GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קרן בן נתן: שפעילויות האיתור האלה, המטרה שלהם היא להציע לו אפיקי שיבוץ בצבא, הרלבנטיים להשכלה.
קרן בן נתן: כמו שאתה וודאי מכיר גם בדיונים קודמים וגם באופן כללי, המצב שלנו במערכים הטכנולוגיים הוא מצב של חוסר.
קרן בן נתן: אנחנו צריכים הרבה מאד, בוודאי בתחומי הלימוד העיקריים – מדעי המחשב, פיזיקה ומתמטיקה, ולכן אנחנו מציעים לילדים האלה שני מסלולים.
קרן בן נתן: במידה והם לא הגיעו ל-50%, או הם לא סיימו את התואר, והם מעוניינים לעבור למסלול העתודה האקדמית, אנחנו מאפשרים להם את זה, הם נכנסים למסלול, משלימים את יתרת התואר כעתודאים, ומשתבצים ככל עתודאי שהתחיל איתי ולמד איתי 4 או 3 שנים בהתאם למסלול הלימוד שלו.
קרן בן נתן: במידה ועד סוף שנת הדחייה הוא יסיים את התואר, אז אני מאפשרת לו גם להשתבץ בפועל כעתודאי.
קרן בן נתן: היחידות הטכנולוגיות ממיינות אותם, משבצות אותם לתפקידים ספציפיים.
קרן בן נתן: הם  מתחייבים לנו לשנתיים שירות בקבע, ובעצם מאותו רגע שהוא חוזר לשירות, הוא שווה ערך במעמדו לעתודאי, מקבל את אותם הדרגות, ובהתאמה, ובעצם נכנס למסלול כרגיל.
קרן בן נתן: אנחנו בשנים האחרונות משפרים את פעילויות האיתור, כי אל מול המספרים שמוצגים כאן, אנחנו מכירים סדר גודל של בין 200 ל-250 ילדים שמבקשים את דחיית הגיוס.
קרן בן נתן: יכול להיות ילד שסיים 50% ולא מעוניין לדחות את גיוסו.
קרן בן נתן: הוא שם את ה-50% בכיס, משרת, מתגייס רגיל, משרת היכן שמשרת בהתאם להחלטתו, מסיים את השירות הצבאי וחוזר לאוניברסיטה.
קרן בן נתן: אלה הילדים שאני היום לא יודעת עליהם מספיק.
קרן בן נתן: כמו שאמרתי אנחנו משפרים את התשאול שלנו כדי לעלות עליהם יותר, ודרך זה גם להציע לאותם ילדים שאולי יש להם 40%, 30% מהתואר, אם ירצו כן להשתלב במסלול העתודה ולהמשיך את הלימודים.
קרן בן נתן: מבחינתנו, כל ילד כזה או ילדה, ואני מאד מצטרפת גם לאמירה על הנשים וגם על האמירה על הפריפריה.
קרן בן נתן: זה שני תחומים שאנחנו יש לנו אינטרס משמעותי בהם.
קרן בן נתן: מבחינתנו שני המסלולים טובים, נכונים, ואנחנו עושים את המקסימום כדי למצות את הילדים.
קרן בן נתן: יש לנו עלייה משמעותית בהיקף הילדים שבסיום התואר מגיעים והם בעצם משתלבים באחד המסלולים.
אלכס מילר: יש לנו כאן מצגת  אם אני לא טועה.
אלכס מילר: גב' אלטמן, בבקשה גברתי.
נונה אלטמן: נכון.
נונה אלטמן: טוב, אז קודם כל בוקר טוב לכולם.
נונה אלטמן: אני נונה, אני מנהלת המחלקה להשכלה גבוהה בעיריית אשדוד.
נונה אלטמן: זו למעשה אני חושבת המחלקה היחידה שקיימת היום ברשות מקומית, שמרכזת תחתיה את כל הנושא של השכלה גבוהה, גם לתלמידי תיכון וגם לחיילים משוחררים, ואנחנו כאן כדי להציג בפניכם את המודל שעובד כבר קרוב לעשור.
נונה אלטמן: אז אשדוד היא עיר מגוונת, עיר מורכבת.
נונה אלטמן: אנחנו אמנם לא מוגדרים כפריפריה גיאוגרפית, ואנחנו בהחלט פריפריה חברתית עם פערים מאד מאד גדולים, אחוז עולים מאד מאד גבוה, אחוז חרדים מאד מאד גבוה.
נונה אלטמן: אנחנו עד לפני כמה שנים היינו באשכול סוציו אקונומי 4, לפני שנתיים בערך עלינו לאשכול סוציו אקונומי 5. ואפשר באמת לראות שאנחנו כבר לפני עשור התקבלה החלטה, קברניטי העיר החליטו שצריך להשקיע בנושא של השכלה גבוהה.
נונה אלטמן: מדובר פה על מטרות, ואנחנו עובדים בשני צירים מרכזיים – מחד, עידוד המצוינות.
נונה אלטמן: אנחנו בהחלט רוצים לעודד את המצוינים להשכלה אקדמית, אם הם יכולים עוד בשלב התיכון.
נונה אלטמן: אבל מאידך, המטרה השנייה והחשובה לא פחות היא הנגשת העולם האקדמי, הנגשת ההשכלה הגבוהה, ויצירת החוויה החיובית.
נונה אלטמן: ולכן כך נולדה תוכנית חינוך לאקדמיה.
נונה אלטמן: זאת מחלקה מאד מאד ממוסדת, שלמעשה לוקחת ומנהלת את כל התוכניות בתיכונים באשדוד.
נונה אלטמן: המנגנון הוא מנגנון מאד מאד מסודר.
נונה אלטמן: יש לנו היום יועץ אקדמי בכל מקיף ומקיף.
נונה אלטמן: היועץ מתוקנן על ידי הרשות המקומית.
נונה אלטמן: יש תקציב, סעיף תקציבי לעניין הזה, שעומד על מיליון שקלים בשנה, ולמעשה אתם יכולים לראות שבעשור האחרון אנחנו עמדנו בשנת 2000 עם 2,172 סטודנטים, והשנה קיבלנו נתון מאד מאד יפה שאנחנו עומדים על 5,036 סטודנטים, זו הכפלה כמעט פי 2.6 וזה בהחלט הישג יוצא דופן ומאד מאד משמעותי.
נונה אלטמן: כמו שאמרתי גם העלייה לאשכול חברתי 5 הוא הישג משמעותי.
נונה אלטמן: נתון נוסף שקיבלנו השנה זה עלייה מעל הממוצע הארצי.
נונה אלטמן: כל השנים, זאת אומרת אחת המטרות שלנו הייתה להגיע לממוצע הארצי, וכל השנים פיגרנו מאחור, ועבדנו מאד מאד קשה, והשנה התבשרנו שעברנו את הממוצע הארצי בקצת ובהחלט זו בשורה וזה הישג משמעותי מאד לעיר אשדוד.
נונה אלטמן: אני לא ארחיב פה את הדיבור על כל התוכנית שלנו, כי היא תוכנית מאד מאד רחבה, בהיקף מאד מאד גדול, אבל כן אני אדבר בקצרה.
נונה אלטמן: מספר חסמים שזיהינו בקרב תלמידי התיכון – חסם פסיכולוגי מאד מאד מרכזי, תחושה של 'אני לא מאמין', 'השכלה גבוהה זה רחוק ממני', 'מה זה אוניברסיטה' 'מה זה אקדמיה', 'זה לא בשבילי'.
נונה אלטמן: זה חסם שאנחנו מטפלים בו באמצעות התוכניות שאנחנו מפעילים.
נונה אלטמן: חסם כלכלי – כמובן כמו שאמרתי, שכבה סוציו אקונומית בינונית ומטה, ולכן העירייה מממנת ואתם תיכף תראו, כל קורס אקדמי, כל תוכנית אקדמית, בצורה מאד מאד מאד מאד מאסיבית.
נונה אלטמן: פסיכומטרי, זה גם חסם מאד מאד מרכזי, וגם פה אנחנו מפעילים תוכניות פיילוט לתלמידי תיכון, כדי לפרוץ את החסם הזה; וחסם האינפורמציה והמודעות, כמו שאמרתי באמצעות התוכניות שאנחנו נכנסים פנימה, אבל זה כאן לא הדיון, ואני אשמח כמובן להרחיב אחר כך.
נונה אלטמן: קצת על התוכניות שלנו.
נונה אלטמן: אנחנו פועלים בשני מישורים – אנחנו פועלים בתוכניות קדם אקדמיות, זאת אומרת לפני שהתלמידים שלנו נכנסים לאקדמיה, אנחנו מפעילים תוכניות מכינה.
נונה אלטמן: תוכניות מכינה  עם שלוש האוניברסיטאות – עם האוניברסיטה הפתוחה, עם אוניברסיטת בר אילן ועם אוניברסיטת תל אביב.
נונה אלטמן: התוכניות האלה מתחילות כבר מכיתה ח'.
נונה אלטמן: בבר אילן מתחילים מכיתה ח', בתל אביב אנחנו מתחילים מכיתה י', כאשר המטרה של התוכניות האלה היא באמת לחשוף, לתת טעימה חיובית, בעצם להראות לתלמידים איזה תחומי דעת נלמדים באקדמיה.
נונה אלטמן: קצת מיומנויות לימודים, איך קוראים נכון טקסט, איך בוררים מה חשוב יותר מה חשוב פחות, ולמעשה אנחנו קוראים לזה ככה בגדול – 'אשנב לאקדמיה', כי אנחנו מאמינים שזה שלב ראשון.
נונה אלטמן: אנחנו באמצעות התוכניות האלה יוצרים איזו שהיא חוויה חיובית אצל התלמיד, ומעודדים אותו להמשיך הלאה לשלב הבא.
נונה אלטמן: אז כאמור, מי שעובר את המכינה הזאת, ואתם יכולים לראות – המספרים הם מספרים גבוהים, כל שנה זה נע בין 300 ל-400 תלמידים.
נונה אלטמן: מי שעובר את השלב הזה עובר לשלב הבא, שזה באמת לימודים אקדמיים באוניברסיטאות.
נונה אלטמן: לכל אוניברסיטה יש תנאי קבלה אחרים, יש מסגרת אחרת.
נונה אלטמן: באוניברסיטת תל אביב מתנהלים באופן אחר מהאוניברסיטה הפתוחה, וזה בסדר.
נונה אלטמן: אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה הפתוחה נותנים לנו matching לעיריית אשדוד, מאחר והסוגיה פה, היא גם סוגית המימון, אז כן חשוב לי להגיד את זה.
נונה אלטמן: יש פה matching של האוניברסיטאות, שזה מאד מאד עוזר לתלמידים ומקל עליהם בסוגית המימון.
נונה אלטמן: המטרה פה היא שוב, לא שהתלמידים יסיימו תואר ראשון.
נונה אלטמן: יושבת כאן לידי שני, שהיא תיכף תספר לכם, היא תלמידה במסלול המואץ באוניברסיטת בר אילן, ושני תספר לכם.
נונה אלטמן: אבל זו בהחלט לא המטרה המוצהרת שלנו.
נונה אלטמן: אמנם נכון, בין 20 ל-30 תלמידים כל שנה מסיימים אצלנו תואר ראשון, אבל זאת לא המטרה.
נונה אלטמן: המטרה כאמור היא חשיפה, היא פיתוח העצמי, חקירת העצמי, חקירת הקריירה.
נונה אלטמן: היועצים שלנו, היועצים האקדמיים הם עוברים השתלמות מסודרת, ובאמת המטרה היא פיתוח התלמידים בנושא של קריירה.
נונה אלטמן: קצת נתונים כלליים ובזה ככה אנחנו נסיים.
נונה אלטמן: יש לנו מעל 2,000 תלמידי תיכון שנחשפים כל שנה לתוכניות שלנו.
נונה אלטמן: תוכניות כאמור – תוכניות חשיפה, תוכניות טעימה, מגוון מאד מאד רחב של תוכניות.
נונה אלטמן: עלות התוכניות הוא מיליון שקלים בשנה שמתקצבת עיריית אשדוד.
נונה אלטמן: זה סעיף תקציבי קבוע בתוך מינהל החינוך.
נונה אלטמן: המחלקה כאמור היא חלק, הסיסמא של מינהל החינוך היא – 'מן הגן לאוניברסיטה', וזו ממש עוד מחלקה כמו שיש יסודי, על יסודי, גנים, אז יש מחלקה להשכלה גבוהה.
נונה אלטמן: בכל מקיף מתקיים שבוע אקדמיה בית ספרי, שמעלה על סדר היום את הנושא של השכלה גבוהה, כאשר התלמידים עצמם שלומדים בחלקים המואצים יותר מגיעים ומספרים על החוויות שלהם.
נונה אלטמן: אחת לשנה יש ערב הצדעה לתלמידי תיכון באקדמיה.
נונה אלטמן: גם בקרב חיילים משוחררים אנחנו ממשיכים את הרצף.
נונה אלטמן: זאת אומרת, תלמידי תיכון שנחשפו בשלב התיכון, אנחנו לא מסיימים שם.
נונה אלטמן: אנחנו פוגשים אותם לאחר הצבא, לאחר השירות הצבאי, ואנחנו עובדים איתם על סדנאות לבחירת מסלולי לימודים.
נונה אלטמן: אנחנו עובדים איתם על תנאי התאמה, ספים, פסיכומטרי, סיורים, תוכנית ההלוואות העירונית שאשדוד היא החלוצה בתחום הזה למעשה פותרת את החסם הכלכלי.
נונה אלטמן: עיריית אשדוד נותנת הלוואה של 10,000 ₪ לכל תלמיד ותלמיד שרוצה ללמוד.
נונה אלטמן: בכך למעשה אנחנו בעצם פותרים את החסם הכלכלי, ולמעשה פוגשים אותם גם אחרי הצבא.
נונה אלטמן: תוכנית עתידים, הנציגה של הצבא דיברה כאן, תוכנית עתידים למי שמכיר פועלת בפריפריה, ואנחנו עובדים מאד מאד חזק עם התוכנית הזאת.
נונה אלטמן: זאת תוכנית מדהימה שמאפשרת לתלמידי תיכון לרכוש השכלה אקדמית, זה תלמידי תיכון מצטיינים, ואנחנו באמת זוכים לשיתוף פעולה הדוק מאד מצד מנהלת עתידים.
נונה אלטמן: ועוד פרויקטים שונים ומגוונים.
נונה אלטמן: מה שכן בשורה התחתונה, כן חשוב לי להגיד, שכמו שעיריית אשדוד והרשות המקומית כן לקחה אחריות בנושא הזה, מאד חשוב שהמדינה תבוא ותפתח ---
אלכס מילר: כן, בבקשה, מה שמך?
שני חמו: קוראים לי שני חמו, אני תלמידת כיתה י"ב בבית ספר מקיף ח' באשדוד.
שני חמו: אני גם עכשיו בדיוק במסלול של האקדמיה בבית הספר, שזה שילוב בין לימודים בתיכון עם תואר באוניברסיטה.
שני חמו: אני לומדת עכשיו באוניברסיטת בר אילן שנה ב' בלוגיסטיקה.
שני חמו: את הלימודים האקדמיים שלי התחלתי בכיתה ח', בתוכנית מול"א, שם באמת בדקו אם אנחנו באמת מסוגלים לעמוד בלחץ, והסבירו לנו פחות או יותר מה הולך להיות בתוכנית.
שני חמו: הראו לנו פחות או יותר את רמת הקושי, וככה באמת נבחרנו מכל השכבה מקבץ ילדים מאד מצומצם, שלנו בעצם ניתנה האפשרות לגשת לאוניברסיטה ולהתחיל תואר ראשון.
שני חמו: עכשיו, לפני שהתחלנו בעצם את התואר, עמדו בפנינו מספר דילמות וקשיים.
שני חמו: לפי דעתי אני אציין את השניים העיקריים – הראשון זה באמת החשש שזה יפגע בחיי חברה שלנו.
שני חמו: כי אם תחשבו, ילד בגיל 16 הוא נמצא בלב החיי חברה, המסיבות, תחביבים, החברים, ולעשות תואר ראשון כמו שהיא אמרה שאחת הסיבות, אחד החסמים שתלמידים בעצם נרתעים מללכת לאוניברסיטה, זה באמת אחת הסיבות שהם לא רוצים לאבד את חיי החברה.
שני חמו: וזו סיבה ראשונה שבאמת הרבה אנשים לא הולכים לזה.
שני חמו: הסיבה השנייה – שלא פעם ולא פעמיים אני נתקלת בתלמידים שלא הולכים לזה מסיבה כלכלית.
שני חמו: זה באמת הוצאה מאד גדולה, ואף אחד לא רוצה להיות נטל על ההורים שלו.
שני חמו: וברוב המקרים זה נופל רק על הורים, כי אנחנו לא יכולים גם לעבוד, גם ללמוד בבית הספר וגם ללמוד באוניברסיטה.
שני חמו: אני יכולה להגיד לכם שהתלמידים שכן יש להם את הרצון וכן יש להם את היכולת לעשות תואר, הם האנשים שלא מתפשרים על בינוניות.
שני חמו: שבכל מקום שהם יהיו הם תמיד ישאפו למקסימום וירצו להיות הכי טובים ולעשות את הכי טוב שהם יכולים, ואנשים כאלה כן יכולים לתרום לחברה, כן יכולים לתרום לצבא.
שני חמו: אנחנו לפני צבא ואנחנו כן יכולים לתרום במדינה כולה.
שני חמו: ואני חושבת שכן יש מקום לבוא ולתרום, כי אני בטוחה שאם יהיה יותר תקציב, הרבה אנשים יוכלו כן לבוא וכן לתרום, ואני בטוחה שהרבה רוצים.
שני חמו: אני יכולה לציין לטובה באמת את עיריית אשדוד, שהיא גם תורמת ותומכת.
שני חמו: גם בתחום המנטאלי יש לנו מורה מלווה שעוזר לנו בכל מה שאנחנו רק צריכים.
שני חמו: הוא בעצם, אם יש לנו איזו בעיה בבית הספר, אם מבחן נופל לנו על איזה שהוא משהו באוניברסיטה הוא עוזר לנו, ואנחנו משלימים הכל.
שני חמו: וגם מבחינה כספית וכלכלית, מי שצריך מלגה העירייה כן עוזרת וכן תורמת, וכן יש אוזן קשבת וכן יש למי לפנות.
שני חמו: וגם מדי שנה העירייה מקיימת טקס – 'הנוער בדרך לתואר' שבו מחלקים כל מיני תעודות ונותנים כאילו הערכה לכל מיני תלמידים מצטיינים, וזה נחמד לראות שכן אנשים מעריכים את מה שאתה עושה, וזה גם נותן לך איזה שהוא פידבק ועוד רצון להצליח.
שני חמו: אני יכולה להגיד לכם שעכשיו אני שנה ב', וכל החששות שלי התפוגגו, כי אני עדיין ממשיכה בכל הפעילויות החברתיות שלי, אני מש"צית באחריי, ואני שרה, ואני עובדת, ויש לי זמן להכל, וזה באמת לא מילה גסה לעשות תואר בגיל צעיר, וזה הרבה בזכות העירייה ובית הספר שתומך.
שני חמו: ואני באמת באתי היום לעזור להם.
אלכס מילר: רצית להעיר משהו, בבקשה.
שלומית רחמל: בדברים הקודמים שתיארתי את כל התוכניות, אני לא התייחסתי בכלל לתוכניות של מכינה לאקדמיה, שאלה הן תוכניות שמשרד החינוך יזם בכל הארץ, תוכניות של מול"א, מוכנות לאקדמיה, אשנב לאקדמיה, כל התוכניות האלה קיימות בכל הארץ, בכל המקומות, ואני לא ציינתי אותן כי הם לא לקראת תואר, וסברתי שזה לא מהנושא של הדיון, לכן לא התייחסתי לזה.
אלכס מילר: משרד הביטחון – יש לי שאלה.
אלכס מילר: אני שומע שבאמת החסם הכלכלי הזה הוא אחד מהדברים הבולטים ביותר בכל הסיפור הזה.
אלכס מילר: יש לי שאלה, הצעה.
אלכס מילר: מה לדעתכם, בכל אותם אלה שהם במסלול מובטח, מסלול מסודר, להקדים להם את הפיקדון.
אלכס מילר: כמובן בהתחייבות שאותו אדם מסיים את השירות הצבאי בצורה מלאה, ובמידה שהוא לא מסיים את השירות הצבאי שלו בצורה מלאה, הוא יחזיר את זה כאיזו שהיא הלוואה שאפשר לבוא ולהסדיר ולמצוא דרך.
אלכס מילר: אבל תראו כמה אתם יכולים לחסוך כאבי ראש גם להורים, וגם מבחינתכם זה אותו כסף.
אלכס מילר: הרי למה הפיקדון הזה נועד?
אלכס מילר: בעיקר משתמשים בו כדי להיכנס למסגרת הלימודים.
אלכס מילר: אם יש לכם פה כמה תלמידים שנכנסו כבר, הרי כך או אחרת זה אותו תואר.
אלכס מילר: למה שלא תקדימו את הפיקדון?
אלכס מילר: תחתימו אותו על חוזה שהוא מתחייב לבוא ולעשות את השירות הצבאי שלו בצורה מלאה.
אלכס מילר: את הכסף שהוא משלם עבור הלימודים האקדמיים הוא ישלם מהפיקדון, יכנס לצה"ל, יעשה את שירות החובה שלו, וזה יתקזז לו.
אלכס מילר: לא יעשה – תחתימו שם את ההורים כערבים, כמה זה, 15,000 ₪?
אלכס מילר: זה לא בעיה להחזיר את זה.
אלכס מילר: יש לי ספק גדול מאד שמישהו מכל אותם אלה שהתחייב לזה שהוא הולך לשרת בצה"ל, לא יעשה את השירות המלא שלו.
אלכס מילר: בדרך כלל הם יעשו כי זה הדוגמא של מדינת ישראל, כל אותם החברה.
אלכס מילר: זו ההצעה שלי, תבחנו בבקשה, תחזרו אלי עם תשובה, אני מקווה מאד תשובה חיובית.
אלכס מילר: אני לא חושב שזו בעיה מבחינתכם, להיפך – זה רק ייתן אוויר לנשימה גם למשרד החינוך וגם למערכת האקדמית, זה אותו כסף.
אלכס מילר: פשוט ההבדל של שלוש שנים או שנה וחצי של נשים --- אז תבחנו את הנושא הזה.
אלכס מילר: בנוסף לכך, בקשר לנושא של הנגישות.
אלכס מילר: גם אם הוא נכנס למוסד אקדמי, גם אם ההורה הוציא את השקל האחרון שהיה לו, בסופו של דבר צריך גם להגיע למוסד האקדמי, וצריך לשלם על דברים נוספים שקשורים שם ללימודים האקדמיים.
אלכס מילר: גם ההיבט הזה צריך להיות חלק מהעניין.
אלכס מילר: זאת אומרת אי אפשר להתעלם מכך שהוא צריך לנסוע באוטובוס.
אלכס מילר: אי אפשר להתעלם מכך שהוא צריך לעשות צילומים.
אלכס מילר: אי אפשר להתעלם מכך שהוא צריך לרכוש כל מיני דברים, ציוד וכו' וכו'.
אלכס מילר: זה הדברים שצריך לקחת אותם בחשבון.
אלכס מילר: ובית ספר צריך לדעתי לעזור, כי אני חושב שברגע שבית ספר מתחיל לקבל סטטיסטיקה של כמות התלמידים – אחד, שניים, שלושה – שיעברו את המסלול הזה, מבחינתם זה יוקרה, שהם גם באים וצוברים את זה על עצמם.
אלכס מילר: אז גם בית ספר יכול לבוא ולסייע, אין שום בעיה בזה.
אלכס מילר: ולדעתי מנהל שפונים אליו בצורה אישית ממשרד החינוך, מהאוניברסיטה, ומבקשים ממנו לסייע לתלמיד או לתלמידה בכל מה שקשור לנגישות, לדעתי רק ישמחו, פשוט צריך לעשות את זה בדרך או שזה יהיה מוסדר על ידי התוכנית שאתם עושים, בצורה שמחייבת שאת אותו תלמיד שעבר את כל הסינונים ואת כל המערכות, בית הספר יהיה מחויב לתקצב לו את כל הדברים הקשורים ללימודים שלו, ואם יש צורך לתת לו נגישות נגיד לספרייה, אז זה גם דרך אגב יכול להיות חלק מהתוכנית של אופק חדש, או אם זה 'עוז לתמורה', כל דבר, איפה שהמורים יכולים לבוא ומהשעות שאתם נותנים שהן לא שעות פרונטאליות, אלה שעות שהם צריך מעל לתלמידים, שזה גם יכול להיות חלק מהעניין הזה שהם יכולים לעזור.
אלכס מילר: וזה בעצם הדברים.
אלכס מילר: כן, אדוני ביקשת לדבר.
: שמי , אני פרופסור באוניברסיטת חיפה ואני מוביל את תוכנית 'אתגר', שהיא אחת התוכניות היותר מובנות במערכת.
: התוכנית שלנו מתחילה באמצע כיתה י', ונמשכת בעצם עד סוף י"ג, והיא מיועדת כמובן לקהל היעד שפה הוזכר.
: למה היא טובה זה גם דיברו על זה, אבל יש לי כמה נקודות שאני רוצה לייחד.
: הדבר הראשון, אנחנו עובדים עם כמעט כל, התוכנית היא ביזמת עיריית חיפה ואוניברסיטת חיפה ביחד.
: רחל מתוקי כמו שאמרתי לך היא הייתה מהיוזמות.
: אנחנו עובדים עם מעל ל-25 בתי ספר בחיפה ובאזור חיפה, שכמובן כוללים את כל הפריפריה האפשרית של חיפה.
: ילד מקריית שמונה לא יכול ללמוד באוניברסיטת חיפה, לא יעזור.
: וגם ילד משלומי, עם כל הרצון הטוב, לא מסוגל ללמוד בתוכנית כזאת שהיא גוזלת יומיים שלושה אחרי הצהריים בחיפה.
: הילדים שלומדים אצלנו לומדים מקריית אתא ומאזורי פריפריה, ומבתי ספר ממעמד סוציו אקונומי נמוך בחיפה.
: יש לנו יהודים וערבים, יש לנו דתיים וחילוניים, בנים ובנות.
: אני בניגוד למה שנאמר, מהניסיון שלי, דווקא השכבה החזקה היא פחות מופיעה אצלנו.
: אני אומר את זה אולי בצורה קצת יותר, אולי אני קצת מגזים, אבל אם היינו מחלקים את התרגול לשתי קבוצות ומנהלים קבוצה אחת ברוסית ואחת בערבית, אני הייתי מכסה את רוב הילדים.
: הם שתי הקהילות היותר דומיננטיות, וזה די ברור שבקהילות שהן יותר מתחזקות ורוצות להוכיח ועם מוטיבציה, יש הרבה יותר אנרגיה לעניין, מאשר ילדי השמנת של רכס הכרמל.
: בתוכנית שלנו יש לנו, אז קודם כל אחד היתרונות של התוכנית, שילדים נפגשים עם ילדים שלא נפגשו בהם בחיים.
: מדתיים עם חילוניים וגם ערבים ויהודים ----
אלכס מילר: אפילו שזה לא בפייסבוק.
: לא, וזה מצוין והם יוצרים קשרי חברות מאד טובים.
: יש לנו יועצת חינוכית שמטפלת בכל העניינים שפה תואר, גם בעניינים הרגשיים של הילדים, גם בקשר עם בתי הספר, עם ההורים, וגם לפעמים להודיע לילד שצריכים להיפרד כי זה לא מתאים לו, ולטפל בבעיות שהן אופייניות לבתי הספר.
: עד סוף התיכון הילדים לומדים בעיקר בכיתות נפרדות, פה ושם אנחנו מפספסים, אבל הטענה שלי, יש לי שתי טענות, שתי קונספציות, זה אולי קלישאה, אבל טייס F16  וילד בן 16 לא מסתדרים באותה כיתה.
: זה לא מתאים.
: זה עולם אחר והערבוב של ילדים קטנים עם בוגרים, בעיני הוא לא מוצלח.
: לכן הכיתות הנפרדות הן טובות מבחינה רגשית, והן גם טובות מבחינת לוח המבחנים למשל.
: אני לא יודע אם אתם יודעים, יש חוק הסטודנט, חייבים להודיע על המבחנים בתחילת השנה.
: כמו שיודעים – מבחני הבגרות אין אותם בתחילת השנה.
: אי אפשר לתת בחינה ביום של בגרות, לא יעזור כלום.
: לכן הבחינות של תלמידי 'אתגר' נקבעות רק בהתאם ללוח הבגרויות.
: כמו שאמרתי, יש לנו קשר הדוק עם בתי הספר ועם העירייה.
: המורים שלנו נבחרו במיוחד, המורים בכיתות נבחרו, יש לנו אפשרות לבחור.
: יש לנו גם פעילות חברתית.
: יש לנו וועדה מייעצת ---
אלכס מילר: אל תופתע, יש לנו כאן ביקורים של תלמידים.
אלכס מילר: אתה יכול להמשיך.
אלכס מילר: ברוכים הבאים לוועדת החינוך.
אלכס מילר: יש מישהו שלומד כבר לתואר ראשון?
אלכס מילר: לא. זה הנושא שלנו.
אלכס מילר: אנחנו כרגע מדברים על תיכוניסטים ---
קריאה: יש כאן בחור שהיה באוניברסיטת תל אביב בקיץ, מבית הספר.
אלכס מילר: שנכנסים למסלול של לימודי תואר ראשון.
: אני רוצה להמשיך.
: בוועדה המייעצת שלנו משתתפים נציג של משרד החינוך, כמעט בכל שנה מגיע לוועדה.
: מנהלי בתי ספר, מורים בתוכנית, הורים, תלמידים, כל מי שקשור לתוכנית הוא משתתף בוועדה.
: יש לנו כמובן יחס אישי, כי יש לנו רכזת מיוחדת לתלמידים, אז התלמידים לא צריכים לרוץ, הם לא צריכים להסתדר עם הבירוקרטיה של האוניברסיטה, מישהו מטפל בהם.
: לגבי מלגות, אני שוב רוצה לסתור טיפה את מה שנאמר.
: אין לנו שום בעיה של מלגות לשכבות סוציו אקונומיות נמוכות.
: כל ילד שנזקק – יש לו מלגה, אם אני יודע על זה.
: אם אני לא יודע, אני מצטער, אני לא יכול לדעת.
: והנקודה היא פשוטה – לעיריית חיפה יש וועדת מלגות, כל ילד חיפאי זוכה למלגה, אם הוא עובר את הקריטריונים של הוועדה.
: חברת פרטנר נתנה לנו סכום של כסף שבו אנחנו מכסים את כל אלה שהם לא ילדי העיר חיפה.
: אני לא יודע על אף ילד שזקוק לכסף.
: זאת לא הבעיה.
: אני לא אומר ש---
אלכס מילר: לא בחיפה אולי.
: לא, לא בתוכנית שלי.
: יש לנו גם נשירה סבירה.
: אנחנו נגד עזיבת בית הספר התיכון.
: זו תופעה שלא דיברו עליה, אבל יש ילדים שאומרים – 'בשביל מה אני צריך בגרות?'
: 'בשביל מה אני צריך תיכון?'
: אנחנו נגד העזיבה.
: עזיבת התיכון היא עזיבת החברים שלו וכל קבוצת הגיל שלו.
: יש לנו כמה הערות לגבי הקשר עם התיכונים.
: יש בעיה אינהרנטית.
: תיכון נמדד לפי איכות הבגרויות שלו.
: כלומר, אם הילדים בתיכון מסוים עושים הרבה יחידות, הרבה יחידות בפיזיקה ובמתמטיקה, זה לטובת איך שהתיכון נראה יותר טוב.
: זה בניגוד לאינטרס שלנו.
: האינטרס שלנו שהילדים יעשו את הבגרויות האיכותיות, אבל במינימום נקודות, ושישקיעו יותר זמן באוניברסיטה.
: והילדים נקרעים בין שתי הנקודות האלה.
: יש נקודה נוספת, האוניברסיטאות גם צריכות לעשות דבר מסוים.
: צריכים להקל עליהם טיפה בכניסה לתואר שני, בגלל שהציונים שלהם טיפה יותר נמוכים, וגם בכניסה לבית הספר לרפואה, שזה פרויקט נפרד, יש שם בעיה.
: גם עם הצבא יש, ונפגשתי עם קרן ועם אלכס, האיש שמייצג אותה.
: יש בעיה עם הצבא.
: היינו שמחים אם הצבא היה מאפשר דחייה בשנה וגיוס במרץ.
: גיוס במרץ היה מאפשר לנו שלושה סמסטרים אחרי התיכון, ולא רק שניים.
: הבדל שמיים וארץ.
: לכן, ואני יודע שזה קצת קשה לצבא, אבל לנו זה היה עוזר.
אלכס מילר: תודה אדוני.
אלכס מילר: אנחנו צריכים להתקדם.
אלכס מילר: שמענו את דבריך, אני מציע שגם את הנושאים האלה תעביר אלי, שאני אוכל לקבל את זה בצורה מרוכזת ולהעביר לכל הגורמים הרלבנטיים.
אלכס מילר: נועם, התאחדות הסטודנטים.
נעם ויצנר: שלום לכולם.
נעם ויצנר: אני נועם, מנכ"ל התאחדות הסטודנטים.
נעם ויצנר: קודם כל אנחנו בהתאחדות ודרכינו האגודות, רואים באותם תלמידי תיכון שלומדים באקדמיה כסטודנטים לכל דבר, מכיוון שהם בעצם נתקלים ברבים מן הבעיות שאנחנו הסטודנטים נתקלים, ולכן אני רואה את תפקידנו גם לסייע להם, זה קודם כל.
נעם ויצנר: קראתי את הדו"ח של המל"ג וגם את הדו"ח של המ.מ.מ, ומתוכו יש כמה נקודות שאני רוצה להתייחס אליהן, שחלקן עלו כאן.
נעם ויצנר: ראשית כל זה הנושא של הגורם המסייע בדיקנט הסטודנטים, זה שמלווה רגשית וחברתית.
נעם ויצנר: אני חושב שמהיותי סטודנט שסיים רק לאחורה את לימודיי, אני חושב שזה נושא מאד מאד חשוב.
נעם ויצנר: השאלה שלי שהיא יכולה להישאר פתוחה, זה באמת איך אנחנו דואגים לזה שזה יקרה.
נעם ויצנר: כלומר, זה בסופו של דבר נתון למוסדות ולשיקולם, ואנחנו צריכים לראות שזה באמת קורה.
נעם ויצנר: אני יכול להגיד שמהמקום שלי, מהמקום שלנו, אנחנו נפעל לזה שאגודות הסטודנטים, לפחות במוסדות בהם יש תלמידי תיכון, יפעלו כדי להציע את שרותי האגודה, שהם בעיקר גם שירותים אקדמיים, אבל גם שירותים חברתיים ותרבותיים.
נעם ויצנר: יציעו את שירותי אגודת הסטודנטים לתלמידי התיכון, ובעצם יחזקו אותם מבחינה חברתית.
נעם ויצנר: זה מהמקום שלנו.
נעם ויצנר: אני חושב שזה מאד מאד חשוב גם מהמקום של המוסד, וצריך באמת לראות שזה יקרה.
נעם ויצנר: נקודה שנייה שעלתה בדו"חות ולא זכתה כאן להתייחסות, זו הנקודה של ההתיישנות של הלימודים, שזו נקודה מאד מאד חשובים.
נעם ויצנר: הרי אם הסטודנט, אותו סטודנט תלמיד תיכון צובר נקודות לתואר, ואחר כך המוסד האקדמי לא יכיר בנקודות שלו לאחר הצבא, אז מה עשינו כאן?
נעם ויצנר: בעצם פגענו באותו סטודנט תלמיד תיכון.
נעם ויצנר: וגם דו"ח וועדת המל"ג מציין שזה נתון לשיקול דעתם של המוסדות, והיא ממליצה למוסדות בעצם שיכירו בנקודות האלה.
נעם ויצנר: אני חושב שזה משהו שאנחנו לא צריכים רק לסמוך על טוב ליבם של המוסדות.
נעם ויצנר: זה משהו שנראה לי ברור ואני חושב שזה חשוב שהמוסדות יישמו את זה, ובאמת יאפשרו את נקודות הזכות האלו.
נעם ויצנר: אלה הדברים מבחינתי.
אלכס מילר: אוניברסיטת תל אביב.
אדם הישראלי: אדם הישראלי.
אדם הישראלי: שלום, בוקר טוב לכולם.
אדם הישראלי: קודם כל הדיון חשוב, הנושא ראוי, הוא קיים בהיקפים גדולים מאד כבר בשטח, והגיע הזמן קצת יותר להסדיר אותו, ובעיקר לתאם בין הגופים השונים.
אדם הישראלי: אני אגיד קצת מה קורה באוניברסיטת תל אביב, אני חושב שזה מודל שעובד טוב.
אדם הישראלי: הוא עובד כבר שנה 11, ויש מה ללמוד ממנו.
אדם הישראלי: אלינו באים שני סוגים של תלמידים, או שתי אוכלוסיות.
אדם הישראלי: הראשונה – אלה תלמידים מאזור המרכז, מבתים מבוססים, משכילים, מאד חזקים, רובם הגדול מופנה דרך האגף ששלומית מופקדת עליו, הם מחוננים או מצטיינים.
אדם הישראלי: באים ללמוד לתואר, ביניהם יש כאלה שממש באים לקראת תואר שלם, ורובם צוברים נקודות קרדיט במהלך שנות הלימודים שלהם.
אדם הישראלי: האוכלוסייה השנייה שהיא גדולה יותר בתוכנית, בערך שני שליש מהתלמידים, הם תלמידים שבאים מהפריפריה, גם החברתית וגם הגיאוגרפית.
אדם הישראלי: ממש במקרה יושב כאן איציק, תלמיד מבית ספר שהגיע לכאן בסיור, שלמד בקיץ האחרון באוניברסיטה וצבר כבר 6 או 8 או 10 נקודות לתואר הראשון.
אדם הישראלי: יש תלמידים גם שבאים בקיץ מהפריפריה הרחוקה, ואז גם גרים בתל אביב ועוברים חודשיים מאד אינטנסיביים של לימודים וגם פעילות חברתית וחינוכית; וחלק גדול מהתלמידים באים מיישובים קרובים יותר.
אדם הישראלי: נקודה שנייה, הקשר עם בתי הספר.
אדם הישראלי: לאוניברסיטה אצלנו יש קשר עם יותר מ-300 בתי ספר ומסגרות חינוכיות שונות, והתוכנית שלנו יש בה יועצת חינוכית, יש יועצת אקדמית, יש רכזת לבוגרים שמסיימים את התוכנית, ויש ליווי מאד צמוד לתלמידים.
אדם הישראלי: רק בשבוע שעבר הגעתי לאשדוד, לשבת בעירייה עם נציגים מכל אחד מבתי הספר.
אדם הישראלי: אתמול עשינו את זה עם נציגים של רשת אורט.
אדם הישראלי: ממש עוברים תלמיד, תלמיד, מה קורה איתם, מה מצבם הלימודי, החברתי, מוטיבציה, פערים, כדי לעשות את זה.
אדם הישראלי: אני חושב שזה הכרחי שזה יקרה בתוכנית, אחרת התלמידים פשוט יכולים ללכת לאיבוד, בלי כתובת.
אדם הישראלי: בתל אביב יש הרבה מאד תלמידים שלומדים לתארים במדעים המדויקים.
אדם הישראלי: יותר מחצי מהתלמידים לומדים דווקא בפקולטות של מדעי החברה ומדעי הרוח.
אדם הישראלי: זו אחת ממטרות התוכנית לקדם השכלה והרחבת אופקים וכו', וזה דבר שקורה הרבה.
אדם הישראלי: נושא שאני רוצה להעלות שלא עלה פה, זו האפשרות, וזה מופנה אני חושב למשרד החינוך, של המרה של הקרדיט האקדמי שתלמידים צוברים, בחלק מבחינות הבגרות שלהם.
אדם הישראלי: בחלק מהמקומות תלמידים לומדים באוניברסיטה קורסים אקדמיים ממש בנושאים של בחינות הבגרות בהיקף הרבה יותר גדול, וברמה יותר גבוהה ---
אלכס מילר: אתה אומר שמי שנבחן בחדוו"א 1 יכול חופשי לקבל 4 יחידות במתמטיקה.
קריאה: לגמרי.
אדם הישראלי: 4 יחידות, היית נדיב.
אדם הישראלי: כן, אפילו יותר.
אדם הישראלי: וכמובן גם בתחומים של מדעי החברה והרוח.
אדם הישראלי: גם בנושא של עבודות גמר אני חושב שיש על מה לחשוב, כיוון שחלקם עושים עבודות חקר במעבדות של האוניברסיטה, ודברים דומים עושים בבגרויות.
אלכס מילר: צביה, אוניברסיטת בן גוריון.
צביה אביש: צביה אביש, מנהלת המרכז האוניברסיטאי ללימודי חוץ באוניברסיטת בן גוריון.
צביה אביש: אני רוצה לחזק את הדברים של אדם, במיוחד לגבי נושא בחינות הבגרות.
צביה אביש: אני יודעת שזה היה בעבר את האופציה הזאת, שציונים בקורסים במתמטיקה, ואולי אפילו בפיזיקה, נחשבו כציוני מבחני בגרות.