GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב ישראלי: לכן לכאורה אין הוראות שנוגעות לרשויות שבהן 3 שנים ייקח למנות את האדם הזה.
מירב ישראלי: מה יחול בזמן הזה לגבי מועצת ילדים ונוער?
אלכס מילר: טוב, אז אנחנו יכולים רק לקבוע שמעבר יהיה בהתאם.
מירב ישראלי: אז גם מועצת ילדים ונוער יהיה 3 תוך שנים.
אלכס מילר: רבותיי, המציאות היא הרבה יותר פשוטה ממה שאנחנו מנסים לקבוע כאן.
אלכס מילר: במידה ואין כרגע מינוי, אז מי שיהיה אחראי על הנושא של מועצות הנוער, זה יהיה מישהו אחר ברשות מקומית.
גדעון סער: מה אתם רוצים, אני לא מבין.
גדעון סער: אתם רוצים עכשיו לחוקק חוק חדש?
גדעון סער: מה העניין?
גדעון סער: מה ההמצאה שעכשיו ממציאים פה?
גדעון סער: מה החידוש שצריך לחדש?
גדעון סער: הממשלה מתקצבת מקום שמתקיימים התנאים שהוא עובד רשות מקומית.
אלכס מילר: רבותיי, אני חושב שהנושא הוא ברור.
אלכס מילר: אם אנחנו קובעים פה דבר, כמובן שאסור להתעלם מהסיפור הזה.
אלכס מילר: מה שחשוב לציין, שגם הנושא הזה לדעתי יהיה חלק לעידוד של הרשויות המקומיות, לעבור למנגנון שהוא מנגנון של מינוי של מנהל יחידת הנוער.
אלכס מילר: הנושא הוא פשוט מאוד.
אלכס מילר: מאוד חשוב לנו את המנגנון שקיים כיום, אבל חשוב לנו גם לעודד שבעצם החוק יפעל כמו שהוא כתוב.
אלכס מילר: אנחנו נתנו זמן מרחב לראשי רשויות, 3 שנים לעבור למנגנון הזה.
אלכס מילר: אנחנו רוצים להגיד שתוך 3 חודשים אפשר כבר להתחיל להיכנס לזה, וכך אנחנו קובעים שגם כל מה שקשור לכל המנגנון הזה, יהיה כפוף אך ורק למנהל יחידת הנוער.
מירב ישראלי: מה זה אומר לגבי התחילה?
אלכס מילר: לגבי התחילה זה בדיוק אותו דבר.
אלכס מילר: תוך 3 חודשים מתחיל החוק למי שרוצה להתחיל אותו.
אלכס מילר: יש להם תקופת מעבר של 3 שנים.
מירב ישראלי: זה יוצר מצב שאתה גם לא מכניס לתוקף את המועצה של ילדים ונוער.
גדעון סער: אבל לא.
גדעון סער: הסברתי לך את זה.
גדעון סער: אם יש מנהל יחידת נוער, יכולה להיות מועצת נוער תוך שנה.
גדעון סער: אם אין מנהל יחידת נוער כעובד רשות, תבואו תוך 3 שנים.
גדעון סער: יש לך שלושה מצבי צבירה.
גדעון סער: אפשר לנסח את זה.
גדעון סער: אפשר לנסח שלושה מצבי צבירה.
אלכס מילר: רבותיי, אני רוצה לאשר את סעיפים 11 ו-12 עם כל התוספות, עם כל התיקונים שעשינו.
אלכס מילר: מי בעד? תודה.
אלכס מילר: הצבעה בעד – פה אחד הצעת החוק אושרה אני רוצה לברך.
אלכס מילר: החוק אושר לקריאה שנייה ושלישית.
אלכס מילר: אני רוצה לברך את השר ואת כל השלטון המקומי על שיתוף הפעולה.
אלכס מילר: בוקר טוב.
אלכס מילר: חבר הכנסת כבל, תצטרף אלינו, יש כאן את רונית תירוש.
אלכס מילר: טוב, רבותיי, אנחנו ממשיכים בסדר היום.
אלכס מילר: אני פותח ישיבת ועדת חינוך.
אלכס מילר: יש לנו כאן נושא, הצעה לסדר היום (דיון מהיר) של שלושה חברי כנסת, כולם על אותו נושא – סגירת בית הספר הסביבתי שדה בוקר.
אלכס מילר: חברי הכנסת רונית תירוש, איתן כבל ורוברט טיבייב.
אלכס מילר: אנחנו מתחילים מהראשונה, חברת הכנסת תירוש, ואחר כך חבר הכנסת כבל, ואחר כך אנחנו נעבור לכל המוזמנים, וכל חבר כנסת שרוצה להתייחס במשך הדיון, אני אשמח.
רונית תירוש: תודה, אדוני יושב הראש.
רונית תירוש: אני רק אציג את הרציונאל של הבקשה שלי ושל החברים, כל אחד יציג מזווית שלו אולי, אבל הדיון הזה, ביקשתי אותו על רקע פנייה של הורים אלי, שאמרו לי כמנכ"לית משרד החינוך לשעבר, האם מקובל עליך שבאמצע שנה שולחים ילדים הביתה כי סוגרים להם את בית הספר.
רונית תירוש: אמרתי – לחלוטין לא מקובל.
רונית תירוש: ניסיתי להבין מדוע, לא הצלחתי, וחשבתי שבמקום הזה אפשר יהיה לבחון יותר לעומק מה בדיוק קורה שם.
רונית תירוש: התרשמתי לחומרה, כשנודע לי שזה לא פעם ראשונה שהילדים נשלחים במהלך שנת הלימודים הביתה.
רונית תירוש: אני רק אקדים ואומר, כי יותר חשוב לי לשמוע את האנשים שבקיאים במה שקורה שם.
רונית תירוש: יש מבנה מאד מיוחד לבית הספר, הוא חלק מפעילות של המדרשה.
רונית תירוש: אם אני לא מדייקת אני מתנצלת מראש.
רונית תירוש: המדרשה, עומדים בראשה, יש לה דירקטוריון, דירקטוריון מאד מאד וותיק.
רונית תירוש: בלי לפגוע, אבל אני ידועה כמי שאומרת את הדברים כהווייתם, נאמר לי שהדירקטוריון הוא מדי וותיק לצורך העניין.
רונית תירוש: אנשים שכבר, נגיד אחרת, הם פועלים מתוך קונספט שמתחיל להיות אנכרוניסטי, מבלי לפגוע חלילה במורשת בן גוריון, לא על זה מדובר.
רונית תירוש: הטענות הן שדווקא את כל מה שמייצגת מורשת בן גוריון, מפעילים גורמים חיצוניים לדירקטוריון, למדרשה.
רונית תירוש: אני לא נכנסת לזה, אני אומרת דברים ששמעתי.
רונית תירוש: צריך לבדוק אותם.
רונית תירוש: יש הרבה מאד טענות על בזבוזים שגורמים לכך שהכסף לא מועבר למקומות כמו שהיינו רוצים, כמו למשל לנושא הפנימייתי של בית הספר.
רונית תירוש: דבר אחר ברור לי, לא מעניין אותי הפוליטיות, ואגב, למען הגילוי הנאות, טלפן אלי ריפמן, ראש מועצת רמת נגב, ואמר לי איך את עושה דיון ולא הזמנת אותי?
רונית תירוש: אמרתי, אני לא נכנסתי לפוליטיקות.
רונית תירוש: פניתי לבקש דיון משום שהורים פנו אלי שהתלמידים נשלחים הביתה, וזה דבר שלא ייעשה.
רונית תירוש: ואז הוא אמר לי – תשמעי, אם תהיה בעיה אני אומר לך, כמו שאמרתי לשר החינוך, הפעלת בית הספר יכולה במקרה הגרוע או לא הגרוע – להיות גם על ידי המועצה עצמה.
רונית תירוש: אני לא נכנסת לנושאים הללו.
רונית תירוש: לי חשוב שבית הספר יתפקד כמו כל בית ספר אחר במדינת ישראל, והילדים יקבלו את מה שמגיע להם.
איתן כבל: אין לי הרבה מה להרחיב, אלא להוסיף.
איתן כבל: כשפנתה אלי חברת הכנסת ידידתי רונית תירוש, הנושא שעמד לפתחנו היה עניין של ילדים שלומדים או לא לומדים.
איתן כבל: ואין מצב, בוודאי לא במהלך שנת לימודים, שתלמידים נשלחים הביתה.
איתן כבל: אוסיף ואומר, לכשנכנסתי יותר ויותר לקרביים של הנושא, כי בכל זאת אני מכיר שם יותר מאדם וחצי שעוסקים בתחום, הסתבר לי, ועל זה אולי אדוני יושב הראש, נוכל להרחיב מעבר לעניין של הסדרת העובדה שלא יהיה מצב שתלמידים לא יהיה להם מקום מסודר ללמוד בו, להעלות את כל הנושא של המדרשה על כל מה שקשור למערכת היחסים שמתקיימת בין המדינה לבין המדרשה, כי אני חושב שכשנוברים וחופרים, רואים שהשורשים הם בעצם שם, ואז תלמידים מוצאים את עצמם במאבק שהוא לא להם בכלל.
אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת כבל.
אלכס מילר: יש לנו כאן מישהו מהצד של ההורים, ילדים?
דורון ארז: שמי דורון ארז, יו"ר וועד ההורים של התיכון.
דורון ארז: אני רוצה לומר קודם כל בפתח הדברים, שהתיכון הזה הוא בית ספר מדהים.
דורון ארז: הבן שלי מסיים כרגע השנה את כיתה י"ב, והחוויה שהוא עבר, וה-4 שנים האלה, זו אחת המתנות הכי גדולות שאנחנו יכולנו לקבל.
אלכס מילר: ולמה יש טענה שיש סגירה של בית ספר, בוא תתייחס קצת לנושא הזה.
אלכס מילר: איך הגעתם לזה?
דורון ארז: אז לפני שאני אגיע לטענות, אני אגיע לזה שיש פה המון גורמים שמעורבים בבית הספר ---
אלכס מילר: כן, אבל ההחלטה היא החלטה אחת.
דורון ארז: כן, כן, שנייה.
דורון ארז: והרבה אנשים עם רצון טוב, חשוב שזה יהיה ברור.
דורון ארז: אני חושב שיהיה ברור שיש כאן המון אנשים עם רצון טוב, והמון אנשים שרוצים שהמהלך הזה יצליח.
דורון ארז: וחשוב להדגיש את זה, למרות כל הבעיות, ויש הרבה בעיות ויש הרבה סוגיות שצריך לפתור.
דורון ארז: המצב באמת שהורים פנו, אמא אחת פנתה בשם עדי לחברת הכנסת רונית תירוש.
דורון ארז: הפנייה הייתה כי פשוט היה מצב של אי ודאות עצום.
דורון ארז: הילדים היו במשך כמה שעות, לאור החלטת בית המשפט, היה עניין של בית המשפט – האם תהיה שביתה של העובדים, ולאור שביתה של העובדים – האם באמת יתקיימו הלימודים או לא יתקיימו הלימודים.
דורון ארז: מתוך הסוגיה הזאת של באמת האם המקום מושבת עקב שביתת העובדים, הילדים ישבו במשך מספר שעות וחיכו להודעה של בית המשפט, שבסופו הייתה החלטה שכרגע ממשיכים ללמוד וממשיכים לעבוד.
דורון ארז: הבעיה המרכזית שיש לנו כרגע, בעיה שצריך לפתור אותה ועובדים עליה כרגע במרץ כל הגופים, והחל ממשרד האוצר וכלה בתאגיד, ובית הספר עצמו.
דורון ארז: וטורחים עכשיו להגיע לפתרון, שהפתרון הזה, אני מאד מקווה, שיוליך אותנו לקראת תהליך של הבראה.
דורון ארז: אני חושב שוועדת החינוך צריכה לשים דגש, והדגש המרכזי הוא על זה שהדברים האלה באמת, שכל הצדדים בתוך המשבר הנוכחי, כי יש משבר, ומשבר לא קטן ואי אפשר להסתיר אותו.
דורון ארז: בתוך המשבר הזה שכל הצדדים למעשה יקבלו את מירב הסיוע, וועדת החינוך צריכה לשים לב שהיא דואגת לכך שבאמת תהיה עמידה בלוחות הזמנים.
דורון ארז: כי יש כאן מערכת של לוחות זמנים מאד צפופה, שבה צריך להגיע לפתרון של משבר שהוא משבר ארוך שנים, זה לא משבר חדש.
דורון ארז: זה משבר שכבר הרבה מאד שנים הולך ומתגלגל לפתחנו, ועכשיו הגיע הרגע לפתור אותו.
דורון ארז: אז יושבים כאן אנשים טובים גם מהאגפים השונים, שעשו הרבה שנים לטובת בית הספר הזה.
דורון ארז: הדרישה שלנו כהורים היא אחת – לדאוג ליציבות כלכלית עכשיו, נוכחית לבית הספר.
דורון ארז: דרישה לעתיד שגם העתיד של היציבות הכלכלית יהיה ברור ויציב; שכל הגורמים יישבו ביחד, ידברו ויגיעו להבנה מיטבית, ובתוך כל התהליך הזה, לשמור על צביונו של בית הספר.
דורון ארז: זאת אומרת – לשמור על אופיו, רק הפנימייתי, לשמור על אופיו הסביבתי, לשמור על האיכויות והערכים שהוא מוביל במשך שנים, ומייצר דורות לתפארת.
דורון ארז: אנחנו ממש רוצים לשמר את הדבר היפה הזה.
אלכס מילר: בסדר, תודה.
אלכס מילר: מי מטעם בית הספר?
אלכס מילר: יש פה את מנהל בית הספר?
דורון ארז: התאגיד הוא בינתיים מייצג את בית הספר.
סמדר כהן: זו באמת שאלה, סליחה, אני וועד המורים.
סמדר כהן: אולי זה סוג של מייעץ לבית הספר.
סמדר כהן: אני וועד המורים של בית הספר, מורה למתמטיקה בתיכון.
אלכס מילר: לא, אבל את אחראית על הניהול של בית הספר?
סמדר כהן: לא.
אלכס מילר: אתה אחראי על הניהול של בית הספר?
אלכס מילר: בוא תספר לנו –
יגאל צחור: שמי יגאל צחור, מנכ"ל מדרשת שדה בוקר.
יגאל צחור: בית הספר התיכון לחינוך סביבתי הוא אחד מחמשת מוסדות החינוך שבבעלות התאגיד שנמצא בהסכם עם ממשלת ישראל.
יגאל צחור: 60% מניות משרד החינוך, 40% מניות יד בן גוריון, והתפקיד שלנו זה להפעיל את מוסדות החינוך על כל מרכיביהם – בית ספר יסודי צין, בית ספר תיכון סביבתי, בית ספר שדה.
יגאל צחור: לגבי בית הספר התיכון, שזאת הסוגיה כאן ---
אלכס מילר: כמה תלמידים לומדים?
יגאל צחור: 220 תלמידים, ומדובר בשנה הקרובה שיהיו כ-270 תלמידים, מתוכם 160 תלמידי פנימייה מכל הארץ.
אלכס מילר: ההרשמה לשנה הבאה התחילה?
יגאל צחור: כן, ההרשמה התחילה ונעשית ---
אלכס מילר: לפי איזה מנגנון?
אלכס מילר: אותו בית ספר, אותו סגנון?
יגאל צחור: וודאי, בית ספר פנימייתי שמתחיל, פותח את שעריו בבוקר ומסיים בשעה שתיים עשרה בלילה לגבי כל התלמידים, כולל תלמידי המדרשה.
אלכס מילר: יש איזה שהוא שינוי בקריטריונים מבחינת הרשמה לשנה הבאה, או שהכל נשאר אותו דבר?
יגאל צחור: הכל אותו דבר, באותם קריטריונים שנקבעו.
אלכס מילר: יופי, אוקי.
אלכס מילר: עכשיו תוכל להתייחס לטענות שהעלו כאן חברי הכנסת.
יגאל צחור: כן, בסוגיה הזאת אני אגיד רק שני משפטים כדי לא להרחיב מדי.
יגאל צחור: הסוגיה הזאת עומדת לפתחו של משרד החינוך, שהוא בעצם זה שצריך על פי ההסכם המשותף, ההסכם של הקמת התאגיד, לאזן את תקציבו כדי קיומו.
יגאל צחור: ומה שמשרד החינוך לא עשה את זה כל השנים, הגענו לגירעון מצטבר במהלך השנים של 5 מיליון ₪, שצריך לכסות אותם.
יגאל צחור: יש כאן ---
אלכס מילר: רגע, רק שאני אבין, משרד החינוך לא נתן את ה-60% שלו?
קריאה: הוא לא עמד בהתחייבות שלו.
אלכס מילר: נתן או לא?
יגאל צחור: הוא צמצם לדוגמא מ-16.2 מיליון שקל ב-1999, ל-10 מיליון וחצי השנה.
יגאל צחור: כל הירידות האלה ---
אלכס מילר: כפוף למה?
אלכס מילר: כפוף לכמות התלמידים הוא צמצם, או כפוף לסתם?
יגאל צחור: כפוף לתמיכה שעליה מחליטים במשרד.
אלכס מילר: אז הוא לא נתן 60%?
אלכס מילר: הוא נתן פחות מ-60%?
יגאל צחור: זה לא שייך, משרד החינוך ---
אלכס מילר: לא, תקשיב, אתה התחלת ---
יגאל צחור: יד בן גוריון ---
אלכס מילר: התחלת איתי עם ההסכם – 60% ההוא, ו-40% ---
יגאל צחור: לא.
יגאל צחור: 60% מניות, אבל זה לא, התקצוב הוא בידי משרד החינוך.
יגאל צחור: הוא הגורם היחיד שמתקצב את מדרשת שדה בוקר.
אלכס מילר: זאת אומרת אתם 100% משרד החינוך.
אלכס מילר: לפי איזה מפתח אתם מקבלים תקצוב?
אלכס מילר: לפי פר ילד?
יגאל צחור: פר ילד, פעילויות.
יגאל צחור: אנחנו צריכים, אנחנו קוני שירותים ממשרד החינוך.
יגאל צחור: מדווחים כל חודש על הפעילות של החודש הקודם.
יגאל צחור: זה הסכם שעליו חתומה המדרשה מול משרד החינוך, ועל פי זה משחררים את הכסף.
אלכס מילר: אוקי, בסדר.
אלכס מילר: זאת אומרת – עכשיו אתם במצב של גירעון, כל כמה?
יגאל צחור: 5 מיליון.
אלכס מילר: 5 מיליון, ומבחינת
אלכס מילר: כם מי בעצם קובע שאתם בבעיה להתנהלות האלה?
אלכס מילר: זאת אומרת יש איזו שהיא תוכנית הבראה?
אלכס מילר: יכול להיות איזה שהוא דבר שאתם מפעילים שבאמת בשביל להתקיים האלה?
יגאל צחור: משרד החינוך, יחד עם משרד האוצר, אני שמח שיש כאן את יאיר טל, שהוא סגן החשב הכללי שהתקבל, שקיבל מינוי ממשרד החינוך לטפל בשאלות תוכנית ההבראה ותקצוב המדרשה.
יגאל צחור: אנחנו מחכים, הוועדה אמורה תוך חודש לסיים את עבודתה ולהביא את מסקנותיה.
יגאל צחור: מדרשת שדה בוקר מצידה התחייבה לתוכנית הבאה עמוקה שהיא בסדר גודל של למעלה מ-2 מיליון שקל, מתוך תקציב של כ-34-35 מיליון, ובתוך זה אחת מהסיבות שאנחנו התחייבנו כלפי משרד האוצר ומשרד החינוך לעשות את תוכנית הקיצוצים, זה מה שעוצר את העימות בינינו לבין וועד העובדים ובין ההסתדרות.
יגאל צחור: אנחנו מבקשים את הסעד של משרד החינוך, כדי לאפשר לממש את תוכנית ההבראה כפי שהצגנו אותה.
אלכס מילר: משרד האוצר, אני הבנתי שאתה צריך לצאת.
יאיר טל: עוד מעט אני חייב לצאת, אני אעשה את זה זריז.
אלכס מילר: שמעת את הדברים, האם אתה בעצם היום נמצא במצב, אתם עשיתם בדיקה בעצם איך גרם הקיצוץ של התקצוב של משרד החינוך נגיד, בבית ספר שדה בוקר, איפה הם נמצאים היום, מה הסיבות ומה העתיד, מבחינתכם?
יאיר טל: אני אתייחס.
יאיר טל: שלום לכולם.
יאיר טל: טרם עשינו בדיקה.
יאיר טל: אנחנו סיכמנו גם עם נציגי המדרשה וגם עם משרד החינוך שאנחנו נצא לתהליך משותף.
יאיר טל: אני קצבתי לו חודש, ובמסגרת החודש הזה מינינו מטעמנו רואה חשבון, שבעצם יעבוד ביחד עם אנשי המקצוע של משרד החינוך על הפן שמשרד החינוך אחראי יחד עם אנשים שלי ויחד עם אנשי המדרשה, כדי שבתוך חודש, אני מקווה שעד סוף מרץ, נוכל לגבש איזו מסגרת עבודה שנראה מה באמת הצרכים, מה הבעיות, ומה דורש טיפול, כשאני אומר מראש – אני לא על הצד המתקצב.
יאיר טל: אנחנו קודם כל נסכים מה בכלל הבעיה.
יאיר טל: יש הבדל אם הבעיה היא 2 מיליון ₪, 10 מיליון ₪, או 20 מיליון ₪.
יאיר טל: אנחנו צריכים לראות את המספרים.
יאיר טל: אנחנו במקביל כרגע קרובים כבר להסכמה להעמדה של מקדמה למדרשה, על חשבון תוכנית ההבראה, אבל יש לנו כמה פרטים שצריכים להיסגר.
יאיר טל: אני מקווה שאפילו זה ייסגר היום.
אילן גילאון: אתה יכול להגיד מה הסיבה שמשרד החינוך צמצם את ה---
אלכס מילר: זה משרד החינוך יגיד.
יאיר טל: אני לא יודע להגיד, אני לא אחראי על זה.
אלכס מילר: יש לנו את משרד החינוך, רבותיי, תנו לו.
רונית תירוש: לא, לא, אבל בתום הדיון אתם תוודאו שלא יהיה תת תקצוב, וקריטריונים ---
יאיר טל: תראי, אם בסוף אני צריך לחתום על הסכם הבראה – אני לא אחתום על הסכם הבראה שאחרי שבוע הוא לא יהיה בר קיימא, זה ברור.
יאיר טל: צריכים להסכים מה הבעיה, אחרי זה לראות שמעמידים את המקורות.
יאיר טל: אני עדיין לא מעמיד את המקורות.
אלכס מילר: אוקי, זאת אומרת אנחנו יודעים שאתם נכנסים עכשיו להליך של חודש של בדיקה של כל העניין הזה ---
יאיר טל: אני מקווה שתוך חודש נצליח ---
אלכס מילר: ואתם תתנו שם איזה שהוא אוויר לנשימה מבחינת ההיבט התקציבי במידה ויהיה צורך, ואת המסקנות אתה תפעיל אותן ביחד עם משרד החינוך ועם כל מי שאחראי בשדה בוקר על תוכנית ההבראה.
אלכס מילר: אני רק אציין ---
יאיר טל: אני רק אציין שחודש זה מותנה בזה שמגיעים להסכמות באמת על הבעיה והצרכים, ובין יתר ההסכמות זה גם סוגיית עובדים וכדומה.
יאיר טל: זאת אומרת יש עסקה שלמה.
אלכס מילר: ברור, ברור.
אלכס מילר: זאת אומרת אתם כנראה הולכים לפטר אנשים.
אלכס מילר: טוב, הבנתי אותך.
יאיר טל: אני לא מפטר אף אחד.
יאיר טל: אני חייב לצאת.
קריאה: אפשר שנציגות העובדים תתייחס?
אלכס מילר: תיכף.
אלכס מילר: משרד החינוך, בוא תגיד לנו איפה אנחנו עומדים, ומה קרה באמת מבחינת התקצוב.
אלכס מילר: על סמך מה היו החלטות בקיצוצים, ואיפה אנחנו כרגע, מבחינת ההפעלה.
משה דקלו: קודם כל אני רוצה לבודד את הקיצוצים מההרצה של בתי הספר.
משה דקלו: אין שום סיבה בעולם להשבית אף לא אחד ממוסדות החינוך במדרשה, משום ששכר הלימוד בבית הספר התיכון לחינוך סביבתי, זורם מדי חודש.
משה דקלו: אני מופקד על שכר לימוד במערכת החינוך בחטיבות העליונות.
משה דקלו: לא היה חודש אחד ששכר הלימוד לא זרם.
משה דקלו: בבית הספר היסודי צין, הוא בית ספר שאנחנו משלמים את המשכורות של המורים.
משה דקלו: כשיש שם מכינה קדם צבאית, שוב, המשרד משלם.
משה דקלו: כל השוטף קיים באופן קבוע, ולא נגענו בו אף פעם, ולא נגענו בו וגם לא מתכוונים לגעת בו כמו בבתי ספר רגילים.
אילן גילאון: אז זה בניגוד למה שכאן הוא אומר.
משה דקלו: וודאי, בוודאי.
משה דקלו: איפה הכסף של משרד החינוך שמדובר בו?
משה דקלו: מדובר בכסף תוספתי, שהוא בעצם הופך את המדרשה, על מכלול מוסדותיה, למערך מיוחד של בתי ספר לחינוך סביבתי, על פי חזון דוד בן גוריון.
אילן גילאון: אז זה מערך מיוחד.
משה דקלו: זה מערך מיוחד, ועל כך המדינה נותנת כסף ייעודי.
קריאה: על פי חוק.
משה דקלו: לא, אין חוק.
משה דקלו: אין חוק.
משה דקלו: המדרשה הזאת לא נכללה בחוק דוד בן גוריון.
משה דקלו: תחת זאת, יש הסכם בין משרד החינוך למדרשה.
משה דקלו: זה הדבר היחיד שלא נכלל בתוכו.
משה דקלו: ניסינו לפני שלוש שנים לכלול את זה בתוך החוק, ולא עלה בידינו.
משה דקלו: זאת אומרת, יש סכום של כסף שעומד לרשות המשרד, שאני אחראי עליו, ואני דואג להעברת הכסף הזה למדרשה, למכלול מוסדותיה.
משה דקלו: לתוכניות הלימודים, שהן מחוץ למגמה לחינוך סביבתי.
אלכס מילר: רק שאני אבין, זאת אומרת עד שנת 99 אתם תקצבתם פעילויות נוספות שהפעילה אותן המדרשה.
אלכס מילר: בשנת 99' התחלתם לצמצם בתקצוב של פעילות, והם המשיכו באותן פעילויות, ואז נגמר ה---
משה דקלו: בשנת 99 זה היה השיא שהם מציגים כשיא.
משה דקלו: אנחנו בתחילת העשור הזה, היו לנו קיצוצים בתקציב, מה שנקרא פלטים, וירדו לנו תקציבים.
משה דקלו: המדרשה הייתה צריכה ליישר את ההוצאות שלה, בהתאם לפלטים, לקיצוצים שיש לנו, והם לא עשו את זה.
משה דקלו: הם השאירו את המערכת בפול ווליום, עם הוצאות גבוהות, ולכן כל שנה, אם נראה את החשבונות, נראה פה מיליון, פה חצי מיליון, והגירעון הזה הצטבר ל-5.1 או 5.4 מיליון שקל.
משה דקלו: זאת אומרת, העניין הוא רק על הכסף התוספתי.
משה דקלו: זאת אומרת, בתי הספר עובדים, ואנחנו ---
אלכס מילר: בסדר, אבל אתה מדבר איתי על השגרה.
אלכס מילר: זאת אומרת כמו כל תיכון אחר יש את השגרה---
משה דקלו: אז אין מה ל- - -
אלכס מילר: כן, בסדר, אבל אתה צריך להבין שברגע שבית הספר מנוהל ומתנהל כבית ספר ייחודי, והוא ממשיך להתנהל ככה ואתה לא מתקצב לו את ההיבט הייחודי, אז אנחנו בבעיה מאד גדולה, כי אחרת אף אחד לא ילך לשם.
משה דקלו: או אני מתקצב לו פחות ואז הוא צריך לנקוט או בפחות פרויקטים, או בצמצומים משל עצמו ---
אלכס מילר: אז הוא לא יהיה ייחודי.
משה דקלו: כן, אבל תשמע, 5 מוסדות עם 10.8 מיליון שקל, זה בכל אופן ייחודי.
אלכס מילר: בסדר, אבל ---
משה דקלו: התיכון מקבל בערך 3 מיליון שקל לכל בית ספר.
אלכס מילר: מה הנגיעה שלכם לאישור הפרויקטים שמבקש אותם בית הספר, ומבקש עליהם תקצוב.
אלכס מילר: יש לכם נגיעה?
אלכס מילר: יש לכם נציג שבעצם מסנכרן את זה איתם, או שכל מה שהם מחליטים הם מחליטים, ואז אתם צריכים לחפש את הדרך לתקצב את זה.
משה דקלו: אנחנו היינו בשני מהלכים, אני רוצה גם את זה לתאר.
משה דקלו: בשנת 2006 משרד המשפטים הפסיק לנו את תהליך התמיכה.
משה דקלו: הוא אמר שצריך לפרסם מבחן תמיכה חדש, ואנחנו מצאנו דרך חדשה יחד עם הלשכה המשפטית שלנו ומשרד המשפטים, בהיות המדרשה חברה ממשלתית, ללכת למהלך של הכרה במדרשה כחברה ממשלתית וכזרוע ביצוע של המדינה.
משה דקלו: ואז הפכנו את התהליך הזה של התמיכה, שהוא היה בשפל, הפכנו אותו לרכישת שירותים.
משה דקלו: מה היה הרעיון בכך?
אלכס מילר: שהם ירוויחו כסף.
משה דקלו: שהם יתחילו לעבוד בכוחות עצמם להביא כסף והכנסות נוספות, חוץ מהמדינה.
משה דקלו: וזה לא קרה.
אלכס מילר: טוב, תשמע, להפוך בית ספר לחברה ממשלתית שתרוויח ---
משה דקלו: לא, זה לא בית ספר, זה מדרשה.
אלכס מילר: כן, בסדר, אבל כך או אחרת.
אלכס מילר: רבותיי, אתם פעם אחת צריכים להחליט מה אתם רוצים כאן במדינה הזאת.
אלכס מילר: תחליטו.
אלכס מילר: אם אתם רוצים שיהיה לכם חינוך סביבתי – מישהו צריך לתקצב אותו.
אלכס מילר: לבוא ולעשות נגזרת מהרווחים של החברה, זה דבר שתשמע.
אלכס מילר: אתה יודע מה, עכשיו אני אגיד לך, אם היו נגיד רק חמישה בתי ספר בישראל שהם בתי ספר לחינוך לתעשייה.
אלכס מילר: תחשוב על דבר כזה, מצב כזה.
אלכס מילר: יש חמישה בתי ספר בישראל שהם חינוך לתעשייה, תיכונים.
אלכס מילר: ואז מגיעים אלי ואומרים לי תשמע, יש בית ספר אחד שהוא בתעשייה האווירית, ואומרים – אנחנו לא מתקצבים עכשיו את החלק הייחודי של החינוך לתעשייה, אנחנו משאירים את זה לתעשייה האווירית.
אלכס מילר: אם התעשייה האווירית תרוויח כסף, אז יהיה כסף לבית הספר.
אלכס מילר: אז התעשייה האווירית באה ואומרת, תשמעו יש לנו עליות, יש לנו ירידות, מה אנחנו קשורים בכלל לאסטרטגיה של מדינת ישראל, בנושא של החינוך לתעשייה.
אלכס מילר: מה הקשר שלנו?
אילן גילאון: אבל מה הם יכולים לייצר כמו תעשייה אווירית?
אלכס מילר: אני מדבר על הקונספט.
אלכס מילר: עכשיו, אני מציע שגם בחשיבה קדימה, אל תעשו את הקשר הזה, כי בסופו של דבר הרי אתה יודע מה יכול לקרות.
אלכס מילר: בסופו של דבר יכול לקרות מצב שאנחנו מפריטים את כל המערכת, ואנחנו אומרים שכל הנתיבים שיש היום בישראל שהם נתיבים ייחודיים יהיו קשורים להיבט של רווחים של הגופים שמפעילים אותם.
אלכס מילר: הרי בסופו של דבר אי אפשר לקשור את זה.
אלכס מילר: גם אם אתה מחליט, גם אם היועץ המשפטי בעצם מקל עליך לעשות את הנגזרת הזאת, הרי פשוט היה ללכת, לעשות חוק ממשלתי, להכניס את בית הספר לחוק בן גוריון, ובזה סיימנו את העניין הזה.
אלכס מילר: עכשיו, ברגע שקשרתם, אני יודע מה הם מרוויחים, מה הם לא מרוויחים?
אלכס מילר: אני יודע ממה הם מתקיימים?
אלכס מילר: מחר שם מישהו ילך, מישהו יתפטר ואז כל העסק יקרוס, אז לא יהיה לנו חינוך סביבתי ואז יגידו גם שגם, ודרך אגב, ארבעת בתי הספר האחרים הם גם קשורים לעניין הזה של הרווחים של הגוף איפה שהם משרתים?
משה דקלו: אני לא מדבר על רווחים.
משה דקלו: אני מדבר על כך שאם לנו יש פחות כסף ---
אילן גילאון: מאיפה אתם ציפיתם שהם יביאו כסף?
משה דקלו: לא, הם היו צריכים להקטין את הפרויקטים שלהם, זה הכל.
אלכס מילר: כן, אבל אז אין ייחודיות.
אלכס מילר: אתה יודע, תשמע, זה כמו תרנגולות וביצה.
רונית תירוש: לא, אבל שאל יושב הראש על ארבעה בתי הספר הנוספים.
רונית תירוש: אמרת חמישה סביבתיים, מה קרה להם?
יגאל צחור: לא, יש בית ספר, הגורם היחיד שהוא מייצר הכנסה זה בית ספר שדה ששייך למדרשה, שהוא מארח ונותן תוכניות הדרכה סביבתיות.
רונית תירוש: לא, אבל חוץ מבשדה בוקר יש עוד בתי ספר סביבתיים בארץ, נכון?
משה דקלו: נכון.
רונית תירוש: והם מתקיימים למרות שהורדתם להם את התקציבים?
משה דקלו: הם מתקיימים משכר לימוד של מגמה לחינוך סביבתי.
אלכס מילר: הם פשוט עושים פחות פעילויות, חברת הכנסת תירוש.
יגאל צחור: עם פנימייה, וזה.
משה דקלו: לא, לא.
אלכס מילר: פשוט תראי, כל אחד יש לו את הייחודיות שלו וכל אחד ---
רונית תירוש: אבל רגע, יש פה שלושה פרמטרים, בית ספר נורמטיבי, פנימייה וחינוך סביבתי.
רונית תירוש: על בית הספר הנורמטיבי מקבלים, על הפנימייה אני מעריכה שהם מקבלים מה שצריך.
רונית תירוש: נשאר התוספתי לייחודיות.
אלכס מילר: כן, אבל את מבינה שברגע שהם לא יפעילו את הפרויקטים אף אחד לא יבוא לבית הספר הזה.
רונית תירוש: לא, לא, אז אני שואלת אם בתי ספר מקבילים גם הורידו להם בוודאי תקציבים פלטים.
אלכס מילר: אבל כל בית הספר נבנה בצורה כזאת ש---
רונית תירוש: אז השאלה מה קרה שם.
אלכס מילר: תביני, אני אגיד לך ---
רונית תירוש: אתה זוכר את הסיפור שהיה בפרדס חנה?
אלכס מילר: זה הכל מתחיל מאיפה שאת מתחילה.
אלכס מילר: ברגע שאת מתחילה להפעיל מנגנון מסוים, כל מי שהולך ---
רונית תירוש: השאלה לאן הולך הכסף.
רונית תירוש: אם יש מנגנון שהוא רחב לפעילויות נוספות והכל מתערבב שם – אז מתחילה להיות בעיה.
רונית תירוש: תראה, אני זוכרת את הדיון על פרדס חנה.
רונית תירוש: אתה זוכר?
רונית תירוש: זה אותו דבר שגם כן בית ספר שסגרו ופתחו, והחקלאים, ואיגוד החקלאים.
רונית תירוש: ברגע שזה מן עמותות שעושות עוד דברים, חוץ מבית הספר והייחודיות שלו – הכסף שם זורם מסעיף לסעיף, ואתה לא יכול ---
אלכס מילר: תראו, אני יכול להבין את המנגנון.
אלכס מילר: אם אתם עושים פעולה שאתם רוצים שהבוגרים של בית הספר הזה יהיו חלק ממערכת שלכם, ואתם מפעילים את זה – אז אין ספק שההכשרה שאתם דורשים שתהיה חלק מהמערכת שלכם, צריך למצוא לזה גם מקור תקציבי.
אלכס מילר: אם אתם מדברים על אופן כללי של חינוך סביבתי ואתם לא מדברים שהבוגרים של בית הספר איך שהוא צריכים להשתלב במערכת של תאגיד שלכם, אז זה כבר סיפור אחר.
אלכס מילר: יש פה שני היבטים, ההיבט הראשון – מה בסופו של דבר קורה עם הבוגרים ואם הם חלק ממערכת התאגיד שלכם.
אלכס מילר: אם כן – אז אין ספק, אתם צריכים להיות חלק מזה.
אלכס מילר: אם לא – וזה באופן כללי אתם משתמשים במשאבים שיש לכם כדי להרחיב את האופקים של החינוך הסביבתי ---
אילן גילאון: אבל מה כוונת יושב הראש?
אילן גילאון: שהעמותה, המלכ"ר הזה צריך לפתח חברה עסקית שבה היא מעסיקה את התלמידים?
אלכס מילר: אני אגיד לך מה המטרה, כי ברגע שאתה בא ואתה יוצר ייחודיות של סתם לדוגמא, שעובד נגיד במנגנונים של חקלאות, שעובד במנגנונים של קיבוצים שבאים ואומרים – הבוגרים שלנו, אנחנו רוצים לשמור עליהם, אנחנו נותנים להם את הייחודיות של המקום איפה שהם נמצאים.
אלכס מילר: אנחנו נותנים להם כלים שכל שאר ילדי ישראל לא מקבלים, שכל שאר ילדי ישראל שהופכים לבוגרים של מערכת החינוך לא יכולים להיכנס למערכת הזאת; נותנים להם קצת יותר כלים, מלמדים אותם ואז הם משתלבים.
אלכס מילר: זה מנגנון אחד שאתה יכול להגיד שסתם לדוגמא במקומות איפה שמלמדים איך לעבוד על מטוסים, אז הם מקבלים קצת יותר כלים בשביל לעבוד במטוסים.
אילן גילאון: אבל זאת ההנחה של כל החינוך, שאנחנו מכשירים אנשים ונותנים להם כלים כדי שהם יהיו ---
אלכס מילר: כן, אבל יש כלים כלליים ויש כלים ייחודיים.
יגאל צחור: לא, הכלי, הדבר הכי ייחודי במקום הזה זה אלף שאנשים באים למקום כמו שדה בוקר, שהוא גם יישוב.
יגאל צחור: ויש לנו תקווה שאנשים יבואו בבוא הזמן, וזה לא רק תקווה זה גם מתממש – לבוא לבנות את ביתם במקום, אבל אין לזה שום קשר לדרך של החזקת המקום בארבע השנים שהם נמצאים.
אלכס מילר: טוב, רבותיי, אני פשוט רוצה לסיים פה את הסיבוב של כל מי שקשור.
אלכס מילר: כן, בבקשה אדוני.
משה שליט: משה שליט.
אלכס מילר: משה שליט.
משה שליט: אני יושב ראש הדירקטוריון, מזקני הדור.
משה שליט: גברת תירוש כינתה אותי זקן.
רונית תירוש: יש לי הרבה כבוד לזה.
משה שליט: אני זקן, אני משומש, אני במצב מצוין.
משה שליט: לא זו הבעיה.
משה שליט: הבעיה היא אם בית ספר סביבתי שובת, בית הספר הסביבתי לא שבת.
משה שליט: הוא חלק ממארג קריית החינוך.
משה שליט: ההיסטוריה היא פשוטה.
משה שליט: המקום הזה הוקם ביזמתו של דוד בן גוריון, על ידי קרן הנגב, זה שמה הקודם של יד בן גוריון.
משה שליט: השם שונה ליד בן גוריון לאחר פטירתו.
משה שליט: היינו 10 אנשים שבנינו את זה, בראש בן גוריון, שמעון פרס, השר ספיר, חיים ישראלי, כולם רשומים, גם עבדכם.
משה שליט: מאז אני משרת את המדרשה.
משה שליט: כל מה שישנו במדרשה או כמעט הכל, נבנה על ידי תרומות שהשיגה יד בן גוריון, והיא בנתה את המבנים, את הדרכים, את המעונות, כל מה שיש.
משה שליט: או הרוב, לא הכל, הרוב.
משה שליט: בשנת 73 הגענו להסכם עם מדינת ישראל שאנחנו נעביר את הכל לחברה ממשלתית, בה תחולק ההקצבה 60% למדינה ו-40% ליד בן גוריון.
משה שליט: דירקטורים 5% מטעם המדינה, 4% יד בן גוריון.
משה שליט: המדינה לא מינתה דירקטורים חוץ ממני.
משה שליט: היא עמדה על כך שיושב הראש יהיה מטעמה.