GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוחאי דמר: טכנולוגיה, אנחנו היום נכנסים חזק מאוד בכל מה שקשור בבית ספר מכוון, מבינים שכדי להוות פה במרחב הזה אנחנו חייבים להיכנס למרחבים טכנולוגיים חדשים.
יוחאי דמר: החליט ראש המועצה שאת כל תקציב מפעל הפיס הוא משקיע בטכנולוגיה, לא במבנים.
יוחאי דמר: מי שפעם היה ראש רשות יודע מה המשמעות של זה.
יוחאי דמר: לא במבנים ולא בתשתיות ולא במועדונים, פשוט בטכנולוגיה בתוך הכיתות.
יוחאי דמר: לא רואים את זה, פחות רואים את זה, אבל זה נוגע.
יוחאי דמר: גם מחשב לכל תלמיד, גם מחשב לכל מורה.
יוחאי דמר: לא רוצה להרחיב יותר מדי על הנוער, אבל זה חלק מתוך העניין.
יוחאי דמר: התלמיד הזה, קידום נוער, הוא היה לומד בכיתה ז' ועד כיתה י"ב, בעבודה מאומצת, ברוך ה' היום הוא סיים מסלול של קצינים בסיירת אגוז.
יוחאי דמר: הוא קיבל מצטיין.
יוחאי דמר: בית ספר ממלכתי דתי שומרון מקבל את פרס החינוך.
יוחאי דמר: התבשרנו ביום חמישי שגם בית ספר יקיר, שאנחנו נבקר בו היום, מקבל את פרס החינוך בעוד חודשיים.
יוחאי דמר: בית ספר עומר זוכה פרס המחוז.
יוחאי דמר: גן רימון זוכה פרס הנשיא.
יוחאי דמר: זה מבחינתנו המון, מי שאינו מחדש בכל יום, סימן שגם ישן אין.
יוחאי דמר: ברשותכם אני אסכם ואומר ממש בקצרה, אנחנו מדברים פה על מרחב גיאוגרפי לא נורמלי, אנחנו מדברים פה על מרחב ביטחוני לא נורמלי, אנחנו מדברים פה על קצב גידול אוכלוסייה לא נורמלי ואנחנו מדברים על זה שפתרונות חייבים להיות לא נורמליים.
יוחאי דמר: אם אנחנו נמשיך לעבוד ב'פתרונות הנורמליים' נגיע למצב לא נורמלי.
גרשון מסיקה: אז אנחנו נהיה לא נורמליים.
יוחאי דמר: ברשותכם בזה סיימתי, אני רוצה רק לחלק לכם, ממש מהדפוס, חוברת שאנחנו הפקנו לרישום.
יוחאי דמר: חבר הכנסת אלכס מילר, אתה גם נמצא פה וחתום על הפתיח של הדברים.
יוחאי דמר: אתם זוכים לקבל את החוברות הראשונות, הן עדיין לא הגיעו לשום מקום אחר.
יוחאי דמר: בזה סיימתי את דבריי, אני מעביר את שרביט ההמשך.
גרשון מסיקה: ברצוני לציין שאנחנו לא בוכים, כצל'ה.
גרשון מסיקה: שלא יהיה לך דימוי שאנחנו בוכים.
גרשון מסיקה: אנחנו הצבנו מטרה להיות מספר אחת בארץ בחינוך, למרות כל הקשיים, וכל תקציב שיידרש אנחנו נעמיד כדי להיות מספר אחת.
גרשון מסיקה: יכול להיות שבתנאים הפיזיים אנחנו נהיה מספר 100, 200, 300, מבחינת ההישגים החינוכיים אנחנו לא מוותרים לעצמנו בכלל.
גרשון מסיקה: וזה שבית הספר שנגיע אליו קיבל היום פרס חינוך ארצי, קיבל הודעה שהוא מקבל פרס חינוך ארצי ובתי ספר אחרים קיבלו את כל הפרסים, מחלקת הנוער במתנ"ס קיבלה את פרס המחוז, מתוך 64 רשויות מחוז מרכז, כולל אריות כמו תל אביב וכפר סבא, פתח תקווה, קיבלנו מקום ראשון, אנחנו נשתדל ונגיע למקומות הראשונים.
גרשון מסיקה: אף על פי ולמרות הקשיים, אנחנו לא מוותרים לעצמנו.
אלכס מילר: לפני שאנחנו יוצאים לסיור, אני חושב קודם כל שצריך להגיד יישר כח לאותם הפרויקטים שיצאו לדרך.
גרשון מסיקה: ייצאו, לא יצא שום דבר.
אלכס מילר: אבל יש חתימה.
גרשון מסיקה: אחד עוד לא יצא.
אלכס מילר: אז אנחנו נתעדכן גם בכל העניין הזה.
אלכס מילר: חשוב לציין שאני מודע לכך שהלחץ של הוועדה לפעמים גם דוחף את הדברים לביצוע, אבל אין ספק שזה לא צריך ללכת לפי הדרך הזו וכל אותם הדברים שהם הכרחיים לטובת החיים הנורמליים באזור הזה חייבים להתבצע ובמהירות.
אלכס מילר: במיוחד כאשר מדובר על הביטחון של ילדים.
אלכס מילר: אותם המספרים שאנחנו ראינו, שבעצם יש גידול מאוד גדול של הילדים ובנושא של המיגון של הרכבים, אם אנחנו לא רואים שינוי בהיבט הזה אז יש סכנה לילדים בזמן שהם נוסעים, בזמן שהם מגיעים הביתה חזרה, אני חושב שגם בהיבט הזה צריך לעשות איזה שהיא בדיקה נוספת במשרד הביטחון ולראות איך נותנים מענה לסוגיה של תוספת רכבים מוגנים.
גרשון מסיקה: אתה יודע מה המענה.
גרשון מסיקה: בדרך כלל חיי אוטובוס 10 שנים, עכשיו בגלל שאין מענה הגדילו את זה ל-15 שנה וכנראה עכשיו יגדילו את זה ל-20 שנה.
גרשון מסיקה: אוטו של 20 שנה, שנסע 2 מיליון קילומטר, אז הוא יותר במוסך בכביש, ואז עושים סבבים.
אלכס מילר: אז חוץ מזה שזה בקושי מוגן, עם הרבה קילומטרז' זה כבר הופך להיות סכנה בטיחותית לילדים בנסיעה.
אלכס מילר: כן, יצירתיות אצלנו לא חסרה במוח היהודי, כל מיני קומבינציות שעושים, אבל זה בסדר, גם על זה נתגבר.
אלכס מילר: אנחנו נתחיל בסיור במוסדות, אבל מה שחשוב שאותם הדברים שהצגת, אני מבקש שתעביר לי בצורה מסודרת לוועדה ואנחנו נתחיל לבדוק דבר דבר, איפה יש התקדמות, איפה אין התקדמות, במה ניתן לעשות, במה ניתן לשפר.
אלכס מילר: בלי שום קשר, אני מתכוון לעשות ישיבה מסודרת, שכל אחד יקבל זכות דיבור שיוכל להציג דברים בצורה מסודרת.
אלכס מילר: אנחנו היום עושים את זה במסגרת של סיור, אבל בשביל לבוא ולתת את הפתרונות המעשיים, אני חושב שבעוד כמה שבועות אנחנו נעשה ישיבה מסודרת בעקבות הסיור הזה בוועדה ואז נעשה את זה גם עם נציגים של משרד החינוך, אני מבקש שאולי המנהל הכללי יגיע, אולי השר עצמו, ונפנה גם למשרד האוצר ונראה אם נוכל להתקדם.
גרשון מסיקה: לפני שמתפזרים, אני רוצה להזכיר, שני המגדלורים, האור באפלה שיש לנו, זה מר גבי קדוש, שהוא יועץ  ראש הממשלה לענייני התיישבות שבאמת עם האכפתיות ועם הרצון לקדם, הוא באמת מנסה לחשוב ולא דרך הקופסה.
גרשון מסיקה: וגם את ראש ענף תשתיות, מר צביקה כהן, שלמרות המגבלות שהוא נמצא בהן, בסד הזה, ולפחות מה שמגיע אליו, מטופל מהיר.
גרשון מסיקה: אז באמת אלה שתי קרני האור היחידות בכל האפלה.
יעקב כץ: שלוש, חבר הכנסת אלכס מילר.
יעקב כץ: אני בסך הכל הנהג.
גבי קדוש: אם יורשה לי.
גבי קדוש: יש תפקיד מאוד חשוב לוועדה, כי הוועדה בכל זאת מכנסת את כל הגורמים ואפשר לסגור עניינים קדימה.
גבי קדוש: מה שעומד היום על הפרק במיוחד זה מכתב של היועץ המשפטי לממשלה שהאישור של היבילים בשנה שעברה ניתן לשנה בלבד ואנחנו לקראת שנת לימודים נוספת וכמובן לפי הגידול אנחנו נידרש לעוד יבילים, תלוי בקצב הגידול כאן, בהתאם להרשמה ובהתאם לילודה.
גבי קדוש: כך שלא בכל המקרים אנחנו התקדמנו עם העניין של אישור התב"עות והתכניות, כאשר ההנחיה היתה ברורה שבמקום שיש תב"ע, גם כשהיא בתוך יישוב, הניתוק של התב"ע הבית ספרית מהיישוב, דברים שנעשו ברוב המקרים, אני מניח, כך שזה המצב שהוא---
יעקב כץ: אז למה הוא אומר שזה נדחה ונדחה ונדחה?
יעקב כץ: למה אני שומע חשש---
גבי קדוש: שיתוף הפעולה הוא נהדר---
יעקב כץ: כי אני מתקשר למסיקה בערך כל שבוע לשאול אותו מה קורה, כבר שנתיים, אז---
גבי קדוש: בעניין הזה שיתוף הפעולה בין משרד החינוך למשרד הביטחון הוא נהדר, אנחנו לא נדרשים כמעט שם להתערבות חוץ מאשר במקומות שהתב"ע היתה חלק מהיישוב ואז שם עיקר הבעיה.
גרשון מסיקה: לא, הבעיות לא נפתרו במאחזים.
גבי קדוש: ובמקום שאין למדינה כוונה לאשר את כל היישוב.
צביקה כהן: עד לפני שנה וחצי זה היה הרבה יותר מסובך, כי היינו עובדים רק מול המועצות, גרשון היה מגיש בקשה לבית ספר, ומתחילים את הכל מהתחלה.
צביקה כהן: למעשה דווקא בתקופת צו ההתליה, הבנו שיש קצת חוסר סנכרון בנושא של חינוך ומה שנעשה בשנה האחרונה בשיתוף פעולה באמת מצוין בין משרד החינוך, אסף דטנר, עם מר צרפתי, יחד עם משרד הביטחון ויחד איתנו, בנינו תכנית תלת שנתית, ולמעשה עכשיו יש לנו רשימה של כל מוסדות החינוך שמתוכננים עד סוף 2013, ואז מראש יש רשימה כזאת, כבר מראש לא מתקינים אותה ברגע האחרון כשאין טעם כבר או שחסר חוזה, אלא מעכשיו מה שצריך להסדיר.
צביקה כהן: כבר מסדירים שנה או שנתיים קדימה.
צביקה כהן: נכון שהבעיה שנותרה זה בנושא המאחזים, אבל גם מקומות כמו איתמר, שאין לו תכנית, אז במקום הזה עכשיו זירזנו בדיקה נקודתית של מקרקעין ויחד עם המועצה---
אלכס מילר: השאלה אם יש כרגע מקומות, במקום שכמות הילדים עוברת את הממוצע בבתי ספר רגילים, אם המבנים לא מוכנים בהיבט של התשתיות שנדרשות לטובת הילדים במסגרת חינוך חובה, והעניין של האוטובוסים, המיגון, איפה אנחנו---
צביקה כהן: בנושא של מיגון אני לא מתעסק, אבל בנושא של מוסדות שאין להם הסדרה סטטוטורית, הזכיר מר קדוש שהיו כ-14 מקרים שאין תב"עות ואז היה אישור מיוחד של היועץ המשפטי,  מה שנקרא תקנת פטור מיוחדת שנתנו אותה למשך שנה.
צביקה כהן: במהלך השנה הזאת מקדמים את התב"עות הנקודתיות במקום הזה, מתוך שאיפה לסיים את זה עד סוף השנה.
צביקה כהן: בסך הכל אפשר להגיד ששיתוף הפעולה הוא באמת טוב, יש לנו היום מבחינת מוסדות קבע 164 עבודות בכל אזור יהודה ושומרון, שמתוכם בערך 25 במועצה אזורית שומרון.
יעקב כץ: האם אתם כוללים בצפי של קליטת המבנים, אני שואל אותך, עוזר ראש הממשלה, את הכמות הגדולה של משפחות שתגענה.
יעקב כץ: ההקפאה נגמרה, אצלנו בירושלים היא לא נגמרה, לא במעלה אדומים ולא בקרני שומרון, אבל פה הוא בונה הרבה וייכנסו הרבה זוגות צעירים, בטח הרבה לידות, הרבה ילדים חדשים, האם הכנסתם בתוך העסק הזה גם את הצפי של כמות של  1,000, 1,500 משפחות נוספות?
יעקב כץ: אני שואל שאלה אמיתית.
יוחאי דמר: כל מה שכרגע, כן.
גרשון מסיקה: הכנסנו את זה בצפי של הכרת צורך של משרד החינוך עכשיו, עוד לא התחלנו את הוויה דולורזה.
גרשון מסיקה: גם מה שצביקה אמר שיש אישור לקדם, למשל יש באילון מורה אישור לקדם, אז הגענו עכשיו, עכשיו היה צריך דיון בתוקף, פרסום 60 יום, 70 יום זה.
גרשון מסיקה: הבעיה שאין סנכרון בין המועדים של המינהל האזרחי לתחילת השנה.
גרשון מסיקה: אני אקבל את אילון מורה במקרה הטוב על קרקע במאי, אני אומר לו, גם אם הוא יגיד אחרת, אני אגיד לו שהוא טועה, כי למה צריך 60 יום פרסום לתוקף?
גרשון מסיקה: במוסדות חינוך צריך לעשות פרמטרים אחרים.
גרשון מסיקה: אפשר לחתום על טופסי הקרקע במקביל, לא לחכות עד סוף התהליך בקווי.
יעקב כץ: לאן נוסעים עכשיו?
גרשון מסיקה: ליקיר.
גרשון מסיקה: (ביקור בבית ספר ביקיר).
אלכס מילר: אנחנו מוועדת חינוך של הכנסת.
אלכס מילר: אתם נהנים?
אלכס מילר: אתם יודעים שאתם קיבלתם פרס ישראל?
מורה: בטח שהם יודעים, נכון?
תלמיד: המורה אורה גילתה לנו.
אלכס מילר: אז צריך גם בשנה הבאה, צריך ללמוד יותר קשה.
מורה: הן לומדות נפלא, נכון?
מורה: מה אתן לומדות?
מורה: הן כבר יודעות לקרוא.
דליה רובין: כאן שמים את המדעים ואת כל ספריית המדעים, פה לומדות כיתות שצריכות ללמוד שם, זו סדנת אוריינות בחצי הקטן.
דליה רובין: עם הכל זכינו, כי צפיפות היא לא פונקציה של מרמור או זה, אלא באמת ממקום של עשייה ושמחה ויצירה.
יעקב כץ: ---בגלל שהמצב קשה---
דליה רובין: לא, המצב לא קל.
דליה רובין: זאת אומרת, לאן היינו יכולים להגיע.
דליה רובין: אילו היו לנו גם תנאים, לאן היינו מגיעים.
דליה רובין: זה מה שאני אומרת.
אלכס מילר: אוה, השמים הם הגבול.
דליה רובין: בואו, ו' בנות, כולן נמצאות פה בחוץ.
דליה רובין: בריכה טבעית.
דליה רובין: שיעורי שחייה.
יעקב כץ: אבל השלוליות, זה מה שילדים זוכרים.
דליה רובין: תראה מה קורה כאן.
דליה רובין: 250 בנות במתחם הזה שלומדות, כמו שאתם רואים, בקרוונים האלה.
דליה רובין: המקום הזה הוא גם בהפסקה מרכז הבילוי שלהן.
דליה רובין: הכיתות האלה, אני לא אדבר על זה שאלה קרוונים ישנים שהעתיקו אותם ממקום למקום, מטפטף---
יעקב כץ: למה לא מייפה את זה, לא שותל פה דשא לפחות?
דליה רובין: אתה יודע מה זה?
דליה רובין: זה חדש.
דליה רובין: כל זה היה ככה.
יעקב כץ: אתה שם אדמת גן פה ואתה יכול לקבל דשא תוך חודש-חודשיים.
דליה רובין: זה אזור משחק, מגרש כדורגל.
דליה רובין: רק תראו שהגענו לפרס למרות התנאים האלה, מה שאומר שאם יהיו עוד טיפה יותר תנאים...
דליה רובין: וילדים הגיעו פה להישגים לימודיים כשבעבר היה הרבה פחות.
דליה רובין: האמון בין הקהילות גדל, אנחנו השגנו תוצאות מאוד יפות עכשיו, גם באנגלית, גם במתמטיקה, גם במקצועות קודש, גם בייחודיות.
קריאה: במיצ"ב?
דליה רובין: כן, בהחלט.
דליה רובין: אנחנו השבוע מתחילים מיצ"ב נוסף, יש לנו שוב בחינה.
דליה רובין: ואנחנו בודקים את עצמנו גם פנימית כל שנה, ואני אומרת, למרות הצפיפות, באמת יש פה ביטויים של התקדמות מאוד גדולה, אבל זה בהחלט מעכב.
קריאה: אנחנו נכנסים עכשיו למודל, תספרי על המודל.
דליה רובין: המודל זה פרויקט מאוד משמעותי.
יעקב כץ: מודל זה על משקל פודל?
דליה רובין: לא, קודם כל מחשבים.
דליה רובין: אנחנו אמורים לקבל פה בסוף החודש כ-80 עמדות מחשב שיהיו על פני עגלות.
יעקב כץ: מה ראשי התיבות של מודל?
דליה רובין: מודל זה פלטפורמה של מחשב, זו פלטפורמה שאפשר עליה לעבוד באמצעות המחשב, לעשות שיעורים מתוקשבים, שזה מאוד משמעותי בלמידה.
דליה רובין: היום חלק מהלמידה, חלק מהגעה למקורות מידע, חלק מהנושא של חקר מבוצע באמצעות מחשב, אבל לעשות את זה בצורה מושכלת ונכונה.
דליה רובין: אנחנו מחנכים את הילדים איך למשל לעבוד נכון ולא להגיע חס וחלילה למקומות שלא היינו רוצים לראות אותם שם ולמרות זאת להשתמש.
דליה רובין: הציונות הדתית לקחה על עצמה את הדיאלוג, את הדיבור הזה בין להיות שייכים לעם ישראל, בין להשתמש בהכל, לא לגזור עלינו לא להשתמש באינטרנט, להשתמש באינטרנט, לקחת את כל הטוב שלו, ובזכות ראש המועצה שהביא לנו עכשיו הרבה מאוד תקציב אנחנו נכנסים לפרויקט מאוד רציני שכבר עכשיו יש לנו שיעור, אם ילדים נמצאים בזמן שיעור, משווים בין מקורות מידע, בודקים, עושים תהליכי הערכה, נעזרים במחשב ככלי של מדידה ועושים עבודות של חקר וכולי.
דליה רובין: עכשיו יש לנו שני חדרי מחשבים, כ-50 עמדות, ואנחנו נקבל עוד לפטופים, כ-80, שיגיעו בעגלות אל התלמידים בתוך הכיתות.
אלכס מילר: מה מצב הספרים פה?
אלכס מילר: מבחינת התכניות של משרד החינוך, עם השאלת ספרים.
דליה רובין: אצלנו ככה, עשיתי משהו ביניים; ספרי מדעים ומקראות, כל המקראות, בית הספר נותן, כל השאר הספרים שהם חוברות, ילדים רוכשים.
דליה רובין: השתדלנו מאוד להמעיט כדי להוזיל את העלויות של ההורים, אבל לא הלכנו על המקום...
דליה רובין: ולמה?
דליה רובין: כי אני צריכה מקום...
דליה רובין: זה למשל ויתרתי.
דליה רובין: צריך לדעת על מה לוותר, אני לא מוכנה לוותר על חינוך טוב, אבל השאלת ספרי לימוד, אתה צריך מקום שפיזית יהיו שם כל הספרים, שזה לא יתבלה, שיהיה מי שיבקר על זה, אין לי את זה, אין לי מקום.
דליה רובין: איפה?
דליה רובין: תסתכל מה הולך כאן.
דליה רובין: לכן אני אומרת, כל פינת מקום לילד.
דליה רובין: אם תראה, 55 מורים נמצאים, תראה את חדר המורים שלי, תגיד איך נכנסים, כמה שתמתח.
דליה רובין: אבל אני אומרת, אנחנו משלמים את המחיר, התנאים הבסיסיים האלה, זה אני לא יכולה לעשות, מה שאני כן יכולה זה רק הפינות האלה והדברים האלה, זה כן, זה מה שאפשר, אני שם...
דליה רובין: אז אם ירצה ה' אנחנו נמשיך הלאה.
דליה רובין: שטיפת ידיים ונטילת ידיים, תסתכלו מה זה, זו חתיכת צינור שעשינו פה פרוביזורי, לא נעים.
דליה רובין: (ביקור בגנים ומעונות בברוכין)
רות אברהם: מבחינת סביבה חינוכית ותנאי בטיחות ותברואה, זה עומד בכל תנאי הסף של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
אלכס מילר: כן, אבל מה קורה עם התברואה?
רות אברהם: בשביל זה הבאנו אתכם, שתעזרו לנו בזה.
אלכס מילר: אני, מבחינתי, ברגע שתגידו שהנושא הזה עולה, אנחנו נתחיל לדחוף את זה.
קריאה: הנושא---
אלכס מילר: אבל איפה?
אלכס מילר: משרד התעשייה, המסחר ותעסוקה?
אלכס מילר: מי?
אלכס מילר: משרד החינוך?
גרשון מסיקה: משרד הביטחון, שינוי תב"ע נקודתי, זה הכל.
גרשון מסיקה: חתימה אחת.
יעקב כץ: אני חייב להגיד ששר הביטחון מזה שנים מתעלל ביישוב הזה.
יעקב כץ: אני רוצה שזה ייאמר.
קריאה: מילא ביישוב, בילדים.
יעקב כץ: בילדים, ילדים קטנים.
יעקב כץ: בפזורה הבדווית, קוראים לה פזורה, שם זה לא מתנחלים, זה שם יפה, פזורה...
יעקב כץ: אגב, כל פעם שיש שם יישוב שמורידים אותו, אז אומרים כמה כסף זה עלה.
יעקב כץ: אף פעם, כשהורידו יישוב יהודי, לא אמרו כמה זה עלה.
יעקב כץ: הפזורה הבדווית, שם בונים בהוראה של שר החינוך, שם זה הכל...
יעקב כץ: בפזורה היהודית פה בארץ ישראל, שר הביטחון ברק מתעלל, שונא את המתנחלים, שונא פה את הילדים וצריך להגיד את זה בפנים וצריך להשמיע את זה, שיש לנו שר ביטחון שלא אוהב את ילדי ישראל.
יעקב כץ: יש פה בעיה נפשית.
יעקב כץ: כי הוא יודע מזה, כי הראו לו את זה.
יעקב כץ: ברושי היה אלף פעמים אצלי בוועדה---
אמנון רוזנברג: אמר, 'הנכד שלי, לא הייתי מוכן ש---
יעקב כץ: אבל למה לא?
יעקב כץ: זה רק ילדים יהודים, למה לא?
יעקב כץ: יהודים מותר.
אמנון רוזנברג: מה, צריך להביא בדווים לפה?
אמנון רוזנברג: אז הוא יבנה?
יעקב כץ: תביא בדווים, אז על המקום ייבנו.
רות אברהם: זה בגלל תב"ע.
אמנון רוזנברג: כי משרד השיכון...
אמנון רוזנברג: היה גם אפשר לקבל ממשרד העבודה והרווחה, איך שדוח טליה ששון יצא, מחקו את התקציב הזה.
אמנון רוזנברג: יש לנו תכניות מוכנות, מאז לא מאשרים לנו לבנות---
רות אברהם: גם למעון וגם לגנים.
רות אברהם: גם משרד החינוך.
אמנון רוזנברג: היתה לנו בקשה.
אמנון רוזנברג: חלק מהקרוונים הגיעו לפה באישור ובסמכות, אני אז הייתי עובד מועצה, באנו לפה עם שיירה, המינהל האזרחי, ג'יפ לפנים, הגיעו לפה, הכל היה מסודר, אמרנו 'תנו לנו להחליף אותם למשהו יותר חדש', 'תעשה אחד במקום אחד', לא מאפשרים שום דבר, אפילו משהו ללכת לקראת.
קריאה: אפילו יביל, משרד הביטחון לא הסכים לתת.
יעקב כץ: אני רוצה להגיד, בפזורה הבדווית---
אלכס מילר: אמרת.
יעקב כץ: לא, כי מר זבולון אורלב אמר את זה במספר ישיבות בוועדה.
יעקב כץ: הוא אמר, 'לא ניתן שילדים יסבלו', שהילדים לא יסבלו, הוא אמר את זה מספר פעמים, למה עד היום הדבר הזה לא תוקן?
יעקב כץ: שישימו פה איזה יביל.
אמנון רוזנברג: יש פה גם שלושה גני ילדים, בשנה הבאה בעזרת ה' ארבעה, אין גן אחד של קבע, אפילו גן חובה, במבנים יבילים.
קריאה: אבל גם יבילים לא מוכנים.
רות אברהם: ומה שקורה כאן במעון, אתה רואה בניין, ואז הוסיפו, אתה רואה את המסדרונות האלה?
רות אברהם: זה למבנה הבא ולמבנה הבא, זה כמו מבוך, כי אין מקום לילדים.
רות אברהם: הפינה הזאת שראית שבבנייה, זה כדי להכניס עוד ארבעה ילדים שאין להם איפה להיות.
רות אברהם: זה נורא.
אלכס מילר: (בית חינוך רמון)
כרמלה בן ציון: שלום לכולם.
כרמלה בן ציון: אני השנה התחלתי לנהל את בית הספר, סך הכל חמישה חודשים פה, אבל הגעתם ואני שמחה להכיר אתכם ולארח אתכם בבית הספר.
כרמלה בן ציון: בית הספר נקרא על שם אילן ואסף רמון, הוא עבר למשכנו הקבוע רק לפני כשנה וחצי, בדיוק בספטמבר 2009, ואחרי שנה המנהלת הקודמת פרשה ואני קיבלתי את התפקיד.
כרמלה בן ציון: המוטו של בית הספר, גם בעקבות אילן ואסף רמון, זה מצוינות, דרך ארץ, שורשים, ארץ ודרך ארץ, מסע וזמן.
כרמלה בן ציון: הילדים ילוו אותנו.
כרמלה בן ציון: בבקשה.
כרמלה בן ציון: בית הספר מונה 350 תלמידים, שתי כיתות בכל שכבה, א' עד ו', משערי תקווה ועץ אפרים ועכשיו התחילו להעביר מברקן מספר תלמידים.
אריק לרמן: מאלקנה לא?
כרמלה בן ציון: לא, מאלקנה לא, זה בית ספר אחר, גם אורנית זה בסדר אחר.
כרמלה בן ציון: לחטיבת ביניים הם נוסעים לאורנית כולם ביחד, ותיכון זה ברעננה.
כרמלה בן ציון: הילדים יציגו לנו את התערוכה בנושא שורשים, ארץ ודרך ארץ.
כרמלה בן ציון: (הצגה).
תלמידה: לפני שנתחיל בהדרכה בתערוכה, אני רוצה לפתוח בציטוט מתוך נאומו של הנשיא עזר וייצמן ז"ל בבית המחוקקים הגרמני, ב-1996.
תלמידה: : 'רק 200 דורות עברו מיום שקנה אברהם את מערת המכפלה בעיר חברון ועד הסכסוכים הרצחניים המתרחשים, רק 150 דורות עברו מעמוד האש של יציאת מצרים ועד עמודי העשן של השואה.
תלמידה: ואני, שנולדתי מזרעו של אברהם, בארצו של אברהם, הייתי מכולם.
תלמיד: אנחנו עומדים לקראת התערוכה של מסע בזמן.
תלמיד: 'שורשים, ארץ ודרך ארץ' הם חלק מתכנית הלימוד בבית הספר.
תלמיד: בתחילת השנה המחנכת שלנו כתבה על הקיר ציטוט מפי יגאל אלון, 'עם שאינו יודע את עברו, ההווה שלו דל ועתידו לוט בערפל'.
תלמיד: בשיעורי מורשת למדנו מהיכן אנחנו באים ומה מאחד את כולנו, אנחנו נראה פה את הכיוון להיכן אנחנו ממשיכים.
תלמידים: בחרנו לפתוח את התערוכה במגילת העצמאות, ההתחלה של מדינת ישראל המאחדת אותנו כעם.
תלמידים: ההחלטה להתחיל את התערוכה דווקא במגילת העצמאות היתה הרצון של המורות ללמד אותנו על הזהות והאחדות שלנו כעם.
תלמידים: התערוכה נבנתה מתוך מגילת העצמאות במשפטי מפתח מתוכה המצוטטים בהמשך.
תלמידה: כאן אנחנו רואים את ההתחלה.
תלמידה: ההתחלה שלנו כעם.
תלמידה: עמים רבים נעלמו במהלך ההיסטוריה ואימפריות קמו ונפלו, ועדיין העם היהודי ממשיך להתקיים בזכות אותה הבטחה ורצון לחזור אל הארץ אשר ניתנה לנו למורשה.
תלמידה: בלוח הזה אנחנו רואים את ארץ ישראל המקראית ואת ירושלים בירת הנצח של העם היהודי.
תלמידה: שלום, שמי עתליה.
תלמידה: עליתי לארץ לפני שלוש וחצי שנים מהולנד.
תלמידה: אני עדיין לא למדתי את כל הנושאים הקשורים לתערוכה, אבל לירושלים יש לי קשר מיוחד.
תלמידה: אבא שלי כל חייו רצה לעלות לארץ והוא סיפר לנו על ירושלים.
תלמידה: גם בבית ספר בהולנד למדנו תנ"ך ועל ירושלים.
תלמידה: אני לפעמים מתגעגעת להולנד, לחברות ולבית הספר שלמדתי בו, אבל זה מוזר שאנשים יתגעגעו למקום שהם לא ידעו לעולם.
תלמידה: כשעלינו לארץ גרנו במרכז קליטה ברעננה.
תלמידה: החלטתי בימים הראשונים שלנו בארץ לעלות לירושלים.
תלמידה: מאז שירושלים חרבה, לא הוכרזה מעולם כבירתו של עם אחר, במשך אלפיים שנה גם אומות העולם ידעו שהיא עיר הבחירה הממתינה לעם היהודי.
תלמידה: היום ירושלים היא בירת מדינת ישראל ובה נמצאים מוסדות המדינה.
תלמיד: בשבוע שעבר ציינה מדינת ישראל ועוד מדינות נוספות בעולם את יום המאבק באנטישמיות.
תלמיד: למדנו כי הרצל נחשף לבעיות היהודים וגיבש את תורתו ואמונתו הציונית בעקבות משפט דרייפוס שבמהלכו ניצלו אנטישמים את כוחם ומעמדם להסתה נגד היהודים.
תלמיד: נוהגים לחשוב שהכל כאן בזכות של חלום של אדם.
תלמיד: ההיסטוריה שלנו מלאה אנשים שחלמו חלום ולא נרתעו מעבודה קשה ובסוף השיגו את המטרה.
תלמידה: בלוח הזה אנחנו רואים איך חלום הופך למציאות.
תלמידה: העלייה לארץ החלה בעקבות פעילות של יהודים במסגרת התנועה היהודית הציונית, קרקעות נקנו, מושבות הוקמו ונדבנים יהודים כמו רוטשילד ומונטיפיורי נתנו כספים כדי שכל החלומות יקומו לתחייה.
תלמידה: המדינה שבדרך התחילה את דרכה לא רק בבנייה של החומר, אלא גם בבנייה רוחנית.
תלמידה: כאשר אלוהים רצה לפזר ולהפריד את אנשי העולם, הוא בלבל את שפתם, וכאשר אליעזר בן יהודה רצה לאחד את העם, הוא התחיל להחיות את השפה העברית, אשר נשמרה רק בתפילות, כדי להפוך אותה לשפה שימושית.
תלמידה: אם דיברנו על הקמה פיזית והקמה רוחנית של משוררים וסופרים, אנחנו יכולים להמשיך ל...
תלמידה: העיר תל אביב, העיר העברית הראשונה.
תלמידה: אם החלוצים השאירו לנו את אם המושבות, אליעזר בן יהודה את השפה, ביאליק הנחיל שירים וסיפורים...
ליאת תמים: הייתי בין המורות שהקימו את התערוכה.
ליאת תמים: אני חושבת שהקיר הזה היה הקיר שהכי קשה היה לבנות אותו כי לשים לוח שמוקדש לזיכרון השואה במסדרון של ילדים, צריך לדעת באמת איך לעצב אותו.
ליאת תמים: לקח לנו הרבה זמן לראות איך אנחנו בונים את הקיר הזה ובאמת החלטנו להתמקד כאן בנושא של איורים וציורים מתוך עולמם של הילדים.
תלמיד: פאול קור עלה לארץ לאחר השואה, הקים משפחה, כתב וצייר.
תלמיד: את ששת הציורים האלה הוא צייר לזכר ששת מיליוני היהודים אשר נספו בשואה.
תלמיד: תמונה מספר 1: משפחה יהודית נמלטת בעקבות שמועה על פינוי יהודים.
תלמיד: תמונה מספר 2:  משפחה שלמה צועדת לעבר המשרפות והילדה מחזיקה בובה.
תלמיד: תמונה מספר 3: הילדה משאירה את הבובה על הדשא ואומרת לה, 'חכי לי כאן, תיכף אשוב'.
תלמיד: תמונה מספר  4: ערמה של חפצים הולכת וגדלה וביניהם גם הבובה.
תלמיד: תמונה מספר 5: הבובה על הדשא, מסתכלת על הרכבת שבה נלקחו בני משפחתה.
תלמיד: התמונה מצוירת בצבעי שמן ובעפר אמיתי.
תלמיד: תמונה מספר 6: הבובה יושבת בתוך אולם שחור ויש ניצן שכבר מתחיל לפרוח.
תלמיד: בחלק השני של התמונה יש כבר הרבה פרחים וניצנים שמסמלים את התקווה.
תלמיד: יצחק ויינברג נולד ב-1923 בוורשה, פולין, והיה חניך בבית היתומים של ינוש קורצ'אק במשך שמונה שנים.
תלמיד: במרכז ציוריו הוא מציג את הפנים של קורצ'אק, פנים שהוא מחפש תמיד.
תלמיד: בתור אדם מבוגר הוא מודע לזכות הגדולה שנפלה בחלקו להיות חניכו.
תלמיד: היום ינוש קורצ'אק מהווה עבורנו דמות של גמילות חסדים.
תלמיד: כשהציעו לו לא לעלות עם הילדים לרכבת הוא סירב.
תלמיד: ינוש קורצ'אק הקדיש את כל עולמו בשביל הילדים.
תלמידים: אנו מפתחים את המדינה, במקביל נלחמים על הזכות להמשיך להתקיים.
תלמידים: בעשור הראשון לצד מלחמת העצמאות, הצגה ראשונה בתיאטרון הלאומי.
תלמידים: בעשור השני, לצד מלחמת ששת הימים, הקמת הטלוויזיה החינוכית והקמת המוביל הארצי.
תלמידים: בעשור השלישי, לצד מלחמת יום הכיפורים, ההצלחה בספורט, בצבא ובתעשייה.
תלמידים: בעשור הרביעי לצד מלחמת לבנון ישראל זוכה באירוויזיון.
תלמידים: בעשור החמישי לצד מלחמת המפרץ, רצח רבין, הסכמי השלום והזכייה באולימפיאדה.
תלמידים: בעשור השישי לצד מבצע חומת מגן, ההתנתקות, פרס נובל בכלכלה וכימיה ואפילו תוך 60 שנה הגענו לחלל.
תלמידה: כאשר נבחר שם בית הספר החליטו לקרוא לו על שם אילן ואסף רמון.
תלמידה: בתכנית הלימודים בבית הספר אנו שמים דגש על שורשים, ארץ ודרך ארץ ואין הרבה דמויות שמצליחות לייצג את שלושת הערכים האלה כמו אילן.
תלמידה: ביום שישי ערכנו טקס לזכרו של אילן רמון.
תלמידה: בטקס התייחסנו לפריטים שלקח איתו אילן לחלל, אשר מייצגים את אישיותו.
תלמידה: כשאילן לוקח פריטים כמו מגילת העצמאות וספר תורה, הוא בעצם סוגר לנו מעגל לאותה הבטחה לפני 3,800 שנים של אבות האומה להקמת המדינה.
תלמידה: רונה רמון כתבה לנו 'השמים הנם הגבול' ואם נסתכל על העם היהודי שבמשך אלפיים שנה דבק באהבה לאדמה הזאת ונלמד מדמויות ההיסטוריה שלנו ונלך לאורם, באמת השמים הנם הגבול.
תלמידה: תודה לכולכם על ההקשבה.
כרמלה בן ציון: תודה רבה.
כרמלה בן ציון: אתם הגעתם בשבוע מאוד איכותי ומיוחד לבית הספר.
כרמלה בן ציון: אני במקרה למדתי עם אילן רמון בכיתה.
יעקב כץ: גם עם ישעיהו דורון?
יעקב כץ: ישעיהו היה חייל שלי.
כרמלה בן ציון: גם עם ישעיהו דורון.
כרמלה בן ציון: אנחנו למדנו בבאר שבע במקיף ג'.
כרמלה בן ציון: אני למדתי עם אילן ועכשיו אני ממש מרגישה שאני סוגרת מעגל.
כרמלה בן ציון: הקשר שלי עם רונה נמשך, בעצם הסתיים ונפגשנו שוב והיה חשוב לה לשמוע על אילן בכיתה ועוד ועוד ועוד סיפורים.
כרמלה בן ציון: ביום שישי עשינו טקס וכל השבוע הזה אנחנו מתייחסים לאילן רמון ובכלל למורשת וכולי.
כרמלה בן ציון: ביום שישי פתחנו את השבוע הזה בטקס על שם אילן רמון, ילדי כיתות ו' הציגו, אתם כבר שמעתם מהילדים.
כרמלה בן ציון: היום אנחנו גם מלמדים שיעורי אסטרונומיה לכל כיתות בית הספר, בעקבות אילן רמון, אז בואו נציץ ונראה ואחר כך אני אראה לכם עוד משהו שאנחנו עושים בעקבות העניין.
כרמלה בן ציון: לפני כחודש חברנו למוזיאון חיפה ולחברה שהמנהל הכללי נמצא פה לידינו.
כרמלה בן ציון: זה בית ספר על שם אילן רמון ואנחנו חייבים ללכת לאורו ולהראות את מה שהוא בעצם היה רוצה.
כרמלה בן ציון: החלטנו להכניס בבית הספר את שיעורי האסטרונומיה ורובוטיקה, גם לכיוון מצוינות וגם בכלל, ובאמת זאת ההזדמנות להודות למועצה שנתנה יד וכסף, למנהל הכללי של היישוב, מר חיימון בלומנפלד, שגם פתח את הלב ואת הכיס, הוועד המקומי של בית הספר.
כרמלה בן ציון: ועכשיו אנחנו נשמע את הילדים כי הם הכי חשובים בעניין הזה.
כרמלה בן ציון: אז בבקשה.
כרמלה בן ציון: (מצגת).
מורה: מי רוצה עכשיו, כמובן באצבע, להסביר לנו מה ראינו?
תלמיד: ראינו את אילן הולך בתוך המעבורת ואיך מתנהגים.
תלמידה: ראינו איך חיים בחלל ואיך הם מסתדרים שם, לעומתנו שאנחנו מסתדרים אחרת ועושים דברים אחרים.
מורה: נכון, ומה ההבדל, אמרנו, בין החלל לכדור הארץ?
תלמיד: או כח הכבידה, או כח המשיכה.
מורה: מי רוצה לספר לי על כח המשיכה?
תלמיד: כח המשיכה זה מה שמושך אותך למטה, לרצפה.
מורה: נכון, ומי, אמרנו, המציא את זה?
תלמידה: ניוטון.
מורה: נכון.
מורה: איך סיפרנו שהוא המציא את זה?
תלמידה: הוא הלך בשדה, ואז הוא יושב מתחת לעץ תפוחים ואז נופל לו תפוח בראש ואז הוא ראה שהתפוח נפל מהעץ ואז הוא הבין שכדור הארץ מושך את התפוח למטה.
מורה: נכון מאוד.
מורה: זה כח המשיכה.
מורה: ומה ההבדל בין כדור הארץ לחלל, איפה כח המשיכה יותר גדול?
מורה: מי יכול לומר לי?
תלמיד: בכדור הארץ, ובחלל יש כח משיכה קטן.
תלמידה: בחלל יש כח משיכה קטן אז אפשר לעוף.
מורה: נכון, אפשר לרחף קצת.
מורה: עכשיו אנחנו נצא להצטלם בפינה של אילן רמון, אז כולם להסתדר בזוגות.
כרמלה בן ציון: אולי אפשר לשאול שאלות.
יעקב כץ: מי רוצה להיות אסטרונאוט פה?
יעקב כץ: כולם רוצים להיות אסטרונאוטים?
מורה: רק שלושה.
מורה: וטייסים?
תלמיד: בחללית.
תלמיד: אני רוצה להיות טייס קרב.
תלמיד: גם אבא שלי טייס קרב.
מורה: אתם רוצים לשאול אותם אולי על השיעורים?