GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: עד מתי, בעצם, המנגנון הזה עבד?
יצחק גורקביץ: עד לפני ארבע שנים, התחיל השינוי.
יצחק גורקביץ: אנחנו למעשה עד השנה האחרונה, לא היתה שום בעיה.
יצחק גורקביץ: בשנה האחרונה, התחילו להקפיד עלינו.
אלכס מילר: כמה, בעצם, ההקצאה שאתה רואה שצריך לעמוד בה בשביל לשלב את שני המנגנונים האלו, מבחינת האחוזים?
יצחק גורקביץ: צריך לקבל.
יצחק גורקביץ: כל ילד שיש לו זכאות, הוא צריך לקבל את השעות שלו, זה מה שאני מדגיש, העניין הוא לא כלכלי, כי הרי מי שקבע שזה יהיה כיתת חינוך מיוחד בבית ספר רגיל זה לא אני, זה הפיקוח.
אלכס מילר: הבנו, כן, בבקשה.
יצחק גורקביץ: זה לא עניין כלכלי בכלל.
חיים גולדברג: שלום וברכה.
חיים גולדברג: אני ראש ישיבת בני חיל בקדומים, שהיא למעשה ישיבה מקבילה לישיבת בני חיל בירושלים.
חיים גולדברג: אני רוצה להתייחס, אני כבר אתקדם קדימה.
חיים גולדברג: אמנם שמתי שם חוברות עם טיפה נתונים ואם אפשר היה להראות לאנשים את הנקודה הזאת, במיוחד במשרד החינוך, בשבילך, שאת חדשה במערכת, זה מאפיין את כולנו.
חיים גולדברג: אני חושב שיש כאן שתי נקודות שמהן קצת משרד החינוך מתעלם.
חיים גולדברג: הרי הדבר הראשון זה שאנחנו עוסקים עם אוכלוסייה של מחוננים עם לקויות למידה וזה הבלבול הגדול שגרם גם לאנשים, לכל אורך השנים במערכת, להתייחס אליהם טיפה אחרת.
חיים גולדברג: כי החבר'ה האלה מסוגלים ומסוגלים מאוד ומגיעים להישגים מאוד גבוהים כמו שתראו פה בחוברת, רובם יוצאים עם תעודות בגרות, יש לנו חבר'ה שבאקדמיה.
חיים גולדברג: אנחנו מלמדים תוכנית אקדמיה תוך כדי הלימודים בישיבה, גם חבר'ה מגיעים לקצונה, החבר'ה מגיעים להישגים גם בצבא.
חיים גולדברג: לפני כמה שנים, כשחינכתי קבוצה בישיבת כוכב השחר, כל החבר'ה האלה הגיעו לסיירות, הגיעו למקומות מאוד טובים.
חיים גולדברג: בסך-הכל מדובר על חבר'ה עם איכויות מאוד מאוד טובות, אבל המערכת הרגילה לא מסוגלת להכיל אותם והם מחוננים עם לקויות למידה.
חיים גולדברג: אז מנסים, ההורים מנסים ובצדק, כל הזמן, לשמר את הדבר הזה, שבמערכת הרגילה, עד שמגיעים לשלב הסופי, של הבגרויות, ושם מתחיל הבלגאן והורים מתחילים עם הלחצים ובצדק, שלפעמים הם באים עם אבחונים מכיתה ה', מכיתה ו', והמערכת אומרת – אם עד עכשיו לא היה ועדת השמה, לא יהיה.
חיים גולדברג: ואז בעברית יפה, אני לא רוצה להשתמש פה בביטויים קשים, אבל תוקעים את הילדים בצורה אמיתית עד הסוף.
חיים גולדברג: זו הערה ראשונה.
חיים גולדברג: והערה שנייה שמשרד החינוך לא שם לב אליה, זה אני קורא לזה המבנה הארגוני.
חיים גולדברג: מה שפה חבר הכנסת אלכס אמר ואני מאוד מאוד מסכים אתו ואני מעריך את האמירה הזאת.
חיים גולדברג: יש את המבנה הארגוני המוכר של מה שנקרא החבר'ה עם מה שנקרא חינוך מיוחד, יש את המבנה הארגוני המוכר הרגיל ויש מבנה ארגוני חדש, שנולד מהשטח, במשך עשרים השנים האחרונות, בני חיל התחילו אותו, אחר-כך כוכב השחר ושכפלו אותו לשומרון, יחד אתו יש קצת בחיצים, יש בעוד כמה מקומות דברים כאלה ואת המבנה הארגוני החדש, משרד החינוך אומר – אנחנו לא מכירים.
חיים גולדברג: לא מוכנים להכיר בזה.
חיים גולדברג: אנחנו מוכנים להציף את המבנה הארגוני, להסביר איך הוא בנוי, תתקצבו אותנו במבנה הארגוני הזה.
חיים גולדברג: תמציאו גלגל חדש, אל תקראו לזה 07, אל תתנו לו את ההקצאות.
חיים גולדברג: תבינו רגע אחד איך הדברים עובדים.
חיים גולדברג: אנחנו מוכנים לפרוש הכל, לא מחביאים כלום.
חיים גולדברג: אבל יש כאן מבנה ארגוני שקיים כאן בשנים האחרונות, שלוקח חבר'ה שלפעמים באים משבעה, שמונה, תשעה בתי ספר, ואפילו יותר, לא מצאו את מקומם בשום מקום, מצליחים "למסנן" אותם, במירכאות, למקום החדש, להחזיר אותם חזרה לציונות הדתית, כאנשים מרכזיים ומובילים, יש לנו קצינים שהם מה שנקרא אצל פרס, הנשיא פרס, מה שנקרא מצטייני נשיא, יש לנו חבר'ה שהם מצטיינים באקדמיה, מצליחים להחזיר אותם למסלול ואתם באים ואומרים – לא, זה לא לפי הסטנדרטים שלנו, תודה רבה, תלכו לעזאזל.
חיים גולדברג: זה נראה לי הזוי לחלוטין.
חיים גולדברג: לא מובן בכלל.
רעיה לוי גודמן: אני רוצה להביע מחאתי.
רעיה לוי גודמן: לא אמרנו לכו לעזאזאל ולא אמרנו לא מעניין אותנו.
רעיה לוי גודמן: אמרנו מאוד מעניין אותנו.
חיים גולדברג: סליחה.
רעיה לוי גודמן: לא, אני מבקשת.
רעיה לוי גודמן: אנחנו מעריכים את העבודה ובין זה לבין לעבוד על פי מינהל תקין, אני מבקשת קצת, קצת רספקט.
רעיה לוי גודמן: זה דבר אחד.
רעיה לוי גודמן: דבר שני, לגבי ישיבת בני חיל, אני גם את ישיבת בני חיל מכירה וגם תלמידים שהיו שלי הגיעו אליכם.
רעיה לוי גודמן: אני מכירה היטב.
רעיה לוי גודמן: לא הייתי אצלכם פיסית, אבל אני מכירה היטב.
חיים גולדברג: את מוזמנת.
רעיה לוי גודמן: אני אשמח להגיע, אמרתי את זה בהתחלה.
רעיה לוי גודמן: גם אצלכם, 47 מתוך 72, הם ילדים במסלול 07.
רעיה לוי גודמן: אני צודקת?
אלכס מילר: רבותיי.
רעיה לוי גודמן: עשרה מהם היו בחינוך מיוחד.
רעיה לוי גודמן: אני לא אומרת לא לעשות, אני לא אומרת לא לעשות, אני חושבת שהאגף לחינוך מיוחד רוצה לעשות, רוצה לעשות תחת תוכנית שילוב ולא תחת חינוך מיוחד, אני מסכימה אתך שהם לא צריכים להיות בחינוך מיוחד, אין לי ויכוח אתך.
רעיה לוי גודמן: אבל אם הם לא צריכים להיות בחינוך מיוחד, למה אתה רוצה את הזכאות לחינוך מיוחד?
רעיה לוי גודמן: תקבל בשבילם את הזכאות לתוכנית השילוב.
חיים גולדברג: כי זה לעג לרש מה שאת אומרת.
חיים גולדברג: תוכנית שילוב זה לעג לרש.
חיים גולדברג: אני מתנצל גם על האמירה של לכו לעזאזל, באמת לא הולם את הוויכוח, סליחה.
אלכס מילר: סליחה, רבותיי.
אלכס מילר: אתי, בבקשה.
אתי בנימין: לא ברור לי איך משרד החינוך הגיע ל- 40%, לא, לא ברור לי.
אתי בנימין: מבחינתי, קביעה של 40% זה חריצת גורלות של ילדים.
אתי בנימין: זה פגיעה בילדים לכל החיים.
אתי בנימין: כי לא יכול להיות שילדים, ה- 07 בעצם זה הקביים של הילדים.
אתי בנימין: הקביים של ילדים שרוצים לצאת מכיתות מקדמות ולהיות בכיתות רגילות וזה הקביים של אותם ילדים שוועדת ההתאמות קובעת לתת להם או לא לתת להם, ועדת השמה קובעת אם לתת להם או לא לתת להם את ה- 07.
אתי בנימין: ברגע שנותנים להם 07, ברגע שמשרד החינוך אומר – רגע, אבל בית-הספר עבר את המכסה של ה- 40% אז תלך ללמוד במקום אחר, זה לא יכול להיות דבר כזה.
אתי בנימין: למה להוציא את הילד מהחברה שלו, למה להוציא את הילד מהמקום שלו, מהמסגרת שלו, להעביר אותו למקום אחר, כי בית-הספר עבר את ה- 40%.
אתי בנימין: אני רוצה שתעקבי ותבדקי, אמנם את חדשה בתפקידך, אבל אין לי ספק שאת יודעת את הנתונים.
אתי בנימין: המספר של הילדים שניגשים בשנים האחרונות לוועדות השמה והם נכנסים לכיתות מקדמות הוא רק עולה, הוא רק עולה בשנים האחרונות.
אתי בנימין: יש יותר ויותר ילדים בכיתות מקדמות ולדעתי, ההקצאה של ה- 07 היא הרבה יותר זולה מלהכניס ילד לכיתה מקדמת.
אתי בנימין: אז כדאי שתבדקו את זה ותפסיקו עם ההחלטות האלה של 40% או 30%.
אתי בנימין: ילד שמגיע לו, צריך לאפשר לו.
אתי בנימין: את אומרת שלא יכול להיות אם ילד בבית הספר היסודי לא היה לו 07, פתאום יהיה לו? ילד, לפעמים בבתי הספר היסודי לא מאבחנים את הילד נכון, הוא מגיע לחטיבת הביניים, הוא מגיע לתיכון, יותר קשה לו, הוא יושב בכיתה של 40 ילד, יותר קשה לו.
אתי בנימין: יש ילדים שמאוד קשה להם בכיתות האלה, הם לא מסוגלים ללמוד בכיתות האלה וה- 07 הזה נותן להם את הפיתרון.
אתי בנימין: למה לא לאפשר לילדים האלה?
אתי בנימין: למה לחרוץ את גורלם?
אתי בנימין: יש דבר נוסף.
אתי בנימין: יש ילדה, למשל, יש לי מקרה שהגיע אלי רק בימים האחרונים.
אתי בנימין: ילדה עם אינטליגנציה נמוכה.
אתי בנימין: אבל הילדה הזאת, לא קיבלה בוועדת ההשמה את ה- 07, בגלל שיש לה אינטליגנציה נמוכה.
אתי בנימין: אז ההורים שלה, זאת אומרת, יש לה אינטליגנציה נמוכה אבל אין לה לקות, זה לא נחשב לקות.
אתי בנימין: אז ההורים שלה נאלצים לשלם אלפי שקלים בחודש עבור שיעורים פרטיים והילדה הזאת במבחנים בעל פה בבית הספר מוציאה 80 ומעלה.
אתי בנימין: למה לא לאפשר לה?
אתי בנימין: למה לא לעזור לה?
אתי בנימין: למה לא לצאת קצת מהמסגרת הזאת שאתם הולכים ישר ישר לפי הכללים שלכם ואתם לא סוטים ימינה ושמאלה?
אתי בנימין: אין לי ספק שאתם בוחנים אלפי ילדים אם לא יותר, כל שבוע.
אלכס מילר: תודה, אתי, תודה.
אלכס מילר: בבקשה, חברת הכנסת חוטובלי.
ציפי חוטובלי: בוקר טוב.
ציפי חוטובלי: אדוני היושב ראש אני רוצה להודות לך מאוד על קיום הדיון החשוב הזה.
ציפי חוטובלי: אני מתנצלת על האיחור, פשוט הייתי צריכה לעסוק בעניינים אחרים שקשורים לבית הזה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר כמה מילים על הרקע לדיון הזה.
ציפי חוטובלי: למעשה, אני מכירה באופן אישי, מוסד חינוכי אחד, את הישיבה החינוכית בכוכב השחר ואני יודעת עד כמה נעשית שם עבודת קודש אמיתית ברמה הכי גבוהה שיכולה להיות.
ציפי חוטובלי: זאת אומרת, מדובר במוסדות ייחודיים שכל הייחוד שלהם הוא ביכולת שלהם לקחת תלמידים שנמצאים עם רמה מסוימת של ליקויי למידה ולהפוך את התלמידים האלה לתלמידים מהשורה הראשונה, גם מבחינת הישגי הבגרות שלהם, גם מבחינת המחויבות האזרחית שלהם, גם מבחינת ההמשך האקדמי שלהם, גם מבחינת התרומה שלהם לחברה הישראלית דרך השירות הצבאי.
ציפי חוטובלי: וכשאני רואה את המהפכה שבתי הספר האלה מייצרים, אני יודעת רק דבר אחד – מדובר במרקם אוכלוסייה איכותי, שנוצר ממש תפור למידות אותם תלמידים ומה שמטרפד את היכולת של המוסדות האלה לשרוד ולהצליח זה העובדה שנותנים להם מכסות, מגבילים בעצם את היכולת של המוסדות האלה לקלוט את אותם תלמידים שראויים, שמגיע להם, מגיע להם בדין, מגיע להם בזכות.
ציפי חוטובלי: זה לא דבר שבו הם מבקשים תקציב שלא מגיע להם.
ציפי חוטובלי: לתלמידים האלה מגיע בכל מקרה, הרי אותו תקציב שמיועד להם כמי שהוכרו על-ידי ועדות השמה כתלמידים בעלי צרכים מיוחדים או ליקויי למידה.
ציפי חוטובלי: והעובדה שהתפישה השמרנית, אני לא יודעת מי הגורם כאן במשרד החינוך.
ציפי חוטובלי: שלום.
ציפי חוטובלי: את חדשה בתפקיד, נכון?
אלכס מילר: אבל היא 22 שנה בנושא.
ציפי חוטובלי: אני מברכת אותך על המינוי החדש.
ציפי חוטובלי: אני אומרת שיש כאן
ציפי חוטובלי: באמת תופעה ייחודית שראוי שמשרד החינוך יגן עליה, יגן עליה בחירוף נפש כי באמת, כשאתם צריכים להסתכל על טובת העניין, טובת העניין היא שבסופו של דבר כל תלמיד יוכל לבחור את המקום שבו הוא ממצה את הפוטנציאל שלו ברמה הכי גבוהה ותלמיד שזכאי להטבה מסוימת, כי כך משרד החינוך עובד, כי כך משרד החינוך קבע, למה שלא יקבל את ההטבה הזאת במסגרת לימודית חינוכית שבאמת מתאימה לו, שמפריחה אותו, שמייצרת את כל התנאים כדי שהוא בסופו של יום יהיה התלמיד הטוב ביותר שהמערכת יכולה להוציא ממנו.
ציפי חוטובלי: ולכן יש כאן עניין שאני באופן אישי, המנהל של כוכב השחר, הוא זה שפנה אלי והסב את תשומת לבי לבעיה הזאת ואני רוצה לומר שאני באמת חושבת, יש כאן, חבל שחבר הכנסת זבולון אורלב לא נמצא, הוא אחד מהיוזמים של הדיון הזה.
ציפי חוטובלי: יש כאן שינוי תפישתי שלא משרת לא את טובת העניין, לא את טובת התלמידים, ולכן חשוב לבטל את התקנה הזאת שמגבילה במכסות, חשוב מאוד שהדברים יישפטו לגופם של תלמידים.
ציפי חוטובלי: אם התלמידים האלה בוחרים ללמוד בבתי-הספר האלה כי זה המקום הטוב ביותר עבורם, לתת להם את אפשרות התקצוב דרך אותם מוסדות שעושים עבודת קודש אמיתית.
ציפי חוטובלי: צריך באמת לראות את הפלא הזה, זה ממש פלא, איך המערכת הזאת באמת מצמיחה את התלמידים הטובים ביותר ואני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, זה שלקחת את זה כדיון מפתח, זה שהוועדה הזאת צריכה להוביל לכך שהתקנה הזאת תתבטל, שבתי-הספר האלה לא יתחננו מדי שנה לצורך במכסות.
ציפי חוטובלי: אני נדברתי עם מנכ"ל משרד החינוך, הדבר הזה, אסור שהוא יחזור על עצמו מדי שנה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה שיהיה ברור לחלוטין שבתי-הספר האלה מקבלים את התקצוב לפי מספר התלמידים שלהם ובלי להגביל במכסות כאלה ואחרות, כי זה לא משרת את בתי הספר.
שלמה ברילנט: שלום וברכה, אני מנכ"ל איגוד מנהלי הישיבות.
שלמה ברילנט: אני רוצה ראשית להגיד, לפני שאני אדבר על הנושא שלי, בנושא של 07, שמשרד החינוך פה מסתיר משהו ואני חושב, אני לא יודע אם מנהלי המוסדות מכירים.
שלמה ברילנט: יש לי פה פרוטוקולים של דיונים פנימיים בתוך משרד החינוך ואני אשמח להעביר לאדוני היושב ראש את הפרוטוקולים האלה, שמשרד החינוך בכלל מבטל את 07 והופך את כל התקצוב של 07 לסטטיסטי ולא דיפרנציאלי.
שלמה ברילנט: מה שאומר בעצם, שהוויכוח לא יתנהל על 40%, אלא הוויכוח מתנהל על אפס.
שלמה ברילנט: אז בעצם, לרדת סטטיסטי ואז הישיבות האלה נסגרות.
שלמה ברילנט: אז אני לא מבין מה הוויכוח פה של משרד החינוך, הולכים לאחור.
שלמה ברילנט: ומשרד החינוך פה לא אומר בכלל את המשפט הזה.
שלמה ברילנט: יש לי פה פרוטוקולים רשמיים, בדיונים בוועדה, שהיה אצל המנכ"ל, בהשתתפות כמעט למעלה מעשרה אנשים, יועצים משפטיים והכל, וכתוב במפורש – אנחנו בעצם, התרבותי ייחודי, נסמכים על זה שעדיין לא עברו לסטטיסטי ועדיין תקועים בדיפרנציאלי.
שלמה ברילנט: אבל משרד החינוך הולך בעצם לחסל את כל הישיבות האלה לגמרי.
קריאה: ממתי הפרוטוקול?
שלמה ברילנט: הפרוטוקול הזה מ- 14.2.2010, יש גם אחרי זה.
שלמה ברילנט: יש גם מכתב מגב' חיה הראל מה- 5 לינואר 2011.
שלמה ברילנט: ואני לא מבין פה, למה הם מדברים על 40%, כשבעצם הולכים לסגור אתכם.
שלמה ברילנט: אז יכול להיות שזה לא יקרה השנה הזאת, זה יקרה בשנה הבאה.
שלמה ברילנט: אבל משרד החינוך הולך לסגור בכלל את כל 07 ולהפוך אותו לסטטיסטי.
שלמה ברילנט: אני חושב, אדוני היושב-ראש, הנקודה הזאת פה, הסתירו את זה ממך.
שלמה ברילנט: יש פה פרוטוקולים מפורשים שאומרים שכל 07 עובר לסטטיסטי ולא דיפרנציאלי.
שלמה ברילנט: במקרה הזה, הם פשוט נסגרים.
שלמה ברילנט: כי סטטיסטי הם יקבלו 10%, מתוך התלמידים הרגילים שלהם, ובעצם אין ועדות שילוב והם נשארים לגמרי בחוץ.
שלמה ברילנט: את זה רציתי להגיד לגבי הדיון, הנושא שלהם.
שלמה ברילנט: אבל אנחנו במוסדות התרבותיים הייחודיים שהיה פה חוק שעבר פה בוועדה פה, שהתחייבו במפורש וחבל שהיועצת המשפטית לא נמצאת פה.
שלמה ברילנט: יש פרוטוקולים על זה, שאנחנו נקבל ילדי שילוב, נקבל 07, הפכו לנו את זה לילדי שילוב וחשוב לציין שילדי שילוב מדברים פה כל הזמן ילדי שילוב.
שלמה ברילנט: מדובר על אגורות, על כמעט 80 שקל לשנה, לחודש, ממש, אפשר למצוא, אפילו סטודנט לא יבוא ללמד במחירים האלה.
שלמה ברילנט: יש לי פה את רשימת השעות שכל בית ספר מקבל, אני אוכל להעביר את זה, אדוני היושב ראש, פשוט בדיחה של שעות.
שלמה ברילנט: והם מדברים כל הזמן שאפשר לקחת ילד בעייתי.
שלמה ברילנט: יותר מזה, כותבת לנו גב' חיה הראל, שהיא אחראית על זה, שיש ילדים שמגיע להם כסף, אז אני אומר לה – אז למה לא קיבלתי עליהם כסף?
שלמה ברילנט: תפנה לאגף התקציבים.
שלמה ברילנט: זה לא קשור אלי.
שלמה ברילנט: הילד מאושר.
שלמה ברילנט: מגיע לו כסף.
שלמה ברילנט: אז זורקים אותך, מאחד לשני, כאילו הילד הזה הוא בעצם אוויר.
שלמה ברילנט: לא מגיע לו, כשהיא כותבת לי שמגיע לו כסף.
שלמה ברילנט: היא מודה בקיום של הכסף.
שלמה ברילנט: ילד חירש, ופשוט מתעלמים ממנו.
שלמה ברילנט: אני חושב שיש פה פשוט דו-שיח של חירשים, שבעצם המשרד עושה משהו אחד ומדבר משהו אחר והם מדברים על בחינה ועל דברים שפשוט המנכ"ל בכלל אוחז במקומות אחרים.
סטוארט צ'סנר: אני פסיכולוג קליני, לפני 19 שנה הקמנו את בני חיל בירושלים וישבתי בוועדה הזאת.
סטוארט צ'סנר: אני רק רוצה להתייחס לשלוש נקודות קצרות.
סטוארט צ'סנר: קודם כל, אני חושב שהשיחה פה מאוד דומה.
סטוארט צ'סנר: השנה אני הייתי על ועדה ממשלתית לחקור את העניין של תקציב לילדים עם אוטיזם ובעיות שנקראות היום PDD – Pervasive developmental disorder.
סטוארט צ'סנר: וראינו שהמצב מאוד דומה שהמשרד היה מוגבל להגדרות מיושנות שלא היו רלוונטיות למצב של המחקר והידע הנוכחי וכמו כן זה בסיס של מה שמתנהל פה היום.
סטוארט צ'סנר: ההגדרה החדה הזאת של חינוך מיוחד לילדים שאינם חינוך מיוחד אלא ילדים עם צרכים מיוחדים, פשוט אין לו מנגנון של משרד החינוך, אין להם את הקטגוריות הנכונות וכתוצאה, הילדים האלה נושרים ואין להם פיתרון.
סטוארט צ'סנר: העובדה היא שאין פיתרון להם ואולי הדבר שהכי מצביע על זה, זה המחקר שיצא בשנתיים האחרונות שמגלה ש- 80% מהאסירים בבתי הסוהר, בכלא, בישראל, הם אנשים עם הפרעות קשב וריכוז וליקויי למידה.
סטוארט צ'סנר: זו נקודה ראשונה.
סטוארט צ'סנר: נקודה שנייה, לגבי הטענה של משרד החינוך, שלא ייתכן שילד פתאום בגיל ההתבגרות, הופך להיות ילד של חינוך מיוחד.
סטוארט צ'סנר: לפני 11 שנה קיבלתי ניהול של מה שנקרא פרויקט עידוד, פרויקט עידוד היה פרויקט ממשרד החינוך והמרכז להתפתחות הילד, כדי לנסות לטפל בילדי ADHD בתוך המערכת הרגילה ואכן עשינו מחקר יחד עם ברוקדייל והג'וינט ועשינו תוכנית בתוך בתי ספר, בתוך ירושלים, בתי ספר יסודיים.
סטוארט צ'סנר: מה שזיהינו להפתעתנו, שיותר מ- 80% מהילדים בבתי ספר, כאשר עשינו אבחון בתוך בתי הספר, זיהינו 80% מילדי ADHD ולקויי למידה לא עברו אבחונים, לא זוהו לפני כן.
סטוארט צ'סנר: היו שם כיתות רגילות לגמרי ואכן אנחנו יכולים לראות את התהליך מה שקורה לילד כזה וזה הרוב, במיוחד במקום כאשר הכוחות של ההורים הם יחסית חלשים.
סטוארט צ'סנר: והנקודה האחרונה, אני רק רוצה להגיד, שלפני כ- 14 שנה, ישבתי בוועדת החינוך, כאשר חבר כנסת זבולון אורלב היה יושב ראש של הוועדה ואכן, בדיוק אותו הדבר, אותו הדבר, אותו הדבר, אותו העניין, אז לא היה 40%, אז היה משהו אחר, אבל אותו העניין – סירוב לתת תקציב לילד שכבר קיבל את הזכאות לזה, כתוצאה מהבית-ספר שהוא לומד בו.
סטוארט צ'סנר: אז אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו נוכל להגיע להסדר לאפשר למוסדות להתקיים.
יששכר ואסרלוף: אני ראש ישיבת אהבת חיים.
יששכר ואסרלוף: הגברת רעיה, תראי בבקשה, קודם כל, אין כאן קונספירציה, אנחנו לא משלמים אחוזים לוועדות השמה שאתם מייצרים, לא אנחנו.
יששכר ואסרלוף: אז אין כאן איזה, שאנחנו משחקים עם ועדות ההשמה, תתנו לנו ילדים.
יששכר ואסרלוף: הרי אתם הקמתם את ועדות ההשמה.
יששכר ואסרלוף: אתם הקמתם.
יששכר ואסרלוף: נציג שלכם יושב.
יששכר ואסרלוף: אז ריבונו של עולם, בואו ניתן להם את הכבוד שלהם.
יששכר ואסרלוף: הם סתם, בגלל לחצים, הם מחליטים החלטות לא מקצועיות?
יששכר ואסרלוף: אני לא יכול בכלל להאמין כדבר הזה.
יששכר ואסרלוף: דבר שני, בנושא של אבחונים בבתי ספר יסודיים.
יששכר ואסרלוף: בתי ספר יסודיים לומדים ילדים לזוגות צעירים שעסוקים מאוד בעבודה שלהם ועד שהם אומרים ג'ק רובינסון, מה שבצנחנים 21, 22, 23, המצנח נפתח ומתברר שלא אמרו להם ולא גילו להם שיש אפשרויות לילדים שלהם והילדים שלהם גדלים עם פערים לימודיים, גב' רעיה, עם בעיות רגשיות שנוצרות על הבסיס של פערים לימודיים, דימוי עצמי נמוך.
יששכר ואסרלוף: אנחנו מקבלים לישיבה שלנו בכיתה ט' אבק אדם, לפעמים.
יששכר ואסרלוף: אנשים שפשוט, הם לא, הם לא מסוגלים, הם לא יודעים מה זה הצלחה.
יששכר ואסרלוף: הם יושבים בכיתות, ישבו ביסודי בכיתות של 35, אני לא אומר 40, אלא 35, והמחנך נכנס וקודם כל את הבעיות קשב וריכוז, תלך למגרש, תלך לעזור לאיש האחזקה, תצלם.
יששכר ואסרלוף: פערים נוצרים יום יום, עד שבמשך השנים, נוצרים פערים לימודיים.
יששכר ואסרלוף: אנגלית בכלל, אין אנגלית, אין מתמטיקה.
יששכר ואסרלוף: הם לא יודעים.
קריאה: לא יודעים קרוא וכתוב.
יששכר ואסרלוף: וזה כשל מערכתי לא שלי, של מערכת החינוך שאת מייצגת.
יששכר ואסרלוף: מילה אחת רעה לא עלייך, חס ושלום.
יששכר ואסרלוף: אבל גברת רעיה, מה זאת אומרת שמונה שנים, פתאום נוצרים עוד 100 תלמידים.
יששכר ואסרלוף: מאיפה הם נוצרו?
יששכר ואסרלוף: מהכשל של משרד החינוך.
יששכר ואסרלוף: מהטיפול שהילדים האלה – תצא החוצה, מותק.
יששכר ואסרלוף: מה הילד יודע?
יששכר ואסרלוף: מה הוא יודע על הזכויות שלו?
יששכר ואסרלוף: מה פתאום שאני אצא?
יששכר ואסרלוף: אדוני, תלמד אותי.
יששכר ואסרלוף: תלמד אותי, כמו אצלנו, שבאמצע ישיבה פדגוגית מורה רצה החוצה לתת עוד שיעור, עוד, עוד איזה קטע קטן, במתמטיקה, למישהו שמחכה לה בחוץ.
יששכר ואסרלוף: תיתן את הנשמה שלך לילדים.
יששכר ואסרלוף: תן אבחונים, בתוך המערכת היסודית.
יששכר ואסרלוף: כמו שאתה יודע לעשות את המבחנים הבינלאומיים, תעשה גם לילד בבקשה.
יששכר ואסרלוף: וכשיש, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך שיש בתי ספר שכשיש את מבחני המיצב, הם דואגים שהילדים האלה יהיו "חולים" והילדים האלה לא יהיו בתוך הכיתה ולא משתפים אותם, בשביל לא לפגוע בסטטיסטיקות, בשם של בית הספר.
יששכר ואסרלוף: גברת רעיה, עם כל הכבוד, אני בטוח שאת עושה עבודה נאמנה ואת באה למשרד החינוך ואת רוצה לעשות שיהיה הכי טוב.
יששכר ואסרלוף: אם הילדים האלה, שאנחנו מלווים אותם, אני יכול להגיד, סליחה, לכל האנשים שנמצאים כאן, עד החופה, אנחנו מלווים אותם.
יששכר ואסרלוף: מר אלכס, יושב-ראש הוועדה, הילדים האלה ישלמו מס הכנסה מגיל 25 עד גיל 67, הגב' רעיה, את שומעת אותי?
יששכר ואסרלוף: יכסו עשרות פעמים את ההוצאה של ארבע שנים, בסך-הכל.
יששכר ואסרלוף: אם אנחנו נייצב אותם, אם אנחנו נגדל אותם, אם אנחנו נצליח אותם, אתם תקבלו בחזרה גם מבחינה כלכלית, המדינה תקבל בחזרה את הכסף שלה.
יששכר ואסרלוף: 40 שנה של מס הכנסה.
יששכר ואסרלוף: אם הוא יהיה בתפקיד, במקום זה אתם תצטרכו מה לתת?
יששכר ואסרלוף: עובדים סוציאליים?
יששכר ואסרלוף: לא רק שלא ייתנו, אלא ימשיכו לקבל מהמדינה עזרה ותמיכה כל החיים.
יששכר ואסרלוף: תפסיקו עם זה, תנו לנו, לפחות תצדיעו לנו, אני לא אומר, אבל OK, אל תצדיעו לנו.
יששכר ואסרלוף: אבל תנו לנו את האפשרות, לא כל שנה להתחיל לרדוף כמו קבצנים.
יששכר ואסרלוף: אנחנו רוצים לעשות עם הילדים האלה.
יששכר ואסרלוף: אני מכיר את ד"ר צ'סנר, אני בטוח שזה פרויקט החיים שלו, זה מה שהוא עושה, זה כל ההוויה שלו.
אלכס מילר: עוד מישהו רוצה להתייחס?
ציפי חוטובלי: בתגובה לרב יששכר, הרי זה לא שהכסף הזה, לא יוצא בכל מקרה.
ציפי חוטובלי: הכסף הזה יוצא בכל מקרה.
יששכר ואסרלוף: נכון.
ציפי חוטובלי: זה לא שמדובר בתקציב עודף.
ציפי חוטובלי: מדובר בתקציב שהוא חלק מהעוגה בכל מקרה.
יששכר ואסרלוף: וזה גם ארבעה מוסדות, בסך-הכל.
רעיה לוי גודמן: אני לא אחלוק על זה שצריך לעשות עבודה עם ילדים עם צרכים מיוחדים, אני אהיה האחרונה שאחלוק.
רעיה לוי גודמן: אני מדברת על רצף לקויות ורצף שירותים.
רעיה לוי גודמן: כשאני מדברת על זה שהילד לא נולד בגיל 16, ילד חינוך מיוחד, בעל לקויות משמעותיות, תוכנית השילוב מתחילה בגיל חמש.
רעיה לוי גודמן: אפשר היה לאתר אותו.
רעיה לוי גודמן: מסלול 07 נולד לילדים לכיתות מקדמות בבית ספר רגיל, לכיתות קטנות, לזה הוא נועד.
רעיה לוי גודמן: אם רוצים להמציא איזה שהוא דגם חדש, צריך לבחון אותו ואמרתי בתחילת דבריי שהמנכ"ל ביקש שאנחנו נבחן עכשיו הנהלה חדשה של האגף, את כל הנושא הזה של ילדים בתיכון, מחדש.
רעיה לוי גודמן: דבריך אינם מדויקים, אני מוכרחה להגיד.
רעיה לוי גודמן: יש לנו שעות ולא ראיתי את הפרוטוקולים שאתה מדבר ואני לא יודעת מה היה בפברואר 2010.
רעיה לוי גודמן: אני יודעת מה היה מהיום שאני נכנסתי ואני כן יודעת להגיד שהמגמה של משרד החינוך היא להפך, היא להיכנס עם תוכנית השילוב בצורה הרבה יותר מובנית, גם לתיכוניים, ולא לגמור את תוכנית השילוב בכיתה ט', כאילו הבעיות הסתיימו בכיתה ט'.
רעיה לוי גודמן: אבל בין זה שנכנסים בתוכנית שילוב מובהקת לבין זה שילד צריך להיות בכיתת חינוך מיוחד, יש הבדל, בין חינוך מיוחד לבין תוכנית שילוב.
רעיה לוי גודמן: אני חוזרת ואומרת, על-פי הוראת המנכ"ל, אנחנו נשארים כרגע ב- 40% תקרה, אנחנו מבקשים לעשות הבחנה מאוד ברורה בין ילדי חינוך מיוחד לילדים שיכולים להשתלב בחינוך הרגיל.
רעיה לוי גודמן: אנחנו נבחן במשרד החינוך את כל המטריה הזאת שנקראת תמיכה לילדים עם צרכים מיוחדים בתיכונים, על רצף הלקויות ועל רצף התקציבים.
שמעון וולף: אני מנהל אדמיניסטרטיבי של ישיבת בני חיל בירושלים.
שמעון וולף: יושבים פה מנהלים אדמיניסטרטיביים ומנכ"לים של ישיבות.
שמעון וולף: אנחנו עומדים עכשיו לקראת פתיחת שנת הלימודים הבאה.
שמעון וולף: יושבת גברת רעיה ובצדק, כמנהלת חדשה והוראת מנכ"ל ובטח שאין לה מה לעשות, אנחנו אמורים לתכנן את שנת הלימודים הבאה.
שמעון וולף: כשהיא אומרת לי היום, כרגע 40%, זאת אומרת אני סוגר את בית-הספר.
שמעון וולף: היא צריכה להבין שהמשמעויות של הדברים האלה, זה משמעויות של היום בבוקר, זה לא לחכות להוראות מהוועדה מה יהיה.
שמעון וולף: אנחנו צריכים מחר בבוקר לקבל את ההחלטות שלנו.
אלכס מילר: זהו, רבותיי?
אלכס מילר: עוד מישהו רוצה להתייחס, לפני שאני מסכם?
רעיה לוי גודמן: רק עוד משפט אחד בעניין הזה.
רעיה לוי גודמן: מנכ"ל משרד החינוך אישר לשתי ישיבות, סליחה, לישיבת אהבת חיים, את ה- 70%, כישיבה יחידה שהוא אישר לה 70%.
רעיה לוי גודמן: כל השאר נשארו במצב.
קריאה: לא ביקרתם אפילו שם, לא הייתם שם.
אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.
ישראל אייכלר: סליחה שאני בא ככה ברגע אחד, אבל יש נושא של ה- 07, שהיה סיוע לתלמידים גם בישיבות ותלמודי תורה במשך שנים רבות כמו כל ילד אחר שאין לו.
ישראל אייכלר: בשנים האחרונות ממש, מישהו החליט להפסיק לישיבות ולתלמודי תורה את ה- 07 הזה, למרות שהתלמידים לא נהיו עשירים יותר אלא עניים יותר ואמרו שזה קשור בליבה, דברים שלכאורה עוד אין פסיקה ואין, אפשר להפסיק את כל התקציבים בגלל העניין של הליבה.
ישראל אייכלר: אני רואה בזה כפייה אנטי חינוכית ועוול גדול ואני מבקש מהוועדה להמליץ או לדרוש ממשרד החינוך לא להתנות את הסיוע הסוציאלי לתלמידים שזקוקים למורה, לסיוע לימודי, בעניינים פוליטיים כמו הליבה ודברים כאלו, שלדעת משרד החינוך, הוא רוצה לעשות את זה.
ישראל אייכלר: זה בסך-הכל מה שביקשתי ואני מודה לך שאפשרת לי להעלות את זה.
אלכס מילר: רבותיי, אני מציע שאנחנו נתקדם, קודם כל, אני רוצה להמליץ למשרד החינוך לבטל את העניין הזה של ההקצאות ושל האחוזים של 40, 60, 50, לא מעניין.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על מנגנון שהוא עובד וצריך ליישם אותו וצריך לקחת אותו ולחזק אותו ולא לעשות כל מיני מוגבלויות שאחר-כך אנחנו צריכים להתמודד עם בעיות אחרות שיש לילדי ישראל, כאשר הם מתמודדים עם אותם החסמים שיש במערכת החינוך.
אלכס מילר: אם יש מנגנון שהוא עובד, צריך לחזק אותו.
אלכס מילר: אז אני מציע שבוועדה שאתם הקמתם, ואני מברך על כך שאפשרתם לבית-הספר אהבת חיים עד 70%, אני גם אציע שתאשרו גם לכל השאר.
אלכס מילר: אין שום בעיה עם זה.
אלכס מילר: דבר שני, אני מציע שעד ה- 1 ליוני, כי כולנו פה בחגים, פגרות וכו', אתם תוציאו לנו מסקנות של הוועדה שאתם הקמתם באבחון של העניין הזה, ברוח של ההמלצות של ועדת החינוך.
אלכס מילר: כי אחר-כך צריך לחזור לכאן.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר גם ששוחחתי עם המנכ"ל בעניין הזה ואני חושבת שיש הבנה, וגם עם שר החינוך שוחחתי בעניין הזה.
ציפי חוטובלי: יש כאן הבנה באמת שלטובת העניין, שהתקנה הזאת לא משרתת את טובת העניין ונראה לי שזה בדיוק הרגע שבו את, בתפקידך החדש, באגף לחינוך מיוחד, צריכה באמת כאן לחשוב מחוץ לקופסה, מחוץ לתפישה הדווקנית הזאת של חינוך מיוחד.
ציפי חוטובלי: אני באמת אומרת לך את זה, מעומק הלב.
ציפי חוטובלי: יש כאן הזדמנות אמיתית למשרד החינוך לטפח תפישת עולם אחרת ושונה בכל מה שנוגע לילדי חינוך מיוחד והתפישה הזאת היא תפישה עם קבלות.
ציפי חוטובלי: לא מדובר במוסדות שהם מוסדות ניסויים, מדובר במוסדות שהביאו קבלות במשך 18 שנה, במשך 15 שנה, במשך כל השנים האלה, שבהם המוסדות האלה עבדו ותפקדו והצמיחו דור לתפארת.
ציפי חוטובלי: ולכן, חשוב לי מאוד שהדברים האלה ייאמרו, בתיאום עם המנכ"ל והשר.
אלכס מילר: אני חושב שהכיוון שלנו הוא מובן למשרד החינוך.
אלכס מילר: אנחנו לא מקבלים את הדירוג הזה של 40%, כי העובדה שזה בעצם הולך לגרום לסגירת בתי-ספר או לאיזה שהוא מצב שהוא מצב לא מקובל.
אלכס מילר: גם אם יש מצב שהילדים לא אובחנו במשך הכיתות היסודי או במשך ההליך הזה, זה לא מצביע על כך שאין בעיה ואת זה צריך להבין.
אלכס מילר: אני גם לא חושב שהלחץ שמופעל על השלטון המקומי, זה משהו שצריך להיות במסגרת של טיעון בעד או נגד.
אלכס מילר: כשרואים, רבותיי, אם יש לכם בעיה עם רשות מקומית כזאת או אחרת, יש לכם מנגנונים לטפל.
אלכס מילר: אם יש פה עניין של קשר אישי, של מעורבות של ראש העיר, של לחץ של אדם כזה או אחר, ומשרד החינוך עולה על זה, אז בבקשה, יש לכם את מבקר המדינה, יש לכם את מבקר העיריות, יועץ משפטי לממשלה, תפנו לכל אחד ואחד.
אלכס מילר: אבל זו לא יכול להיות טיעון שהוא בעצם עומד בפנינו שאנחנו על-פיו צריכים להחליט.