GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אירה דבשבסקי: עוד נקודה אחת מאד חשובה, בתפוצות בדרך כלל יש חבורות של אנשים שהם ידידגים ביניהם במשך עשרות שנים.
אירה דבשבסקי: בארץ החברות הזאת מתפרקת באופן טבעי.
אירה דבשבסקי: אדם, הדרך, גורמת לאדם חברים, לאבד את הסצויום הזה, שבעצם "לימוד" מאד מאד עוזר לאנשים לבנות מחדש בארץ, ונוצרים חבורות גם פיזיות וגם וירטואליות שזה גורם לחברות כפי שקורה לזה פרופסור שוויד.
אירה דבשבסקי: אני גם רוצה, הזכרת פה שמואל את ה-25 שנה למאבק, כי יש כל מיני תאריכים.
צבי: מאבק מסוים.
אירה דבשבסקי: מאבק מסוים שהוא 30 שנה, ומאז שהיה מבצע חתונה עברו עוד כמה שנים.
אירה דבשבסקי: אבל מה שחשוב שאז דיברו בכל רחבי העולם, וזה מה שאיחד את כולנו – LET MY PEOPLE GO, שלח את עמי ויעבדוני במדבר.
אירה דבשבסקי: אז היום אומרים – LET MY PEOPLE KNOW, וזה מה ש"לימוד" בעצם כל כך עונה על הצורך הזה של החינוך, של ההשפעה.
אירה דבשבסקי: יש היום קהילות דוברי רוסית שנוצרות בכל רחבי הארץ והקהילות האלה צועקות לתכנים ולחומרים ולפעילות ונורא חשוב לא לפספס את המומנטום הזה.
אירה דבשבסקי: והדבר האחרון שאני רוצה להגיד פה, על מרכזיותה של ישראל בכל הלימוד הבינלאומי של דוברי רוסית.
אירה דבשבסקי: בכל מקום הפרויקט הזה נורא חשוב, נורא הכרחי.
אירה דבשבסקי: בארץ נמצאים מורים מחנכים, מנהיגים, דוברי רוסית שזה בעצם הכוח המוביל בכל העולם בחינוך יהודי ציוני.
אירה דבשבסקי: ומפה, מבית החרושת יכולים לצאת גם מחנכים לתפוצות ברמה הסברתית והחינוכית.
אירה דבשבסקי: תודה.
אלכס מילר: הרצל מקוב, בבקשה.
הרצל מקוב: אדוני יושב הראש, אני רוצה ברשותך לגעת בשלוש נקודות קצרות על נושא "לימוד".
הרצל מקוב: הוזכר פה הנושא של המתנדבים, ההתנדבות.
הרצל מקוב: אני חושב שצריך להבין שלא מדובר בהתנדבות רגילה.
הרצל מקוב: יש הרבה ארגוני התנדבות שבהם אנשים עושים פעילויות למען האחר, למען הזולת.
הרצל מקוב: אני חושב שמה שמייחד והוא הערך המוסף של "לימוד", בפרפראזה על מה שאמר אולי לינקולן, זה שזה תנועה של צעירים על ידי צעירים למען הצעירים.
הרצל מקוב: וצעירים, יהודים, דוברי רוסית.
הרצל מקוב: זה הערך המוסף.
הרצל מקוב: יש הרבה סיבות להצלחה של "לימוד" – כוחו, יכולתו, אישיותו של חיים צ'סלר שייסד ועד היום הרוח החיה.
הרצל מקוב: אנשים מוכשרים, הרבה דברים.
הרצל מקוב: אבל אני חושב שסוד הכוח האמיתי זה העובדה שאנשים כמו ניקיטה שדיבר, הם אלה שהם בעלי הבית של הדבר הזה.
הרצל מקוב: בכל התנועות הרציניות, גם בהיסטוריה שלנו, הציוניות, היו שזה היה תנועות של צעירים, למען צעירים, על ידי הצעירים – אז יש לזה כוח.
הרצל מקוב: כאשר זה ממסדים זה פחות, וזה אולי מביא אותנו לדעה השנייה, שצריך לזכור אותה כשאנחנו מסתכלים על הפעילות בקרב צעירים דוברי רוסית, יהודים בעולם, אין הרבה הצלחות.
הרצל מקוב: אין הרבה הצלחות.
הרצל מקוב: המצב הוא לא פשוט.
הרצל מקוב: אנחנו מאבדים אנשים.
הרצל מקוב: כשזכיתי וחיים הזמין אותי להשתתף גם באירוע בניו יורק, זו הייתה הפתעה של כל הקהילה היהודית בארצות הברית, שמצליחים להביא 1,000 צעירים דוברי רוסית בארצות הברית.
הרצל מקוב: שום ארגון יהודי לא מצליח בזה.
הרצל מקוב: לא הפדראציות עם הכסף הגדול שיש להם, לא הארגונים האחרים עם הוותק שלהם.
הרצל מקוב: אז צריך לזכור שמדובר פה על הצלחה ובעולם שבו אין לנו הרבה הצלחות, צריך ללמוד את זה ולחזק את זה.
הרצל מקוב: בנקודה השלישית אני רוצה להתייחס לדבריך, אדוני יושב הראש בפתיחה, שיש בהם איזו שהיא סכנה.
הרצל מקוב: אמרת ש"לימוד" בקונסנסוס.
הרצל מקוב: נושא שבקונסנסוס בדרך כלל מזניחים אותו.
הרצל מקוב: אז אני לא מציע שחיים יביא הצעה להנהלת "לימוד" לוותר על הקונסנסוס, זה דבר חשוב שזה יהיה בקונסנסוס, אבל צריך לזכור שכשהעלייה הייתה בזמנו בקונסנסוס – לא טיפלו בעלייה.
הרצל מקוב: כשההתיישבות הייתה בקונסנסוס, לא טיפלו בהתיישבות.
הרצל מקוב: וככה צריך לדעת שהקונסנסוס זה דבר מצוין, אבל גם מסוכן.
אלכס מילר: רינה זסלבסקי.
רינה זסלבסקי: שלום לכולם.
רינה זסלבסקי: אני רוצה להוסיף עוד כמה מילים בעניין של "לימוד".
רינה זסלבסקי: אני יושבת ראש עמיתה של וועדת התכנים של "לימוד".
רינה זסלבסקי: אני חושבת שלא ציינו את זה פה וחשוב שנגיד את זה, שגדולה נוספת של הפרויקט הזה זה היותו פלטפורמה בעצם הכי רחבה שרק ניתן, שיכולה להכיל המון זרמים, המון דעות, המון מחשבות במסגרת אחת.
רינה זסלבסקי: באיזה שהוא מובן זה אפילו יותר רחב מפלורליזם, כי פלורליזם הוא מניח הסכמה או איזו שהיא קבלה של הדעות של האחר.
רינה זסלבסקי: "לימוד" לא דורש אפילו את זה.
רינה זסלבסקי: מספיק שמישהו שאני לא מסכים איתו יהיה בחדר השכן, ואני אהיה בחדר ליד.
רינה זסלבסקי: אבל כולנו יכולים להיות תחת קורת גג אחד, וזה משהו מאד ייחודי לפרויקט "לימוד" בכלל, ולפרויקט FSU בפרט, וזו גדולה נוספת של הפרויקט שחשוב לציין.
רינה זסלבסקי: תודה.
אלכס מילר: ד"ר שרי פייר ממשרד הקליטה, בבקשה גברתי.
שרי פייר: שלום לכולם.
שרי פייר: ראשית אני מברכת את חיים ושותפיו על הפרויקט המבורך הזה.
שרי פייר: משרד הקליטה היה בעבר ומתעתד להיות שותף לחלק מהמיזמים מתוך הכרה בחשיבותם.
שרי פייר: אני רוצה להציג שלושה היבטים נוספים שאני חושבת שחשובים לתהליך.
שרי פייר: ראשית, תהליך שמתחיל בתפוצות, בעצם צריכה שתהיה לו המשכיות.
שרי פייר: המשכיות שהיא לא רק בפעילות המבורכת שנעשית כאן בארץ, אלא גם כשחלק מהאנשים שנחשפים לפעילות הזאת מגיעים לארץ, וברוח זו באמת המשרד לקליטת העלייה מפעיל פרויקטים רבית לזהות ולשייכות גם לילדים, גם לבני נוער.
שרי פייר: אנחנו יודעים שכשאתה מרגיש זהות ושייכות אתה מונע ניכור, ואתה מונע ניכור – אתה מונע יצירת ואקום שהרבה פעמים מביא לסטייה חברתית או לאי קונפורמיות.
שרי פייר: בנוסף לכך, מאד חשוב שהדרך תהיה דו סטרית.
שרי פייר: היא ניכרת גם בתהליך שלכם חיים, כשחלק מהפעילות באמת נעשה בתפוצות וחלק אתם מביאים את האנשים לכאן.
שרי פייר: הייתי רוצה לנצל את הבמה הזאת ולומר שבימים אלה, בימים הקרובים אנחנו מעלים לאוויר אתר ללימוד עברית גם לצעירים בתפוצות, גם לאנשים כאן, וזה בעצם יכול להוות נדבך נוסף לזהות ולשייכות.
אלכס מילר: רבותיי, עוד מישהו רוצה להתייחס?
חיים צ'סלר: אני רק רוצה להשלים אינפורמציה.
חיים צ'סלר: אבל לפני כן להמשיך בדברים שאמרת, פרודוקטיבי.
חיים צ'סלר: אחד, אני אולי מציע כבוד יושב הראש, שתארגן ישיבה כאן, בעקבות הדברים שנאמרו, מערכת אינטגרטיבית – גם של תגלית, גם של מסע, גם של "לימוד", כי למעשה מה זה "לימוד"?
חיים צ'סלר: "לימוד" זה אנחנו עובדים עם follow up לבוגרי תגלית ובוגרי מסע בעולם, בשיתוף הסוכנות, בשיתוף משרד הקליטה, בשיתוף האנשים האחרים.
חיים צ'סלר: אני חושב שהבמה הזאת, אם להביא לפה גם את שר החינוך ואת שר התפוצות, אנשים שיש להם גם השפעה על תגלית וגם על מסע ויו"ר הסוכנות, אני חושב שנוכל לתרום פה לא רק להסברה, אלא גם במערכת האינטגרטיבית, כי אני חושב שאם נקבל מהם סיוע, נוכל לסייע להם, לבוגרים שלהם, שהם בעיקר מטפלים רק בנוכחיים ולא בעתיד.
חיים צ'סלר: דבר שני, ברשותך, אני רק רוצה להגיד לחברים מה יש לנו השנה.
חיים צ'סלר: אמרנו מוסקבה באפריל, למה היא?
חיים צ'סלר: יש לנו לימוד שהפעם יתרכז בנושאי מדע, טכנולוגיה וחלל.
חיים צ'סלר: יש לנו שני אורחים שמגיעים במיוחד לאירוע מחוץ לארץ, אחד זה האסטרונאוט היהודי גרי רייזמן, שהיה איתנו בניו יורק וכבש את כולם.
חיים צ'סלר: הוא דובר רוסית, הוא עכשיו היה בתחנת החלל, וקיבלנו אישור עכשיו מרשות החלל הרוסית, שיגיע הקוסמונאוט שהיה איתו ביחד בחלל.
חיים צ'סלר: אז למעשה יהיה לנו שם "לימוד" חלל.
חיים צ'סלר: ואני מקווה שזה יעצים את הגאווה שיש לקהילה הרוסית בתרומה שלה לתחום הטכנולוגיה בארץ.
חיים צ'סלר: לאחר מכן יש לנו בחודש ספטמבר, אנחנו מקיימים את "לימוד" בפטרבורג פעם ראשונה, באוקטובר באודסה, ונעשה הפעם במיוחד השנה, שאני מקווה שחבר הכנסת מילר יוכל להשתתף איתנו, נעשה לימוד בויניצה, זה לציון 70 שנה לתחילת מבצע ברברוסה, שהביא להשמדת יהודי אוקראינה ובלרוסיה.
חיים צ'סלר: זה יתקיים בין ה-17 ל-19 ביוני.
חיים צ'סלר: אז לשנה אחת אני חושב שזה יותר מאשר היינו יכולים.
אלכס מילר: מצוין, תודה רבה חיים.
אלכס מילר: רבותיי, אני רוצה לסכם ברשותכם.
אלכס מילר: כמובן כמו שאני פתחתי, ככה אני גם אסיים – אני מברך את פרויקט "לימוד", אני מברך את כל מי שעומד בראש – חיים וכל הצוות המוביל, כל המתנדבים, כל מי שבעצם לוקח חלק בשליחות הלא פשוטה הזאת.
אלכס מילר: אני יודע עד כמה זה לא קל לתת היבט, היבט חינוכי, ציוני, בתפוצות וגם לתת איזה שהם היבטים נוספים לבנות את המנגנונים ודרכים שהן בעצם שונות מכל הגופים האחרים שמתעסקים בתחום הזה.
אלכס מילר: אין לי ספק שכל מי שמתעסק – אם זה תגלית וכל שאר הגופים שבעצם מתעסקים בתחומים של החינוך היהודי, חינוך ציוני – צריכים לעשות איזו שהיא סינרגיה ביניהם, ולדעתי מי שבאמת יכול להרים את זה זה כמה משרדים, אם זה משרד הקליטה, אם זה משרד החינוך.
אלכס מילר: אבל באמת אתם כמשרדים יכולים לעשות איזה שהוא מפגש לפני, לראות איך אפשר לשלב ידיים שלא יהיו כפילויות, שלא יהיה איזה שהוא עניין שהוא בעצם בא וסותר את השני, ולראות עד כמה אתם יכולים באמת להשתמש בתקציבים שאתם מפנים לטובת העניין הזה, כך שבאמת תהיה ההשגה של אותה מטרה שהמדינה רוצה, בתקציבים שלה.
אלכס מילר: אני לא נכנס לתקציבים של תרומות וגופים שהם לא שייכים בעצם ישירות למדינת ישראל.
אלכס מילר: אבל בכל מה שקשור לתקציבים של מדינת ישראל, אני כן חושב שניתן לעשות סינרגיה ועל כך אני מקווה מאד שבמידה ותהיה לכם איזו שהיא התקדמות, אני אשמח אם נעשה כאן ישיבה בעתיד על הנושא הזה.
אלכס מילר: היה לנו כבר סוכנות כאן, "לימוד".
אלכס מילר: אני מקווה מאד שגם על הנושא של תגלית ושאר התוכנית אנחנו נדבר גם כאן.
אלכס מילר: אבל בסופו של דבר צריך לראות את ההתקדמות בשטח, כאשר באים ועושים איזו שהיא סינרגיה בין כל הגופים.
אלכס מילר: ואני רוצה כמובן, כמו שאמרתי, את כל המשתתפים, הצעירים, שעושים את הפרויקט שלכם לברך אותם, ומתי שתצטרכו לקבל מבחינתנו איזו שהיא פנייה או את הצד שלנו, נשמח להיות חלק גם בעניין זה.
אלכס מילר: זה מבחינתנו.
חיים צ'סלר: כיוון שזה גם מוסד רשמי, אני רוצה להודות לכל אלה שמשתתפים איתנו ב"לימוד" באר שבע.
חיים צ'סלר: משרדי הממשלה פעם ראשונה, יש בינינו איזה שישה משרדי ממשלה ששותפים – גם המשרד לפיתוח הגליל והנגב, משרד החינוך, משרד התפוצות וההסברה, משרד התרבות והספורט, משרד התמ"ת ומשרד הקליטה.
אלכס מילר: תודה רבה לכם ולכל המשתתפים וברכות.
זבולון אורלב: אנחנו הבוקר עושים במידה מסוימת קצת היסטוריה, כיוון שהוועדה לחינוך דתי, ועדת החינוך, ועדת המשנה, היא היסטוריה בפני עצמה.
זבולון אורלב: היא קיימת לראשונה כאן, בכנסת ה- 18, שזאת ועדה רשמית לכל דבר ועניין, וזאת מתוך החשיבות שראינו שענייני החינוך הדתי לא ייבלעו בכל סדר היום הבלתי אפשרי של מליאת ועדת החינוך והתרבות וכמובן בסוגיות שהן עקרוניות, יסודיות, מליאת הוועדה תמיד פתוחה בפנינו.
זבולון אורלב: נפלנו לשבוע האחרון, מחר הכנסת מסיימת מושב, הכנסת היום, השבוע הזה מאוד מאוד עמוסה.
זבולון אורלב: ועדת החינוך היום נדמה לי מתפצלת לשלושה חלקים, לא רק לשני חלקים ואנחנו מתכבדים לנהל אותה בוועדת המשנה לחינוך הדתי ותרבות תורנית.
זבולון אורלב: הדבר השני שזה היסטורי, זה פעם ראשונה, אם אינני טועה, שמתקיים כזה דיון, כזאת ישיבה, לציין את החינוך הממלכתי דתי לא בגלל משבר, לא בגלל כישלון, בדרך כלל אלה הסיבות שבגינן מקיימים ישיבות.
זבולון אורלב: על הישגים לא תמיד מפרגנים ועושים ישיבות.
זבולון אורלב: וגם זה, אני חושב, ראוי מאוד לציון, שבאמת ישיבה מאוד מאוד מיוחדת.
זבולון אורלב: אני קודם כל רוצה לפתוח ולשבח את ד"ר אברהם ליפשיץ, ראש המינהל ויחד אתו את הנהלת החמ"ד שנמצאת כאן, על ההחלטה לקיים את שבוע החמ"ד, שבוע שהוא עתיר באירועים חינוכיים וציבוריים מאוד מאוד חשובים.
זבולון אורלב: השתתפתי שלשום באירוע בבנייני האומה ושוחחתי עם אלה שהיו בקבוצה שלי ואני מוכרח לומר שאנשים ונשים הכבירו מילים מאוד מרשימות על תחושתם מהאירוע הזה, שהם יוצאים עם גאוות יחידה, הם יוצאים מחוזקים, הם יוצאים עם תחושה של שליחות חשובה, הם יוצאים עם הרגשה שהם שייכים למשפחה מאוד חשובה, מאוד טובה, שהם לא לבד, הם שייכים, יש להם חברים רבים מאוד ואני בטוח שלשבוע הזה יש תרומה חשובה, אברהם, אנחנו נפגשים מעת לעת, שוחחנו על השבוע הזה ואני בהחלט שמח שהייתי מבין התומכים והמעודדים מאוד לקיים את השבוע הזה שבמסגרתו אנחנו גם מקיימים את הישיבה החגיגית הזאת.
זבולון אורלב: צריך לומר שהחמ"ד מציין השנה את שנת העלה שלו, עלה, 105 שנים, ב- תרס"ו הוקם בית הספר הדתי הציוני הראשון בתל-אביב, בתחכמוני.
זבולון אורלב: שנתיים אחריו הוקם בית ספר נצח ישראל בפתח תקווה, תשס"ו ציינו כאן בכנסת 100 שנים לחינוך הדתי וזה רק מראה שבאמת לחינוך הדתי הציוני במדינת ישראל שורשים ארוכים.
זבולון אורלב: תחילה המערכת הוקמה על ידי המזרחי, עוד לפני הקמת הפועל המזרחי.
זבולון אורלב: המזרחי הוקמה ב- תרס"ב ורואים שכבר ארבע שנים לאחר הקמת המזרחי, תנועת הציונות הדתית, הוקם בית הספר הציוני הדתי הראשון שאפילו הוא היה תחת שם תלמוד תורה.
זבולון אורלב: אולי זה התתמ"ד הראשון ואחריו נצח ישראל בפתח תקווה.
זבולון אורלב: וכמובן זרם המזרחי, כפי שנקרא, עד להקמת החינוך ממלכתי דתי, התרחב מאוד ועד היום ישנם בתי ספר ממלכתיים דתיים שיושבים על קרקעות של המזרחי, שכמובן נמסרו למדינה.
זבולון אורלב: תנועת הציונות הדתית ראתה חשיבות רבה בהקמת מערכת החינוך וזה אחד המפעלים הראשונים.
זבולון אורלב: ב- תרפ"ב הוקם הפועל המזרחי, התנועה החברתית הפועלית, כלומר איגוד המושבים, תנועת בני עקיבא, אליצור, אמונה, כל המפעלים החברתיים שבין ראשיו היה שח"ל, הרב שמואל חיים לנדאו.
זבולון אורלב: לפני כשנתיים-שלוש יצא לאור ספר עליו שכתבה נכדתו שכרגע שכחתי את שמה ובספר הזה מצאתי דבר מעניין.
זבולון אורלב: לפני שנים רבות פרסם ד"ר בורג את אמרתו המפורסמת כששאלו אותו מה יותר חשוב בציונות דתית, הציונות את הדתית, אז הוא אמר המקף, זו היתה תשובתו המפורסמת.
זבולון אורלב: מצאתי בכתבי שח"ל דבר קצת יותר עמוק והוא אומר שם ואנחנו מדברים על סוף שנות ה- 20 שהוא כתב את הספר, כלומר אז החזון של מדינת ישראל עדיין לא נראה באופק, הוא עדיין לא קורם עור וגידים, מדינת ישראל הוקמה רק 20 שנה לאחר מכן, עדיין לפני כל המאבקים הגדולים, גם של ההעפלה וגם נגד הבריטים וכדומה, המאורעות של 29, 36 וכדומה, וכבר אז כותב הרב שמואל חיים לנדאו, שהמושגים של לאומיות ודתיות קשורים זה בזה שהרי לא יכול להיות, אי-אפשר להעלות על הדעת שאדם הוא דתי, שומר תורה ומצוות, ולא טבוע בו עמוק הרצון ללאומיות עצמאית של העם היהודי, לא יכול להיות.
זבולון אורלב: זה חלק אימננטי, חלק בלתי נפרד מהווייתו של אדם שומר תורה ומצוות, זה השאיפה לחדש את הריבונות היהודית כאן בארץ ישראל.
זבולון אורלב: והוא אומר גם ומוסיף ואומר שלא יכול להיות שאדם לאומי, אדם שרוצה לחדש את הלאומיות היהודית כאן בארץ ישראל, לא יכול להיות שהוא מנותק מהשורשים היהודיים, כי מאיפה בא לו הרצון להקים את הלאומיות היהודית, העצמאית, הריבונית, כאן בארץ ישראל, זה מוכרח לבוא מהמקור היהודי שלו, מהמסורת שלו, מהשורשים שלו.
זבולון אורלב: דהיינו, זה לא רק המקף אלא באמת מדובר כאן בשני דברים שהם שלובים וכך אפשר גם לומר על החינוך הממלכתי דתי שישאלו מה יותר חשוב – הממלכתי או הדתי, אז אפשר לתת את התשובה המאוד עמוקה שכמובן כאן אין הזמן לפרט אותה, של שמואל חיים לנדאו, שזה בעצם מושג אחד, מבחינה תחבירית, מדובר בשתי מילים, אבל השתי מילים האלה הן הוויה אחת שהיא בלתי ניתנת להפרדה בחינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: כידוע גם המאפיין את החינוך הממלכתי דתי בשונה מהחינוך הממלכתי, זאת השאיפה גם לחנך לאורח חיים.
זבולון אורלב: כלומר, בשונה באופן מודגש מן החינוך הממלכתי שגם הוא כמובן שואף לערכים, אבל איננו, לא מצוין במטרותיו שהוא שואף לחנך לאיזה שהוא אורח חיים אמוני, אורח חיים שקשור במורשת היהודית והמטרה של החינוך הממלכתי דתי גם לחנך לאורך חיים יהודי ודתי, היא זו שבעצם מבדילה אותו ומפרידה אותו מן החינוך הממלכתי.
זבולון אורלב: זה לא סוד שבבית הזה קמו כמה וכמה חברי כנסת, אגב, ביניהם מי שגם בוגר החינוך הממלכתי דתי, ואפילו היה כמה חודשים שר החינוך, מאיר שטרית, הוא בוגר כפר בתיה, אגב, אנחנו הודענו, הזמנו את כל חברי הכנסת ובמיוחד את חברי הכנסת בוגרי החינוך הממלכתי דתי, הודענו להם על הישיבה הזאת, אבל כפי שאמרתי לכם, היום הזה הוא יום מאוד עמוס כאן בכנסת כי ביומיים האחרונים כולם מנסים לעשות ביעור חמץ או לנקות שולחנות, אז רצים פה מישיבה לישיבה, משתדלים לגמור חוקים וכדומה ולא סוד שהוא כבר מספר פעמים, הוא כדוגמה, אבל היו נוספים, שאמרו מעל במת הכנסת שהטעות הטראגית של מערכת החינוך בישראל, זה היתה ההפרדה בין החינוך הממלכתי לחינוך הממלכתי דתי, כי בכך בעצם נתנו היתר לחינוך הממלכתי להתנתק מענייני היהדות וכאילו רק החינוך הממלכתי דתי מנכס לעצמו את החינוך לאורח חיים דתי.
זבולון אורלב: כמובן שאנחנו תמיד דאגנו להשיב לו תשובה ראויה ונכונה שלפחות במערכת החינוך כל החפץ חיים ראוי שידע לחנך את ילדיו במסגרת ראויה ובגיל מאוחר, מתבגר, ניתן לחשוף את המתבגר להוויית החיים כולה ואנחנו כציונות דתית ששואפת להשתלב בחברה הישראלית, לחיות יחד עם כל חלקי העם, יודעים לעשות זאת היטב בכל המערכות, מלבד מערכת החינוך שבה אנחנו סבורים שצריכים לגדל את הילד בתוך התנאים האופטימאליים ואין הדבר הזה פוטר כהוא זה את החינוך הממלכתי, מלהעמיק את ראשו ביהדות, במורשת ישראל, ובהכרת המקורות שלנו.
זבולון אורלב: ולכן, אני חושב שבאמת כמערכת חינוך מאוד מאוד מיוחדת, ראוי היה לציין את השבוע הזה ואת הישיבה החגיגית הזאת, ואנחנו כאן נדבר היום בשבחו של החמ"ד, נדבר על אתגריו ולפי תיאום מוקדם, ביקשנו מהרב איתן אייזמן, שהוא גם במידה מסוימת רבי ומורי, הוא קלט אותי בחינוך הממלכתי דתי, בישיבת נחלים ששנינו בוגריו, אבל הרב איתן הוא בשבט חלוצים ואני בעלומים, זה שנתיים הפרש, היתה שיטה שמי שבא לחמישית לא, לא גרים ארבעת התלמידים בחדר אחד, כי אם יגורו בחדר אחד, ממי הם ילמדו דוגמה אישית ואת מי ישאלו את השאלות הקטנות והחשובות, אז סידרו שזה יהיו שניים מהחמישית, שניים מהשביעית.
זבולון אורלב: אז התמזל מזלי, והרב איתן הוא היה השביעיסט שקלט את החמישית בישיבה.
זבולון אורלב: אגב, מאז אני יודע לשטוף רצפה ואני יודע לסדר ארונות ואתם רואים, עשיתי לי גם כן רב.
זבולון אורלב: אז הרב איתן, ראש רשת מרחביה, נועם, צבייה, מכובד בפתיחה בדברי תורה.
יהודה שוורץ: אם כבר מזכירים את חמ"ד, כדאי להזכיר את יורם כהן.
זבולון אורלב: כן, השבוע יש לנו שניים.
זבולון אורלב: גם ביום ראשון, הממשלה מינתה את יעקב עמידרור לראש המל"ל והוא בוגר צייטלין, לא יודע איפה הוא למד ביסודי, וגם את יורם כהן, נכון, שהוא בוגר בית-ספר ביל"ו.
זבולון אורלב: גם דנינו בוגר החינוך הממלכתי דתי, אתה צודק.
יהודה שוורץ: אבל מה שלא כולם יודעים זה שגם הרמטכ"ל שלנו הוא בוגר החינוך הדתי.
זבולון אורלב: גם את זה אני יודע.
יהודה שוורץ: הוא למד עד כיתה ח' בבית-ספר שפיר.
זבולון אורלב: אני יודע, הוא סיפר לי את זה.
יהודה שוורץ: לצערי, אחר-כך הוא עבר לבאר טוביה אבל שמונת השנים, שנות היסוד, היו בחינוך דתי.
זבולון אורלב: כן, באחת ההזדמנויות באמת גנץ סיפר לי את הדבר הזה וגם עשיתי לו תחקיר אם הוא שייך למשפחת גנץ הידועה בתוך וכנראה שיש איזה שהוא קשר.
זבולון אורלב: בבקשה, הרב איתן, מכובד בפתיחה בדברי תורה.
איתן איזמן: ברשות ידידי, רעי, כאח לי, היושב ראש, זבולון, הכנסת, כצל'ה, למדנו יחד בישיבה.
יעקב כץ: למדנו ביחד.
יעקב כץ: אני משבט להגשמה, הסתכלתי עוד יותר למעלה מזבולון.
זבולון אורלב: אנחנו לא עוסקים עם הינוקות עכשיו.
איתן איזמן: בזכות המחמ"דים, עברו שם הרב אברהם, שהוא קיבל את שרביט ההנהגה של החמ"ד, שבעיני החמ"ד הוא המרביץ תורה הגדול ביותר ואתם הנציגים האמיתיים שמובילים את התהליך הנפלא הזה.
איתן איזמן: אני חשבתי לדבר היום על מצווה אחת, שהיא אחת המצוות הקשות והמעניינות, מצוות הערבות.
איתן איזמן: כל ישראל ערבים זה לזה.
איתן איזמן: מה המשמעות של ערבים?
איתן איזמן: איך אני יכול להיות אחראי על מישהו שנמצא מולי?
איתן איזמן: אני יכול אולי לדבר אתו, אני יכול אולי לנסות להשפיע עליו, אבל להיות ערב, זה להיות אחראי במלוא מובן המילה.
איתן איזמן: עוד יותר מכך, בארץ ישראל, כשנכנסו לארץ, התרחבה הערבות, הגיעה לידי כך שאתה ערב לא רק על הדברים שאתה רואה בגלוי, אלא גם על הדברים שנמצאים בסתר.
איתן איזמן: איך אדם יכול להיות ערב על מה שהשני עושה בביתו, מתחת לשולחנו, בלי שאתה יכול בכלל לדעת?
איתן איזמן: לא ראיתי הרבה מהמפרשים שעסקו בסוגיה הזאת אבל נראה לי שזה מצווה שקשורה במצווה היסודית של ואהבת לרעך כמוך.
איתן איזמן: כשאדם אוהב, הוא גם חש את השני, זה לא אהבה חיצונית, זה לא אהבה שנדמית, זו אהבה מעומק הלב, כשהאדם חש את השני הוא גם יכול לדעת מה עובר עליו ברגעים שהוא לא רואה אותו, ברגעים שהוא נמצא בצרה לו או ברגעים שהוא נמצא במצב טוב יותר.
איתן איזמן: על זה אומרת התורה – אתה תביא את עצמך למצב כזה, שאתה תחוש את השני, תדע מה עובר עליו וממילא אתה גם אחראי על מעשים שלו.
איתן איזמן: תוכל לקום, תוכל לפגוש אותו, תוכל לשאול אותו מה שלומך, אתה לא נראה טוב, אתה לא חש בטוב, זה לא אתה כפי שאתה נראה, מה עובר עליך, וכדומה.
איתן איזמן: המצווה הזאת היא מצווה קשה, כי היא תלויה הרבה מאוד בתחושת הלב, בהרגשה של האדם, בחושים המחודדים שהתורה מצווה אותנו לחדש בהם, לחדד אותנו בהם, אבל יותר מזה, התורה מצווה אותנו להיות ברמה רוחנית כזאת שיכולים לקלוט איש את רעהו.
איתן איזמן: אני אתן דוגמה מדהימה של קליטה כזאת.
איתן איזמן: ישבנו פעם בשיעור אצל הנזיר, אצל רב דוד הכהן, בבית שלו ולמדנו הוראות הקודש של הרב קוק זכר צדיק לברכה ותוך כדי השיעור, הוא אומר לנו – תסתכלו בחלון עכשיו, הרב צבי יהודה עובר עכשיו ברחוב.
איתן איזמן: טוב, אנחנו כילדים סקרנים, ישר פותחים את החלון ומסתכלים.
איתן איזמן: באמת, הרב צבי יהודה עובר ברחוב.
איתן איזמן: לא היה לו שום כלי לחזות את הדברים האלה, תחושה, כן.
איתן איזמן: הרגשה אישית פנימית.
איתן איזמן: ראית חיבור נשמתי בין השניים.
איתן איזמן: כך נראה לי שאנחנו צריכים לחוש באמת את כל עם ישראל כולו.
איתן איזמן: כל אחד מאיתנו צריך להרגיש את השני, כמובן עם הקרובים, כמובן עם הרחוקים, שנקראים רחוקים, אבל זה גם מטיל עלינו אחריות.
איתן איזמן: כנראה לכבוד שבוע החמ"ד, שאלו אותי באחד העלונים, אני אף פעם לא יודע מי זה העלונים ששואלים, האם החמ"ד צריך גם לעסוק עם משפחות לא דתיות.
איתן איזמן: אמרתי – אני לא מבין, אנחנו מחוברים כולנו ביחד.
איתן איזמן: תמיד השאלה בתוכן, במינון, באפשרויות, החמ"ד צריך לתת מענה לתורניים שרוצים ללמוד בלי גבול והחמ"ד צריך לתת תשובה למענה של רוב הציבור שרוצה ללמוד בצורה שהוא רוצה בו והחמ"ד צריך גם לקרב את המסורתיים, אני קורא להם, שרוצים להתקרב למסורת.
איתן איזמן: כמובן, תמיד במינון הנכון, באפשרויות קליטה הנכונים, על מנת שההשפעה תהיה תמיד אך ורק לטובה.
איתן איזמן: וזה הברכה הגדולה לחמ"ד שבאמת יצליח למלא את ייעודו הגדול והקדוש בעם ישראל.
איתן איזמן: אני חושב שכל האנשים שיושבים פה, תורמים בלי גבול למציאות של החינוך הדתי, הן האנשים האמונים על הפוליטיקה, שנשמה גדולה נמצאת מאחורי לבם, אני רואה שאורי יצא, והן האנשים שאמונים בהנהגה המעשית יום יום על חיי החינוך.
איתן איזמן: אשרינו ואשריכם שזכיתם בגידול כזה גדול ועוד היד נטויה.
זבולון אורלב: תודה רבה לרב איתן ונעביר את השרביט, בישיבה קראנו לכל מי שהוא רב ודוקטור, אתה זוכר איך קראנו לו?
זבולון אורלב: הרד"ר.
זבולון אורלב: איתן זוכר.
אברהם ליפשיץ: תודה, בוקר טוב לכולם.
אברהם ליפשיץ: תודה לכולם ותודה למפגש החגיגי הזה.
אברהם ליפשיץ: תודה לזבולון, יושב הראש שהזמין אותנו, כב' הרב איתן שאני רוצה לומר משפט על מה שהוא אמר, ברשות נשיא הצדיק, יעקב וברשות כולם כמובן.
אסתר אורנבוך: יושבות פה שתי מנהלות, נציגות פרס, מקבלות פרס.
אברהם ליפשיץ: זה העיקר, בעצם.
אברהם ליפשיץ: היה צריך להביא לפה הרבה תלמידים.
אברהם ליפשיץ: הכי קרובים למלכות זה אתם, אנחנו התרחקנו.
אברהם ליפשיץ: אני רוצה לבקש להציע, הדברים שאני אומר ידועים לאנשים שנמצאים פה, חשבנו, בהתייעצות עם רב זבולון, חשבנו להציג את הדברים שאנחנו נמצאים בהם, ילדי החמ"ד, כפי שקראנו להם, ולהציג אחרי זה שתיים-שלוש שאלות לדילמה ולדיון באופן משותף של כולנו.
אברהם ליפשיץ: אני רוצה לומר משהו על הרב הנזיר, כיוון שאני לא אמון על דברי תורה היום, זה הרב איתן, אבל כיוון שכבר הזכרתי את הרב הנזיר אני רוצה לומר משהו שהתפעלתי מהרב הנזיר, לא זכיתי להכיר אותו, לא זכיתי ללמוד אצלו.
אברהם ליפשיץ: אבל זכיתי לשמוע סיפורים, זה גם משהו.
אברהם ליפשיץ: גם לדעת סיפורים זה משהו.
אברהם ליפשיץ: הרב הנזיר, סיפרו שהוא היה רואה משהו שכתב הרב זצ"ל, הוא היה יודע מה הוא כתב בארץ, מה הוא כתב בחוץ לארץ.
אברהם ליפשיץ: והסיפור הזה שהרב הנזיר ידע מה הרב כתב בארץ, מה הוא כתב בחוץ לארץ, זה אומר, זה שיעור.
אברהם ליפשיץ: זאת אומרת, כשהרב כתב דברים בארץ ובחוץ לארץ, הוא לא התכוון לכתוב דברים בחוץ לארץ, אבל זה מה שהוא היה שם והרב הנזיר ידע לגלות לא את האיש של הרב צבי לשבת בחוץ, ידע לגלות מהדברים, איפה נכתבו הדברים, כמו שאמרנו אתמול בלילה על נושא של תפילה, כשאדם כותב משהו, נשמתו נמצאת שם והנשמה נמצאת ברמה אחרת ומישהו שקרא את זה, מסוגל, אם הוא הרב הנזיר, לקרוא באיזה אופן זה נעשה.
אברהם ליפשיץ: מה שהזכירו את הרב הנזיר, דבר מפורסם על הרב הנזיר שהרב הנזיר כידוע, ובזה נפתח, הרב הנזיר היה תאולוג גדול, תאולוג גדול.
אברהם ליפשיץ: כל העולם היה סדור לפניו, כל, כל העולם התפישתי, הפילוסופי, של העולמות כולם.
אברהם ליפשיץ: והוא בא לשמוע, ללמוד תורה מהרב, הוא חיפש, רצה ללמוד.
אברהם ליפשיץ: כידוע, כשהוא שמע את הרב אומר את תפילות השחר, את ברכות השחר, וכשהוא שמע את הרב אומר את ברכות השחר, הוא לא שמע אותו נותן שיעור, הוא לא שמע אותו בגאונות שלו, בשלמות שלו, הוא שמע אותו מתפלל.
אברהם ליפשיץ: כשהוא שמע אותו, הוא בא ללמוד, הוא היה איש שכל צרוף, הוא סידר, הוא, הוא ערך את הוראות הקודש.
אברהם ליפשיץ: כידוע.
אברהם ליפשיץ: הוא שמע אותו מתפלל את ברכות השחר, הוא אמר – מצאתי לי רב.
אברהם ליפשיץ: זהו, ומאז הוא היה רבו.
אברהם ליפשיץ: זאת אומרת, יש פה, כשהרב איתן אמר בערבות הדדית אפשר, אדם ברמה יכול לזהות את חברו, או להיכנס לנעלים של חברו, זה הרבה יותר מזה.
אברהם ליפשיץ: זה אדם ברמה של, אדם ברמתו של הרב הנזיר, זאת אומרת לכולנו יש את זה, כל אחד במינון שלו, אבל יש פה איזה מין יכולת של דרך הבנת התפילה של המתפלל, הוא הבין שפה יש עוצמה ענקית, והדברים מתפרטים בכל המציאות כולה.
אברהם ליפשיץ: אז זה נפלא וטוב לנו שככה פתחנו עם הרב הנזיר בשבוע החמ"ד.
אברהם ליפשיץ: אני אומר דברים בזריזות, הדברים ידועים, אבל אני אבקש בהתחלה להראות את הדברים שאנחנו נמצאים בהם ואחרי זה נעלה שתיים שלוש דילמות או זבולון יעלה וננסה לקיים פה דיון שננסה לצאת ממנו נשכרים, ושוב תודה רבה על ההזדמנות, אני אומר את זה בשם כולנו, אני רק לפה פותח ואחרי זה הנהלת החמ"ד, שזה הזמן, אני לא צריך להגיד תודה לאף אחד, אנחנו כולנו ביחד, זה לא מישהו שאומר תודה פה למישהו, אנחנו כולנו במשפחה אחת, במציאות אחת, אבל אני במקרה לפה, אחרי זה מישהו אחר, אין פה שום אמירה שלא, הדברים פשוטים.
אברהם ליפשיץ: אנחנו רשמנו לעצמנו כחמ"ד, כחינוך ממלכתי דתי, וקראנו לזה, אין פה חידושים, כן?
אברהם ליפשיץ: אנחנו בכלל לא באים לחדש, מסילת ישרים עזר לנו שהוא אמר שלא נחדש שום דבר, בסוף אבל הוא הגיע לרוח הקודש.
אברהם ליפשיץ: "ואהבת את השם אלוקיך", אומרת הגמרא, שאפשר להטהר על ידך, השולחן פה לא צריך להסביר את זה, המגמה היא, המחשבה היא שכשעם ישראל, כשהציבור הממלכתי דתי כולו, על כל מרחביו, בשב"כ ולא בשב"כ, בכיתה א' ובגן הילדים, בכל המציאות כולה, מקדש שם שמים וכידוע הגמרא שם מזכירה ואומרת כשאתה נמצא בתוך המציאות ואומרים ישראל אשר בך יתפאר, לשם אנחנו רוצים ללכת והדברים פשוטים.
אברהם ליפשיץ: מטרת החינוך בישראל, נזכיר את הרב זצ"ל, אני אומר את זה לעצמנו, כן, להכשיר את האדם בצורתו המתוקנת, אנחנו, צורה מתוקנת של הנקודה שלו, נקודה של טוב, שהנקודה המרכזית שלו, לעשות אותו בישר, וכל מה שאנחנו עושים בעצם זה לחשוף את המציאות, לגלות את המציאות.
אברהם ליפשיץ: אנחנו לא באים לחדש שום דבר, לא באים לומר שום דבר.