GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אהוד פלג: משום שזה אינטרס שלי, לא רק שאני אקבל דעת ושאני אקבל הכנה או הכשרה לקראת השתלבות כאזרח בחיים המודרניים גם במדינה יהודית דמוקרטית אלא זה האינטרס שלי שאתה והוא והיא יקבלו את אותה ההכשרה גם כן, כי אחרת אני עלול להיפגע מהם ברחוב, בכביש, בהתנהגות של תאגידים עסקיים מול צרכנים, בהתנהגות של שלטון מול אזרחים, ולהיפך ולכן, מה שנהוג לכנות ה"מוטבים" של התהליך החשוב הזה הם רבים וכוללים פה את כולנו כפרטים וכקולקטיב.
אהוד פלג: לתפקיד המסורתי של בית הספר בתחומי הדעת, לפי מערכת החינוך, נקבע רף מסוים של הישגים שלקראתו בתי הספר צריכים לחתור והתלמידים צריכים לעמוד בו, וקראו לו בשם תעודת הבגרות ואילו לפן הערכי לא נקבע שום רף.
אהוד פלג: בהמשך, המערכת יודעת למדוד את עצמה -וכידוע המדידה היא לא דבר מגונה, היא לא דבר פסול, משום שיאמרו אנשי ההערכה -ושמעתי את זה מפיהם, ש"מה שאתה לא מודד אתה גם לא יכול לנהל ואתה ודאי לא יכול לשפר" אז לכן, ככל שאנחנו מדברים על המסר של מערכת החינוך, על תפקידה השלם, יוצא שהיא צריכה לשדר לכל הקהל, הן כלפי האזרחים והן כלפי השלטון במובנים ובפועל היוצא של מעמד שצריך להיות מושקע ומשאבים שצריך לגייס כי שום דבר כפי שאמרה פה יעל לא נעשה מאליו.
אהוד פלג: הדבר הזה הוא חשוב ממדרגה ראשונה ויש למדוד ולבדוק איזה מסר המערכת הזו משדרת?
אהוד פלג: האם ההתיחסות לחינוך הערכי, האם ההתיחסות לחינוך האזרחי היא כאל בן חורג במערכת?
אהוד פלג: האם הוא איזה בונוס שמי שרוצה יעשה ומי שלא רוצה לא יעשה?
אהוד פלג: אבל המערכת לא עוסקת בזה, היא עוסקת בדברים שלכאורה הם החשובים וזה הריצה לבגרות והכניסה לאוניברסיטה אז כאן אני חושב שהמערכת, במהלך הזה של תעודת הבגרות החברתית, עושה צעד תיקון מאד מאד חשוב אם נתייחס לעבר ולהתיחסות של המערכת אליו.
אהוד פלג: אני לא צריך ללכת רחוק, הרי אתם ודאי מכירים -בין אם כתלמידים ובין אם כהורים- את הויכוח שהרבה פעמים נשמע בהרבה מאד בתים בין הורים לילדים שהם מדריכים ב"צופים", שהם פעילים בתנועות נוער, שהם מתנדבים בכל מיני פעילויות חשובות של תרומה לקהילה: "קודם כל תעשה שיעורים, קודם כל תצליח בלימודים ואחרי זה כל היתר" והמהדרין יאמרו "תעסוק בשטויות שלך" ויש כאלה שנזהרים ולא גולשים עד כדי כך אז רבותי, אלה לא ה"שטויות" אלא שזה מה שמגדיר אותנו כחברה וזה מגדיר אותנו הרבה יותר מאשר ההישגים הלימודיים.
אהוד פלג: אם נסתכל מהם הדברים שמעסיקים את התקשורת -אם נקח את התקשורת כאיזושהי בבואה של המציאות במדינת ישראל- זה לא ההישגים המדעיים שאני לרגע לא מזלזל בהם אדרבה, אני שמח בשמחתה של המדינה כמי שמוציאה מקבלי פרסי נובל וכמי שמצעידה את המדע העולמי להישגים שלו אבל רבותי, לצערי, אנחנו עוסקים ביומיום בכשלים הערכיים, באטימות וב"ראש הקטן".
אהוד פלג: כמה נכתב בזמן האחרון, כל ההתייקרויות שהיו, למה אנשים לא יוצאים לרחובות?
אהוד פלג: למה במצרים ובתוניס יכולים ובישראל לא יוצאים לרחובות?
אהוד פלג: ולמה השיירה הזאת שעולה לירושלים להפגין מול משרד האוצר על מחירי הדלק המאמירים, מונה חמישים כלי רכב בלבד?
אהוד פלג: הדברים האלה נובטים בחינוך שבית הספר נותן ובדרך שהוא מתווה וזה חשוב לא פחות אם לא יותר, כדי שאנחנו פה נרגיש שאנחנו בונים פה לא רק חברה עם הישגים מדעיים אלא גם חברה עם הישגים אנושיים, חברה שטוב בה לפרט, חברה שטוב בה ליחסים הבינאישיים שבתוכם אנחנו פועלים.
אהוד פלג: המועצה לצרכנות מפעילה מזה כמה שנים צוותי צרכנות פעילה בקרב תלמידים בבתי הספר וסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה שעמלים בתרומה לקהילה כדי לבצע פעולות הסברה, כדי לבצע פעולות של תחקירים צרכניים, כדי לבצע פעולות של מחאה בהתערבות והשפעה אזרחית, על מנת שהיחס לצרכנים מצד התאגידים העסקיים ומצד נותני השירותים הציבוריים יהיה היחס הראוי, כחברה שרוצה לחיות פה לאור חזון הנביאים ולאור עקרון ההגינות שיאפיין אותה.
אהוד פלג: אנחנו משתפים בענין הזה פעולה עם מינהל חברה ונוער במשרד החינוך ולאחרונה פיתחנו ביחס קונספט של ועדת צרכנות פעילה ליד מועצת תלמידים, החל ממועצת התלמידים הארצית דרך המחוזיות הרשותיות וכך הלאה, על מנת שהדבר הזה ייעשה בראש חוצות.
אהוד פלג: הדבר הזה ייעשה כנטיעה לטווח הארוך גם של צרכנים פעילים אבל לא פחות מזה של בעלי עסקים ואנשי עסקים הוגנים ומתחשבים שמבינים שהרווחים הכספיים הם לא חזות הכל, אלא היחס הדרך שבה הם מושגים - זה הדבר החשוב וזה הדבר שמאפיין אותנו כחברה.
אהוד פלג: אני חושב שהמסר שמועבר היום על ידי תעודת הבגרות החברתית הוא חשוב ממדרגה ראשונה, אני מברך את משרד החינוך על כך ואנחנו נשתף אתו פעולה גם בעתיד כדי לצקת בענין הזה תוכן.
אתי אלוני: צהרים טובים, אני מצטרפת לברכות.
אתי אלוני: אני רוצה לומר ולייצג את מי שלא נמצא כאן אבל נמצא בעודו מאחורי.
אתי אלוני: אני חושבת שזה מופת חברתי להגיע להישג הזה, אני רוצה לומר שראשי הרשויות לא אחת פנו אלי דוקא לאחרונה -ואני רק חמישה חודשים בתפקיד, על זה שהם הולכים יותר ויותר ומאבדים את הקשר והשייכות של בני הנוער והצעירים למקום והנה, אני חושבת שאני יוצאת מפה עם איזושהי פורמולה, כלומר אני באה ואומרת וראשי הרשויות יודעים את זה ובמבקשים את זה ואני מדבררת על ראשי הרשויות המובילים, לא רק על מי שהוא קטן ובמועצה אזורית.
אתי אלוני: אני חושבת שתעודת הבגרות החברתית או הפטנט הזה, אם הוא ילך ויאומץ, יותר מזה שהוא יתרום לתלמידים ויותר מזה שהוא יתרום ליישוב - הוא ייצר משמעות, קשר ושייכות למקום הזה שממנו בסוף הולכים או בורחים או זולגים מירוחם ומשדרות וממקומות אחרים ושלא לדבר על מעבר לנתב"ג.
אתי אלוני: אני חושבת שאם אנחנו נאמץ את הדבר הזה קודם כל אני -מבלי לשאול את ראשי הרשויות אבל אני גם יודעת, אני רוצה כן לברך על זה בשמם  ולומר שאין לי ספק שיהיה שיתוף פעולה יוצא מן הכלל ואני רוצה להציע לוועדה, שמישהו מראשי הרשויות המובילים ישב בוועדה, יפשיל שרוולים ויתרום את תרומתו לענין הזה, לחשיבה ויביא את כל המשמעויות, זה נושא אחד.
אתי אלוני: הדבר השני אני רוצה לומר הוא שלא די בזה שנאמר שבכיתות י', י"א, י"ב התלמיד ימלא ששים שעות ופה הוא יצבע קיר אצל קשישים וכו'.
אתי אלוני: הכל חשוב אבל אני כן רוצה לקשור את זה שוב לרשויות, לחבור ולייצר תהליך רשותי פנימי מסודר.
אתי אלוני: כלומר, שלא פה זורקים איזה בית ופה עוברים איזו שכונה, אותו ילד שמכיתה י' עולה לי"א ועולה לי"ב, לייצר לו תהליך ואת התהליך הזה ניצור בחשיבה בשולחן רשותי ושיהיה פיזור נכון על הרשות, כי לרשות יש צרכים, היא רואה מלמעלה את הכל.
אתי אלוני: אני חושבת שאם אנחנו נרצה תהליך מובנה פנים ראשותי הוא יהיה גם תהליך מובנה משמעותית לנער ואז גם יהיה קל לאמוד את זה, להעריך את זה ולומר: אותו נער שעבד באותו בית קשישים ועבד שם בזה ואחרי זה הוא עבר לזה והוא התפתח, הוא יתפתח שם, גם במשמעות שהוא יצר לעצמו וגם במשמעות שהוא נתן לנתרמים ואני חושבת שאם בזה נעשה, אז התעודה הזאת תקבל משמעות מובנית.
אתי אלוני: זה יוצר, זה דורש הנחיה, זה דורש תכנון, זה דורש בניה, זה גם מלמד את בני הנוער, זה מקנה כישורים לעתיד, לתכנן, להעריך את מה שאני עושה, לנהל נכון את הזמן שלי ואיך אני באמת תורם באופן משמעותי לדבר הזה.
אתי אלוני: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, שבו גם פתחתי זה המושג מופת חברתי.
אתי אלוני: אני חושבת שאנחנו צריכים לטפח את המושג הזה עירונית, ראשותית ולהגיד אין לנו רק מופת של ספורט ורק תרבות אלא יש לנו מופת חברתי ותעודה כזאת שתדע לייצר מתוך זה ולהצמיח ולהגיד: חבר'ה יש לנו פה מופת חברתי, אני חושבת שזה הישג.
אתי אלוני: ובהצלחה.
יוסי ברילנט: גם אני רוצה להצטרף לברכות.
יוסי ברילנט: אני מגיע מן המיגזר של החינוך הבלתי פורמאלי, מגיע מכאלה שנשרו מבית הספר כלומר, מחבורות הרחוב.
יוסי ברילנט: חושב שיש כאן חשיבות ושזו הזדמנות לחבר דווקא את החינוך הבלתי פורמאלי כלומר, את החבר'ה שנשרו מבית הספר ועושים את התכנית של "הילה" או כל תכנית אחרת על מנת להשלים השכלה, דווקא דרך החיבור החברתי.
יוסי ברילנט: וההצעה היא פשוטה: ואין בה צורך בתקציבים, יש רק צורך בהכרה של משרד החינוך בתכנית כחלק מתעודה של השלמת השכלה, שיוכר חלק החיבור החברתי הזה כחלק מאותה תכנית.
יוסי ברילנט: אני מציע למשרד החינוך לקחת את זה בהחלט בתוך אותה תכנית לגבי קידום נוער שנשר.
יוסי ברילנט: וכך תחת עצם הכותרת של בגרות חברתית אנחנו נקבל את הבגרות החברתית שלנו.
אלכס מילר: רבותיי, אחרון הדוברים הוא שר החינוך לשעבר, אהרון ידלין.
אהרון ידלין: מורי ורבותי, יש לי שתי נקודות מוצא בהתייחס לנושא שאנחנו דנים בו.
אהרון ידלין: נקודת המוצא הראשונה שאני מאד מאמין בה זה שאין ניגוד בין הוראה לבין חינוך, בין הקניית ידע מדעי, פילוסופי הומינסטי ברמה הגבוהה ביותר לבין התנסות שיש בה משום הפנמת ערכים.
אהרון ידלין: ההוראה מחנכת, הוראת התנ"ך, הספרות, ההיסטוריה והאזרחות מקנה ערכים, לא רק ידע אקדמי מופשט.
אהרון ידלין: וההתנסות החינוכית בתרומה לחברה, בפעילות בתוך החברה, מלמדת לא פחות מאשר בית הספר שתחום בגדר.
אהרון ידלין: ההנחה השניה היא שהזמן הוא גמיש.
אהרון ידלין: הזמן העומד לרשות הילד הוא גמיש ואם אתם רוצים הוא אינסופי.
אהרון ידלין: ויש שני טיפוסי תלמידים, תמיד נתקלתי בזה, תלמיד אחד שעושה שלש שעות ביום שיעורי בית, פעיל בתנועת הנוער, הולך גם לקולנוע ומספיק הכל ויש תלמיד שלא מכין שיעורים, לא פעיל בתנועת נוער וחי בתחושה שאין לו זמן.
אהרון ידלין: אז לכן הדברים הם לא בסתירה ואני חושב שמערכת החינוך כיום צודקת ואני שר החינוך מספר שבע, גדעון סער זה מספר 17 אבל 17 זה טוב בגימטריה ויש סיכוי שהוא יהיה שר חינוך טוב, והוא צודק כשהוא עושה שני מאמצים, העלאת ההישגים הלימודיים גם בהשוואות בינלאומיות וגם דגש על חינוך לערכים.
אהרון ידלין: מה שאני התלבטתי לגביו, הוא השימוש במותג תעודת בגרות.
אהרון ידלין: אני לא אהבתי את המושג של תעודת בגרות, לא שהתנגדתי לזה, אין מנוס, זה היה הסכם עם האוניברסיטאות, שמי שרוצה להיכנס לאוניברסיטה צריך לעמוד ברמת הישגים וזה מה שאנחנו קוראים תעודת בגרות, אבל אני קראתי לזה תמיד תעודה טרום אקדמית כי היא נבנתה על יסוד הסכמה עם האוניברסיטה.
אהרון ידלין: כשר חינוך, רציתי להכניס שינויים והאוניברסיטאות לא הסכימו אז לא היתה לי ברירה, כי אחרת הם יעשו בחינות כניסה, אחרת הדור הצעיר שהולך לצבא אחרי שלש שנים או קבע יצטרך להתחיל לעמוד בבחינות כניסה, אז עדיף שתעודות הכניסה לאוניברסיטה תהיה בסיום י"ב.
אהרון ידלין: מה שפה מוצע היום, אני חושב שזו תעודת הבגרות האמיתית, כלומר, הפעילות החברתית הזאת היא באמת מעידה על בגרות, התעודה האחרת היא תעודה טרום אקדמית.
אהרון ידלין: הערות פרקטיות קצרות, אני לא חושב שחסרות משימות.
אהרון ידלין: אמרת שיש בעיה של השמה, אני לא יודע אם כוללים את הפעילות בתנועת הנוער, הדרכה בתנועת הנוער או ריכוז פעילות אמנותית.
אהרון ידלין: אני גם בעד חונכות של ילדים.
אהרון ידלין: אין דבר יותר חשוב לילד מאשר עזרה של תלמיד מבוגר.
אהרון ידלין: פעם המצאתי את מה שקראו פר"ח, פרוייקט חונכות, אז אפשר להכניס לפרוייקט הזה גם תלמידים בכתות י', י"א, י"ב.
אהרון ידלין: אנחנו היום, בצדק, שמים לב לאיכות הסביבה, לאסתטיקה, למאבק בלכלוך, אני פעם אמרתי שהמילה אנושי היא ראשי תיבות של אדיבות, נקיון, ושקט.
אהרון ידלין: אז הנקיון הוא ענין מאד רציני ונדמה לי שאין סוף לפרויקטים של איכות הסביבה.
אהרון ידלין: צריך גם קצת כסף, אין כיסופים בלי כספים.
אלכס מילר: מבקש לסכם בקצרה.
אלכס מילר: ועדת החינוך מברכת את מחוז דרום על ההצלחה בפיילוט.
אלכס מילר: אתם הייתם האלה שפתחתם את הדלתות לראשונה בכל מה שקשור לנושא הזה בצורה אינטנסיבית מאד ועל כך אנחנו מברכים ומגיע לכל אחד שלקח חלק בפרוייקט הזה גם אם זה משרד החינוך גם אם זה שלטון מקומי וכל אותם השותפים לקידום הפיילוט, מגיעות לכם ברכות ועל כך אנחנו באמת מודים לכם מקרב הלב על הנושא הזה.
אלכס מילר: אנחנו מברכים גם על כך שיש רצון להרחיב את הנושא זה בכל הארץ, אין ספק שבשביל ההרחבה צריך כבר אסטרטגיה שהיא הרבה יותר רחבה, התחשבות בכל הפרמטרים, באותן ערים שהפרוייקט ייכנס יש רשויות שהן חזקות כמו באר שבע ויש רשויות שהן פחות חזקות וצריך להתחשב גם בזה.
אלכס מילר: אין ספק שבשביל להיכנס למקומות האלה, בשביל שרשות מקומית באמת תוכל לבוא ולתת מענה נצטרך לחשוב גם על ההיבט התקציבי, אני רק לא רוצה שאנחנו נגיע למצב שהפרויקט הזה יתקע בגלל שיש בעיה תקציבית אז צריך לחשוב על הנושא הזה בכל מה שקשור לנושא האקדמי.
אלכס מילר: אני כן חושב ואני מסכים עם חברת הכנסת תירוש ועם כל מי שלקח את היוזמה הזאת שיש להכניס את זה כתנאי קבלה או כהרחבה של תנאי הקבלה כי זה דבר מאד חשוב, כל מי שלומד ונכנס לעולם האקדמי, חוץ מההישגים שלו בלימודים הוא צריך להיות גם בן אדם ואין ספק שאם אנחנו רוצים חברה מתוקנת אז היא צריכה להיות חברה עם ערכים, ורופא טוב זה לא רק רופא שסיים בהצטיינות את לימודיו אלא זה רופא שיש לו ערכים, כי אם הרופא הוא ללא ערכים זה יכול להיות הפוך מן המטרה שהוא למד אליה.
אלכס מילר: כך גם בכל מקצוע ומקצוע.
אלכס מילר: אתה שואל לגבי הצבא.
אלכס מילר: הצבא זה הילדים שלנו, אנחנו היינו שם ואין ספק שגם בצבא הם יודעים לבוא ולשלב את זה ולתת לזה חיזוק וזה חשוב מאד.
אלכס מילר: אני מאמין שנעשה על זה דיון נוסף בוועדת החינוך ברגע שתתקבל החלטה סופית על הדרך שבה הפרוייקט הזה יתנהל, ואני מאמין שגם שר החינוך יגיע כדי להציג בפנינו את כל הענין הזה.
אלכס מילר: גם חשוב לי לציין את מועצת התלמידים והנוער על העבודה המדהימה שהם עושים ועל הפעילות שלהם מול התלמידים.
אלכס מילר: אנחנו הולכים כרגע לאיזשהו פרויקט גם עם מועצת התלמידים בכל מה שקשור לגלישה בטוחה באינטרנט, כאשר אנחנו קבענו שהנושא הזה צריך לבוא אך ורק מתלמידים.
אלכס מילר: אנחנו כמחוקקים לא יכולים לבוא ולהחליט איך צריך להתנהג באינטרנט וראינו את כל הבעיות אז גם על זה נקיים ישיבה.
אלכס מילר: בהצלחה לכולנו, תודה רבה, הישיבה נעולה.
אלכס מילר: אפרופו מתנ"סים.
אלכס מילר: אם היית בקריית שמונה, היית אומר את אותם הדברים.
אלכס מילר: הייתה לנו שם היום ישיבה.
אלכס מילר: מה שקורה שם, זה פשוט לא יאומן.
מאיר יצחק הלוי: אני מהסגל הוותיק של החברה למתנ"סים.
מאיר יצחק הלוי: בשבוע הבא אני מוזמן לים המלח לתת הרצאה בנושא של עתידנות בחינוך החוץ בית ספרי, בחינוך הלא פורמאלי.
מאיר יצחק הלוי: יש לי רשת מתנ"סים מפוארת.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, כעירייה אני משקיע ברשת כל שנה מעל לשישה מיליון שקלים וזה סכום מטורף.
יהודית גידלי: בקריית שמונה משקיעים מיליון וחצי שקלים.
מאיר יצחק הלוי: אני מתכוון להפריט כמה שיותר שירותים.
מאיר יצחק הלוי: אני בעד שתהיה לי עירייה קטנה ויזמית, כמו מתנ"סים גדולים כי אני מאמין שכל אחד צריך לדעת להתמחות בתחום הידע שלו והמתנ"ס צריך להיות הגורם שמטפל בשעות הפנאי ולעשות אותן ייחודיות יותר, ואת זה יודעים לעשות הרבה יותר טוב הם מאשר העירייה.
מאיר יצחק הלוי: לכן כדאי לתת להם כמה שיותר.
מאיר יצחק הלוי: אתם תיפגשו עם המנהלת המקסימה שלנו, איריס.
מאיר יצחק הלוי: יש לנו מתנ"ס שאני גאה בו.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו הולכים לראות את אחד מתוך הרב מאוד מתנ"סים שקיימים בעיר.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, המתנ"ס מעסיק היום לדעתי מעל ל-250 עובדים ויש מעל ל-200 פעילויות בו, שזה דבר יוצא מן הכלל.
מאיר יצחק הלוי: תראו את החברים הסודנים.
מאיר יצחק הלוי: זאת תמונת הנוף.
מאיר יצחק הלוי: יש סודנים, חוף השנהב, אריתראים, גאנים.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, חדרו סינים לאחרונה.
יהודית גידלי: מאיפה באים הסינים?
מאיר יצחק הלוי: מכל המקומות.
מאיר יצחק הלוי: במצרים מתחיל המפעל.
מאיר יצחק הלוי: כצל'ה שמע אותי יותר מפעם אחת והוא יודע את זה טוב ממני.
מאיר יצחק הלוי: שם מתחיל מפעל של כסף.
מאיר יצחק הלוי: זה מנפאוור למסתננים.
מאיר יצחק הלוי: יש בעיקר את הבדואים שמתחילים להניע את גלגלי הכסף.
מאיר יצחק הלוי: כל מסתנן שכזה הוא פוטנציאל הכנסות יפה, מביאים אותו עד לקו הגבול, מנחים אותו, הוא חוצה את הגבול בלי שום הפרעה כי אף אחד לא עוצר אותו.
קריאה: את כל המסתננות אונסים.
קריאה: גם נערים נאנסים.
מאיר יצחק הלוי: הם חוצים את הגבול, מחכים להם החיילים הישראליים ואם הם לא מגיעים ומאחרים חלילה, הם הולכים ואומרים" חבר'ה, הגענו.
יעקב כץ: אוספים אותם ועוטפים אותם באהבה.
מאיר יצחק הלוי: הם הולכים לעבור איזשהו תהליך של מעין הכשר ראשון בקציעות.
מאיר יצחק הלוי: הם יושבים בקציעות.
יהודית גידלי: מרכז קליטה.
מאיר יצחק הלוי: הם יושבים שם לפרק זמן של כשבועיים ואז כשהם יוצאים, מחכים להם המאכערים שמגלגלים עוד כמה ג'ובות על הראש שלהם ומשלחים אותם למוקדים.
דניאל בן-סימון: סל קליטה הם עוד לא מקבלים.
יהודית גידלי: אבל מרכז קליטה הם מקבלים.
מאיר יצחק הלוי: זה כל כך עצוב.
מאיר יצחק הלוי: ברמה האישית אין לי שום בעיה אתם.
מאיר יצחק הלוי: הם די מסכנים מבחינתי ואתה עומד מול עיני התלמידים שלי, הילדים שלי, שאומרים לי: אדוני ראש העיר – אתמול היה לי פורום עם מתנדבים מחוץ לארץ שהם חונכים ילדים שלנו – אנחנו לא יוצאות מהבית כבר חודשים אחרי השעה 8 בערב, כי הן גרות בסביבה שהיא סביבה מאיימת.
מאיר יצחק הלוי: תבינו, אלה דברים הזויים שלא עולים על הדעת בשום צורה ודרך.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו יורדים למתנ"ס שנקרא מתנ"ס קולייר.
מאיר יצחק הלוי: נמצאת אתנו איריס קולר, מנכ"לית רשת המתנ"סים.
מאיר יצחק הלוי: היא מדהימה.
מאיר יצחק הלוי: לידה נמצא אלי גונן שהוא מנהל מתנ"ס קולייר ועידן לנצגי שהוא גם מאמן הכדורסל שלנו, הפועל אילת, וגם מופקד על כל הפעילויות שאנחנו רואים בתחומים הספורטיביים במתנ"ס.
מאיר יצחק הלוי: איריס תציג את הדברים.
מאיר יצחק הלוי: בבקשה.
: שלום וברוכים הבאים.
: אנחנו נמצאים כרגע במתנ"ס קולייר שהוא אחד המתנ"סים שלנו ברשת.
: זה נקרא מגרש האקספורט, אחד המגרשים שנפתח דרך פרויקט עיר ללא אלימות שבטח שמעתם עליו .
: אנחנו פתחנו מספר מגרשים ברחבי העיר והמגרש הזה הוא מגרש מיוחד כי לא משחקים בו כדורגל או כדורסל אלא פשוט ענינו על צורך.
: ראינו שברחוב, בכיכרות, במדרכות יש אמון סקטרינג שאין להם מקום מסודר וזה דבר שמהווה סכנת נפשות, ולכן החלטנו לאגד אותם, לבנות להם כאן רמפות וכאן תחת פיקוח הם רוכבים בצורה מסודרת.
: כמו שאתם רואים, הם מאוד מאוד נהנים.
: המגרש הזה פתוח שלוש פעמים בשבוע, בין 5 ל-9 בערב ובנוסף לזה אנחנו גם מקיימים כאן תחרויות ומאפשרים להם לפגוש את אלוף הארץ ואת אלוף העולם.
: זאת שפה, זה עולם שלם.
: כמו שאתם רואים, הם מאוד נהנים.
: הם היו רוצים שנפתח את המקום כל יום לכל היום.
קריאה: זה פתוח בתשלום?
: בחינם.
: שלוש פעמים בשבוע.
נסים זאב: מה הבעיה לפתוח את זה כל יום?
נסים זאב: העלויות?
: אנחנו מחויבים שתהיה כאן מורה לחינוך גופני משגיחה, עוד איזה מדריך צעיר שמשגיח, לתת להם ציוד ספורט וכולי.
: כל הדברים האלה, אלה עלויות.
: יש לנו כאן גם קיר טיפוס.
: יש גם ילדים, גם נוער וגם מבוגרים שמאוד אוהבים את זה.
: כאמור, המקום פתוח שלוש פעמים בשבוע באותן שעות.
מאיר יצחק הלוי: אלי, אולי משפט אחד לחברי הכנסת היקרים, לגבי המבצע שאתם עושים, ההזנה והפעילות בגיל הרך שזה מרגש.
אלי גונן: יש לנו כאן
אלי גונן: במתנ"ס מרכז לגיל הרך שפועל כל יום אחר הצהרים בין השעות 4:30 עד 7:00.
אלי גונן: מדובר מגיל אפס, בעיקרון תינוקות, יש לנו פעלתון לתינוקות עם ציוד רך, וג'ימבורי ליותר גדולים ולובי פעיל של פעילות יצירה בכל התחומים, בעיקר בתחום השימוש החוזר בחומרים כי אנחנו מתנ"ס ירוק ומשתדלים לשמור על הדברים הללו.
אלי גונן: באות לכאן מדי יום בין חמישים למאה משפחות, כולל זה שפעמיים בשבוע אנחנו מוכרים במחיר סמלי קוסקוס ונקניקיות והאימהות כמובן אחרי הפעילות לוקחות את הילדים למקלחת ולמיטה בשעה 7 בערב.
קריאה: כמה משתמשים בפעילות הזאת?
אלי גונן: בין חמישים למאה משפחות מדי ערב.
אלי גונן: חמש פעמים בשבוע.
קריאה: משפחות קבועות או מתחלפות?
טליה אברבוך: משפחות קבועות או מתחלפות?
אלי גונן: יש קבועות ויש מתחלפות.
אלי גונן: יש כאלה שמביאות את הילד לחוג ובזמן ההמתנה בינתיים הילד השני הצעיר יותר פועל אצלנו.
אלי גונן: יש כאלה שבאים במיוחד ומחכים כאן כבר משעה 4 עם הילדים כדי שנפתח את המקום.
אלי גונן: זאת הפעילות היחידה שיש להם של העשרה וקריאה לילדים האלה.
אלי גונן: הרמפה הזו החדשה היא הרמפה הכי גבוהה בארץ, שלושה וחצי מטרים גובה ו- אורך.
אלי גונן: אנחנו קיבלנו סיוע מהעירייה על מנת להביא אותה ולהקים אותה.
אלי גונן: מגיעים לכאן מכל הארץ להחליק עליה וגם החבר'ה שלנו עכשיו מתחילים לרכוש את המיומנות הזאת.
אלכס מילר: העניין הזה נהוג בעולם.
אלי גונן: נכון.
אלי גונן: אני ראיתי את החבר'ה המקצוענים שמחליקים על זה ואני פוחד רק כשאני רואה אותם.
אלי גונן: זה נורא מפחיד, אבל זה מאתגר.
אלכס מילר: אותם לא תעצור.
אלכס מילר: לפחות תן להם את המסגרת.
אלי גונן: בדיוק.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, המתנ"ס הזה קם על בית נוער.
מאיר יצחק הלוי: הגעתי לאילת לפני הרבה שנים לנהל את בית הנוער.
מאיר יצחק הלוי: זה היה ב-1 במאי 1979.
מאיר יצחק הלוי: את המתנ"ס הזה מיקמנו בתוך שכונה במתכוון ויש תמיכה גדולה מאוד של קהילת טורונטו שהיא הקהילה השותפה שלנו במסגרת שותפות 2000.
מאיר יצחק הלוי: יש כאן בית ספר למחול הגדול ביותר בעיר שרוקדים, בעיקר רוקדות, מעל ל-500 תלמידות בתחומי מחול שונים – מחול קלאסי, מחול מודרני, ג'ז, סטפס, פלמנקו וכן הלאה.
מאיר יצחק הלוי: זה מתחבר למגמת מחול שיש לנו באחד משלושת בתי הספר התיכוניים שלנו, בית ספר שנקרא בגין.
מאיר יצחק הלוי: בנוסף יש כאן מגוון רחב של פעילויות, כולל מועדון קשישים בבוקר.
מאיר יצחק הלוי: בסך הכול מטיילים בבית הזה מעל ל-3,000 משתמשים קבועים, שזה מספר מאוד מאוד יפה.
מאיר יצחק הלוי: חשוב לי להגיד לכם שבסך הכול ברשת המתנ"סים באילת, הרשת נוגעת כמעט בכל בית שני באילת בפעילות כזאת או בפעילות אחרת.
מאיר יצחק הלוי: אגב, באילת אין אף רמזור.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו נעבור עכשיו דרך כיכר ושם תראו מה עשינו עם כל הרמזורים.
מאיר יצחק הלוי: כל העיר היא מעגלי תנועה ויש לנו עוד תוכניות.
אלכס מילר: צריך להפגיש אותך עם חולדאי.
אלכס מילר: עד שהגעתי היום לשדה התעופה, זה פשוט לא יאומן.
מאיר יצחק הלוי: אני מאוד אוהב שצפוף בעיר ושיש פקקים וזה קורה לנו בסופי שבוע ובחגים.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, זה מעגל התנועה והאנדרטה היא לזכרם של השלושה שנרצחו על ידי אותו מפגע בינואר 2007.
מאיר יצחק הלוי: בהמשך אתם תראו את כיכר הרמזורים, בה ריכזנו את כל הרמזורים שהורדנו בתוך מעגל תנועה ויצרנו אנדרטה אם תרצו לרמזורים.
מאיר יצחק הלוי: כאן ישיבת ההסדר שלנו.
מאיר יצחק הלוי: אתם יכולים לראות, אלה הרמזורים.
מאיר יצחק הלוי: זה מעגל התנועה, כיכר הרמזורים.
דניאל בן-סימון: אתה הורדת את הרמזורים?
דניאל בן-סימון: זה נועז.
מאיר יצחק הלוי: היו כאן משהו כמו 15 רמזורים והורדתי את כולם.
מאיר יצחק הלוי: אלה השכונות – מבחינת הוותק שלהן – שהן בנות עשרים פלוס.
יעקב כץ: כמה שנים אתה כאן?
מאיר יצחק הלוי: 31 שנים.
מאיר יצחק הלוי: זה בית ספר צאלים שהוא לב השכונה.
מאיר יצחק הלוי: יש בו מעל ל-500 ילדים בכיתות א'-ו'.
מאיר יצחק הלוי: מחר אני אספר לכם על בתי הספר.
יעקב כץ: לציבור הדתי יש בית ספר?
מאיר יצחק הלוי: ודאי.
מאיר יצחק הלוי: יש כאן מערכת דתית ענפה.
יעקב כץ: הציבור הדתי גדל?
מאיר יצחק הלוי: הציבור הדתי גדל ביחס של גידול האוכלוסייה, פלוס-מינוס.
יעקב כץ: אבל זאת חבורה טובה.
מאיר יצחק הלוי: מצוינת.
דרור גניאל: ערב טוב, ברוכים הבאים, חברי ועדת החינוך, מי שבחר לבוא ולהדרים אלינו.
דרור גניאל: חברי הכנסת הנכבדים, כל הצוות שהצטרף אליהם הנכבד גם הוא וגם נכבדיי עמיתיי מאילת.
דרור גניאל: שמי דרור גניאל מעיריית אילת, ראש מינהל שח"ק.
יעקב כץ: מה פירוש שח"ק?
דרור גניאל: אני מעדיף שראש עיריית אילת יסביר את זה.
דרור גניאל: זה רעיון של ראש העירייה שלא קיים לידיעתנו באף מקום אחר, בו חיברו תחת קורת גג אחת את תחום החינוך הפורמאלי, החינוך הבלתי פורמאלי, הספורט, האקדמיה, השירותים החברתיים, מאוגדים יחד במגוון רחב של שירותים שניתנים לתושבים.
דרור גניאל: כל היחידות שאתם ממילא מכירים, שקיימות בשלטון המרכזי, קיימות בשלטון המקומי אלא שכאן הן עובדות בסינרגיה, עובדות ביחד, ואם תרצו ויהיה זמן – ואני חושש מאוד שלא יהיה – אפשר יהיה קצת לדבר גם על זה.
דרור גניאל: אני מאוד שמח על שאתם מתארחים במקום שנקרא בראשית ומנוהל על ידי ציפי שנאותה לארח אותנו ותכף איריס, מנכ"לית רשת המתנ"סים, תספר לנו על המקום.
דרור גניאל: עכשיו אני אבקש מראש העירייה לפתוח באופן מסודר, אחרי ששמעתי שחלקכם עשה ספורט במגרש האקסטרים של קולייר, ולאחר מכן נקבל סקירה מאיריס על החינוך הבלתי פורמאלי באילת.
דרור גניאל: אני יכול להגיד לכם שמדובר בהיקף חסר תקדים.
דרור גניאל: יש לנו סדר גודל של למעלה מחמישים אחוזים מהאוכלוסייה שהם פעילים באופן זה או אחר בפעילות של החינוך הבלתי פורמאלי או החינוך המשלים.
דרור גניאל: לאחר מכן עורכת הדין שרון מיר שגם אותה פגשתם תציג יחד אתנו את הנושא העקרוני שמוקדש לו הערב והוא אילת, עיר ללא אלימות.
דרור גניאל: אני מאחל לכולנו ערב נעים.
דרור גניאל: אני מבין שאתם אחרי יום עמוס ואני מבטיח שיש עוד מקום שמחכה לכם בצד הקולינארי של היום.
מאיר יצחק הלוי: ערב טוב חבריי המכובדים, חברי הכנסת.
מאיר יצחק הלוי: התווספו אלינו המפקחות ממשרד החינוך, נציגות ההורים המדהימה שנמצאת כאן, חבר המועצה אלוף משנה יוסי חן, ושוב אני רוצה להודות לכם.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו מצטערים שהחלק הזה יהיה חלק שאנחנו נצטרך להציג בו את הדברים.
מאיר יצחק הלוי: אני יודע שזה לא פשוט, אבל אין מה לעשות, אנחנו צריכים להציג בפניכם את הדברים.
מאיר יצחק הלוי: ברשותכם, אני אדבר על המקרו, על האסטרטגיה ולאחר מכן האנשים יציגו איש-איש את מרכולתו.
מאיר יצחק הלוי: הנושא המרכזי שאני רוצה לומר לכם אותו באמירה שלנו הוא שהמשפט באין חזון יפרע עם, זה המשפט שמוביל אותנו.
מאיר יצחק הלוי: זאת אומרת, אנחנו באים ואומרים שאי אפשר לתכנן תוכניות לטווח הקצר מבלי שמייצרים איזושהי אמירה שהיא אמירה חזונית שנגזרת מכל אחד עם תבנית נוף מולדתו.
מאיר יצחק הלוי: מבחינתנו הדבר המשמעותי ביותר, מבחינתי כראש עיר שבא מתחום החינוך ומכהן שבע ומשהו שנים – דרך אגב, נהנה מכל דקה – מבחינתי הדבר המשמעותי ביותר הוא לשדרג את הרף הדמוגרפי ולייצר תנאים של חיבה והצלחה לאוכלוסייה שלנו.
מאיר יצחק הלוי: אלה הדברים המשמעותיים ביותר.
מאיר יצחק הלוי: בחרתי, מתוך ניתוח של הרבה מאוד שנים שאני חי בעיר הזו, למקד תשומת לב לנושא החינוך.
מאיר יצחק הלוי: האמנתי ואני מאמין היום יותר מתמיד שהחינוך הוא המנוף הכלכלי המשמעותי ביותר לעיר עם מאפיינים ייחודיים כמו העיר אילת שעליהם נדבר מחר.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, מחר יהיה לנו קטע קצר של נהי ובכי.
מאיר יצחק הלוי: קצר.
מאיר יצחק הלוי: אני מבטיח שאנחנו הולכים לדבר דברים טובים.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו החלטנו להקדיש קטע קצר לנהי ובכי.
מאיר יצחק הלוי: בהחלטה טקטית החלטתי שאני לא רוצה לדבר עכשיו על כך.
מאיר יצחק הלוי: אני רוצה לספר לכם מה אנחנו עושים ולא מה אנחנו לא עושים.
מאיר יצחק הלוי: אני לא אומר קשה לנו, אבל אחרי כן נדבר גם על זה.
מאיר יצחק הלוי: אחד הדברים הראשונים שבחרתי כראש עיר לעשות זה לבנות לעיר תוכנית שקראתי לה אילת 2030.
מאיר יצחק הלוי: אמרתי שאני רוצה לבנות לעיר תוכנית שאומרת – אפרופו באין חזון יפרע עם – לאן העיר הזו הולכת בשנת 2030.
מאיר יצחק הלוי: ישבנו במשך שנים על שנים לטפל ראשית במצוקות שקיבלנו, כי קיבלנו עיר שהייתה במצב של חדלות פירעון, במצב של פשיטת רגל, ששני חשבים מלווים ישבו כאן, של כאוס מוחלט, ובזה סיימתי את העבר, וישבנו להכין תוכניות החל מתוכנית מתאר עירונית שלא הייתה.
מאיר יצחק הלוי: התכנית התקפה תקפה לסוף שנות ה-70 ואנחנו נמצאים בסיום של תוכנית מתאר עירונית.
מאיר יצחק הלוי: סיימנו להכין תוכנית אב לתיירות, סיימנו להכין תוכנית כלכלית בראשותו של דוקטור יעקב שיינין, סיימנו תוכנית לחניה, סיימנו תוכנית לשילוט, הקמנו תאגיד מים וביוב, ואנחנו כבר עובדים קרוב לשלוש שנים או שנתיים על תוכנית אב לחינוך שהסתיימה לפני שלוש שנים, שליווה אותה דוקטור איציק כהן שבעבר שימש כמנהל המינהל הפדגוגי במשרד החינוך.
מאיר יצחק הלוי: התוכנית, במהלך היממה תשמעו עליה.
מאיר יצחק הלוי: יש בה הרבה אמירות אסטרטגיות שבגדול בגדול מתכוונות לאיך אנחנו מביאים את המיטביות של התלמיד לידי ביטוי, אבל מבחינתי אחד הדברים המאוד מאוד חשובים הוא לטפל במשתנה הארגוני של התוכנית.
מאיר יצחק הלוי: חלק מהדברים שנעשו, זה מה שאמר דוקטור גניאל, להקים את מינהל שח"ק.
מאיר יצחק הלוי: מינהל שח"ק בעצם מהווה מטריה לארבעה תחומים שלא יודעים לדבר ביניהם או שלא ידעו לדבר ביניהם.