GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קריאה: המכתב הזה התקבל - אולי אפילו במידה מסויימת להפתעתי - בדרך כלל בתגובות חיוביות ומבינות.
קריאה: לא הייתה שום מתקפה ואנחנו יודעים מה זאת מתקפה בארץ.
קריאה: בדרך כלל זה התקבל בהבנה גם בחוגים שרחוקים ממני מרחק פוליטי רב.
קריאה: אני חושב שכמה מן ההתבטאויות שנשמעו כאן - ובהתבטאויות האלה אני לא מתייחס לא לאנשי כפר קאסם ולא לאנשי מעלות - היו במידה רבה על-פי הרפלקס המותנה שלנו, גם שלי.
קריאה: אומרים שמה שקרה היה ידוע אבל במאות מכתבים שקיבלתי וטלפונים אמרו שלא ידעו כלום.
קריאה: סיפר כאן המורה מה שסיפר.
קריאה: לא ידעו כלום.
קריאה: אנשים מבוגרים לא ידעו כלום, אנשים בני 25-20 לא ידעו כלום.
קריאה: אולי במעומעם הם שמעו פעם משהו, שמעו כפר קאסם, אבל לא ידעו כלום.
קריאה: מה הטיעון המרכזי שבאמצעותו כאילו רוצים לנגח - מי שרוצה לנגח ואלה הם מעטים, ממש מעטים - את המכתב הזה.
קריאה: אומרים שאין כאן סימטריה.
קריאה: זאת אומרת, מזכירים אירוע אחד אבל לא מזכירים אירועים אחרים.
קריאה: אני רוצה חברותי וחברי שתתנו לי לפחות את הקרדיט שבהחלט כשכתבתי את המכתב המחשבה הזו חלפה במוחי.
קריאה: היא חלפה במוחי והחלטתי לא ואני אגיד למה לא.
קריאה: קודם כל, תלמידי ישראל לצערנו הרב לא לומדים טרור - אבל אני אגיד שהם כן לומדים טרור - כי הם בראש וראשונה חיים טרור.
קריאה: מה, הם לא יודעים על הטרור?
קריאה: הם לא חיים כאן במציאות?
קריאה: הם לא חיים כאן במדינה הזאת?
קריאה: הם לא יודעים מה זה טרור?
קריאה: לצערנו הרב הם לומדים את זה ולפעמים הם לומדים את זה על בשרם.
קריאה: מה זאת אומרת לא לומדים טרור?
קריאה: עדיין לפעמים אנחנו חיים טרור.
קריאה: אני לא מדבר על הצד הפורמלי אם זה נמצא באיזשהו ספר או לא נמצא באיזשהו ספר.
קריאה: אפשר היה לכתוב את זה בקונטקסט של מלחמת קדש, בקונטקסט של אירועי הטרור הנוראים, בקונטקסט ההיסטורי, אבל אני חושב שהיינו מחטיאים את המטרה.
קריאה: משום שבאיזשהו מקום היה מתקבל הרושם כאילו מנסים להסביר את האירוע הזה באיזשהו קונטקסט היסטורי.
קריאה: האם טבח מצדיק טבח?
קריאה: האם הרג מצדיק הרג?
קריאה: האם לא ידועה עמדתנו בעניין הטרור?
קריאה: זאת אומרת, ככה ברמז, באיזו קריצת עין, תראו, בכלל כל ההיסטוריה של כל האיזור הזה זה טבח אחד גדול, אז היה עוד טבח אחד.
קריאה: זה מאוד מאוד לא נכון.
קריאה: חוץ מזה, מה הרבותה ששר חינוך ישראלי ציוני שהוא יגנה או שיאמר שצריך ללמוד על טבח תרפ"ט או על טבח מעלות או על טבח אביבים, מה הרבותה המוסרית?
קריאה: בהיסטוריה צריך ללמוד וילמדו, אבל מה הרבותה המוסרית?
קריאה: יש רבותה מוסרית רק אם אנחנו עושים את חשבון הנפש עם עצמנו ולא עם אחרים ולא מכניסים את זה בקונטקסט הכללי.
קריאה: אני מצפה משר החינוך הפלשתיני לכתוב מכתב דומה למכתב שלי.
קריאה: פה יש רבותה מוסרית.
קריאה: אני לא אחכה לו אפילו יום אחד ולא חיכיתי יום אחד וכתבתי את זה ביום שחשבתי שאני רוצה לכתוב את זה.
קריאה: אני לא אחכה לאף אחד.
קריאה: כי אני רוצה להיות יותר טוב, אני רוצה להיות יותר מוסרי והרמה המוסרית שלנו והערכים המוסריים שלנו לא מותנים בהתנהגות של הזולת.
קריאה: זו אחת הבעיות החינוכיות הכי חמורות שיש לנו שבכל עניין אנחנו אומרים אבל מה הוא, ומה ההוא, ולמה זה ככה, ולמה אתה לא מזכיר.
קריאה: כשמתביישים, קודם כל מתביישים בפני עצמך כשאתה מסתכל בראי.
קריאה: זו הבושה ושום דבר לא מצדיק שום דבר.
קריאה: אני רוצה ששר החינוך הפלשתיני יכתוב את המכתב הזה ואם הוא לא כותב, זה מצער אותי מאוד, אבל אני לא אחכה יום אחד.
קריאה: אומרים מזוכיזם, הלקאה עצמית.
קריאה: חברות וחברים, אומרים את זה עלינו שנים.
קריאה: מדברים על ההלקאה והמזוכיזם.
קריאה: אני לא רואה שזה החליש אותנו אלא אני רואה שזה חיזק אותנו.
קריאה: זו במידה רבה זכותו של החזק וחובתו של החזק, ואיך אני יודע שזה חיזק אותנו?
קריאה: כי יצאנו וידינו על העליונה, אז זה לא כל כך החליש אותנו כל ההלקאה העצמית הזאת וכל המזוכיזם הזה.
קריאה: אני אגיד לכם איזה מדינות ואיזה עמים נחלשים.
קריאה: מדינות ועמים שנחלשים אלו מדינות ועמים שלא מרהיבים עוז בנפשם להסתכל בראי ולא התמודדו עם העבר שלהם, ויש לי דוגמאות כאלה גם מאירופה עכשיו ואני לא רוצה לעשות שום אנלוגיות.
קריאה: מדינות שהחליטו אחרי שקרה מה שקרה להתמוד עם עברן באומץ לב מבלי לטאטא מתחת לשטיח, הצילו את עצמן.
קריאה: מדינות שלא עשו את חשבון הנפש וטיאטאו את הדברים מתחת לשטיח, העבר חוזר אליהם, העבר רודף אחריהם כמו צל, כמו סיוט.
קריאה: אומרים למה שר חינוך ערבי לא עושה את זה.
קריאה: אז בואו נתגאה כולנו ששר חינוך ישראלי כן עושה את זה.
קריאה: זו סיבה לבושה?
קריאה: זו סיבה לחרטה?
קריאה: אני חושב שזו סיבה לחוזק, אני חושב שזו סיבה לגאווה, אני חושב שאתם צריכים להיות גאים בזה.
קריאה: הנה, תראו, אנחנו יותר בסדר.
קריאה: זה גם נותן סימן למה אנחנו מצפים ובהחלט יש לנו ציפיות.
קריאה: יש לי הרבה מחלוקת עם החברים שלי שיושבים כאן, האזרחים הערבים של מדינת ישראל.
קריאה: רובי ריבלין אמר בדבריו שאולי יכול להיווצר איזה מצב שתלמיד יקבל רושם שאולי לא צדקנו במפעל הציוני או בקוממיות שלנו.
קריאה: רובי ריבלין לא קרא את המכתב.
קריאה: תגידו לו את זה.
קריאה: לו הוא היה קורא את המכתב, הוא לא היה יכול לומר את זה כי הכותב, שאני מכיר אותו באופן אישי, אומר שדווקא מי שמתגאה כמונו בקוממיות ישראל ומזדהה אתה הזדהות גמורה, דווקא מי שרואה כמונו בשירות הצבאי שליחות לאומית ואישית חשובה מאין כמותה, דווקא אנחנו חייבים לזכור ולהזכיר את טבח כפר קאסם.
קריאה: הייתה פה הערה לא לעניין של סילבן שלום שאלמלא הוא הכיר אותי הוא היה חושב כל מיני דברים.
קריאה: הבעיה היא שבכל עניין מעמיסים את כל ההיסטוריה שלנו ואת כל מה שעברנו כולנו ביחד ואת כל הטרגדיות.
קריאה: את הכל מעמיסים על עניין אחד.
קריאה: המכתב הזה לא עוסק בכל המסכת, בכל היריעה, והוא לא בא לכתוב עכשיו את כל לימודי האזרחות של מדינת ישראל ואת כל לימודי ההיסטורי השל מדינת ישראל, הרי לא זו הייתה היומרה.
קריאה: אבל מה ערך היה למכתב הזה אם היו נאמרים בו דברים של כן, אבל, ותבינו, והיה, והיה ערב מלחמה, וגם אנחנו נטבחנו.
קריאה: בטח שנטבחנו, אז אם נטבחנו אז עכשיו אני אטבח?
קריאה: מה ערך היה לכל המכתב הזה?
קריאה: לא היה לזה שום חשיבות, בוודאי לא ערך מוסרי.
קריאה: קראתי במליאת הכנסת ואני אקרא גם עכשיו שיר של משורר שהוא לא סתם משורר אלא המשורר הזה היה מהאבות המייסדים, היה אחד מראשי תנועת העבודה שכתב ב1956- את מה שהוא כתב:     "ולאחר שהוציא בית-הדין את הגזר יש לפנות בדחיפות, לא לזנוח אל דברים שגם הם חייבים מאסר, אל סגנון מחשבה והלכי רוח אל רוחות ונטיות נודעות שרווחו ורווחות גם כיום במקרים כמו אלה לא יוכלו הם לומר לא ידינו שפכו שכן יש להם יד, יש להם חלק כך או כך יש לגשת אל זו המלאכה ולגשת בתוקף ובמרץ גם בכלי החברה, גם בכלי הממלכה שיפנו גם אל שורש וגם אל צמרת.
קריאה: מדינה שאין נעשית בתוכה עבודה שכזאת עוד מציץ בה התוהו וישנה בעניין הזה הזנחה לא הייתה בכל תחום מתחומינו כמוה".
קריאה: תראו כמה אלתרמן היה יותר טוב מרבים מאתנו.
קריאה: הוא כתב את זה ב1956-, ואז זה ממש כאילו שוברים את לוחות הברית.
קריאה: את זה הוא כתב כמה ימים לאחר פסק-הדין במשפט כפר קאסם.
קריאה: אני יודע שיש רבים בתוכנו - וזה בסדר גמור, אני חושב שכך צריך שיהיה - שממלאים פקודות יום של מפקדים.
קריאה: אני ממלא פקודות יום של מפקדים אבל אני ממלא פקודות יום גם של משוררים, גם של אנשי רוח, גם של אנשי מצפון, גם של אנשי מוסר, וזו פקודת היום של נתן אלתרמן שנתן לי אותה כשהייתי בגיל 16, ב1956-, ואז אמרתי לעצמי - אני אומר את זה כמובן במטפאורה - שאם אני פעם אהיה שר חינוך, זה מה שאני אעשה, אני אתמודד עם ההזנחה הזו כדי שתלמידים ותלמידות יבינו מה זה פקודה בלתי חוקית בעליל, כדי שאזרחי מדינת ישראל ידעו שאנחנו מתביישים במה שקרה וזה לא משנה לי בכלל מה חושב שר זה או שר אחר באיזושהי מדינה, זה ממש לא מעניין אותי.
קריאה: לא מהם אני חי.
קריאה: עכשיו אני אגיד לכם מה ההבדל הגדול ובזה אני אסיים.
קריאה: יש הבדל של שמים וארץ, ומי שלא מבין את ההבדל הזה לא מבין בכלל שום דבר.
קריאה: האויב לא יכול לפגוע ברמתי המוסרית משום שהוא האויב ויש בינינו כללי מלחמה ואני כאן והוא שם, ובינינו הרי החושך.
קריאה: אני מאוד מקווה שהאויב היום-מחר כבר לא יהיה אויב, ויש אויבים שכבר אינם אויבים, ומי שעדיין אויב, שיהיה מחר שכן טוב.
קריאה: אבל האויב על-פי הגדרה לא יכול לפגוע ברמתה המוסרית של המדינה הזו, לא יכול לפגוע ברמה המוסרית של מישהו משום שהוא אויב.
קריאה: מי כן יכול לפגוע ברמה המוסרית שלנו?
קריאה: אך ורק אנשים מתוכנו.
קריאה: לכן כאשר אירוע כזה מתבצע לא על-ידי האויב אלא מתבצע על-ידי בן-ברית, לא בעל ברית אלא בן-ברית, עצם מעצם, בשר מבשר, הוא ורק הוא יכול להוריד את רמתי המוסרית.
קריאה: אם אנחנו לא מתקוממים נגד זה, אם אנחנו לא מסתייגים מזה בלי אבל, בלי קונטקסט, בלי שום דבר, בלי תירוצים ובלי רצף ובלי כלום, כפי שזה.
קריאה: כאשר טרוריסט ערבי עושה מה שהוא עושה, אף פעם אין לי תחושה שהוא מחזיק את היד שלי והוא מושך אותי יחד אתו אל עברי פי פחת, אל שאול תחתיות של המוסר ושל הערכים.
קריאה: אין לי הרגשה כזו, ולמה שתהיה לי הרגשה כזו?
קריאה: מה לי ולו?
קריאה: אבל לעומת זאת כאשר מישהו מתוכנו עושה את זה, חברות וחברים, מי עשה את זה?
קריאה: טובי הנוער עשה את זה.
קריאה: מישהו אמר כאן שזה לא חזר, נכון, דבר כזה לא חזר, אבל אני לא רוצה לקרוא כאן מה חזר, כמה פעמים הדגל השחור של הפקודה הבלתי חוקית בעליל התנוסס מעל מה שהוא התנוסס, ומה אמרו בתי-המשפט שלנו כולל בתי-משפט צבאיים על הרבה מאוד מקרים שקרו מאז.
קריאה: לא יותר מדי, השבח לאל, אשרינו וטוב לנו.
קריאה: אבל כאשר מישהו משלנו עושה מעשה כזה, אני מרגיש שאם אני לא כותב את המכתב הזה, הוא באמת יכול להצליח ולהוריד אותי אל שפל המדרגה, ואני לזה לא מסכים בשום פנים ואופן ואני לא ארד אתו, ולא מעניין אותי בכלל מה עושים אחרים.
קריאה: לא מעניין אותי בכלל מה אומרים שם מעבר לגבול, ולא מעניין אותי בכלל מה תוכנית העבודה של שר חינוך זה או אחר.
קריאה: אנחנו יותר טובים, אנחנו רוצים להיות עוד יותר טובים, האיכות שלנו אף פעם לא פגעה בנו אלא רק חיזקה אותנו, זו לא הלקאה עצמית, זה חשבון נפש וכך אני רואה את המחוייבות שלי כשר חינוך.
קריאה: שאל כאן השואל הנכבד מה השתנה.
קריאה: כן, השתנה, כי עכשיו אני שר חינוך ויש לי אמות מידה מוסריות משלי כפי שאני מבין אותן, לא משום שאני אולי יותר מוסרי מאחרים אבל יש לי אמות מידה משלי ואני בוחן את זה באמות המידה שלי ולא בשל מישהו אחר.
קריאה: לכן לפעמים מתחלפים אנשים במקומות כאלה ואחרים וזה מה שהשתנה.
קריאה: אני שמח בשינוי הזה ואני גא בשינוי הזה.
קריאה: לטיף דורי:	לדעתי הלקח מכל מה שקרה בכפר קאסם ובמעלות הוא אחד.
קריאה: אנחנו צריכים להפסיק עם פינג פונג הדמים הזה.
קריאה: כשזה אומר מעלות, זה עונה לו כפר קאסם, אומר כביש החוף, זה עונה לו דיר יאסין ואין לזה סוף.
קריאה: הגיע הזמן שאנחנו נזכיר את זה בבתי-הספר אבל הלקח שנלמד את כל תלמידינו יהיה אחד, שאין לנו ברירה אחרת אלא להפסיק את משחק הדמים וחייבים לחיות ביחד שני העמים.
קריאה: מה שעשה השר יוסי שריד, לפי דעתי היה צעד חשוב בכיוון הזה.
קריאה: היו"ר זבולון אורלב:	אנחנו מסיימים את הדיון בהרגשה, שלי לפחות, שאמנם תם הדיון אבל בוודאי לא תם הדיון.
קריאה: אני יודע שיש להרבה אנשים מה לומר, גם לי.
קריאה: אני אמנם פתחתי בדברי פתיחה אבל את עיקר דברי טרם השמעתי ואני מוכרח לומר שעם הרבה דברים אני מסכים עם השר, אבל עם תוקף העניין אינני מסכים.
קריאה: אני עדיין חושב שיש כאן היבטים נוספים וחשובים שראוי היה שתלמידי ישראל ידעו אותם יחד עם ההקשר הזה של כפר קאסם שאני חושב שמקיר לקיר כאן היה ברור מאוד דעת לא רק הוועדה אלא כל מי שהשתתף כאן בדיון.
קריאה: אני מאוד מקווה שבעוד הזדמנות אנחנו נשלים את הדיון כי אני חושב שהנושא הוא חשוב.
קריאה: לא נקבל החלטות פורמליות ובשלב הזה נסתפק בדיון ולפחות נאמר אלו ואלו דברי אלהים חיים.
קריאה: רבותיי, תודה רבה.
זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך בנושא החינוך המיוחד.
זבולון אורלב: אני מתנצל על העיכוב, אבל יש תחרות לא פשוטה לחינוך המיוחד היום עם מעגל המתופפים.
זבולון אורלב: חברי הכנסת מוצאים שלידיים יש שימוש לא רק בהצבעות כדי לבטא ניגודים, אלא גם כדי לתופף ולשבת ביחד.
זבולון אורלב: רבותי, ועדת החינוך בודאי תעסוק בחינוך המיוחד ישיבות רבות, כך שאין מצווה להכיל ולהספיק את כל הנושאים היום בישיבה אחת.
זבולון אורלב: דווקא לפני שאנחנו עוסקים בנושא שכולנו מצווים - כולנו הכוונה לחברי הכנסת - להיות מאד מאד רגישים לו ולתת לו את כל תשומת הלב האפשרית, אנחנו רוצים לקיים בו דיונים ביסודיות גדולה מאד.
זבולון אורלב: אנחנו הצענו שנפתח בדיון שקשור ליישום חוק החינוך המיוחד.
זבולון אורלב: ככה הגדרנו אותו וככה בקשנו מהמשרד שיתכונן.
זבולון אורלב: אני מבין שהמשרד הכין חוברת שחולקה לנו הבוקר.
זבולון אורלב: אני יודע שעבדו עליה עד שעות הערב המאוחרות, אני מצטער שלא קיבלנו אותה קודם, אבל גם זו לטובה.
זבולון אורלב: אני מציע שאנחנו נתחיל ואני מאד מבקש.
זבולון אורלב: החדר צפוף, העסק לחוץ, אז נא להיות מאופקים ומרוסנים.
זבולון אורלב: אני לא בטוח שכל אחד יוכל לבוא לידי ביטוי כבר בישיבה הראשונה, אבל אני מבטיח שבמהלך הישיבות יצא ככה שכל גוף, כל ארגון, יוכל לבוא לידי ביטוי.
זבולון אורלב: אדוני הסמנכ"ל, אתה מנצח עכשיו על המלאכה ואני מציע שהסקירה לא תארך יותר מעשרים דקות, כדי שנוכל להשלים את הדיון.
יצחק כהן: בוקר טוב.
יצחק כהן: אני אקח שלוש דקות ואת היתר נעביר לאגף לחינוך מיוחד.
זבולון אורלב: אני, כמובן, לא הצגתי את מי שיושב לימיני.
זבולון אורלב: יצחק כהן, שהוא סמנכ"ל בכיר וראש המינהל הפדגוגי.
יצחק כהן: קודם כל אני מודה ליושב ראש ולחברי הכנסת, על כך שהם מעלים את הנושא הזה לטיפול.
יצחק כהן: אני חושב שזהו אחד הנושאים החשובים, הרגישים, המאד מורכבים.
יצחק כהן: אני גם בהחלט רוצה להתחיל בחזרה על שני דברים שאמרת.
יצחק כהן: הדבר הראשון זה שאי אפשר לטפל בחינוך המיוחד במסגרת של דיון אחד, יהיה ממצה ככל שיהיה.
יצחק כהן: אנחנו נזדקק למספר דיונים.
יצחק כהן: אתה גם השתמשת במונח "מתופף" יותר מפעם אחת, אני רוצה להשתמש במונח במשמעות קצת אחרת.
יצחק כהן: החינוך המיוחד במערכת החינוך במדינת ישראל, משמש עבורנו מתופף בקצב אחר.
יצחק כהן: המונח הזה הוטבע בהזדמנויות שונות.
יצחק כהן: זה מישהו שלא הולך עם כולם וכל הזמן יושב לנו על הדבשת ואומר לנו: חברים, גם בחינוך הרגיל יש דברים שאפשר ללמוד ואפשר לעשות.
יצחק כהן: תנסו ללמוד לבצע פעולות ולגלות אותה רגישות שאנחנו מגלים בחינוך המיוחד, גם במסגרות החינוך הרגיל.
יצחק כהן: אז זה מתופף בקצב אחר לגבי מערכת החינוך הרגילה במדינת ישראל.
יצחק כהן: מנהלת האגף לחינוך מיוחד, רות פן, תתן סקירה לגבי יישום החוק, שנחקק בשנת 1988 ואנחנו נמצאים בשלב האחרון של יישומו, עם איזו שהיא מחשבה, שאולי בעזרתכם יהיה צורך להרחיב, להשלים, לתקן, להוסיף, לשפר, את מה שנקבע והוחלט בשנת 1988.
יצחק כהן: פה נזדקק אולי לתיקון חקיקה.
יצחק כהן: הדבר העיקרי שהנחה אותנו במסגרת מדיניות יישום החוק, זו מדיניות שילוב.
יצחק כהן: הרבה יותר מאשר בעבר, תלמידים שהופנו לחינוך מיוחד אינם מופנים היום לחינוך מיוחד.
יצחק כהן: המערכת היום מטפלת בתלמידים שבמשך שנים רבות, עד תחילת יישום החוק, למדו במסגרות נבדלות, סטיגמטיות לפעמים.
יצחק כהן: אני חושב שיש פה כיוון חשיבה מאד מרכזי ומאד בולט.
יצחק כהן: זימנתם, ואנחנו שמחים לראות פה, את הנציגים של הארגונים השונים.
יצחק כהן: גם זאת אבן יסוד בעבודת האגף.
יצחק כהן: אנחנו עובדים הרבה מאד עם ארגונים ציבוריים, עם הורים, עם הקהילה.
יצחק כהן: אי אפשר לעבוד במנותק.
יצחק כהן: עם כל זה שמספרם רב, אנחנו שומעים אותם.
יצחק כהן: אני לא בטוח שכולם מיוצגים פה.
יצחק כהן: בסך הכל אנחנו רואים אותם כשותפים וכאלה שמסייעים לנו להבין את הצרכים ולמצוא את הפתרונות בצורה הטובה ביותר.
יצחק כהן: הקהילה חשובה ביותר ליישום.
יצחק כהן: הדבר האחרון שאני רוצה לומר לפני שאני מעביר את הדברים לגברת פן, זה שלמרות תוספת התקציב הגדולה שניתנה עם יישום החוק והמנה האחרונה שניתנה בתקציב הנוכחי, הצרכים גדלים, המודעות לטיפול בנושאים האלה הולכת וגדלה ובמגזרים מסוימים, ששם המודעות היתה מאד מאד נמוכה, ישנה קפיצת מדרגה עצומה במגמה של: אנחנו חושבים שבאמת צריכים לטפל כפי שאתם מציעים.
יצחק כהן: זה מעמיד אותנו בפני דילמות מסובכות של איזונים, של איך עושים סגירת פערים, של השקעת מאמץ גדול מאד באיתור הצרכים וקביעת סדרי עדיפויות נכונים בחלוקת התקציב.
יצחק כהן: לזה נוסיף, שאנחנו ממשיכים לדרוש ממשרד האוצר להגדיל את הנתח התקציבי שקשור בחינוך המיוחד, גם מתוך תקציב המשרד וגם מתקציבים נוספים, כי ברור לכולנו שזה לא מספיק.
יצחק כהן: בבקשה גברת פן.
זבולון אורלב: גברת פן, אם אפשר, לומר בדברי הפתיחה - משום שיש כאן חברי כנסת חדשים בועדה - כמה מילים על החוק ומה מבטיח החוק.
רות פן: כן, התכוונתי.
רות פן: העשרים דקות האלה הן ממש…
זבולון אורלב: העשרים דקות מתחילות מעכשיו.
רות פן: הרצאה שלי בדרך כלל היא שעתיים, הפסקה ועוד שעתיים.
רות פן: אבל בסדר, אנחנו נשתדל.
זבולון אורלב: אני מוכן להאריך את זה.
זבולון אורלב: בואי נאריך את זה לחצי שעה אבל לא יותר מזה, כי אנחנו רוצים בכל זאת להתחיל באיזה שהוא דיון.
רות פן: חוק החינוך המיוחד הוא חוק מסובך.
רות פן: קודם כל, זה חוק שאנחנו רואים אותו כאחד החוקים הנאורים ביותר שנחקקו במדינה, לרווחת ולטובת תלמידים חריגים עם צרכים מיוחדים.
רות פן: הוא נחקק, כמובן, ביוזמה שלהם.
רות פן: כמו מגמות רבות במערכות חינוך, מי שדוחף מגמות שונות הם בדרך כלל ההורים ואנשי המקצוע יושבים אחר כך ומלבנים.
רות פן: לא תמיד המגמות נדחפות על ידי אנשי החינוך וזה אחד הדברים שאנחנו רואים שמתפתחים עכשיו במדינה.
רות פן: אם לפני מספר שנים, עוד כשהייתי מנהלת בית ספר, היינו צריכים להתחנן שיקימו ועד הורים בתוך בית הספר, היום אנחנו רואים שהמודעות מאד גדלה.
רות פן: כמו שאמר מר יצחק כהן, מספר הנציגויות שיושבות כאן, מראה על מודעות מתפתחת וגוברת והולכת, כשכל אחד מייצג את התחום המאד ספציפי שהוא רוצה שיהיה מיוצג.
רות פן: אנחנו אמורים לעשות אינטגרציה של כל אותן דרישות ובקשות, שלפעמים גם סותרות זו את זו, על מנת להגיע למדיניות מוסכמת ומושכלת ועל מנת לתת באמת מענה לכל הילדים במסגרות של החינוך המיוחד והשילוב.
רות פן: כפי שאמרנו, הועדה הזאת, ועדת חינוך - בזמנו היתה תת ועדה בראשות סגן השר שאול יהלום - סייעה להשגת התקציבים ליישום חוק החינוך המיוחד.
רות פן: כמו שאני קוראת לזה, מה שאנחנו מציגים היום זאת הערכת ביניים.
רות פן: השלמנו את ההערכות במסגרת חוק חינוך מיוחד במסגרת התקציבית שנקבעה לפני חמש שנים.
רות פן: אבל בהחלט אנחנו באגף או במשרד, לא רואים בזה השלמה טוטאלית של כל מאוויינו, כל חלומותינו וכל מה שאנחנו חושבים שצריך להיות, גם במסגרות של החינוך הרגיל וגם במסגרות של החינוך המיוחד.
רות פן: על כן, שוב, זאת הערכת ביניים, עם הצגה של דילמות ושל בעיות.
רות פן: אחרי שנשמע את הדברים פה וכן בועדות השונות שלנו נוביל, כמובן, גם במשרד החינוך דיון על המשך יישום חוק החינוך המיוחד.
רות פן: אולי עם תקצוב נוסף, אולי עם השלמת מאוויינו.
רות פן: כמו שאמרנו, החוק נחקק בשנת 1988, אבל רק בשנת 1995 אישרה הועדה הזאת את תוכנית האב לביצועו, כשעיקר האנרגיה של המשרד מופנית באמת להפעלה של כל השירותים הנלווים בחוק.
רות פן: השירותים הנלווים כתובים בחוק החינוך המיוחד והם, כמו שכתוב: שירותי הסעה, ארוחות, עזרים, אמצעים, שירותים רפואיים, פרא-רפואיים, פסיכולוגיים, סוציאליים וכל שירות אחר, שהשר קבע בצו וכולי.
רות פן: אני אתן בהתחלה סקירה מהירה של מספר התלמידים בחינוך המיוחד.
רות פן: אולי בניגוד לאמונות אחרות, מספר התלמידים במערכות החינוך המיוחד יורד.
רות פן: מתשנ"ד עד היום הוא ירד בכ- 4500 תלמידים.
רות פן: אחוז התלמידים בחינוך המיוחד במדינת ישראל הוא היום בסביבות 2.17%.
רות פן: לפני מספר שנים דברנו על 3.4% עד 3.5%.
רות פן: האחוז יורד הודות להפעלה של תכנית השילוב במסגרות של החינוך הרגילות.
רות פן: מר כהן דיבר על זה שאנחנו נכנסים למסגרות החינוך הרגילות.
רות פן: אחד הדברים המסיביים שאגף חינוך מיוחד עושה, זה הכניסה לבתי הספר הרגילים.
רות פן: מנסים לחנך מחדש חשיבה והתייחסות לילד החריג במערכת הרגילה, עם המשאבים שיש לנו כיום.
יצחק כהן: תחזרי בבקשה על אחוז החינוך המיוחד.
רות פן: 2.17%.
זבולון אורלב: 2.17% זה כולל מה?
רות פן: על פי חוק החינוך המיוחד, הדילמה הראשונה היא איפה ניתן החינוך המיוחד.
רות פן: החינוך המיוחד ניתן על פי מה שכתוב בחוק, בשלוש מסגרות.
רות פן: אנחנו סופרים את מספרי התלמידים שנמצאים בכיתות גן לחינוך מיוחד - ממש גן אחד סגור עם גננת, שמונה עד עשרה ילדים - כתה מיוחדת בבית ספר רגיל - לא כתה משולבת, כתה שנמצאת בבית ספר רגיל אבל יש לה שמונה עד ארבעה עשר תלמידים בכתה אחת, עם מחנכת אחת.
רות פן: כתה סגורה - וכן, כמובן, ילדים שנמצאים בבתי ספר לחינוך מיוחד.
רות פן: אם בתשנ"ד דברנו על 38,435 תלמידים, בתשנ"ט אנחנו מדברים על 34,850 תלמידים.
זבולון אורלב: סליחה, הסבו פה את תשומת לבי.
זבולון אורלב: זה כולל גם את תלמידי החינוך המיוחד שמשולבים במערכת הרגילה?
רות פן: זה מה שאמרתי.
רות פן: כשאנחנו סופרים ילדים שועדת ההשמה החליטה על זכאותם והשמתם במסגרות של חינוך מיוחד כמו שכתוב בחוק, מדובר על גן מיוחד, בית ספר לחינוך מיוחד וכתה מיוחדת סגורה בבית ספר רגיל.
זבולון אורלב: יש נתון לגבי תלמידי החינוך המיוחד שמשולבים?
רות פן: אני אתקן את המינוח.
רות פן: אין תלמידי חינוך מיוחד משולבים.
רות פן: לפי חוק חינוך מיוחד אין דבר שנקרא תלמיד חינוך מיוחד.
רות פן: יש דבר שנקרא בחוק ילד חריג וועדת ההשמה היא זאת שקובעת את זכאותו לשירותי החינוך המיוחד שניתנו על פי חוק זה, רק במסגרות של החינוך המיוחד.
רות פן: כל ילד אחר, שנמצא במסגרת של כתה רגילה, הוא ילד שנספר במסגרת הכתה הרגילה.
רות פן: יכול להיות שיש לו צרכים מיוחדים, עיוור, חרש, לקוי למידה, PDD, סינדרומים שונים, שהם רבים מאד מאד מאד.
זבולון אורלב: אז מה המשמעות של השינוי?
רות פן: רגע.
רות פן: בתי הספר פונים למרכזי התמיכה בישובים האזוריים בבקשה לטפל בתלמידים עם צרכים מיוחדים ואנחנו מספקים שירותי חינוך מיוחד ל 8% מתלמידי החינוך הרגיל.
זבולון אורלב: על סמך מה?
זבולון אורלב: הם עברו ועדת השמה?
עפרה דונסקי: יש לך נתונים לגבי ועדות השמה?
עפרה דונסקי: מספר ועדות השמה?
זבולון אורלב: רגע, גברת דונסקי, אני עוד ארשה לך לדבר.
עפרה דונסקי: אני מחדדת את השאלה שלך.
רות פן: סעיף 7ב בחוק החינוך המיוחד, אני אקרא אותו בקול רם, כי זה הסעיף המשמעותי ביותר מבחינתנו לתכנית השילוב.
רות פן: סעיף 7ב לחוק החינוך המיוחד קורא לועדת ההשמה, מצווה עליה: "בבואה לקבוע השמתו של ילד חריג, תעניק ועדת השמה זכות קדימה להשמתו במוסד חינוך מוכר שאינו מוסד לחינוך מיוחד".
רות פן: כלומר, ועדת ההשמה חייבת לדון בשבע עיניים ומעלה…
רות פן: החליטה ועדת ההשמה על השמתו של ילד חריג במוסד כאמור לעיל, תמליץ הועדה על טיפולים או שיעורים מיוחדים שינתנו לו באותו מוסד.
רות פן: הילדים האלה, הם למעשה לא זכאי חוק חינוך מיוחד.
זבולון אורלב: אבל הם עברו ועדת השמה.
רות פן: הם עברו ועדת השמה - זה לא אומר שום דבר - והועדה החליטה, שהם יהיו בחינוך הרגיל.
זבולון אורלב: שאלתי: מה אחוז הילדים שעברו ועדת השמה ונמצאים בשילוב?
עפרה דונסקי: אם יש ירידה במספר ועדות ההשמה במהלך השנה.
זבולון אורלב: אני לא מחפש כרגע פרוזה, רק מתמטיקה.
זבולון אורלב: מה אחוז הילדים שועדות ההשמה ביצעו לגביהם את הסעיף הזה והחזירו אותם לחינוך הרגיל.
זבולון אורלב: רק נתון אנחנו צריכים.
כרמלה איגל: מתוך 8903 הפנייות בתשנ"ט, חזרו 1408 והושמו בגן רגיל או בכתה רגילה.
כרמלה איגל: מבחינת אחוזים זה 12% בערך.
זבולון אורלב: לא אומר לי כלום.
אור-נוי: שמונה אחוזים מכלל ילדי החינוך הרגיל הם מיוחדים.
זבולון אורלב: על פי מה הם מיוחדים?
זבולון אורלב: האם שמונת האחוזים שמקודם אמרת, שהם ילדי החינוך המיוחד שלומדים בחינוך הרגיל…
רות פן: ילדים עם צרכים מיוחדים.
זבולון אורלב: ילדים עם צרכים מיוחדים, האם הם עברו, כל שמונת האחוזים, ועדות השמה?
זבולון אורלב: כמה מהם עברו ועדת השמה?
זבולון אורלב: חברים, אני חבר כנסת עם צרכים מיוחדים ואני צריך להבין.
זבולון אורלב: מה אני יכול לעשות.
זבולון אורלב: אני מתקשה מאד להבין.
זבולון אורלב: גם חברי הכנסת מתלוננים בצדק שאין שומעים, כי מדברים ביחד ואני מבקש.
זבולון אורלב: בואו נלך לאט לאט.
זבולון אורלב: שום דבר לא בוער.
זבולון אורלב: אנחנו רוצים להבין את הכל באופן יסודי.
זבולון אורלב: אנחנו יודעים שיש 2.17% מתלמידי ישראל - תכף אני אשאל אתכם איך זה מתחלק על פי מגזרים - שהם תלמידים שעברו ועדות השמה ולומדים במסגרות מיוחדות של החינוך המיוחד.
זבולון אורלב: אתם אומרים שיש עוד שמונה אחוזים של תלמידים בעלי צרכים מיוחדים, שמשולבים בחינוך הרגיל.
זבולון אורלב: שאלתי: מהשמונה אחוזים האלה, מה אחוז אלה שעברו ועדות השמה וכמה כאלה שלא עברו ועדות השמה.
זבולון אורלב: אלה שעברו ועדות השמה, אני מבין למה הם נמצאים כתלמידים עם צרכים מיוחדים משולבים בחינוך הרגיל: כי ועדת ההשמה אמרה - תחליטו מי עונה.
זבולון אורלב: יש פה רק מנהלת אחת.
זבולון אורלב: רק היא עונה, או היא יכולה להתיר למישהו אחר לענות - אלה שלא עברו ועדות השמה, מי קבע שהם בכלל אותם שמונה אחוזים של תלמידים עם צרכים מיוחדים שמשולבים בחינוך הרגיל?
רות פן: זאת שאלת השאלות, שגם אנחנו שואלים אותה.
רות פן: קודם כל, יש קבוצות שונות.
רות פן: מבחינתנו, השמונה אחוזים האלה מתחלקים לילדי עדיפות א' ועדיפות ב'.
רות פן: האגף רואה את עצמו מחוייב, ממש מקצועית, לילדים הבאים: א'.
רות פן: ילדים שועדת ההשמה אכן קבעה שהם צריכים להיות בחינוך הרגיל.
רות פן: ב'.
רות פן: לילדים חרשים עיוורים - שברובם, במדינה, כבר מבחינה היסטורית לא עוברים ועדות השמה אלא מקבלים את שירותיהם במסגרות של החינוך הרגיל על ידי אנשי מקצוע של החינוך המיוחד.
רות פן: ג'.
רות פן: ילדים עם נכות פיזית קשה – לא כל ילד שיש לו נכות פיזית קשה וצריך טיפולים אלו או אחרים בעזרת מומחים של חינוך מיוחד, צריך לעבור ועדת השמה אם הוא נמצא בחינוך הרגיל, אבל אפשר שמומחי החינוך המיוחד יטפלו בו.
רות פן: ד'.
רות פן: תלמידים שהיו בשנה שעברה, בשנה הקודמת, במסגרת של חינוך מיוחד ובבית הספר הרגיל מרגישים שהם צריכים להמשיך לקבל טיפול על ידי מומחים של החינוך המיוחד בשנה הראשונה ואולי גם השניה לשילובם במערכת הרגילה.
רות פן: ה'.
רות פן: תלמידים שנמצאים במסגרות טיפוליות פנימייתיות של בעיות רגשיות קשות ומי מהם שצריך את הטיפול של מומחי החינוך המיוחד על מנת להשתלב.
רות פן: עיקרה של תכנית השילוב הוא, שאנחנו מעבירים את התקציב מידי שנה מראש לבית הספר הרגיל…
זבולון אורלב: אם אפשר עוד לא להגיע לתקציב.
זבולון אורלב: תסלחי לי שאני מאד רוצה להתעקש בנקודה הזאת.
זבולון אורלב: מי אמר שכל אותן קטגוריות שאת כרגע מנית, שנשמעות לי, על כל פנים, סבירות, מי אומר שכולן ביחד הן לא חצי אחוז ויש עוד שבעה אחוזים מתוך השמונה אחוזים האלה שהם ילדים שלא צריכים להיות במסגרות האלה?
רות פן: אנחנו עשינו סקר בעזרת האגף לבקרה במשרד החינוך והגענו למסקנה על פי הסקר הזה והנתונים שאספנו, שאחוז אחד מתוך השמונה אחוז תלמידים הם אלה בעדיפות א'.
זבולון אורלב: אני שוב רוצה לשאול את השאלה שלי.
זבולון אורלב: מי ערב לכך, שבתוך השמונה אחוזים האלה הרוב, או מיעוט, הם לא תלמידים שלא צריכים להיות שם?
זבולון אורלב: תלמידים רגילים, שהמורים, מטעמים כאלה ואחרים, אמרו: זה המקום שלכם.
רות פן: השמונה אחוזים האלה לומדים בחינוך הרגיל.
זבולון אורלב: רבותי, בואו נאמר את האמת:
זבולון אורלב: השמונה אחוז האלה הם תלמידים מסומנים.
ברכה ברכה: לא.
זבולון אורלב: סליחה, הם תלמידים מסומנים.
זבולון אורלב: אם מישהו רוצה להכחיש, הוא יכול להכחיש ולנמק, אבל אני טוען שהשמונה האלה הם שמונה אחוזים מסומנים.
זבולון אורלב: לכאורה יש חשש כבד, שצריך להזים אותו, שלחלק לא מבוטל מאותם שמונה אחוזים, מדביקים סימונים ותוויות מבלי שהיה צורך מקצועי וענייני להדביק להם את התווית הזאת.
רות פן: מקובל.
רות פן: ההערה הזאת מקובלת, כי זה גם אחד הדברים שאנחנו אומרים בדילמות שלנו בקשר לשילוב בחינוך.
ברכה ברכה: הם לא מסומנים.
זבולון אורלב: רבותי, רבותי.
רות פן: המילה מסומנים היא מילה מאד טעונה במערכת החינוך.
זבולון אורלב: אני מוכן להשתמש במילה אחרת.
רות פן: לא, זה בסדר.