GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה שליט: קודם הייתי מטעם יד בן גוריון, ובחוזה שנעשה להקמת המדינה התחייבה יד בן גוריון להעביר את הכל לחברה הממשלתית.
משה שליט: בתמורה לזאת המדינה התחייבה בהסכם מחייב לקבל את התקציב ולהשלים אותו.
משה שליט: ככה היא עשתה את זה באופן שיטתי.
משה שליט: משרד החינוך קיבל תקציב, אישר אותו והשלים אותו.
משה שליט: התקציב בסדר גודל היה תמיד בסביבות 32-34 מיליון שקל, כמו שאמר מנכ"ל המדרשה.
משה שליט: 16 מיליון בהתחלה תמכו, ככה זה הדרדר משנה לשנה.
משה שליט: כל המוסדות לידיעתכם פעילים.
משה שליט: כל בית הספר הסביבתי פעיל.
משה שליט: הייתה שביתה של חצי יום, המדינה שינתה את הקריטריונים.
משה שליט: במקום לתקצב היא קונה שירותים.
משה שליט: אבל היא קונה שירותים בסכום שהיא רוצה.
משה שליט: היות והיא קונה שירותים בסכום שהיא רוצה וכל המערכת הזאת פעילה, נוצר גירעון משנה לשנה משנה לשנה.
משה שליט: בהתחלה גלגלנו את הגרעון, אחר כך הגיעו מים עד נפש.
משה שליט: אם המדינה תכסה לפחות חלק והעובדים יכסו חלק ואת ההפרש, אנחנו אומרים 5 מיליון, אנחנו צופים שהמדינה תכסה 2 מיליון, העובדים וההנהלה 2 מיליון, ו-1.5 מיליון אנחנו נספוג במשך מספר שנים, וכל המוסדות בריאים וקיימים.
משה שליט: קרי – קריית חינוך ייחודית, שהיא אפשר להפריד את בית הספר מבית ספר שדה, אי אפשר להפריד, זה שילוב מיוחד.
משה שליט: גם המוסדות אחרים מתנגדים.
משה שליט: בית הספר שדה מפעיל למעלה מ-40,000 תלמידים בשנה.
משה שליט: אגב, זה הדבר היחידי שהוא עסקי, היתר הוא לא עסקי.
משה שליט: הגרעון נוצר בגלל כך שהמדינה לא עומדת בהתחייבותה, שינתה את כללי המשחק באופן חד צדדי ---
רונית תירוש: השאלה אם אתם גם שיניתם בעקבות ---
משה שליט: לא, לא, לא אנחנו.
משה שליט: מי זה אנחנו?
רונית תירוש: לא, אבל אתם לא יכולים להישאר, תראה, אני הייתי מנכ"לית 5 שנים עם הקיצוצים הכי גדולים לצערי, אני לא גאה בזה, 17 קיצוצים, אבל היינו נדרשים לשנות תוכניות.
רונית תירוש: זאת אומרת ברגע שנכפה עלי קיצוץ, אני לא יכולה להתנהל כאילו לא קרה דבר.
רונית תירוש: השאלה אם שיניתם.
משה שליט: גברתי, אנחנו לא שינינו כלום, אנחנו הפעלנו את כל ---
רונית תירוש: אז זה רע מאד.
רונית תירוש: זה בדיוק העניין.
משה שליט: תרשי לי.
משה שליט: אנחנו מפעילים את כל יחידות החינוך.
רונית תירוש: מכסף שאין לכם.
משה שליט: תראי, אם את לא תתני לי לגמור אז אני אתקשה להסביר.
משה שליט: ישנם ששת המוסדות, זה קריית חינוך, זה מאגר אחד.
משה שליט: היינו מגישים תקציב והמדינה הייתה חייבת בהתחייבות חוזית מחייבת לשלם את זה.
משה שליט: היא שינתה את כללי המשחק באופן חד צדדי.
משה שליט: לא אנחנו שינינו, לנו לא היה מה לשנות.
משה שליט: דירקטוריון לא יכול לשנות.
משה שליט: יד בן גוריון מסרה את הכל, היא לא חייבת שום דבר, כי היא מסרה את כל מה שהיא עשתה שעלה עשרות מיליונים של שקלים או דולרים, הכל למדינה.
משה שליט: הפתרון היחידי מורכב משני אלמנטים – אלף, השתתפות המדינה בגירעון שהיא אחראית לקיומו.
משה שליט: ב', שהעובדים בתוכנית הבראה שאנחנו עובדים יחד עם האוצר, ייגרמו לכך שעוד 2 מיליון יכוסו, וכפי שאמרתי – 1.5 מיליון, יתפרשו במשך שנים.
משה שליט: המדינה לא מינתה את הדירקטורים שהיא חייבת למנות.
משה שליט: היא צריכה למנות 5 דירקטורים ...
משה שליט: המדינה לא מקיימת את החוזה.
משה שליט: עכשיו, אם המדינה תקיים את החוזה – לא תהיה בעיה.
משה שליט: העובדים משום מה מתעקשים בצורה בלתי רציונאלית, והיינו צריכים להוציא צו מניעה נגד השבתה, ובית המשפט מינה מגשרת.
משה שליט: קשה להניח שהמגשרת תוכל לפתור את זה ביום אחד, כי אנחנו נתקלים בהתנגדות ממשית.
משה שליט: אמנם הם אומרים שהם תרמו הכל, אבל הם לא תורמים שום דבר.
אילן גילאון: מה הסיבות, למה הם רצו לשבות?
משה שליט: הם רוצים לשבות מכיוון שאנחנו בתוכנית ההבראה צריכים לחסל כמה יחידות שאין להם יותר קיום.
משה שליט: היה מוסך שבשעתו עבד 14 כלי רכב.
משה שליט: היום יש שניים.
משה שליט: יש שני אנשים שעובדים במוסך, הם לא עובדים, הם ממש לא עובדים.
משה שליט: לא צריך את המוסך.
משה שליט: הצעתי לעובדים – קחו את המוסך חינם.
משה שליט: קחו, בעד שקל אחד לשנה תיקחו את המוסך, תפעילו אותו.
משה שליט: הם לא רוצים, כי המוסכניק מקבל משכורת של 15,000 ₪.
משה שליט: בתור איש מוסך הוא לא יקבל את הדבר הזה.
משה שליט: יש נגריה, אין צורך בה.
משה שליט: היא הוקמה בשעתו.
אלכס מילר: לא, בסדר, תקשיב.
אלכס מילר: אני לא רוצה להיכנס עכשיו להיבטים של ההבראה ומה סוגרים ומה פותחים.
אלכס מילר: יש בשביל זה משרד האוצר, משרד החינוך ---
משה שליט: נכון, אנחנו ממשיכים איתו.
אלכס מילר: אתם תשבו, מה שאתם רואים לנכון כראייה כללית שצריך לצמצם אתם תצמצמו.
אלכס מילר: בסופו של דבר יש חשיבות גם בחינוך, וגם כמובן בהפעלה של אותם הפרויקטים, ומה שלא עובד, ומה שאין צורך ואין ביקוש – אז כנראה שאין ביקוש לזה.
אלכס מילר: אבל לא כאן.
אלכס מילר: כי אם אנחנו נתכנס עכשיו אני לא יודע מה התמונה הכללית.
אלכס מילר: אתה תגיד לי – מוסך צריך לסגור.
אלכס מילר: אני יודע מה עוד יש אפשרויות?
משה שליט: תראה, לכן אנחנו יושבים עם משרד החינוך והאוצר על תכנית הבראה, אנחנו עושים את זה.
אלכס מילר: מצוין, בסדר גמור.
משה שליט: אנחנו יושבים על זה עם משרד האוצר ומשרד החינוך, ופחות או יותר אנחנו מגיעים להבנה.
משה שליט: הבעיה היא עם העובדים, שמתעקשים בצורה קיצונית, ואני מקווה שבעזרת המגשרת נצליח לפתור את זה.
משה שליט: אין שום בעיה אחרת.
אלכס מילר: דני שטרית, נציגות העובדים.
דני שטרית: אוקי, אנחנו שומעים את הדברים גם של יושב ראש הדירקטוריון, עם כל הכבוד וההערכה שלנו אליו, ואנחנו מעריכים מאד את פועלו ברבות השנים.
דני שטרית: אבל אנחנו מצטרפים לדברים של חברת הכנסת תירוש, בהתייחסות שצריך התערבות פה של חברי הכנסת ושל וועדת החינוך, במה שנקרא מדרשת שדה בוקר.
דני שטרית: לכאורה, נשמע פה שרק עתיד בתי הספר הוא מונח פה על הכף, אבל אני רוצה לתקן את הרושם.
דני שטרית: כל עתיד מדרשת בן גוריון או מדרשת שדה בוקר, מונח פה על המאזניים.
דני שטרית: יש סבירות מאד גבוהה שהמדרשה עומדת בפני פשיטת רגל.
דני שטרית: ידידי המנכ"ל, יגאל צחור, אמר פה בדברים שלו דברים נחרצים ---
אלכס מילר: דני, ברשותך, רבותיי, אני פשוט חייב לעזוב לוועדת הכספים, יש לי שם חוק.
אלכס מילר: מי שמחליף אותי זו חברת הכנסת רונית תירוש.
אלכס מילר: אתם תסיימו כאן ואני אהיה עד יד על הדופק על כל אותן המסקנות שאתם תקבלו כאן, בסדר?
דני שטרית: תודה לך.
אלכס מילר: חילופי יושבי ראש – היו"ר רונית תירוש
דני שטרית: אני אחזור על המשפט האחרון שמבחינתי הוא באמת חשוב שעתיד מדרשת בן גוריון פה מונח על המאזניים, ויש חשש גדול שהמדרשה תיסגר עם כל מכלול העניינים שהיא מייצגת, לרבות בתי הספר, ואנחנו רוכשים גם כבוד גדול למערכות החינוך ובתי הספר, אבל אני חושב שהדיון צריך להיות פה סביב עתיד המדרשה בכללותה.
דני שטרית: כל הדברים שנאמרו פה, גם מבחינת נציג משרד החינוך, זה נכון.
דני שטרית: הוא אומר פה במפורש, כשמשרד החינוך, אנחנו היינו שמחים מאד שמשרד החינוך, בשנת 99 לא היה מקצץ אגורה.
דני שטרית: משרד החינוך בא להנהלת המדרשה, הנהלת המדרשה מבחינתנו מתחילה מיושב ראש הדירקטוריון הנכבד שיושב פה, עד אחרון המנהלים.
דני שטרית: בא ואומרת – אנחנו הולכים לקצץ לכם, ולקצץ אני אומר לך, חברת הכנסת תירוש, שנציגות העובדים, ויושבים פה חברי הוועד, נתנה את ידה לכל מהלך של תוכנית הבראה ושיתפה פעולה.
דני שטרית: עד היום במשך 3.5 שנים שאנחנו מתדיינים איתם, לא הייתה ולו שביתה אחת.
דני שטרית: וגם כשפרצה השביתה הנוכחית, עד שהגיעו מים עד נפש, היא הייתה בדיוק ל-24 שעות בודדות, כדי לגרום לכך שהדיון הזה יתקיים.
דני שטרית: יושבים פה גם נציגים של ההורים של התלמידים שיושבים פה, הם שותפים איתנו לאותה דעה.
דני שטרית: האם ביקשו שבשביתה מערכת החינוך לא תפגע, ולא אפשרנו באמת שמערכת החינוך תפגע.
דני שטרית: ימי הלימודים יתקיימו כסדרם, גם מערכת התזונה של התלמידים לא נפגעה באותו יום.
דני שטרית: אבל אני רוצה לשים דגש על מה שנשמע פה במפורש, ונציג משרד החינוך שאומר במפורש – הכתובת הייתה על הקיר.
דני שטרית: המערכת הניהולית נדרשה לקצץ ולהתאים את התקציב.
דני שטרית: לא רק שהיא לא התאימה.
דני שטרית: באה הנהלת המדרשה לנציגות העובדים ואמרה, כמו שאנחנו רגילים לשמוע במדינה לצערנו – העובדים צריכים לשלם את מלוא המחיר.
דני שטרית: אבל בחזון של בן גוריון, אני תושב הנגב כמעט 50 שנה.
דני שטרית: בין היתר בחזונו של בן גוריון, זה היה תעסוקה לאנשי הנגב.
דני שטרית: במדרשת שדה בוקר התפרנסו פעם למעלה מ-200 עובדים שהם תושבי הנגב.
דני שטרית: היום יש שם בערך 100 עובדים מנהליים, שעדיין זה מקור פרנסתם היחיד של אותן משפחות.
דני שטרית: באה הנהלת המדרשה, יושבים במגדל השן בתל אביב, אני לא יודע מתי בפעם האחרונה הם הגיעו והדירו את רגלם עד למדרשת שדה בוקר בנגב, מעבר לטקסים לזכרו של בן גוריון, וטוב שהוא בחר לקבור את עצמו שמה, אחרת מי היה, מתי היינו רואים אותם שם.
דני שטרית: ומגיעים ואומרים – העובדים צריך לקצץ.
דני שטרית: במחי יד – צריך לסגור מוסך, צריך לסגור נגריה, צריך לסגור הכל.
דני שטרית: שכל העובדים ילכו הביתה.
דני שטרית: אני אומר לכם חברי הכנסת, דרישת ההנהלה עד יושב ראש הדירקטוריון, זה במחי יד להעיף 50 ו-60% ומהעובדים הביתה.
דני שטרית: זו המשמעות של תוכנית ההבראה.
דני שטרית: אבל אני רוצה להודיע פה לכולם – אנחנו שיתפנו פעולה.
דני שטרית: אני כנציג ההסתדרות שמחזיק את התיק הזה למעלה מ-10 שנים, נהגנו באחריות כבדה.
דני שטרית: בדקנו את המסמכים, בדקנו נתונים, היינו גם בקשר עם אנשים שיושבים פה בבניין הזה, וכשראינו שמשרד החינוך, אם כי באורח חד צדדי, אני לא מבין למה משרד החינוך?
דני שטרית: אם היה הסכם משנת 73, למה משרד החינוך בא בצורה חד צדדית, מקצץ בצורה דרסטית מסך תמיכה שהיא מהווה 40% מתקציב המדרשה, מ-16 מיליון ₪ ל-10 מיליון ₪, המשמעות ידועה.
דני שטרית: זה היקפים עצומים.
דני שטרית: אבל, נציגות העובדים פה, ואני דוחה פה את כל האשמות של יושב ראש הדירקטוריון, באה, נתנה כתף והדברים האלה כתובים, מסודרים בפרוטוקולים של אין ספור ישיבות בבתי הדין לעבודה בבאר שבע ובאוצר פה בירושלים, שהעובדים, ואני מדגיש את ---
רונית תירוש: תן דוגמא של נתנה כתף.
דני שטרית: כן, כשאנחנו הגענו להסכמות על קיצוץ בסדרי גודל של מיליון שקל מטעם העובדים בלבד.
דני שטרית: עכשיו, יושבים פה יושב ראש הדירקטוריון, מנכ"ל המדרשה שלפני שבועיים שלושה הודיע לדירקטוריון הנכבד שהוא שם את המפתחות ומתפטר.
דני שטרית: אני מבקש ממך, יגאל צחור ידידי היקר, שאני מאד מעריך את פועלך – תגיד במפורש למה התפטרת.
דני שטרית: הוא לא יכול לשאת בנטל של מה שמנחים אותו הדירקטוריון מלמעלה ומה שקובעים.
דני שטרית: הוא הודיע על התפטרות אחרי שנה וחצי בלבד בתפקיד, והוא איש הנגב.
דני שטרית: עכשיו, באים ורוצים, יושב ראש הדירקטוריון מציג פה כביכול תמונה שהעובדים לא מסכימים.
דני שטרית: אני אומר לכם ואני מצהיר פה בוועדת החינוך, שהעובדים נרתמו.
דני שטרית: דרך אגב, גם אבי ניסן כהן יושב ראש האגף לאיגוד מקצועי היה שותף איתנו באוצר פה בדיונים.
דני שטרית: הצגנו לו אחת לאחת, סעיף אחרי סעיף במספרים, כשיושב איש הכספים של מדרשת שדה בוקר פה, גבי דנה, והיה שותף לכל הסעיפים שהם מצטברים לכדי 900 מיליון, אפילו מיליון מאה להערכתנו.
דני שטרית: פה בחוץ טרם לפני שנכנסו לישיבה הייתה מילה או שתיים יחד עם יושב ראש הדירקטוריון והמנכ"ל.
דני שטרית: קראתי למנכ"ל, מבחינת יושב ראש הדירקטוריון הסכמנו ל-300,000 ₪.
דני שטרית: בא המנכ"ל, ואני אומר לו – תציג בפני יושב ראש הדירקטוריון כמה הסכמנו – המנכ"ל מצהיר בפניו על משהו בסדרי גודל של 900,000.
דני שטרית: אני רוצה משפט אחרון ברשותך.
דני שטרית: אני באמת רוצה לומר לכם, גם כאיש מאד וותיק בנגב ממצפה רמון, וכמי שמחזיק את התיק ב-10 שנים האחרונות.
דני שטרית: עתיד המדרשה פה הוא בספק גדול.
דני שטרית: המדרשה עומדת לפשוט רגל.
דני שטרית: אם לא תהיה פה התערבות, גם מבחינת הבקרה והבדיקה של המערכות שמבקרות את המדרשה.
דני שטרית: יש פה דירקטוריון שלא מעניין אותו מה קורה בשטח.
דני שטרית: הם רוצים שהעובדים ישלמו את מלוא המחיר, אבל ברמה הניהולית, עד יושב ראש הדירקטוריון, שקל אחד הם לא מוכנים לתת כתף לעניין.
דני שטרית: תודה רבה.
רונית תירוש: תודה דני.
משה שליט: גברתי, זה באמת משהו, תרשי לי כמה מילים.
רונית תירוש: אני ארשה לך.
רונית תירוש: רק מנהל הכספים שלכם, אני חושבת שהוא גם יכול להעמיד דברים על דיוקם ככל שצריך.
רונית תירוש: מר גבי דנה.
גבי דנה: אני אגיד מספר דברים, לפחות בראייה שלי.
גבי דנה: צריך להבין דבר פשוט, כל הייחודיות וזכות הקיום של המדרשה, זה בזכות מוסדות החינוך שלה והפעולות שהם מבצעים.
גבי דנה: אם אנחנו נלך ונקצץ בפעולות מוסדות החינוך, אנחנו גוזרים גזר דין מוות על המדרשה, ועל החזון המפואר של דוד בן גוריון.
גבי דנה: ואני תיכף אתייחס גם למספרים שמתאר פה חברי מההסתדרות.
גבי דנה: ולכן, המדרשה נמנעה בתוקף מבחירה לגעת בפעילות מוסדות החינוך, וכל הזמן לשמר אותה ככל האפשר.
גבי דנה: זה דבר אחד.
רונית תירוש: כן, אבל אתה יודע, כשהעובדים שובתים אז אין בית ספר.
גבי דנה: תיכף, תיכף נדבר על שביתת העובדים.
גבי דנה: כשנחתו אותם קיצוצים, המדרשה בעצם ניסתה לפעול ככל יכולתה, בכל התחומים שאפשר לגעת ולצמצם אותם, ובלבד שכמה שפחות לפגוע בפעילות של מוסדות החינוך.
גבי דנה: לאורך השנים, משנת 2004 ועד היום ברציפות המדרשה צוברת גירעונות, בגלל ההקצבות הנמוכות, שהיו עד 2008 במתווה של תמיכה, ומ-2008 כפי שתיאר דקלו, עברו לרכש פעולות.
גבי דנה: ומה שקורה היום זה הדבר הבא – המדרשה היום נמצאת בפני מצב קשה מאד כמותו, והמדרשה בעצם נוקטת בתוכנית הבראה שנמצאת באישורים במשרד האוצר והחינוך, שיש לה מספר רגליים שחשוב להגיד אותם פה, ויש להם גם מספרים מאחורה.
גבי דנה: מצד אחד המדרשה אומרת – איפה שאין לי צורך בדברים שהם לא חיוניים לקיום מוסדות החינוך – אני אגע ואפעל.
גבי דנה: גם בתחום עובדים, גם בתחום צמצום הוצאות, גם בתחומי הנהלה, ואנחנו נציג את זה, ומשרד החינוך יראה ויאשר.
גבי דנה: אין פה שום, זה נמצא אגב במצגת שנמצאת אצלכם וחולקה לכם.
גבי דנה: פשוט לא יכולנו להקרין אותה מפאת קוצר הזמן.
גבי דנה: הדברים כתובים.
גבי דנה: אנחנו פועלים להגדלת הכנסות עצמיות, אפשר לראות את זה גם בתוצאות של השנה הזו, 2010 שחלפה.
גבי דנה: בית ספר שדה הגדיל את הכנסותיו בצורה משמעותית.
גבי דנה: אנחנו עושים כל שביכולתנו.
גבי דנה: הצד השלישי שמחויב פה, הוא בעצם השתתפות המדינה באותם גירעונות עבר, שנולדו מתוקף זה שהמדינה לא קיימה את החוזה שנחתם עמה.
גבי דנה: כל שנה היא קיבלה את התקציב, כל שנה היא ידעה ממנו, וקיצצה כפי שקיצצה.
גבי דנה: והדבר הרביעי והאחרון הוא, שאנחנו לא באים היום ממקום של אנחנו מסכנים תעזרו לנו.
גבי דנה: זה חשוב לי להבהיר את זה.
גבי דנה: זה לא המקום.
גבי דנה: אנחנו יודעים לייצר פעילות חינוך, ויושב לידי דקלו ויעיד עד כמה היא משובחת וטובה.
גבי דנה: כל מה שאנחנו מבקשים, משרד החינוך היום מבצע פעולות חינוך באמצעות רכש, פעולות חיצוניות אנשים, יזמים פרטיים שמכניסים כסף לכיסם ומכרזים כאלה ואחרים.
גבי דנה: אנחנו הזרוע הביצועית של המדינה.
גבי דנה: אנחנו הבן שלכם.
גבי דנה: תביאו את הפרויקטים האלה אלינו.
גבי דנה: אנחנו נייצב את עצמנו, אנחנו נעשה את הפעילויות האלה לשביעות רצונו המלאה של משרד החינוך, ולא נהיה תלויים באף אחד ובחסדים של אף אחד.
גבי דנה: אנחנו רוצים לעמוד על הרגליים בכבוד, לייצר פעילות לאורך שנים.
גבי דנה: לעניין הקיצוצים שמדברים פה עם העובדים, אז הם מתהדרים באותם 900,000 ₪.
גבי דנה: הם רק שוכחים שבצד השני הם דורשים לפחות 600,000 ₪, כאשר ה-600,000 ₪ תוספות הם לאורך שנים, וה-900,000 ₪ קיצוץ, הוא לשנה בלבד.
גבי דנה: הוא לא 900, סליחה, 400,000 קיצוץ הוא לשנה בלבד.
דני שטרית: בוא תספר מה ההנהלה נרתמת להבראת המדרשה.
גבי דנה: ההנהלה נרתמת ---
דני שטרית: אל תבקר את מה שאנחנו אומרים.
דני שטרית: תגיד, תציג אתה כמנהל כספים מה המדרשה נרתמת במערך הניהולי לטובת הבראת המדרשה.
רונית תירוש: דני, אני עדיין שואלת את השאלות.
גבי דנה: בשקף הלפני אחרון במצגת יש את עיקרי תוכנית ההבראה שמונחת על שולחן משרד החינוך, על שולחן האוצר ועל שולחן ההסתדרות.
גבי דנה: אם תרצו, גם בזה אפשר ל---
רונית תירוש: חברת הכנסת גילאון, בבקשה.
אילן גילאון: כן גברתי.
אילן גילאון: קודם כל טוב עשו חבריי רונית תירוש ואיתן כבל שהעלו את הנושא, כי הילדים צריכים לקבל חינוך קודם כל לפחות כמו בכל מקום אחר.
אילן גילאון: אבל גברתי יושבת הראש, הבעיה שאם היה מגיע מישהו ממדינת נורמליה לפה, הוא לא היה מבין מה מתרחש כאן, כי אנחנו דנים אותו דיון בכל הוועדות פעם אחרי פעם.
אילן גילאון: הרי כל אדם נורמאלי היה מבין שמקום כמו מדרשת שדה בוקר היה צריך להיות כל כולו בבעלותה של מדינת ישראל מאלף ועד תו.
אילן גילאון: זה לא קנטרי קלאב, זה לא מכון לשעשועים.
אילן גילאון: ובבית ספר יש תלמידים ויש מורים ויש עובדים, כמו שבבית חולים יש חולים ויש עובדים ויש רופאים, וכל המכלול הזה ביחד צריך לשמר אותו.
אילן גילאון: ברגע שמדינת ישראל מתחילה לקנות שירותים, אבל היא קונה אותם במחיר שלא היו משלמים לה את השירותים האלה, אילו היא הייתה מוכנה לשלם עליהם, ואני אומר לכם את זה מתוך ניסיון, כי אני בא מהרשויות המקומיות.
אילן גילאון: אנחנו נכנסים לאותה בעיה שמדרשת שדה בוקר מנהלת כרגע דיון שהוא מופרך לגמרי.
אילן גילאון: זאת אומרת, אנחנו מן הצד היינו אמורים לראות את כל המערכת כמקשה אחת.
אילן גילאון: עכשיו, אני אגיד לכם למה אני באתי לכאן.
אילן גילאון: קודם כל כדי לדאוג לתלמידים, זה ברור לגמרי.
אילן גילאון: אבל הכי קל זה ללכת לפתור כל בעיה על חשבון העובדים, כי כשאתה אומר שהם דורשים 600,000 ₪, אולי מגיע להם?
אילן גילאון: אולי אלה דברים שהם דברים לגיטימיים מבחינת הדרישה של העובדים?
אילן גילאון: לא כל שכן חברת הכנסת אמרה מספר פרמטרים ואני רוצה להוסיף לזה עוד שניים.
אילן גילאון: אחת זה המיקום בפריפריה, והדבר השני, כל כך הרבה מדברים היום על מורשת, כל כך הרבה תוכניות על מורשת, האם זה לא מורשת?
אילן גילאון: ואני אומר בתור הדיוט, אדם שאין לו ידיעות במערכת החינוך, סתם תושב במדינת ישראל, יודע שמדרשת שדה בוקר זה מותג, זה ממש מותג.
אילן גילאון: אני יודע, באופן כללי, לרגע חשבתי שיש שם גם בית ספר לאומניות, רק אחר כך נזכרתי שזה במכלל במצפה.
אילן גילאון: אבל שתבינו, מבחינת האסוציאציה שהדבר הזה מייצר.
אילן גילאון: אני מברך על עיקרון היעילות.
אילן גילאון: אבל אני אומר, אם אנחנו נעמיד אותו כמקום ראשון בכל סדר, וכאן אני פונה למשרד החינוך, לא למדינת ישראל – מדינת ישראל פשוט לא הייתה קמה, כי זה דבר לא רנטבילי, לא יעיל והמשל למדינה – משל מדרשת שדה בוקר.
אילן גילאון: לכן להיות קצת יותר קונקרטי.
אילן גילאון: אחת, אני לא רוצה להיכנס לעניין הדירקטוריון והניהול, כי אין לי מספיק מידע, ואני מניח, אשתי תמיד אומרת ששום דבר לא קורה רק מסיבה אחת.
אילן גילאון: כאילו רק בגלל כסף.
אילן גילאון: לפעמים הכסף מניע אותנו לעוד דברים לא טובים, חסרון הכיס.
אילן גילאון: ברור לגמרי שכאן צריך ללכת ולהציל את המדרשה מבחינה תקציבית.
אילן גילאון: אם זה מקום חשוב למדינת ישראל, ואני חושב שכן, וודאי היא צריכה להתנהל באמצעות מלכ"ר.
אילן גילאון: וודאי היא צריכה להתנהל באופן שהיא צריכה להתנהל, אבל אני לא אכנס לשיטת הניהול.
אילן גילאון: ברור לגמרי שמי שלא יכול להיפגע פה, קודם כל זה מתחיל בעובדים, כי הם תמיד הכי פגיעים.
אילן גילאון: ולכן נדרש לבוא לפה.
אילן גילאון: דבר שני התלמידים ודבר שלישי המקום, המותג כמדרשה.
אילן גילאון: שלושת הדברים צריכים לחול ביחד.
אילן גילאון: מי שדיבר כאן על הגברת מנגנוני הבקרה, אני מסכים לגמרי.
אילן גילאון: תראי, רונית, אני אין לי בעיה עם דברים מיושנים, אני איש מאד מיושן בעצמי.
אילן גילאון: זאת אומרת, אני גם לא מאמין מצד שני בזה שאין חכם כבעל ניסיון, משה.
אילן גילאון: כי ראיתי גם בעלי ניסיון מטומטמים מוחלטים בחיים שלי.
אילן גילאון: אז זה שתבין.
אילן גילאון: זה לא אומר כלום.
אילן גילאון: אבל לא זה ולא זה.
אילן גילאון: היו פעם דברים מאד מיושנים, מאד לא משתלמים, אבל הם עבדו טוב, והייתה תחושה של ביתיות מסוימת.
אילן גילאון: אני קיבלתי ארוחה בבית ספר כי גרתי באשדוד, בעיר פיתוח.
אילן גילאון: כך זה נקרה.
אילן גילאון: ואפילו ב-10 נתנו שוקו ולחמנייה.
אילן גילאון: זה לא היה ביג דיל שוקו ולחמנייה, אבל אני אגיד לכם מה הביג דיל שהיה.
אילן גילאון: הביג דיל שהיה זה שמשרד החינוך בכבודו ובעצמו חשב שלילד מגיע שם שוקו ולחמנייה.
אילן גילאון: לא בא שום פריץ ושום נדבן ואף אחד אחר.
אילן גילאון: אי לקיחת האחריות והפיכת המקום הזה שהוא גם מורשת, גם מקום, גם פריפריה וגם בית ספר, חברה, ממלכתיות, זאת הבעיה המרכזית, שצריכה להפוך אותם למקור לרווח?
אילן גילאון: במה הוא יתחרה?
אילן גילאון: בזה שייתן ג'קוזי יותר טוב?
אילן גילאון: מה, הוא צריך לעשות צימרים שם?
אילן גילאון: הרי זאת מדרשה, זה מוסד.
אילן גילאון: היית אומר את אותו דבר לגבי מוזיאון?
אילן גילאון: כשהיא מקיימת הרבה מאד פונקציות אחרות.
אילן גילאון: ומתוך כך שפתח יושב הראש באמירה שהם צריכים לצייד, וזה נכון.
אילן גילאון: כל בית ספר אגב, צריך לצייד בכלים אנשים.
אילן גילאון: אחת הבעיות במדינת ישראל, שיש לנו קבוצות שלמות, סקטוריאליות, שכאשר לא מציידים אנשים בכלים ומביאים אותם אל תוך המצוקה, הם יודעים שהם יכולים להניב מזה פירות.
אילן גילאון: וזאת אחת המצוקות הגדולות.
אילן גילאון: לכן, הסיפור מתחיל קודם כל במשרד החינוך, מדוע אין את התקצוב הזה, עם הפרויקטים.
אילן גילאון: הדבר השני, להיכנס לתוך הניהול; והדבר השלישי, אם כל זה לא ילך, אולי תנסו לקנות ממדינת ישראל, ממשרד החינוך, את השירותים שמשרד החינוך רוצה לקנות באותו כסף, באותו מחיר שהוא רוצה לקנות.
אילן גילאון: אני ארצה לראות שמשרד החינוך יוכל לבצע את זה.
אילן גילאון: זה כנראה יש פה בעיה.
אילן גילאון: ולכן אני לא יודע מי העובדים של משרד החינוך ומי העובדים של המדרשה ומי העובדים האחרים.
אילן גילאון: זה 130, זה מה שנותר כרגע.
אילן גילאון: 130 עובדים ו-220 ילדים בבית הספר, ועוד 40,000 מבקרים שאני מקווה שהם יתרחבו במספרם במהלך השנים, אבל בסופו של דבר האחריות צריכה להיות מיניסטריאלית, משום שברור שזה יקרוס.
אילן גילאון: אני לא רוצה להתערב, אין לי מושג מי ייקח את האחריות על זה.
אילן גילאון: אני שמעתי כל מיני שמועות שריפמן רוצה להשתלט, שישתלט.
אילן גילאון: ובתנאי שכאן יישמר משפט שלמה.
אילן גילאון: ובתנאי שיישמר משפט שלמה, שהילד יישאר שלם.
רונית תירוש: מר שליט, בבקשה, רצית להוסיף ואני אעבור אחר כך לוועד ההורים ואליך.
משה שליט: אני לא רוצה לחזור על הדברים שאמר ראש אגף הכספים של המדרשה.
משה שליט: המדרשה לא עומדת לפשוט את הרגל.
משה שליט: והמצגת ההיא של מר שטרית, היא מצגת שהיא יכולה, כאשר הוא מגיש נתונים לא נכונים, לעשות כאילו שהמדרשה רוצה לפטר את העובדים.
משה שליט: אפשר לפטר יחידות שלא יכולות להתקיים, ועל זה יש גם פסיקה של בית המשפט, בתי דין לעבודה.
משה שליט: יחידות שלא יכולות להתקיים,
אילן גילאון: אני לא מבין את המושג – מה זה יחידות שלא יכולות להתקיים?
אילן גילאון: תסלח לי.
משה שליט: מוסך.
אילן גילאון: יחידות שלא יכולות להתקיים זה אנשים שלא יכולים להתקיים בסופו של דבר כתוצאה מן ההחלטות שלכם.
משה שליט: האנשים מחזיקים, אנחנו מחזיקים שלוש יחידות שאין צורך בהן.
משה שליט: ממש אין צורך בהן.
משה שליט: זה חלק מזה.
משה שליט: תוכנית ההבראה, אם היא ---
אילן גילאון: תוכנית ההבראה כוללת הסבה של האנשים האלה שטיפלו במוסך למקום אחר?
משה שליט: כן, כן, וודאי.
משה שליט: אני הצעתי להם לקבל את ה---
קריאה: יש בתי ספר שדה, יש ---
משה שליט: אם אני הצעתי להם לקבל את המוסך חינם, את הנגרייה חינם, חינם, שיעבדו, אנחנו נהיה הלקוחות שלהם.
משה שליט: כל תוכנית ההבראה קשורה ב---
רונית תירוש: אני אדבר על תוכנית ההבראה.
משה שליט: אני רק אומרת לכם, היות ובית הדין מינה מגשרת, אני מקווה שלמגשרת, שהיא מתחילה בפעולה בעוד כמה ימים, הוזמנו ל-10 לחודש, נציג לה את כל העובדות, אולי היא תמצא פתרון.
משה שליט: עוד משפט אחד – מה שהכרחי זה גישה של כל תוכנית ההבראה של מדרשת שדה בוקר, אם יפתרו את ה-5 מיליון שקל והתקציב השנתי של המדרשה יהיה 13-14, התמיכה תהיה 13-14 מיליון שקל – המדרשה תמשיך לפעול כמו שהיה.
משה שליט: לא תהיה לה שום בעיה.
משה שליט: משרד החינוך והאוצר צריכים להיות דבקים בהתחייבות.
משה שליט: הם קיבלו רכוש של מיליונים, והם צריכים לעמוד בהתחייבות הזאת.
משה שליט: היא לא יכולה להשתנות ולהגיד חתמנו חוזה והחוזה הוא פיסת נייר.
משה שליט: תודה.
רונית תירוש: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.
איתן כבל: אני ברשות
איתן כבל: כם רוצה לחדד אולי מדרגה נוספת במה שאמר ידידי, חבר הכנסת אילן גילאון.
איתן כבל: אני חושב כמאזין מן הצד, וכמי שנענה לבקשה של ידידי חברת הכנסת רונית תירוש להעלות את הנושא על סדר היום, אני חושב שרב המשותף על המפריד.
איתן כבל: הנקודה הכי חשובה כאן שאותה עדיין לא שמענו בצורה מפורשת, שאין מצב שיקרה מקרה שתלמידים יישלחו הביתה.
איתן כבל: זאת אומרת זה דבר שצריך קודם כל להסיר אותו מסדר היום, כי קודם כל, לפני הכל, לפני שאנחנו עוסקים בעניין של המדרשה, שאני בעצם העליתי את זה, לשם כך קודם כל התכנסנו, זה הדיון המקורי.
איתן כבל: ולרגע איך אומרים, גלשנו אל תוך הדברים שהם נכונים, שהם בסופו של עניין סובב ומסובב, מובילים לכך שהתלמידים נשלחו הביתה.
איתן כבל: אז קודם כל שנקבל את ההתחייבות הזאת, באופן הברור ביותר.
סמדר כהן: אי אפשר.
רונית תירוש: ברשותך, עוד מעט תדברי.
איתן כבל: את יודעת, אני לא עובד שם.
איתן כבל: אני רק מביא את הדיון לכאן כדי לשמוע את מי שמוסמך לכך כדי שיאמר את הדברים.
איתן כבל: זה אחד.
איתן כבל: נקודה שנייה, תראו, מדרשת שדה בוקר שאני מבקר באזור הזה לא רק בימי האזכרה לבן גוריון, כי גם יש לי חברים שגרים באזור, שאני נוהג לבקר אותם.
איתן כבל: אבל מעבר לכך ---
דני שטרית: התכוונתי לדירקטוריון.
איתן כבל: לא, אני הבנתי.
איתן כבל: הרחבתי את זה.
איתן כבל: ואני אומר את זה כך, ואני אמרתי את זה לא בשביל שמישהו ימליץ עלי להדליק משואה בעניין, אלא כדי לומר לכם שישנה חשיבות מאד מיוחדת למה זה שדה בוקר ומה זה כל האזור הזה.
איתן כבל: זאת אומרת, גם זה מה שאני רוצה לחדד בעניין שאמר אותו אילן, חבר הכנסת גילאון.
איתן כבל: זו חובתו של הדירקטוריון, של ההנהלה, למצוא עד כמה שניתן את המכנה המשותף הרחב, כדי ...
איתן כבל: פחות בתוכנית הבראה כזאת או אחרת, עם החלטה של בית משפט או אי החלטה של בית משפט, למצוא את המכנה המשותף הרחב – איך אנשים שעובדים במקום הזה, במדרשה – ימשיכו להיות חלק ממעגל העבודה במקום, כיוון שזה לא עניין של מה בכך.
איתן כבל: אנשים זה לא עניין של מה בכך כשהם מפוטרים בתל אביב.
איתן כבל: קל וחומר שבקל וחומר, כשמדובר באנשים שבאמת סוף העולם שמאלה.
איתן כבל: אני אומר את זה באופן הכי ברור ומניח אותו על השולחן בצורה הכי ברורה.
איתן כבל: זה לא אומר, וכמי שעסק בזה, שאם יש פרזיטים, שהם לא צריכים ללכת הביתה.
איתן כבל: זאת אומרת ויש כאלה, אני חס וחלילה לא מעיד על אף אחד.
איתן כבל: אני בוודאי לא יכול לבוא ולדבר בשפה כזו על מה שאני אינני מכיר.
איתן כבל: אבל ממערכות אחרות, זאת אומרת חוקי העבודה לא יכולים בסוף להיות רק דבר של אחיזה בקרנות המזבח, שבסוף גם פוגע בכל המכלול.
איתן כבל: אבל כן, אני אומר לך משה ידידי, ואני אומר לך כן יגאל ידידי, חובתכם לעשות את כל אשר נדרש, כדי שהמקסימום של האנשים, אם לא כולם, ימשיכו להיות חלק ממערכת ---
משה שליט: מדובר בסך הכל בכמה אנשים ---
איתן כבל: לא, לא, אני לא.
איתן כבל: אני אפילו לא רוצה ---
סמדר כהן: כמה אנשים?
סמדר כהן: זה הרבה באחוזים.
איתן כבל: אני אפילו לא רוצה שתכניסו אותנו עכשיו לתוך העניין.
רונית תירוש: אנחנו לא נכנס.
סמדר כהן: לא, הוא אומר מעט אנשים.
איתן כבל: אם נדרש ותבקשו את התערבותנו, אולי נסכים להיענות.
איתן כבל: זה לא בדיוק המקום שעוסק בלגשר.
איתן כבל: ודבר אחרון ברשותכם, זה העניין של המדרשה.
איתן כבל: זאת אומרת, יש בעיה או אין בעיה.
איתן כבל: זאת אומרת אני עדיין לא בדיוק הצלחתי להבין את הניואנס.
איתן כבל: מצד אחד הכל בסדר, יש תוכנית הבראה, יש עבודה מול האוצר, מול משרד החינוך, הכל בסדר.
איתן כבל: אבל מצד שני, עובדה היא שיש בעיה.
איתן כבל: זאת אומרת, שיש עננה שמרחפת.
איתן כבל: אני אומר לכם, לא תינתן לכם ההזדמנות כל יום לבוא בפני הוועדה לומר את דבריכם.