רק לגבי המשכורות.
סמדר כהן: כל ההתנהלות בתוך בית הספר נמצאת בתוך הבוץ הזה, של הארגון של וועד העובדים המנהלי.
סמדר כהן: דרך אגב, המזכירות שלנו, כל צוות הפנימייה חברים בוועד המנהלי.
סמדר כהן: איך אנחנו יכולים לנהל?
סמדר כהן: מר כבל, אתה אומר – לא להשבית את הלימודים.
סמדר כהן: איך אנחנו יכולים לנהל בית ספר פנימייתי, כש-50% מהעובדים שלו הם בכלל עובדים מנהליים?
סמדר כהן: כל מזכירות בית הספר, המדריכים, אימהות הבית.
סמדר כהן: מי יעשה את הדברים האלה?
סמדר כהן: אז 4 שנים לא נחתם חוזה עם העובדים המנהליים, וזה על הגב שלנו.
סמדר כהן: ואנחנו כל שנה וכל פעם וכל אירוע מתכופפים והכל עובר מעלינו.
סמדר כהן: די.
סמדר כהן: גם אנחנו רוצים להמשיך את הפעילויות החינוכיות שלנו, ולהמשיך להישאר מיוחדים ולהיות טובים במקצוע שאנחנו עושים.
סמדר כהן: אנחנו יודעים לחנך וללמד.
סמדר כהן: תסירו מעלינו את הצרה הזאת.
רונית תירוש: תודה סמדר.
רונית תירוש: יהודה, בבקשה.
יהודה סקר: שלום לכולם, אני מג"ד במילואים.
יהודה סקר: בשנים 82-85 גרתי במדרשה, וכולם פה שכחו דבר אחד.
יהודה סקר: יש שם שני מכונים של אוניברסיטה עם 600 סטודנטים.
יהודה סקר: בזמנו היה, כנראה שהיום יותר.
יהודה סקר: ואנחנו היינו קונים שירותים וכבר משנת 82 הבעיה הזאת צצה.
יהודה סקר: אף פעם, מר דקלו, לא קיצצו לנו.
יהודה סקר: לא יודע למה.
יהודה סקר: אז היו שרי חינוך שדאגו לנו.
יהודה סקר: אני הייתי מגיע לשר החינוך כל שנה, ומקבל עד השקל האחרון.
יהודה סקר: לא נתתי להם להוריד שקל אחד.
יהודה סקר: איך אני קשור למדרשה גם, לא רק גרתי שם, שני בני אלעד ורעות הם בוגרי התיכון הזה.
יהודה סקר: זה פאר היצירה.
יהודה סקר: אתה לא יודעים, בן גוריון מתהפך בקברו כשהוא שומע את הדברים האלה פה.
יהודה סקר: אני בדם ליבי בניתי את המכונים בחיק המדבר.
יהודה סקר: מאות אלפי מטרים מרובעים מתקציבים של האוניברסיטה, והייתי קונה שירותים במדרשה.
יהודה סקר: יושבים פה חברים שמכירים אותי.
יהודה סקר: לא היה סכסוך שם.
יהודה סקר: לא יכולים, זה חלק בלתי רגיל.
יהודה סקר: הפנימייה, בית הספר, אגב גם בית הארחה בזמני נבנה ושופץ ולא היו לנו גירעונות.
יהודה סקר: אני לא יודע איך הגעתם.
יהודה סקר: וכתוצאה מכך גם בני בכורי בעין יהב, ממשיך להיות בן הנגב וגם רעות שלי תושב הנגב.
יהודה סקר: בכל אופן, אני לא מבין איך הגעתם לסיטואציה כזאת.
יהודה סקר: היא צודקת המורה פה.
יהודה סקר: כל השירותים שניתנים זה אב הבית, אם הבית, מנהל הפנימייה, כולם, איך הם יכולים לחיות בלי משכורת?
יהודה סקר: אני בכל אופן חושב שאני מוכן שתהיה וועדה, אני מוכן גם להצטרף לדבר הזה, לסייע כמיטב יכולתי.
יהודה סקר: ואחיו של יגאל צחור, פרופסור צחור, אני גם בוגר מחזור א' של אוניברסיטת בן גוריון.
יהודה סקר: 21 שנה מכהן בנגב.
רונית תירוש: אני רוצה לסיים.
רונית תירוש: כן, משפט אחרון.
דורון ארז: אנחנו כאן ראינו הרבה בלבול.
דורון ארז: כל מי שהיה כאן אמר – אין לי מספיק נתונים, חסרים לי דברים.
דורון ארז: התחושה היא שאין כאן שום דבר יציב כרגע, שאפשר לסמוך עליו.
דורון ארז: זו הבעיה שלנו ההורים.
דורון ארז: אנחנו נמצאים בתוך המערכת, ומרגישים שהכל כעלה נידף.
דורון ארז: הכל מסתחרר סביבנו, ואנחנו בכל רגע נתון יכולים למצוא את הילדים שלנו חוזרים הביתה.
דורון ארז: זו התחושה שלנו.
דורון ארז: מה שאנחנו מבקשים, שהוועדה תעקוב ותראה שהדבר הזה מתייצב, שיש איזה שהוא נתון יציב שאנחנו יודעים שאנחנו יכולים לסמוך עליו.
דורון ארז: שאנחנו יודעים שהילדים שלנו היום או מחר לא פתאום חוזרים הביתה, כי איזה שהוא משבר התחולל.
יגאל צחור: רונית, אני יכול להציע הצעה?
רונית תירוש: כן, בבקשה.
יגאל צחור: אני מקבל מה שדורון אמר, כי קשה מאד להסביר את הדברים וזה כבר אומר במידה רבה דרשני.
יגאל צחור: אני חושב שמאחר שהחודש הזה הוא חודש מאד קריטי משני טעמים.
יגאל צחור: טעם אחד זה מה שמשה שליט אמר, שאנחנו נכנסים לגישור עם העובדים, בהנחה שייצא מזה משהו.
יגאל צחור: והטעם השני זה שגם משרד החינוך וגם משרד האוצר, קבעו וועדה עם רואה חשבון שייכנסו לאלתר לבדיקה וקבלת החלטות.
יגאל צחור: אני חושב שהוועדה צריכה לקבל החלטה שבסוף החודש הזה היא מבקשת לקבל את תוצאות ההתדיינויות בשני התחומים האלה, כדי לדעת לאן הדברים הולכים.
רונית תירוש: טוב, אני אסכם גם על דעת היושב ראש, אבל לפני זה אני רוצה לומר שגם בתוכנית ההתייעלות שאתם מגישים, ואני אומרת את זה לך גבי, מתוך כמעט 3 מיליון שקל התייעלות, בערך קצת מעל 10% נוגע בהתייעלות שאינה קשורה לעובדים עצמם.
רונית תירוש: כלומר, יש פה הפחתה של חצי שעת הפסקת צהריים, קיצוץ 5% בשכר ברוטו לעובדים, קצובת דמי ההבראה תוקטן, ביצוע תשלומי ניידות רכב לפי הוראות חשכ"ל גם יש פה קיצוץ, סגירת המוסך, מחלקת תחבורה, סגירת מסגרייה ונגריה, צמצום עבודות חצרנות, צמצום תקנים במוסד החינוכי – בכל זאת נוגעים במוסד החינוכי.
רונית תירוש: קיצוץ בהוצאות תפעוליות שוטפות, אנרגיה, מזון וכלי רכב.
רונית תירוש: ואז, מכל ה-9 סעיפים יש עוד שניים אחרונים שמביאים אותנו לקצת מעל 10% מסך הקיצוץ.
רונית תירוש: זה אומר קיצוץ 5% בשכר ברוטו מנהלים וחוזים אישיים, וקיצוץ בתקני הנהלה.
רונית תירוש: אני חושבת שזה קצת אולי לא פרופורציוני, אבל אני אומרת את זה בזהירות רבה, כי אני באמת לא מצויה עדיין ---
יגאל צחור: לא, כי זה מעורב.
יגאל צחור: זה לא חד ממדי בסעיפים שאת אומרת, וזה רק עובדים ולא חוזים אישיים או דברים כאלה.
רונית תירוש: אוקי, אני לא נכנסת לזה.
דני שטרית: וזה נייר שההנהלה הציגה בפניך.
רונית תירוש: אני רואה מה שאדם מן היישוב יכול להבין מתוך הרשימה הזאת, אבל אני רוצה לסכם ברוח הדברים הזאת.
רונית תירוש: ראשית, אנחנו מבקשים ששתי הוועדות כפי שהצעת מר צחור, תדווחנה לוועדה הזאת, לוועדת החינוך, לגבי ההחלטות שלהן.
רונית תירוש: גם הוועדה של משרד החינוך והאוצר, וגם הוועדה לגישור שהוקמה בעקבות פסיקת בית המשפט.
רונית תירוש: הדבר השני, אנחנו מבקשים משתי הוועדות, וזה דבר שצריך להעביר אליהן, להימנע ככל הניתן מפיטורי עובדים כחלק מתוכנית ההבראה.
רונית תירוש: אנחנו אומרים את זה גם תחת המעטה של מורשת בן גוריון.
רונית תירוש: אנחנו מביאים אנשים לנגב ורוצים ---
אילן גילאון: כשאת אומרת ככל הניתן בדרך כלל התשובה זה – לא ניתן.
אילן גילאון: צריך להגיד דברים ---
רונית תירוש: לא, אמר איתן כבל, יש פה פרוטוקול והם בוודאי יקראו אותו.
רונית תירוש: אם יש מצב של אדם שבא ולא עושה כלום כל היום, באמת אי אפשר להמשיך תחת חסות חוקי העבודה להשאיר אותו.
רונית תירוש: אבל כשהם מדברים על סגירות מוחלטות, אני חוששת, חבר הכנסת גילאון, כשמדברים על סגירה מוחלטת של יחידות מסוימות, אז אני קצת חושבת ששופכים תינוק עם המים, וצריך בדיוק לבדוק אם יש מקום לחיסול גורף של יחידות.
רונית תירוש: אבל אני לא נכנסת לזה.
אילן גילאון: כי זה בסופו של דבר, זה המיצוי, זה הפתרון היחיד שבסופו של דבר נמצא.
רונית תירוש: הקל.
אילן גילאון: חבל.
רונית תירוש: אתה רוצה שאני אציע שבכלל לא יהיו פיטורי עובדים?
רונית תירוש: שהמילה ככל שניתן תצא?
דני שטרית: כן, כי כבר 20% מהעובדים, ואני סיפרתי לך חברת הכנסת תירוש, 20% מהעובדים כבר שילמו את המחיר והיום נמצאים כמובטלים בנגב.
רונית תירוש: דני, אתה לא עוזר לי.
רונית תירוש: אני נענית לקריאתם של שני חברי הכנסת, אני חושבת, וגם ליושב הראש.
רונית תירוש: הוועדה מבקשת למנוע פיטורי עובדים בתוכנית ההבראה.
רונית תירוש: אנחנו מבקשים שתתקבל הודעה על פתיחה של שנת הלימודים הבאה ללא שינוי באופי וצביון בית הספר.
רונית תירוש: אנחנו מבקשים מעצמנו לבדוק אפשרות להוסיף את בית הספר לחוק בן גוריון, שנעשה תיקון לחוק.
משה שליט: אגב, פעם היה מוסכם על ידי השרה הקודמת, יולי תמיר, אבל היה נוסח של תיקון החוק וגם בסיכום שהיה אצל ד"ר שושני, גם כן הייתה הצעה לתקן את חוק בן גוריון.
רונית תירוש: טוב.
רונית תירוש: אני לסיום מבקשת ברשות
רונית תירוש: כם שייווצר, ואני פונה למר דקלו, כי נציג האוצר יצא.
רונית תירוש: אבל הוועדה מבקשת שיהיה קשר ישיר ומתמיד בין תוכניות המדרשה ובין משרד החינוך, כדי להימנע מהגדלת הגירעון הקיים.
רונית תירוש: ואני אומרת שוב, אני מבינה את הלך הרוח במשרד החינוך כשמשיתים עליו קיצוצים.
רונית תירוש: אני אומרת, יש מצב במשרד שאנחנו, אני אומרת אנחנו לפחות בתקופה שלי, מפסיקים להיות בקשר רלבנטי להשלכות של הקיצוצים בשטח.
רונית תירוש: יש מקומות שמנקודה מסוימת, על אף שמושת על המשרד קיצוץ פלט, יש מקום במקרים מסוימים מלהשית אותו כשרשור ליחידות מסוימות במשרד, כי בנקודה מסוימת אנחנו מחסלים את הייחודיות שלהם ואת עצם היכולת שלהם להתקיים.
רונית תירוש: לכן אני מבקשת את הקשר הקבוע הזה, כדי שיראו.
רונית תירוש: אם יש פה יותר מדי תוכניות – לגיטימי.
רונית תירוש: אבל כשאנחנו מגיעים למצב שחיסלנו את הייחודיות, צריך להפסיק להשתית עליהם גם את הפלטים, מה גם שמשרד החינוך היום זוכה לעדנה והקיצוצים מזמני כבר נפסקו.
רונית תירוש: המשרד היום מקבל תוספות, ויש מקום להחיות דברים שאנחנו קצת הרסנו, לא במודע ולא במזיד, אבל כבדרך טבע של שרשור של קיצוצי פלט.
רונית תירוש: אז אני חושבת שבזה נסכם ברוח טובה.
אילן גילאון: אולי כדאי לחייב את כל התלמידים לבקר במדרשה, כמו בחברון.
רונית תירוש: כמו בחברון.
רונית תירוש: אני מציעה לך להגיש הצעת חוק בנושא.
אילן גילאון: חוק, כמו בחברון לבוא לבקר.
רונית תירוש: אני מודה לכם על הישיבה, ואנחנו נצפה להמשך לא רק מעקב, גם דיווח.
אלכס מילר: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים ישיבת ועדת חינוך.
אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר היום.
אלכס מילר: הנושא, תקנות פיקוח על בתי ספר (עקרונות למתן פטורים)(תיקון), תשע"א-2010.
אלכס מילר: אנחנו מקיימים את הישיבה לפני תקופה, אני לא זוכר מתי זה היה, ועדת חינוך לא קיבלה את הבקשה של משרד החינוך על הנושא של התקנות האלה.
אלכס מילר: ביקשנו לעשות שם איזה שהוא תיקון.
אלכס מילר: התיקון נעשה בהיבט שקשור לפטור בנושא הפדגוגי, הוצע לפי מה שאני מבין, אבל תיכף יציגו לנו את כל הנושאים האלו.
אלכס מילר: נמצא כאן איתנו מנכ"ל משרד החינוך, ד"ר שמשון שושני, שבעצם בא מטעם המשרד להציג את התקנות.
אלכס מילר: אנחנו נעבור עליהם, ואני מקווה מאוד, בעזרת השם גם נאשר אותם.
אלכס מילר: אז אדוני המנכ"ל, בבקשה.
שמשון שושני: אנחנו רוצים להקל על תהליכי רישוי שגורמים לעיכוב ולהתמרמרות רבה מאוד בקרב הבעלויות על בתי הספר, תהליך מאוד מסורבל שדורש, אדוני היו"ר, הוא דורש מעורבות של אישור בנושאים של בטיחות, בנושאים של בריאות ובנושאים הפדגוגיים.
שמשון שושני: אנחנו חושבים שיש חלק מן הנושאים, בעיקר בבעלות, ואני מדבר רק על הבעלויות, וכשאני מדבר על בעלויות, זה החינוך העל-יסודי, כי כל החינוך הרשמי, היסודי, חטיבות הביניים, כולו בבעלות המדינה שאיננה צריכה.
שמשון שושני: .. יחד עם השלטון המקומי את החינוך הרשמי, שאיננה צריכה לעבור את התהליכים האלו.
שמשון שושני: החינוך העל-יסודי הוא בבעלות של רשויות מקומיות ובעלויות אחרות.
שמשון שושני: מה שאנחנו מבקשים כדי לאפשר לנו לטפל בבעלויות אחרות, זה להכיל על הרשויות המקומיות שאחריותן היא גם על החינוך היסודי וחטיבות הביניים, לאפשר להם להפעיל את אותם ההליכים, גם על החטיבה העליונה.
שמשון שושני: כי נוצרו לפעמים מצבים אבסורדיים של חטיבת ביניים שהיא בבעלות החינוך הרשמי, בבעלות המדינה, המנהלת במשותף את מוסדות החינוך עם הרשות המקומית וחיה באותו מבנה עם החטיבה העליונה.
שמשון שושני: בחטיבת הביניים הכול תקין, היא ממשיכה לפעול.
שמשון שושני: העברת התקציבים של משרד החינוך לחטיבה העליונה איננה אפשרית, מפני שהחטיבה העליונה בבעלות הרשות המקומית, לא עברה את תהליכי הרישוי.
שמשון שושני: אז נוצר כאן מצב בלתי אפשרי, מצב אבסורדי.
שמשון שושני: ומה שאנחנו מבקשים בשינוי החקיקה כאן, לאפשר מצב שהרשות המקומית שמפעילה, שלה בדרך כלל מחלקת תברואה, שהיא דואגת גם לרישוי עסקים, יש לה מגעים עם תברואנים מוסמכים שיכולים לתת את האישור של הבטיחות, שהיא בדרך כלל גם אחראית על הבטיחות ועל תיקון הפגמים, אנחנו מבקשים שבנושאים האלו, לפטור אותה מלעבור את כל תהליכי הרישוי, וברור שמשרד החינוך איננו מוותר על ההליך הפדגוגי, כי עליו הוא מפקח כל השנה.
נסים זאב: אני רוצה להבין, סליחה אדוני.
נסים זאב: הכוונה שלך שאפילו בשנה הראשונה של פתיחת בית הספר, לא יצטרכו לבוא- - --
שמשון שושני: לא, מה שאנחנו אומרים וכך כתוב במפורש, שרק לבתי ספר שהיה להם רישוי קודם, שעברו תהליך ראשוני של רישוי, ינתן הפטור לשנים הבאות.
נסים זאב: מה זה לשנים הבאות?
נסים זאב: כמה שנים?
שמשון שושני: אנחנו לא מגבילים.
שמשון שושני: לא מגבילים.
נסים זאב: אם יש ליקויים במהלך השנים, מבנה רעוע?
שמשון שושני: אז הרשות המקומית, כמו שהיא מטפלת בבית ספר יסודי, כמו שהיא מטפלת בחטיבת הביניים, תטפל גם באותו מבנה.
שמשון שושני: בדרך כלל זה בתי ספר שש שנתיים.
שמשון שושני: באותו מבנה חיים חטיבות הביניים וחטיבה עליונה, אז מה, הליקוי טוב לחטיבת הביניים ששם היא משוחררת, ולא טוב לחטיבה העליונה?
שמשון שושני: יחול על כל המבנה כולו.
אלכס מילר: אתה סיימת?
שמשון שושני: אני סיימתי.
אלכס מילר: כן, בקשה.
שלמה ברילנט: אני מאיגוד מנהלי הישיבות.
שלמה ברילנט: לי חשוב רק להבהיר נקודה אחת.
שלמה ברילנט: אני לא חולק על זה שאם אפשר להקל על הליך הרישוי, אנחנו בעד להקל תמיד על הליך הרישוי גם אצלנו.
שלמה ברילנט: מה שחשוב הוא נקודה אחת מאוד פשוטה, שכל הזמן טוענים שהעיריות בעצם הן גורם מאוד אחראי שמטפל בדברים.
שלמה ברילנט: יש דו"ח של ה-מ.מ.מ מ-2006, וגם בדיון שהיה פה בוועדה לפני שנה אם אני לא טועה, שהשתתפתי בו, טענו העיריות שבעצם לא מטפלות בבטיחות, כי משרד החינוך לא מממן אותם.
שלמה ברילנט: היה לנו פה ויכוח שלם מי מממן את הבטיחות, אם משרד החינוך מממן את הבטיחות או העירייה מממנת, וה-מ.מ.מ של הכנסת קובע בעצם שהעיריות לא מטפלות.
שלמה ברילנט: אז אני לא מבין איזה היגיון, שבעצם החינוך היסודי לא מסודר ולא מתמודדים איתו במציאות היום, כי העיריות לא מטפלות.
שלמה ברילנט: באים ואומרים, אם העירייה אחראית, לא צריכים לדאוג לבטיחות ובריאות.
שלמה ברילנט: מצד שני, אני שמח לפחות לדעת שאנחנו, החינוך המוכר שאינו רשמי, בכל אופן בחלק החרדי, לנו משרד החינוך דואג ששום דבר לא יקרה, בטיחות, בריאות, פדגוגי, אפילו יותר בניה.
שלמה ברילנט: אנחנו צריכים להתווכח שנביא את ההיתר, כן חורג ולא חורג, ושלא בנו פרגולה ושלא יצרו מרפסת.
שלמה ברילנט: רק פשוט שזה יהיה בפני הוועדה, הדבר הזה, שאיפה שרוצים, באמת אפשר לפטור, אפשר להקל.
שלמה ברילנט: כנראה אם אתה פרטי, דרך אגב, זה לא קשור לזה, אבל בכל אופן אני מדבר על החלק שלי, וגם אני מבין שגם הרשתות האחרות שלא מהמגזר החרדי, אבל שם צריכים להקפיד איתם עד קוצו של יוד הכי קטן שיש, דברים שבכלל לא כתובים בחוק, שמא אין לו היתר בניה לחלון שהוא פתח, אז שיביא את הציר מהאדריכל.
שלמה ברילנט: אבל בחלק של העיריות, יוצאים מתוך הנחה שהעיריות פרפקט.
אלכס מילר: כן, חבר הכנסת זאב.
נסים זאב: אדוני היו"ר, מה שקורה עד היום או עד השנים האחרונות , זה פשוט קטסטרופה, התעללות בכל מה שקשור לבתי הספר המוכר שאינו רשמי.
נסים זאב: בית ספר אחד במבנה אחד כפי שאמר ד"ר שושני, יכול להיות חטיבת ביניים וחטיבה עליונה.
נסים זאב: אני אומר לך, באותו מבנה יש שני בתי ספר: אחד מוכר שאינו רשמי, ואחד הוא ממלכתי או ממלכתי-דתי, לא משנה.
נסים זאב: לחלק אחד יש רישיון באופן אוטומט, והשני, אין לו, כאילו זה לא אותו בניין, אנחנו נמצאים בעולם אחר.
נסים זאב: למה לעשות איפה ואיפה?
נסים זאב: אם מדובר בבתי ספר מוכרים שאינם רשמיים ואנחנו יודעים ששליש לפחות מבי הספר הם כאלה, ומדובר במבנים תקינים, אני יודע שלאחרונה אמרו שזה אחת ל-5 שנים.
נסים זאב: אז אני רוצה לדעת האם באמת המגמה לחדש רישיון אחת ל-5 שנים ביסודי ובעל-יסודי?
נסים זאב: זה מאוד חשוב לי.
נסים זאב: ואם כן, למה לעשות איפה ואיפה, בבתי ספר שהם ממלכתיים, ואני בעד להקל, אם יש רישיון עקרוני, לאפשר לכלל בתי הספר, ואי אפשר לבוא ולומר טוב, למגזר הזה אפשר להקל, למגזר אחר אפשר להכביד.
נסים זאב: אגב, למה זה כל כך חשוב?
נסים זאב: אני אגיד לך גם מה ההבדל, ואני שהיו"ר ידע.
נסים זאב: בואו נצא מתוך הנחה שיש מבנה עירוני שהוא לא תקין, וממשיכים ללמד שם.
נסים זאב: אתה חושב שהמשכורות לא עוברים בזמן דרך משרד החינוך, למורים ולמורות?
שמשון שושני: זה פשוט לא נכון.
נסים זאב: אני מכיר את העובדות.
נסים זאב: אני לא מכיר את הנהלים.
נסים זאב: אני תוקף את הנהלים.
נסים זאב: אבל אני אומר לך מתוך ידיעה, ולא סתם אני אומר לך.
נסים זאב: כאשר מדובר במוכר שאינו רשמי, אז פתאום החליטו שצריך עוד שירותים אחד.
נסים זאב: שנה שעברה לא ביקשו.
נסים זאב: היו נגיד מספר שירותים מסוים, פתאום החליטו שצריך עוד תא אחד נוסף, עוד איזה ברזייה אחת, וכל עוד שזה לא מתבצע הלכה למעשה, מעכבים את השכר שזה עובר דרך אותה עמותה, שהיא אחראית לתת את המשכורת למורים.
נסים זאב: זה פשוט שערורייה, ואני רוצה שזה יהיה הוא הדין לגבי גני הילדים.
נסים זאב: גני ילדים, כאשר המורות, הגננות, המחנכות, לא משנה, הן נמצאות תחת החסות של העיריות, הרשויות המקומיות, אני חושב שדינן צריך להיות שווה.
נסים זאב: זאת אומרת, אם אנחנו הולכים, זה צריך להיות הכלל יחול על כולם, ואם לא והם רוצים לבדוק בציציות, צריך לבדוק וצריך לחשוש, ואשרי אדם מפחד תמיד.
אלכס מילר: כן, הרשות המקומית.
אתי אלוני: אני רוצה רק, א', לברך.
אתי אלוני: זה הייתה בקשה שלנו למנכ"ל.
אתי אלוני: היה פה דיון מאוד גדול לפני מספר חודשים בכנסת, בדיוק על הסרבול וחברת מרמנת וכל הויה דלורוזה שהרבה מאוד מנהלים עוברים.
אתי אלוני: היה פה אדון רן ארז שאמר שיש הלנה וכו', ואני חושבת שזה נפל על אוזניים קשובות ויש פה רצון של המנכ"ל ושל המשרד, להעביר, ומדובר על בעלויות שונות.
אתי אלוני: אתה לא רוצה לקחת אחריות ברגע שאתה לא הבעלים, ואנחנו כרשויות מקומיות, מדובר על העל-תיכוני, אנחנו הבעלים של מרבית בתי הספר שהם אינם רשתות או אינם גופים אחרים, ואנחנו בהחלט, מאחר ויש לנו ראיה עירונית ברשות מסוימת כוללת, והוא כבר עושה את הכול, אז הייתה בקשה שלנו גם לפשט את התהליכים, ושזה יעבור באמת אלינו.
נסים זאב: והיא עמותה שמוכנה לקבל על עצמה את האחריות של המבנה.
נסים זאב: את כרשות רוצה, אומרת, אני מקבלת על עצמי.
נסים זאב: אני גם מקבל על עצמי.
נסים זאב: אם חסר לי ברזייה לשירותים אחד, אני מוכן לקבל את זה על עצמי.
נסים זאב: אז אני יכול לעשות את זה בעוד חודשיים-שלושה.
אלכס מילר: שמענו והמנכ"ל התייחס.
אלכס מילר: הוא הבין אותך היטב.
אלכס מילר: גבירתי, סיימת?
אתי אלוני: כן.
אלכס מילר: זה מה שרצית להעלות?
אתי אלוני: בשלב זה כן.
אלכס מילר: כן אדוני.
יהונתן ספרא: יהונתן ספרא, מנהל אגף החינוך בעיריית בני ברק.
יהונתן ספרא: מר שושני אולי זוכר את המפגש של ראש העיר יחד איתנו בקיץ האחרון.
יהונתן ספרא: אנחנו העלינו את הנושא הזה והבקשה שלנו היא ייחודית לעיריית בני ברק, להוסיף עוד שתי מילים בהצעה לתיקון: גני ילדים שהגננות הן עובדות הרשות המקומית, מאותה סיבה, מאותו היגיון.
יהונתן ספרא: מר שושני ודאי זוכר שבמצגת הראינו אשכול גנים.
יהונתן ספרא: יש שם גם גנים מוכר שאינו רשמי בבעלות העירייה.
יהונתן ספרא: זה צריך רישיון וזה לא.
יהונתן ספרא: אותו היגיון של חטיבות ביניים, חטיבה עליונה, אנחנו מבקשים להוסיף את שתי המילים האלה.
אלכס מילר: בנושא הזה אני לפני שהמנכ"ל יתייחס לזה, אני אעלה את הסוגיה הזאת.
אלכס מילר: מה שאני חושב שצריך לעשות, מכיוון שהנושא הזה כמו שציינת, הוא הובא בפניי לפחות רק אתמול, ומבדיקה קצרה אני הבנתי שיש קושי להעלות את זה כחלק מהתקנות במסגרת של הדיון היום.
אלכס מילר: בכך אני פונה למשרד החינוך, אחרי שאנחנו נאשר תקנות מתקופה של חודשיים-שלוש, לעשות בדיקה על הנושא הזה ולהביא מסקנות.
אלכס מילר: עכשיו אני פונה אליכם, לעיריית בני ברק.
אלכס מילר: אני לא אעלה את המסקנות כל עוד אני לא אקבל מכם הודעה שהבעיה שהייתה לנו קודם כאן בוועדת חינוך, אולי נפתרה ואולי עדיין לא, עם כל הנושא של הבנות החרדיות ושילובם בסמינרים.
אלכס מילר: אז אנחנו נעשה אתכם סיכום, שיבוץ.
אלכס מילר: אתם צריכים לתת לנו דיווח על פי בקשה שהייתה בישיבה לפני כחודש עם כל הנושא של השיבוץ איפה הדברים עומדים.
אלכס מילר: תעשו את המאמץ האחרון לתת את המענה הכללי שדרוש שם אצלכם בעיר, וברגע שאנחנו נקבל מכם את הדיווח ונקבל מסקנות של ועדת החינוך, אני אשקול להעלות את הסוגיה הזאת על סדר היום בלי שום קשר אם יהיו תקנות או לא יהיו תקנות, אבל המסקנות כן.
אלכס מילר: הסוגיה הזאת, משרד החינוך יתייחס אליה בצורה מקצועית, כי עצם העובדה של הכנסה של הנושא הזה עכשיו, יכול לפתוח מישורים נוספים שאולי אתם לא מודעים אליהם, אבל לפחות אני שמעתי שאכן יש השלכות רוחב בהכנסה של הנושא הזה עכשיו בתקנות ללא בדיקה וללא סידור של הנושא הזה בצורה מקצועית.
אלכס מילר: זה לא שתי מילים, זה בטוח.
אלכס מילר: זה צריך להיות הרבה יותר מסודר ומורחב, וברגע שזה שתי מילים, זה פותח את זה בצורה רחבה ביותר ויש כאלו שינצלו את זה לכיוון הלא, הייתי אומר, חיובי שבדבר.
אלכס מילר: זה מבחינתי, ואם יש עוד מישהו שרוצה להתייחס בהיבט הכללי לפני שהמנכ"ל יתן התייחסות לכל הדברים שהעליתם כאן.
אלכס מילר: אם לא, אז בקשה אדוני.
שמשון שושני: אנחנו מאוד נוטים להקל ולא להכביד בהליכי הרישוי, אבל אחר כך אם חס ושלום יקרה משהו, מי שאחראי על הנושא הזה, זה שר החינוך ואנוכי, כמנכ"ל, כי אני חותם על הרישיון.
שמשון שושני: בכל השנתיים האחרונות שאני בתפקיד, אני מנסה לפשט את תהליכי הרישוי.
שמשון שושני: יש לנו נטייה כרגע לבתי ספר שעמדו שנים בכללים המתבקשים, לתת אישור ל-5 שנים.
שמשון שושני: זה עניין פנימי שלנו.
שמשון שושני: בניגוד לרשויות המקומיות, עמותות תצטרכנה לקחת אנשים מוסמכים.
שמשון שושני: הבעיה המרכזית על פי החוק, היא הבריאות.
שמשון שושני: על פי החוק, בלי אישור בריאות, אי אפשר לקיים בית ספר.
שמשון שושני: אפשר לקיים בית ספר, ואני תלוי כאן במשרד הבריאות, אם הפדגוגיה פחות טובה.
שמשון שושני: על הבטיחות, זה גם עניין של המשרד.
שמשון שושני: הבריאות זה נושא שעומד בפני עצמו.
שמשון שושני: משרד הבריאות היה מוכן ללכת איתנו, עם הרשויות המקומיות בגלל נושא מרכזי שיש קציני בריאות ברשויות המקומיות, שנלך להקלות, ויתקנו אותי חבריי אם אני טועה, שנלך להקלות לשנים מרובות יותר שניתן את הרישיון.
שמשון שושני: זה יחייב את אותן בעלויות לשכור קציני בריאות מוסמכים ומוכרים על ידי משרד הבריאות כדי להביא את האישורים המתאימים, כך שנוכל להאריך את הרישוי שניתן לבתי הספר.
שמשון שושני: יש משהו שצריך להוסיף על זה?
שמשון שושני: כך שגם בעניין הזה תהיה פריצת דרך.
אלכס מילר: האם אדוני מקבל את מה שאני ציינתי בעקבות הבקשה של בני ברק, על הנושא של גני ילדים?
שמשון שושני: אנחנו נבדוק את הבקשה.
שמשון שושני: זה מקרה ייחודי במדינת ישראל שבו רשות מקומית מפעילה גני ילדים ומעסיקה את הגננות.
שמשון שושני: אנחנו לא לקחנו את זה בחשבון.
אלכס מילר: אז מה שאנחנו נסכם זה דבר כזה, שתוך 3 חודשים אתם נותנים את המסקנות וכנראה שאתם גם תעבירו את התקנות.
אלכס מילר: אני כבר אומר לך אדוני המנכ"ל, אני אקבל ממך, ממשרד החינוך, דיווח על הנושא של השיבוץ.
אלכס מילר: ברגע שאתה מודיע לי שבעצם הנושא הזה לפחות בבני ברק, ואני גם יודע שבירושלים אנחנו בהתקדמות יפה מאוד, ושם זה ממש מדובר על בודדים, נשתפר ואתם בעצם מבחינת
אלכס מילר: כם מודיעים לי על כך שהנושא הזה בבני ברק נפתר.
אלכס מילר: אני אעלה את הנושא הזה לדיון של ועדת חינוך וכנראה שנאשר גם אותם.
שמשון שושני: רק אעיר הערה ליו"ר.
שמשון שושני: היום יש לי פגישה עם מנהלי הסמינרים החרדיים.
שמשון שושני: אני מאוד מקווה שיימצא פתרון.
אלכס מילר: אוקיי, בסדר גמור.
אלכס מילר: אז אני נתתי לך לא להיום.
אלכס מילר: נתתי לך 3 חודשים לכל הסיפור הזה, מעל ומעבר.
נסים זאב: אני בדיוק מדבר על אותם בתי ספר ש-30 שנה, כל שנה משרד הבריאות צריך לחדש להם.
נסים זאב: כל שנה.
שמשון שושני: אדוני, אתה לא צריך לשכנע את המשוכנעים.
נסים זאב: בוודאי העמותה היא אחראית.
נסים זאב: אם יש תביעת נזקים, היא תביעה גם כן נגד העמותה.
שמשון שושני: תנסה למצוא פתרון לבעיה.
שמשון שושני: תאמין לי שלא היה פה פשוט, ואנחנו מתקדמים.
נסים זאב: אתה יכול להסביר לי מה ההבדל בין עמותה שיש לה מבנה חדש, עומדת בכל הכללים, לבין, תסלח לי, מבנה עירוני זקן, ישן, והיא יכולה להמשיך לקבל את הרישיון לנצח.
שמשון שושני: התשובה היא אחת, שהרשות המקומית היא רשות ציבורית.
שמשון שושני: על פי החוק, מנהלת במשותף את מוסד החינוך יחד עם משרד החינוך, והעמותה היא גוף שאיננו גוף ציבורי אלא גוף פרטי.
אלכס מילר: אני יכול להעלות לכאן סוגיה שהיא דרך אגב סוגיה שהיא מאוד מוזרה לי.
אלכס מילר: אנחנו כאן אישרנו חוק בקריאה ראשונה על הנושא של המינוי מנהל, על כל מה שקשור לחינוך מוכר ולא רשמי, ואת הסוגיה הזאת העלו בפנינו גם חבר הכנסת זאב וגם חברי כנסת אחרים, שמה קרה, פתאום בעמותה מי שצריך לבוא ולהתערב במינוי מנהל, זה משרד החינוך.
אלכס מילר: אני מציע שחבר הכנסת זאב, אם אנחנו מדברים על איזה שהוא הקלות שצריך המשרד לתת לאותן עמותות שאתה מדבר עליהן, שמנהלות בתי ספר, צריך להיות במקביל.
נסים זאב: אין דבר כזה, אדוני היו"ר, שמנהל ביתר ספר נבחר במוכר שאינו רשמי, בלי הסכמת משרד החינוך, ושגם שר החינוך יודע מזה.
אלכס מילר: אני מציע שגם את הנושא הזה יהיה חלק מהפתרון הכללי, ואנחנו צריכים לסיים את הסאגה עם הנושא של מינוי מנהלים.
אלכס מילר: יש פה איזה שהוא היבט שמעלה חבר הכנסת נסים זאב, שאתם תבדקו אותו במקביל עם הבקשה של בני ברק.
יעקב פרידברג: רק להוסיף על מה שאמר המנכ"ל, בהתייחס למה שהעלית, חבר הכנסת זאב.
יעקב פרידברג: הסיבה שאנחנו חשבנו שמבקשים את הפטורים הללו, זה בעיקר בגלל שרשות מקומית היא גם גוף שלטוני, לא רק ציבורי.
אלכס מילר: ברגע שזה שלוקח אחריות לא נמצא, אז אנחנו באיזה שהיא בעיה.
אלכס מילר: נפתור את זה.