GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם ליפשיץ: זה בחינוך הפרטי של האדם הפרטי של הילד התלמיד הפרטי שלנו בעצמנו, לא מדברים על אחרים, אם אתה משליך את זה, וכמובן של החמ"ד כולו, אנחנו לא, אנחנו רוצים לומר לעצמנו שאנחנו רוצים בעצם, מתפללים, אנחנו בכלל רק מתפללים, אנחנו לא עושים שום דבר, מתפללים לחשוף את הנקודה של הטוב והישר.
אברהם ליפשיץ: ניסינו לחשוב על המושג, על המונח, על ה- DNA שאנחנו מבקשים שהוא ילווה, ליווה אותנו כל השנים, רק נתנו לו את ה, את הביטוי, אין בדברים חדש, קראנו לזה בית חינוך כמשפחה.
אברהם ליפשיץ: המושג הזה משפחה לוקח אותנו למקומות עמוקים, מרחיקי לכת, שיש טבעיות בבית החינוך, שיש אהבה בבית החינוך.
אברהם ליפשיץ: במשפחה יש דאגה, במשפחה יש אהבה, במשפחה יש הכלה, במשפחה יש מאור פנים, כמו גם במשפחה יש לימודים והישגים ועמל תורה וידיעת תורה ולימוד תורה ולימוד מלימודים כלליים, ומישור היחסים הזה, בין המשפחתיות שיש בה את הכל.
אברהם ליפשיץ: שם אנחנו רוצים להיות ואנחנו רק הולכים ומתחזקים במחשבה הזאת.
אברהם ליפשיץ: יש דברים נפלאים שנעשים במערכת, שקבענו לעצמנו ונראה אחרי זה כמה נתונים, אני חושב שזה חשוב לכולנו, וההנהלה המורחבת מכירה את זה ישר והפוך, אני למדתי את זה אצלם, ממש כתלמיד בפני רבם, את הנתונים הקיימים ואיך עובדים על זה, והעמידו תלמידים הרבה.
אברהם ליפשיץ: בחמ"ד, נראה אחרי זה את המצגת שנראה אותה מול העיניים, יש דבר שהוא מורכב, דיברנו על אתגרים.
אברהם ליפשיץ: למרות שזה יום חג לנו, אבל האתגר הוא לא קושי, האתגר הוא אומר שמשימה שאפשר לעמוד בה, לא משימה שאי-אפשר לעמוד בה.
אברהם ליפשיץ: בדקנו ומצאנו שאחוז התלמידים שנכנס בכיתה א' לחמ"ד ויוצא בכיתה י"ב, בשלוש השנים האחרונות, 19% בממוצע לא ממשיכים בחמ"ד.
אברהם ליפשיץ: ומגני הילדים וכיתה א', למעלה מ- 30%.
אברהם ליפשיץ: זה המון.
אברהם ליפשיץ: אני יכול לומר פה בחדר הזה בשקט, גם אם זה מוקלט, הרוב המוחלט, להערכתנו, לחינוך ממלכתי.
אברהם ליפשיץ: רוב המוחלט לחינוך ממלכתי.
אברהם ליפשיץ: זאת אומרת, הייתי פעם, היה לי מורה להיסטוריה, הוא ביקש שכל ילד שלישי יעמוד בשיעור, בשיעור בהיסטוריה, הוא רצה להראות מה זה שישה מיליון מול 18 מיליון, בתוך הכיתה הזאת, אלה ואלה ואלה, זה היה קצת לא נעים, קצת לא סימפאטי, אבל קצת הדגיש, 30% מהתלמידים, לא ממשיכים לחינוך ממלכתי דתי.
אברהם ליפשיץ: וכולנו יודעים לצטט את כולנו, שגם אם יש, הייתי בכנס בדרום עם גננות, של 400 גננות שהנושא "העמידו תלמידים הרבה" תלמידים הרבה, ומישהו אמר להם ככה – גננת אחת, אולי, תביא תלמיד אחד שהוא יישאר בחמ"ד, זה הוא, בניו ובני בניו, עד עולם.
אברהם ליפשיץ: אלו דברים שאנחנו יודעים הרבה, זה לא מספרים, זאת אמירה מחייבת חברתית, ערכית, מוסרית, אני חושב שבשביל זה אנחנו נמצאים, כדי ליצור מצב שמי שדרכה רגלו בחמ"ד בגן הילדים, לא בגן הילדים, לא בגן החובה, במעון, הוא צריך להישאר והטיעון הזה, ואני אומר לכולם, אני מתחזק מכולנו, והטיעון הזה שהוא, ההורים לא דתיים, מסורתיים, הם רק נרשמים, זה לא מעניין את אף אחד.
אברהם ליפשיץ: העובדה שהם שלחו לחמ"ד, זה אומר שהם מחפשים את זה.
אברהם ליפשיץ: למדתי פעם מאחד מרבותיי, להלל הזקן, שמדוע הוא אמר על אותו גוי שעבר ...
אברהם ליפשיץ: הוא אמר זה שהוא הגיע, סימן שהוא רוצה.
אברהם ליפשיץ: אם מישהו הגיע כבר לחמ"ד, אז הוא לא סתם, למה הוא לא, אם הוא היה עקרוני, הוא לא היה שולח.
אברהם ליפשיץ: בכל אופן, אני לא רוצה להכניס את הדיבור, העמידו תלמידים הרבה, זה יעד וזה גם משפחתיות, זה גם אחריות כלל ישראלית.
אברהם ליפשיץ: הדבר השני שאנחנו עוסקים בו, עסקנו בו שנים, נתנו לו איזה שהוא שם, המחלוקת בין בית שמאי לבית הלל, בית שמאי אומרים אל ישנה למישהו עשיר ונבות, מישהו שהוא מת יותר טוב וצריך להבין את משאלתו של בית שמאי, ובית הלל אמר לכל אדם יש...
אברהם ליפשיץ: והאמירה היא פה פשוטה, לנו כחמ"ד זה ברור, הרב איתן אמר את זה בדברי ההקדמה, כולנו חיים את זה, צריך לדעת שיש לנו הרבה מאוד עבודה פנימית, איך עושים את זה, מה עושים, איך יוצרים מצב שכל אחד לומד ברמה שלו, במקום הגבוה שלו, מקבל את שלו, מצד שני, לכל אחד יש מקום בחמ"ד.
אברהם ליפשיץ: ניסינו לומר מייד נראה את זה, שגם במוסדות חינוך על יסודיים אליטיסטיים, שהם חשובים, יש להם מקום, לטובתם, נמצאו אחוז מסוים שיקבלו תלמידים שהם לא שייכים למיינסטרים של המציאות, באותו זמן משקיעים עולם, מכבדים עולם.
אברהם ליפשיץ: מישהו שרוצה.
אברהם ליפשיץ: הייתי אצל ראש ישיבה חשוב, היינו בדיון, אז אמרתי לו – מישהו רוצה ללמוד אצלך תורה, הוא תלמיד יותר חלש, במינון מסוים.
אברהם ליפשיץ: פתח כיתה או קבוצה של יותר חלשים, רוצים ללמוד אצלך תורה וזה דבר גדול, זה לא בא לטשטש שום דבר, זה לא בא להוריד מגדלות החמ"ד, להפך.
אברהם ליפשיץ: אבל זה פשוט לכולנו, שקודם כל לומדים במוסד חינוכי וההשפעה הזאת של אווירה משפחתית, היא ישירה על ההישגים הלימודיים, כמו גם אני אגיד את המשפט הפוך, הישגים לימודיים, או עמל לימודי, ורצון להגיע למיצוי היכולת של התלמיד בכוחותיו הקוגניטיביים, המחשבתיים, הוא משפיע גם על אקלים מצוין והדברים קשורים ושזורים אחד מוביל את השני והדברים פשוטים.
אברהם ליפשיץ: אני אומר בכלל דברים פשוטים, צריך לרוץ, להשאיר מקום לדיון, נתקדם, אנחנו נמשיך הלאה.
אברהם ליפשיץ: ...
אברהם ליפשיץ: משפחה, הגדרנו את זה בחמישה מימדים, מה שדברים פשוטים, אחד דיאלוג ודיבור בין איש לרעהו, בין מורה למנהל, בין מפקח למורה, בין מורה ותלמידיו, כמו בבית, בין בעל ואשתו.
אברהם ליפשיץ: מיצוי סגולותיו של התלמיד, אפשר לדבר על זה בהרחבה, כיצד תלמיד שיודע שהם עולים על הנקודה המצוינת שלו, אז פה אנחנו הולכים עם כוחות, הולכים עם עוצמות, ולא עם חולשות.
אברהם ליפשיץ: אחריות או חסד או כל פעולה אחרת שהיא אבן יסוד שזה המקום להזכיר שמחר יש חסד וחמ"ד, פעילות ארצית, שבעזרת השם גם תקדש שם שמיים.
אברהם ליפשיץ: זאת אומרת, אנחנו נמצאים שם כל הזמן, אין בדברים חדש, אבל שוב, התחושה הזאת שרב זבולון אמר שאמרו לאנשים שאנחנו, יש עוצמה, לא במובן הגאוותי, יש יחד שמצמיח, יש עוצמה שנותנת כוח, מישהו אמר לי, שיצא מהחדר שם, כמו מעמד הקהל, במעמד הקהל אנשים ביטלו תורה בכדי להגיע לירושלים במעמד הקהל וביטלו תורה בדרך, בנסיעה, ובמעמד הקל, מה שהוא עשה, החוויה הזאת נתנה עוצמה, עוצמה של רוח.
אברהם ליפשיץ: זאת בעצם הכיוון.
אברהם ליפשיץ: מוגנות וזהות ציונית דתית שצריך לדבר עליה בהרחבה, חלק משבוע חמ"ד, נוגע בזהות הציונית הדתית ונותן השתייכות משמעותית.
אברהם ליפשיץ: בית חינוך כמשפחה, אני מדבר עכשיו בתוך המשפחה פנימה, ומייד נדבר על משהו החוצה.
אברהם ליפשיץ: אני ממש מצטער שאלכס לא כאן.
אברהם ליפשיץ: יושבים פה מחמ"דים שכל אחד מהמחמ"דים, וזה המקום להגיד תודה רבה לכולם, לכולם, כל אחד באופן אישי ולכולם, עושים פה עבודה גדולה, מסירות נפש גדולה.
אברהם ליפשיץ: כל אחד מאיתנו קיבל על עצמו ועדה אחת להוביל בתוך המציאות כולה.
אברהם ליפשיץ: ליד העבודה שכל אחד במחוז שלו.
אברהם ליפשיץ: והוועדות האלה הן עבודות שהן אבן יסוד למשנת החמ"ד ולחיזוק החמ"ד וליצירת המשפחתיות שלנו, לא כמוסד חינוכי, אלא כציבור ציוני דתי, כהחמ"ד כולו.
אברהם ליפשיץ: ואני אגיד את זה בשני משפטים קצרים, עכשיו, העובדה שמנהל בית ספר הוא לא מנהיג חינוכי היום רק, לכן המושג מנהל ירד, הוא ודאי קיים, אנחנו לא באים להוריד אותו, הוא מנהל, אבל זה לא הנקודה.
אברהם ליפשיץ: אני את ה, חשבתי על ניהול, חשבתי על, על מפעל.
אברהם ליפשיץ: אנחנו עוסקים בהנהגה.
אברהם ליפשיץ: מנהיג מחייב את עצמו, מנהיג הוא ראשון לראשונים, הוא לא מנהל את העניינים מבחוץ.
אברהם ליפשיץ: במסגרת הזאת, מנהיג, מנהל בית ספר הוא מנהיג חינוכי, הוא מנהיג קהילתי.
אברהם ליפשיץ: והקהילה שלנו, כידוע, היא קהילה חמה ועוטפת, אנחנו עכשיו ננסה לעשות כולנו בחיבורים בהם, אני אגיד את זה בכמה משפטים קצרים.
אברהם ליפשיץ: גרעינים תורניים, יש מפוזרים בכל הארץ, כולם בוגרי החמ"ד, אחראית על זה אסתר, זה המקום להגיד לה תודה רבה, ולראות כיצד הגרעינים התורניים מחוברים לתוך החמ"ד.
אברהם ליפשיץ: עכשיו, הם קיימים, אנחנו לא באים לחדש חידושים.
אברהם ליפשיץ: אבל הוועדה הזאת יצאו יותר חיבורים, יותר גרעינים, יותר עשייה, עוד חיזוק, העצמה, מה שכולנו נמצאים בו, זה לא דברים חדשים, אבל ננסה להסדיר את זה, להעמיק את זה יותר.
אברהם ליפשיץ: בית מדרש הורים, זה נושא נפרד שיש לדבר עליו בהרחבה, אחראית על זה זוהרה, היא לא חלק ממחמ"דים, אבל היא אחראית על הייעוץ ובכל מקרה זה דבר לא חדש.
אברהם ליפשיץ: עבודה מול הורים היא עבודה לא חדשה, אבל קיימים דברים, אנחנו רוצים לעשות בעזרת השם בכלל, אנחנו באים רק להעצים, לחזק.
אברהם ליפשיץ: יש דבר, נעשה אותו כפול, יש כפול, נעשה אותו מרובע.
אברהם ליפשיץ: שיהיה מרובע ושיהיה מחומש, ועד עולם ההורים הם חלק מהשיח שלנו, לטובת התלמידים.
אברהם ליפשיץ: ישיבות ההסדר המכינות והישיבות התורניות, הלאומיות, ובתי-המדרש של בנות, אחראי על זה רב יעקב, אנחנו עובדים עכשיו בתוך התהליך, היה מפגש אחד מצוין, בתוך התהליך של ליצור קשר עם ישיבות ההסדר, מכינות ומדרשות של בנות, וישיבות גבוהות לאומיות ולראות כיצד כל מוסד חינוכי מאמץ בית ספר, מאמץ גנים, עושים עבודה משותפת עם צוותי מורים.
אברהם ליפשיץ: זה לא דבר חדש.
אברהם ליפשיץ: אבל כשנרצה ללכת על זה מערכתית ונתקוף את זה ונחזק את זה ונעצים את זה, זה ייצור מצב שיש פה איזה משפחה של החמ"ד כולו.
אברהם ליפשיץ: חסד וחמ"ד זה נושא שהוא, אי-אפשר לומר שהוא לא קיים בחמ"ד, הוא מאוד קיים, מאוד מרכזי, אבל נדמה לנו, לכולנו, שהשיח הזה, היומיים בניר עציון שדיברנו על זה, לדעתי מאוד הדגישו את זה, שאנשים, כולנו רוצים לראות איך מעצימים את זה, איך מכפילים את זה, איך עושים את זה יישובי, עושים את זה גדול יותר, נכון יותר, וחסד וחמ"ד זה תורה זה בעוצמה אחת בתורה אחת.
אברהם ליפשיץ: בצד ימין, הבא בתור, כתוב מכללות, אחראי על זה רב חיים, היו שלוש ועדות שעבדו, רב אלכס, התנצלתי שלוש פעמים.
אברהם ליפשיץ: בדיוק הגענו לוועדת ישי.
אברהם ליפשיץ: התנצלנו, אבל לא אמרנו שום דבר שלא ידעת.
אברהם ליפשיץ: חוץ מהדברים שאמר רב איתן, הרב זבולון.
אברהם ליפשיץ: אתה סולח לי, נכון?
אברהם ליפשיץ: לפני כולם אני אומר.
אברהם ליפשיץ: זה בסדר.
אברהם ליפשיץ: מכללות אחראי רב חיים.
אברהם ליפשיץ: הקשר עם המכללות הוא קשר קריטי, היה לנו פה ישיבה עם המכללות, בוועדת החינוך וכו'.
אברהם ליפשיץ: אבל הוא קשר קריטי בכדי ליצור מצב, הוא קשר קריטי עם הרבה מאוד עשייה, הם כבר מגיעים להישגים מרשימים, רב חיים מוביל את זה, היה ישיבה מצוינת עם ראשי המכללות והגענו לשם לתובנות של אחרי שנת עבודה, עם הכנת דברים כתובים.
אברהם ליפשיץ: בעזרת השם, אני מקווה מאוד שזה יהיה בטוח וזה יקדם את האפשרויות השונות.
אברהם ליפשיץ: אפילו בסטאז'רים שיעבדו באופן קבוע בתוך בתי-הספר, זה ייתן כוח.
אברהם ליפשיץ: ורב יהודה שוורץ יושב לידו, שידיו רב לו, בכלל, זה הזמן להגיד תודה רבה לכולם, רב יהודה יושב פה אז ודאי.
אברהם ליפשיץ: צריך להגיד תודה לכולם, צריך להגיד תודה, כבר אמרתי את זה, אני לא, שום דבר פה, אז אני לא, לא צריך להתרגש ממה שאני אומר.
אברהם ליפשיץ: זה המכללות.
זבולון אורלב: אני יכול לספר משהו על תודה, עם מנהל בית-ספר ממלכתי דתי?
אברהם ליפשיץ: כן.
זבולון אורלב: בראשית שנות ה- 80, כשהייתי ראש לשכתו של המר, היו הפגזות קשות על קריית שמונה והיתה תלונה שאין מספיק מקום במקלטים.
זבולון אורלב: אז המר טס לשם עם כל הנהלת המשרד, ישבנו באחד המקלטים והם הרביצו שם רשימה מפה עד להודעה חדשה.
זבולון אורלב: המר אומר לי – אורלב, תרשום את כל הרשימה ואומר להם – עוד חודש ימים, אני חוזר, כל הרשימה שאורלב כתב, הכל יהיה מסודר, אליעזר שמואלי היה המנכ"ל, אומר לו – אליעזר, אתה שומע?
זבולון אורלב: ד"ר יוסי לוי היה מנהל המחוז, הוא אומר לו – אתה שומע?
זבולון אורלב: זה מה שאני רוצה.
זבולון אורלב: כשיצאנו משם, שמואלי וכל המשרד השתגעו, זה היה מיליונים, מיליונים.
זבולון אורלב: תוך חודש, איך אפשר לעשות?
זבולון אורלב: המר התעקש ואמר – יהיה להם, הם מופגזים וכו'.
זבולון אורלב: המשרד עבד כמו משוגע, אחרי 30 יום בדיוק טסנו חזרה לקריית שמונה, יושבים המנהלים, בקריית שמונה יש שישה-שבעה מנהלים, או שמונה מנהלים, משהו כזה, זה לא עם רב, ועם ראש העיר, פרוספר עזרן, וכל אחד אומר – תשמע, אורלב תקריא את הרשימה.
זבולון אורלב: אני מקריא, זה בסדר, זה בסדר, זה בסדר, זה בסדר, זה בסדר, הכל, כל אחד אומר תהילות, תשבחות, בקיצור, כל מנהל אומר – תשמע, לא היה כדבר, עד שמגיעים למנהל אחד שלא אומר את שמו, והוא אומר – תשמעו, קיבלתי את כל הרשימה אבל אני באופן עקרוני לא אומר תודה.
זבולון אורלב: אה, הכרת הטוב וזה, כולם מתנפלים עליו וזה.
זבולון אורלב: חברים, אני מהמקורות, ומהתורה ומבראשית ומפרשת ויצא, ראובן, שמעון, לוי, יהודה, מה אמרה על יהודה?
זבולון אורלב: הפעם אודה את ה', איך מסתיים הפסוק?
זבולון אורלב: "ותעמוד מלדת".
זבולון אורלב: אז הוא אומר – שמע, אם אתה אומר תודה, זה נעצר, אני לא אומר תודה.
אברהם ליפשיץ: טוב.
אברהם ליפשיץ: אנחנו בבית המדרש, קראנו את החצי הראשון של הפסוק, אמרנו תודה רבה, הכרת הטוב זה שיעור.
זבולון אורלב: אני יכול רק להדליף דבר אחד שהמנהל הזה גר בעיר שראש מינהל החמ"ד היה שם מנהל.
זבולון אורלב: הוא נעצר שם.
זבולון אורלב: אנחנו מכבדים את חבר הכנסת שלמה מולה שצלצל לי באופן מיוחד ואמר – אנחנו רוצים לבוא ולהכיר ולהודות ויש לו גם מסר לומר אותו ובסוף דבריך.
אברהם ליפשיץ: אני אסיים, אני אלך בזריזות.
אברהם ליפשיץ: אני רואה שאני מאריך מדי.
אברהם ליפשיץ: אני מייד אסיים.
אברהם ליפשיץ: רק נזכיר את חמ"ד לתמיד.
אברהם ליפשיץ: חמ"ד לתמיד, אחראי על זה רב אשר, רב אשר אחראי על עבודה מול בוגרים.
אברהם ליפשיץ: מצאנו, עבדנו ומצאנו שהקשר עם בוגרים, במיוחד במוסדות חינוך שלא המשיכו דווקא בעולמה של תורה, הבוגרים, יש להם אחריות גדולה מאוד, כלפי הבוגרים, שוב, זו תפישת עולם של משפחה, זה גם יעשה טוב למוסד החינוכי לפני שמוציאים אותו החוצה, מוסד חינוכי שיודע שיש לו קשר עם בוגרים, זה גדול, אפשר לדבר על זה בהרחבה ולא אמרתי, לא אמרנו, בכוונה דילגנו, חיכינו גם לעניין וגם, יש פה איזה משהו שכלפי חוץ כביכול הכל פנימה אבל עם ישראל כולו זה פנימה, זה הוועדה של רב אלכס, שוב אני מתנצל בפניו, ועדת יש"י – יחד שבטי ישראל, קראנו לזה צמד חמ"ד, אורי אורבך המציא את השם הזה, נראה לנו שם נכון, צמד חמ"ד.
אברהם ליפשיץ: הכוונה היא ממלכתי, ממלכתי דתי, צריכים לראות כיצד עושים שיתופי פעולה, אפשר לדבר על זה בהרחבה, באחריות גדולה מאוד ויש פה בעצם איזה אמירה קהילתית כלפי עם ישראל כולו.
אברהם ליפשיץ: כיוון שאמרתי כבר תודות ואנחנו כן מכירים טובה, יש פה לא כל-כך הרבה אנשים, ככה בחוץ אני שוכח.
אברהם ליפשיץ: אני רוצה, לא בכדי, שלא ייווצר מצב חלילה ששכחתי מישהו או משהו, אז אני הזכרתי את המחמ"דים אני רוצה להזכיר את רב מאיר שהוא אחראי על ללמד תלמידים הרבה, אתו פתחנו את המערכת הזאת של עבודה שמחמ"ד מקבל על עצמו תפקיד ומוליך אותו, עושה את זה בגאון ותודה.
אברהם ליפשיץ: ותודה בהזדמנות הזאת לרב יהודה, שעושה עבודה חשובה, לרב אוריאל שאני לא צריך להגיד בכלל, מרגיש לא נעים, למי אני צריך להגיד פה תודה.
אברהם ליפשיץ: אסתר, שעושה עבודה חשובה מאוד מאוד בגני הילדים, אתי שקיבלה אותנו במאור פנים ועושה עבודה גדולה לאורך כל הדרך.
אברהם ליפשיץ: אפילו לנתנאל אני מוכן להגיד תודה, אני אומר את זה בחיוך, נתנאל שאני רק עוזר לו.
אברהם ליפשיץ: שואלים אותי מה התפקיד שלי, אני אומר אני עוזר לנתנאל וזה לא דבר קטן.
אברהם ליפשיץ: תודה גדולה למיכל בהזדמנות הזאת, שאחראית על כל הפעולות הקהילתיות, היקר וכל, רב יהודה כבר הזכרתי ותודה, אנשים שהם מאוד טובים, מסירות נפש ואהבה ואני רק מנסה טיפה לסייע.
אברהם ליפשיץ: העצמת המנהל, אני רק משפט אחד, המנהלים שנמצאים בשטח הם המנהלים, הם עושים את העבודה המשמעותית.
אברהם ליפשיץ: אנחנו מנסים ליצור מצב שכל מנהל בית-ספר קיים, רוצים לחזק את זה, נמצא באיזה שהיא קבוצת השתייכות שהוא מועצם בה, עתיד מהות, אנחנו מנסים לחשוב שאנחנו לא יותר חכמים מאף אחד, זה מחשבה של הנהלת החמ"ד, אלא הדברים נמצאים בשטח.
אברהם ליפשיץ: השנה הלכנו על שני דברים שבאים רק להבליט ולחזק, להעצים את השטח.
אברהם ליפשיץ: בתי ספר מובילים, מוביל את זה הרב אוריאל.
אברהם ליפשיץ: לקחנו 24 בתי ספר מכל המחוזות ובהם, הם בעצם מושקעים בהם תבנית של, המושג הזה שנקרא בתי ספר ניסויים, תפקידם יהיה בשנה הבאה ליצור מצב, יש את התורה שלהם, להפיץ אותה קדימה.
אברהם ליפשיץ: בחרנו, המחוזות בחרו 100 מורים, לא מנהלים, מורים, או יועצים, או אנשי חינוך, שהם נתנו איזה בשורה למציאות בחמ"ד והם עלו על נס, נעלה אותם על נס ונפרסם את זה, נביא את זה לביטוי, שזה יביא, ייצור איזה למידה, למידה אמיתית בתוך המערכת, ב-כ"ח באייר בעזרת השם, ואנחנו בעזרת השם נתכונן יחד בצורה מסודרת, משותפת, אל מנהלים עמיתים לקראת השנה הבאה, ומחוז מארח מחוז שחשבנו לעשות אותה השנה, אולי נגנוב עוד איזה מחוז אחד שיהיה לנו פיילוט לקראת השנה הבאה.
אברהם ליפשיץ: המחשבה היא שהתורה נמצאת בשטח והמחוז של שרה יכול לארח את המחוז של רב יעקב ויש להם מה ללמוד זה מזה, אני חושב שזאת אמירה נכונה בתוכנו.
אברהם ליפשיץ: יחד שבטי ישראל, זאת אמירה שלא נעסוק בה, לא שמעתי-?
אתי אורלב: אמרתי שנתחיל במחוז של שרה.
אברהם ליפשיץ: יחד שבטי ישראל, לא רוצה להגיד פה דברים טובים רק על מישהו אחד, אחרי זה צריך להגיד על כולם, אבל אני מוכן להגיד דברים טובים על שרה.
שרה נעמן: יכאב לך הלב להגיד?
אברהם ליפשיץ: לא לא, חס ושלום.
אברהם ליפשיץ: את יודעת שאני אומר את זה בשמחה, אני אפילו מרגיש מועצם מזה.
אברהם ליפשיץ: יחד שבטי ישראל.
אברהם ליפשיץ: אני רוצה לומר על זה משפט, על המושג הזה, יחד שבטי ישראל.
אברהם ליפשיץ: אני גם כן לא רוצה לחרוג, אבל בעצם כל אחד היה צריך להגיד על ה, אם יש זמן, כל אחד מהיושבים פה צריך לספר על משהו מוביל.
זבולון אורלב: אם תקצר.
אברהם ליפשיץ: אני אקצר.
אברהם ליפשיץ: יחד שבטי ישראל, גני ילדים אמרו אנחנו רוצים לחשוב על דברים משותפים, גני ילדים, יסודי, התקיים על זה דיון משותף.
אברהם ליפשיץ: חטיבות ביניים וזמן בר-מצווה, זה הרהורים שעלו במה שרב אלכס מוביל, על יסודי יש מטלה משותפת באזרחות שאנחנו רוצים להתחיל בה בפועל, בתי מדרש מורים משותפים וכו'.
אברהם ליפשיץ: אני לא מרחיב על זה את הדיבור, אני רק אומר שאנחנו הולכים לקראת המציאות הזאת, זה אחרי ישיבה שמיכל הובילה אם יוסי לוי מנהל ראש מינהל חברה ונוער, לראות איך יוצרים עם עשר ערים רשותיים, שיובילו מהלך ורב אלכס יוביל דבר כזה, מועצת החמ"ד בפגישה הבאה, יש פה אמירה, אני חושב, של אחריות כלל ישראלית.
אברהם ליפשיץ: חמ"ד בכלל עוד לא לעסוק בזה, אחראי על זה רב חיים, כבר הזכרתי, בואו נעבור, לא נרד לפרטים.
אברהם ליפשיץ: אני לא רוצה, תרבות הפנאי, היה לנו חמ"ד של חופש, היה לנו חופש שהוא התחיל טוב, אנחנו מקווים שהוא יועצם מתוך תפישת עולם של בית חינוך כמשפחה ואני כמנהל בית ספר אבא של התלמיד, אז אני גם כן דואג לו בקיץ.
אברהם ליפשיץ: יש מיזם שעכשיו אנחנו הולכים לפתח אותו של מקום בלב, במיוחד במקומות יותר מורכבים.
אברהם ליפשיץ: קשר עם תנועות הנוער, מיכל, תודה בהזדמנות הזאת.
אברהם ליפשיץ: קדימה.
אברהם ליפשיץ: חמ"ד לתמיד, לא נרחיב את הדיבור, הרחבנו, לא נרד על כל אחד מהפרטים, אחרת לא נגמור, נרוץ קדימה.
אברהם ליפשיץ: שבוע החמ"ד, שבא בעצם לומר לנו גם מה האתגרים שלנו ואת זה נשאיר להמשך.
אברהם ליפשיץ: עשינו כמה פעולות, הדברים ידועים.
אברהם ליפשיץ: המטרה היתה וכל מה שכתוב פה זה מה שחשבה הנהלת החמ"ד, זה פשוט עלה על מסך.
אברהם ליפשיץ: התבוננות פנימה, להסתכל פנימה, כשאתה מתבונן, אתה רוצה לראות מה טוב ומה האתגר שאתה נמצא בו.
אברהם ליפשיץ: הערכה ומשוב, יצירת גאוות יחידה במובן הענוותני של המילה, חיזוק תחושת השייכות, מגילת החמ"ד ולעם ישראל, למשל בכפר סבא יש, עשו חסד וחמ"ד יחד עם כל העיר, העיר כולה, עיר שלמה עושה חסד, כולל הציבור הממלכתי, היה נפלא בעינינו ונראות פנימה והחוצה, נראות לא, שוב, לא במובן השחצני.
אברהם ליפשיץ: כנס מנהיגי חינוך שהיה השבוע, עסקנו בנושא של ביטחון, תורה, דעת, חסד, התיישבות ועלייה, מה שעם ישראל, מה שהתורה עוסקת בה, התורה נמצאת בראש ומתוכה אנחנו צומחים לשאר הצמיחה.
אברהם ליפשיץ: היה אתמול כינוס של חמ"ד של תורה, תלמידי החמ"ד סיימו, חוץ מהלמידה הרגילה, אלפי פעמים את התנ"ך, אלפי פעמים את שישה סדרי משנה, רוצים לחשוב על השנה הבאה.
אברהם ליפשיץ: ביום ראשון יש לנו ישיבה מסכמת, נחשוב כבר קדימה, איך אנחנו יוצרים מצב שמגדילים תורה, מעצימים תורה והחשיבה היא שזה כל החמ"ד יחד, יש בזה חשיבה מאוד משמעותית, שאתה, חלק מלימוד התורה, לשחרור יונתן פולארד, לשחרור גלעד שליט, יש בזה אמירה חינוכית, מגן הילדים, שיש פה, לומדים תורה למען.
אברהם ליפשיץ: התורה היא לא של עצמך, הסיפור של הרב אביטל המפורסם, הוא ממש מתאים לך.
אברהם ליפשיץ: אנחנו, חסד וחמ"ד, יהיה מחר בעזרת השם.
אתי אורלב: היום, תציין את מה שקורה היום, בלוד.
אברהם ליפשיץ: עוד שנייה, עוד שנייה.
אברהם ליפשיץ: אתי, בצדק אומרת, תשמע, לא אמרנו את הכל, מייד נגיד.
אברהם ליפשיץ: בכל אופן, חלק מהמקומות זה יחד עם ועדי הורים.
אברהם ליפשיץ: לא צריך להגיד, רק פשוט מציינים את העובדה.
אברהם ליפשיץ: אנחנו רק עבדים לעם השם, מזכירים את המציאות שמכוננת את התורה, חסד לאברהם כידוע, כנס יצירה יהודית ואתי רוצה להגיד איזה משפט?
אברהם ליפשיץ: יש פה אמירה, חמ"ד ויצירה יהודית, יש פה אמירה חשובה מאוד.
אברהם ליפשיץ: אל"ף, בעיר לוד, על כל המשתמע מכך, אבל מה שעוד אמירה חשובה פה היא, שהתורה הקדושה שלנו נמצאת בכל מכמני החיים, במוסיקה, בקולנוע, בתיאטרון, במחול, במדע, בטכנולוגיה, בתוך מציאות החיים, בצבא, בשב"כ, ואנחנו נמצאים בתוך המציאות הזאת.
אברהם ליפשיץ: יש שם חבר'ה, מוסדות החינוך היצירתיים.
יעקב כץ: אפילו בקדימה.
אברהם ליפשיץ: אפילו בקדימה, נכון, נכון.
אברהם ליפשיץ: כל המציאות כולה.
אברהם ליפשיץ: מסכים, קדימה.
שרה נעמן: אברהם, חמ"ד של שבת, חשוב מאוד להזכיר.
שרה נעמן: חמ"ד של שבת.
אברהם ליפשיץ: חמ"ד של שבת עשו.
שרה נעמן: מוצאי שבת אחרונה היו בהרבה בתי-ספר במחוז תל-אביב סעודות מלווה מלכה.
שרה נעמן: כל ההורים, כל התלמידים.
שרה נעמן: אנחנו עברנו ממקום למקום, כל הפיקוח, במוצאי שבת.
אברהם ליפשיץ: יוצא מן הכלל.
אברהם ליפשיץ: אני רוצה לומר שמה שאמרנו פה זה כלום.
אברהם ליפשיץ: מה שנעשה, אני יכול לספר על מחוז חיפה שסיפר לי גם שהוא היה בשבת ועל שדרות ועל כל העם כולו, זה יצא מצב של תפילה, תפילה.
אברהם ליפשיץ: והיו תלמידים הרבה, אני אומר את הנתונים, רוצים לראות פה קצת נתונים, בואו נדלג על זה, בואו נשאיר זמן לדיון.
אברהם ליפשיץ: יש פה אמירה שעד היום 6,000 ילדים עלולים לעזוב את גני החמ"ד, זה לפחות הנתונים שהיה בסיכום האינטרנטי שהוועדה של רב מאיר הובילה ועצם הספירה של הנתונים עשתה עבודה גדולה גם בין ו' ל- ז'.
אברהם ליפשיץ: המטרה היא בעצם לבדוק את עצמנו, העמידו תלמידים הרבה, הוא רחב, חמ"ד של בוגר, של בוגרי כיתה י"א או י"ב יעבדו עם היסודיים וכו' ושותפים לכל הפעילות הזאת זה ההורים והיועצות וגרעינים תורניים, ישיבות הסדר וכו', נמשיך קדימה, טוב, לא נרחיב את הדיבור.
יעקב כץ: והכל הספקת בחודש.
אברהם ליפשיץ: לא אני, זה שנים, אני רק מתמצת.
אברהם ליפשיץ: רב יעקב.
אברהם ליפשיץ: זה לא חוכמה.
אברהם ליפשיץ: למען ההגינות, רב יעקב ואני קרובי משפחה, עשינו השנה פעולה משותפת שכולנו שותפים לה וזה לא היה פשוט, מבחן אחיד במקצועות הכלליים לא יכול, כבר הסבו את תשומת לבי, ולכל אדם ... המבחן האחיד הזה הוא אמירה גדולה, אני אין לי הזמן להרחיב את הדיבור.
אברהם ליפשיץ: הישגים לימודיים, אנחנו רוצים לראות איך אנחנו מתקדמים בתחום הזה, בוא נמשיך קדימה, יש לנו קושי במיצבים.
אברהם ליפשיץ: זה תהיה בעזרת השם, אני מקווה, בעזרת השם שאנחנו כולנו, הרי בסופו של דבר צריך לזכור שהעבודה נמצאת, של המורה, בבית-הספר.
אברהם ליפשיץ: המורה נכנס לכיתה, ב- 99% מהזמן המורה למתמטיקה, המורה לביולוגיה, המורה לאזרחות, ומצאנו ואנחנו רוצים ללכת על כיוון, להעצים כיוון, לאמץ כיוון, קודם כל, הרב שמעון אדלר שהקים את תורת חיים אמר בתורה שבעל פה תנ"ך ומחשבת ישראל כיצד התורה הופכת להיות לתורה חיה, כיצד מה שאתה לומד בתורה שבעל פה הופך להיות חלק ממך, כיצד מה שאתה עושה בתנ"ך, אתה נושם אותו.
אברהם ליפשיץ: וזה כמובן אנחנו רוצים להעצים את זה ולהמשיך בדרכי אבות.
אברהם ליפשיץ: חשבנו לתת באותו כיוון, לא שהידע, המחשבה, הדיכוטומיה הזאת שהחינוך, נגיעת החיים נמצאת רק במקצועות היהדות, זה דבר דיכוטומי, אנחנו רוצים לדבר על מעבר לזה.
אברהם ליפשיץ: שגם בספרות אפשר להגיע לגילוי חיים, שגם באזרחות אפשר להגיע לתובנות של ציונות דתית, שגם במקצועות היצירה, אפשר ללמוד אמנות ואמונה.
אברהם ליפשיץ: קודם זה בחורצ'יק שקוראים לו מוישי, ד"ר מוישי ויינשטוק, איש יקר וטוב ובעזרת השם אנחנו מקווים שהשנה איזה כמה הכוונות והמגמה היא לראות כיצד לקראת השנה הבאה, דרך המפמ"רים, אנחנו רוצים לראות איך מעצימים את הלימוד בהיסטוריה, והיסטוריה יהפוך להיות, להעצים, זה לא חדש, אבל להעצים ולכוון, גם הלמידה אחרת צריכה להיות מעט, גם ההיבחנות צריכה להיות אחרת, יש הרבה מה לעשות כאן, להקיף את התלמיד שהוא לומד בעוצמה, מגיע להישגים בעוצמה, מתקדם בעוצמה, ובו זמנית, באותה נשימה, זה נוגע בו, הוא מתחנך, הוא מתחנך לאורך כל הדרך, לא רק שהוא עושה חסד אלא כשהוא לומד שיר של זלדה, אפילו.
אברהם ליפשיץ: אני דיברתי יותר מדי ואני, תודה לכולם.
זבולון אורלב: תודה רבה ואני בהחלט חושב שהסקירה היא סקירה מעניינת, היא מאלפת והיא מאוד מרשימה בבחינה זו שבאמת הנהלת החמ"ד והעומד בראשה, משקיעים את ראשם ואת חוכמתם כיצד באמת ניתן להעצים, לפתח, להרחיב, לבסס, ולהוביל את החמ"ד קדימה.
זבולון אורלב: חברי הכנסת.
זבולון אורלב: חבר הכנסת כץ ואחריו חבר הכנסת מולה.
יעקב כץ: ברשות מורנו ורבנו הרב איתן, וברשות היושב ראש, תודה על הארגון של הערב הנפלא.
יעקב כץ: ידידי, חבר הכנסת מולה, ואברהם ליפשיץ, יחד עם כל הצוות הנפלא שהופיע פה.
יעקב כץ: חבר הכנסת אורי אורבך.
יעקב כץ: רק עכשיו הזכירו משהו בשמך.
יעקב כץ: צדק חמ"ד.
יעקב כץ: צמד חמ"ד.
יעקב כץ: כל האומר דבר בשם אומרו.
יעקב כץ: על כל פנים, אני רציתי רק להגיד כמה מילים, שהדבר שמאפיין את החבורה כולה ואת העומד בראשה שבאמת, ממש בימים של פיצוצים ביפן של כורים אטומיים, אברהם נכנס לתוך העסק כמו איזה כור אטומי שמספק חשמל, אז קודם כל צריך ברכת כהן.
יעקב כץ: אמנם כהן בעל מום, אבל כהן שרוצה לברך אותך ואת כל הצוות שלך, השם יגשים את כל המאוויים הנפלאים שלך, אהבת ישראל הגדולה שלך, אהבת עם ישראל, שלכם כולכם, והמסירות נפש, לכלל ולפרט, לחינוך הרגיל ולחינוך הממלכתי דתי ושהשם ייתן לכם כוח לעמוד בכל המשימות ובכל פריצת הדרך, שיהיה לנו את הכוח להכיל את כל העוצמה הנפשית שמתפרצת פה החוצה ושתצליח ולביא ברכה לכלל ישראל.
איתן איזמן: את כל זה אתה עושה עם המום, מה היית עושה בלי?
יעקב כץ: אני רציתי רק להגיד במילה אחת.
יעקב כץ: אני ראיתי דווקא מי שלא גדל בחמ"ד, בשבת למדנו קצת הגיונות מקרא עם שייב, ישראל אלדד, יש לו דברים שהוא כתב כשהוא היה בכלא, על פרשת השבוע שהוא נתן שם שיעורים, בקרן לטרון, לחבר'ה של לח"י ולחבר'ה של אצ"ל, היה נותן כל שבת שיעור.
יעקב כץ: אז הוא אומר שמה, אדם כי יקריב, פרשת שמיני, אז הוא אומר – אדם כי יקריב.
יעקב כץ: הוא אומר, מי ראוי להיקרא אדם?
יעקב כץ: רק מי שמסוגל להקריב.
יעקב כץ: מי שמסוגל למסור את עצמו.
יעקב כץ: אם המשוואה היא אדם, כי יקריב.
יעקב כץ: אם הוא מסוגל להקריב, הוא ראוי להיקרא אדם, אם הוא לא מסוגל להקריב, וזה קודם המאכלים וזה קודם לכל הדברים.
יעקב כץ: אדם כי יקריב.
יעקב כץ: אני חושב שהדברים שאנחנו התברכנו בהם, אתם שלושתכם בישיבת נחלים, מולה איפה שהוא התחנך, אז אני אצל הרב נריה, כולנו בישיבות בני עקיבא, אבל איפה שגדלנו, זה על יסוד ההקרבה.
יעקב כץ: אני חושב שזו הנקודה המייחדת והמקורית שהיא חוזרת ללימודי עבר שככה דוד המלך לימד אותנו ושלמה המלך וכל ההיסטוריה של עם ישראל היא ההקרבה.
יעקב כץ: היכולת לתת את כל עצמך למען כלל ישראל.
יעקב כץ: ואני אומר, וכיוון שיושב ראש הוועדה התחיל, אמר מילה לגבי תודה, אז אני רק רוצה לסיים בתודה.
יעקב כץ: ואני ראיתי בגמרא בזבחים שלמדנו בדף היומי, בדף ט', הגמרא אומרת שמה שאם אדם הקריב קרבן תודה והתכוון לשלמים, יצא.
יעקב כץ: כתוב, זבח תודעת שלמיו.
יעקב כץ: אבל אם אדם הקריב קרבן שלמים והתכוון לתודה, אז הקרבן הוא לא, הוא צריך להסתאב.