GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם בן-שבת: צריך לבוא לבית הספר על מנת לראות איך מתקיים יום לימודים ארוך, צריכים להיות עדים לתנאים הסניטריים החמורים ביותר, הילדים בבית הספר נמצאים בסכנת תברואתית חמורה ביותר.
אברהם בן-שבת: אני מעריך את דבריך, שאין סביבה לימודית, ובוודאי שאין סביבה לימודית מתאימה.
אברהם בן-שבת: לא רק שאין איכות, אלא שהחלק הראשון של הלימודים שהיה איכותי כפי שהיה כי היו בו שעות רוחב, היו שעות יצירה, גם החלק הזה הושפע לרעה באופן שלילי כתוצאה ממה שמתרחש ביום חינוך ארוך.
אברהם בן-שבת: בשנה שעברה, כאשר התקיים דיון בענין בנוכחות יושב ראש ועדת החינוך לשעבר, חבר הכנסת עמנואל זיסמן, יוזם החוק, חבר הכנסת מאיר שטרית, 600 מורים מרחבי הארץ שביקשו, תורידו מעל כתפנו את המכשלה הזאת, הם טענו, אין איכות ואין שיפור בלימודים.
אברהם בן-שבת: כלומר, לא חל שום שיפור, חלה הרעה.
אברהם בן-שבת: אילצו את המורים לקבל את היום הארוך, נוצרה מציאות מסוימת, שאין עבודה במשרד החינוך ולכן המורים נאלצו לקבל מעין עבודות יזומות.
אברהם בן-שבת: בוודאי שאין מערך הזנה, מי שרוצה לראות היכן יש עוני, שיבוא לבתי הספר.
אברהם בן-שבת: אני לא מאחל לאף אחד מכם להיתקל בתלמידים שהוריהם מובטלים בבית.
אברהם בן-שבת: אין מיזוג בבתי הספר ואני אומר לך, איציק כהן, אין גם שעות הוראה.
אברהם בן-שבת: מדוע?
אברהם בן-שבת: מכיוון שמשרד החינוך לא הוסיף שעות ונתן הנחיה לקחת את שעות הרוחב שהיו כתוספת ליצירה, לאומנויות, ולהפוך אותן לשעות אורך כדי להוציא את נשמתם של הילדים ולאלץ אותם לשבת עד השעה שלוש וחצי בבית הספר.
אברהם בן-שבת: אין מורה - שתהיה מוכשרת ככל שתהיה - שיכולה להחזיק כיתה ברצף עד השעה שלוש וחצי.
אברהם בן-שבת: מה גם שהיא נפגעה בשכרה ובתנאי עבודתה.
אברהם בן-שבת: לדוגמה, בלוד וברמלה, קיים יום החינוך הארור הזה.
אברהם בן-שבת: 80% מהמורות שעובדות בבתי הספר בלוד וברמלה גרות מחוץ לעיר.
אברהם בן-שבת: ילדיהן מגיעים בשעה אחת וחצי הביתה.
אברהם בן-שבת: אותן מורות נאלצות להישאר בין כתלי בית הספר עד לשעה שלוש וחצי, מגיעות הביתה בשעה ארבע, מקבלות שכר של 2,500 שקלים ובאותו זמן משלמות שכר למטפלות.
אברהם בן-שבת: לצערי, יש רשויות מקומיות שרוצות ליצור פופוליזם זול כלפי התושבים, לומר להם, אנחנו מקיימים יום חינוך ארוך.
אברהם בן-שבת: אני מכיר הורים שהעבירו את ילדיהם לבית ספר ריאלי כדי שלא יכלאו אותם בבית ספר עם יום חינוך ארוך.
אברהם בן-שבת: אני אביא לכם הורים שיעידו על כך.
יהודית נאות: איך פותרים את הבעיה?
זבולון אורלב: אני מבקש שתתייחס לשני דברים, האחד, מה תגובתך להצעה החדשה?
זבולון אורלב: שנית, מה הדרך שלכם להוביל את הענין?
יהודית נאות: האם אתם סבורים שצריך לבטל את החוק?
אברהם בן-שבת: לא.
אברהם בן-שבת: יש הרעה משמעותית ביותר בבתי הספר לעומת גני הילדים.
אברהם בן-שבת: בגני הילדים יש הצלחה ליום חינוך ארוך מכיוון שבגני הילדים יש מערך הזנה ושם הוסדרו תנאיה של אותה גננת.
זבולון אורלב: מה ההסדר?
אברהם בן-שבת: גננת מלמדת ארבעה ימים בשבוע, יש תוכנית פדגוגית מצוינת.
אברהם בן-שבת: כפי שציינתי, יש הרעה משמעותית בתנאי עבודתם ושכרם של המורים.
אברהם בן-שבת: ביקשנו להפסיק את יום הלימודים הארוך אך במשרד החינוך אמרו לנו שזה חוק וזה בלתי אפשרי.
אברהם בן-שבת: חתמנו על הסכם ואמרנו שאנחנו מוכנים לסבול עד לסוף שנת הלימודים הנוכחית.
אברהם בן-שבת: לסיכום, ההסכם יסתיים בסוף שנת לימודית זאת.
אברהם בן-שבת: הקימו ועדה אבל שכחו לשתף את אלה שצריכים ליישם את החוק.
איציק כהן: מי אמר שהקמנו ועדה?
אברהם בן-שבת: ציינת כאן בראשי פרקים על יציאה למכרז, מי יכנס, מה הקריטריונים וכו'.
זבולון אורלב: סליחה, לגיטימי מאוד שלקראת דיון בוועדת החינוך של הכנסת, יושב צוות ממשרד החינוך, בא עם רעיונות, עוד לא הוחלט על כך, רעיונות ראשוניים, שומעים ומשתפים את הוועדה.
זבולון אורלב: לכן שאלתי, מה תגובתך הראשונית בענין?
אברהם בן-שבת: הייתי מצפה כי מי שבא להתייעץ עם ועדת החינוך של הכנסת, מצבו היה הרבה יותר יציב אם היה אומר, יש לנו הסכמה גם עם ארגון המורים.
אברהם בן-שבת: לגופו של ענין, אם לא יקום גוף שילווה על ידי ועדת החינוך, נציגי משרד החינוך, נציגי הסתדרות המורים, נציגי השלטון המקומי, משרד האוצר, לא תהיה שום התקדמות.
אברהם בן-שבת: הגוף שיקום אמור להביא תוכנית על דעת כל הנציגים, כי אם לא, הכשלון יעמיק ואנחנו לא נחדש את שנת הלימודים הבאה במתכונת הנוכחית.
זבולון אורלב: אני חוזר על שאלתי, מה התגובה שלך לרעיון?
אברהם בן-שבת: הרעיון כפי שהוצג היום לא נראה לי, אפשר למצוא רעיונות חדשים וטובים יותר.
זבולון אורלב: האם חשבתם על כיוונים חדשים?
אברהם בן-שבת: יש לנו רעיונות.
אברהם בן-שבת: לדעתי, צריך להיות יותר חופש בבתי הספר.
אברהם בן-שבת: אני ניהלתי את בית ספר "כרמיאל" בשכונת נווה יוסף, שבה כל הקהילה שייכת לאותו בית ספר.
אברהם בן-שבת: סיימנו את הלימודים בשעה אחת וחצי-שתיים, אפשרנו לילדים ללכת הביתה, לאכול, לנוח.
אברהם בן-שבת: הילדים חזרו אחר הצהרים לכתלי בית הספר, האחד עם חלילית, השני עם מנדולינה, השלישי עם פלסטלינה, וכאן ראית יום חינוך ארוך שלא כולא את התלמידים משעה מסוימת עד שעה מאוחרת.
אברהם בן-שבת: אני יודע שהחוק אושר ערב בחירות והיה צריך לומר לאזרחים שיש יום חינוך ארוך, אבל יום החינוך הארוך הפך ליום חינוך ארור, יש אפילו מורים שמכנים את היום הזה כיום עינוי ארוך.
שמואל אבואב: חברות וחברים, צריך לומר את האמת, אין יום חינוך ארוך.
שמואל אבואב: אני רוצה להתחיל במשרד החינוך, לעבור לממשלה ולסיים בהסתדרות המורים.
שמואל אבואב: גם אם דבריי לא ינעמו, אני מבקש סבלנות.
שמואל אבואב: החוק אומר כדלקמן, לתת הזדמנות שווה בחינוך לכל ילד בישראל.
שמואל אבואב: אותו משרד חינוך שהביא את החוק הזה תחת ידיו בחוברת התקציב של שנת 2000, על ידי שר החינוך, אותו משרד כותב:
שמואל אבואב: יום לימודים ארוך ייועד למתן שיעורי עזר ושיעורי העשרה תוך התמקדות באוכלוסיות של תלמידים מתקשים.
שמואל אבואב: למי שלא יודע, המטרה של החוק היתה, לטפל בכל אוכלוסיית התלמידים של מדינת ישראל, להעשיר בתכנים, להרחיב ידע ודת, לאפשר לטפל באוכלוסיות המתקשות ולצקת את אותם תכנים שנעלמו מנוף הלימודים.
שמואל אבואב: לכן, אני מציע לך יושב ראש הוועדה, ההגדרה של הישיבה מפוספסת כי צריך לקרוא לממשלה ולמשרד החינוך לבטל את ההחלטה ולהחזיר את יום החינוך הארוך לקדמותו.
זבולון אורלב: מאיפה אתה קורא?
שמואל אבואב: מספר התקציב של משרד החינוך שאושר בממשלה.
יהודית נאות: השאלה היא, האם בכלל מסוגלים ליישם את יום חינוך ארוך?
שמואל אבואב: מייד אגע בנקודה זאת.
שמואל אבואב: ראשית, ברצוני לומר, שאי אפשר להסתתר מאחורי גופים שונים.
שמואל אבואב: לו משרד החינוך, שר החינוך והמנכ"לית של משרד החינוך חשבו שצריך להמשיך את יום חינוך ארוך, הם לא היו נותנים את ידם לניסוח של משפטים שכאלה.
שמואל אבואב: לו ממשלת ישראל רצתה להמשיך את יום חינוך ארוך, היא היתה מבטלת את הנוסח הזה.
שמואל אבואב: חברות וחברים, ראשית, צריך להבין, שיום חינוך ארוך מפסיק לעבוד על כל אוכלוסיית התלמידים ועובר לפלח שוק של 15%-20% שהם התלמידים המתקשים.
שמואל אבואב: שנית, כהוכחה לדבריי, כל מי שיסתכל בספר התקציב, בשנת 2000 התקציב המיועד ליום חינוך ארוך הוא 253 מיליון שקלים.
שמואל אבואב: בשנת 1999 - עם כל הביקורת שעברה על הקיצוצים ביום חינוך ארוך - התקציב היה 288 מיליון שקלים.
שמואל אבואב: כלומר, התקציב בשנת 1999 קוצץ, ומ- 288 מיליון שקלים הוא מקוצץ ל- 253 מיליון שקלים.
שמואל אבואב: כל מי שיסתכל על החוברת הראשונית של יום חינוך ארוך, יראה, שתוכנן להשקיע בשנת 1999 מיליארד שקלים, בשנת 2000 - בתשס"א היו צריכים להשקיע 2 מיליארד שקלים.
שמואל אבואב: הכיצד חושבים שמנהלי בתי ספר ומורים מסוגלים להצליח ליישם חוק כל כך חשוב, כל כך משמעותי?
שמואל אבואב: זאת הזדמנות פז ליצור תוצאת שינוי במערכת החינוך.
שמואל אבואב: איך מורים מסוגלים להביא להצלחה כאשר אין להם תקציבים?
שמואל אבואב: אפשר לבוא בטענות נוקבות אל הסתדרות המורים, אבל אלו תביעותיהן.
שמואל אבואב: מדוע משרד החינוך חתם על ההסכם הזה עם הסתדרות המורים?
שמואל אבואב: אם משרד החינוך חשב שלא צריך לחתום על ההסכם, שאסור למורה לעבוד עד השעה אחת וחצי, מי אנס אותו לחתום על ההסכם הזה?
שמואל אבואב: מדוע משרד החינוך חתם על הסכם כזה באם הוא חושב שהוא לא נאור, לא טוב ואי אפשר להפעיל באמצעותו את יום חינוך ארוך?
שמואל אבואב: לכן אני אומר, ממנהיגות משרד החינוך מצופה היה להוביל את החוק הזה, להילחם בגינו, ליישם אותו וליצור חומה שמגינה על החוק הזה ולא לאפשר לכל מיני אינטרסנטים ממשרד האוצר או מגופים שונים לקעקע ולהכשיל את החוק הזה.
שמואל אבואב: דבר נוסף, מי שיעיין היטב בדוח של גילי שילד, יראה, ש- 73% מההורים של הילדים שבאים ליום חינוך ארוך, שבעי רצון מיום חינוך ארוך.
שמואל אבואב: מי שחושב, שגילי שילד היא ברת סמכות והיא בעלת יכולת לשקף נכוחה תמונת מצב, אי אפשר להתעלם מהנתונים האלה.
אברהם בן-שבת: יש נתונים סותרים אחרים.
שמואל אבואב: לסיכום, לעניות דעתי, ראשית, יום חינוך ארוך משנה את מתכונתו.
שמואל אבואב: בין הרוח המקורית של החוק לבין דברי ההסבר שנכתבו על ידי משרד החינוך ואושרו בממשלת ישראל יש שינוי בלתי ניתן להתפייסות בין המקור לבין השינוי, יום חינוך ארוך צועד לעבר האוכלוסייה המתקשה.
שמואל אבואב: שנית, אם משרד החינוך מתנגד לדרישות הסתדרות המורים, שמורים לא יהיו חייבים לעבוד אחרי השעה השישית אלא בהסכמה, מדוע הוא חתם על ההסכם?
שמואל אבואב: הרי אברהם בן שבת לא עמד עם אקדח ועם מכונות ירייה?
שמואל אבואב: משרד החינוך יכול היה לא לחתום על זה כפי שבעבר משרד החינוך לא חתם על הסכמים שכאלה.
שמואל אבואב: שלישית, אני רוצה להזכיר איזה ביקורת ספג מנכ"ל משרד החינוך הקודם כאשר נלקחו 50 אלף שעות מיום חינוך ארוך, ואני אומר, שעכשיו המצב הרבה יותר חמור.
שמואל אבואב: דבר נוסף, ציינתי, שבדוח של גילי שילד, ישנה שביעות רצון של 73% מההורים.
שמואל אבואב: כלומר, צריך להבין, שיום לימודים ארוך הוא לא כשלון.
שמואל אבואב: אולי הביצוע שלו מלווה במהמורות ובקשיים, אולי אין מספיק תקציב ומשאבים להפוך אותו לסיפור הצלחה, אבל המהות, הרעיון, החוק מהווה הזדמנות נדירה שאסור לפספס בגלל קשיי ביצוע.
שמואל אבואב: אני חושב שזאת טעות - ואני מקווה שגם הסתדרות המורים לא יתנו את ידם לזה - שייכנסו למערכת החינוך קבלנים, ומערכת החינוך תופרט אט אט ותצא לביצוע על ידי כוחות חיצוניים על ליבה של בית הספר, אנשי המקצוע, אנשים שחיים את הוואי בית הספר.
שמואל אבואב: אלה שמצויים עם יד על הדופק, אלה שמלווים את התלמידים זה המורים, רק מהם אפשר לצפות שהם יביאו לתוצאת שינוי ולהעמיק את המעשה החינוכי.
שמואל אבואב: לכן אני חושב, שזאת טעות להעביר בצורה קבלנית, בהוצאת מכרזים, זה דבר נורא להוציא מכרזים להפעלת יום חינוך ארוך.
שמואל אבואב: ישנה מגמה לגלגל את האחריות על מנהלי בתי הספר.
שמואל אבואב: מי שחושב שאפשר לכתוב כותרות, שבית הספר יהיה אחראי, הוא טועה.
שמואל אבואב: במה הוא יהיה אחראי?
שמואל אבואב: מה מנהל בית ספר מסכן יכול לעשות כאשר אין לו תקציבים ואין לו משאבים ליישום החוק.
שמואל אבואב: איזה אחריות אפשר להטיל עליו?
שמואל אבואב: יש כאן מגמה של גלגול האחריות לרמת בית הספר מבלי להעניק לבית הספר את המשאבים ואת הכלים ומבלי לסלול להם את הדרך ליישומו של החוק.
זבולון אורלב: מה שהם אומרים בעצם, אנחנו רוצים להכניס גופי תרבות חינוכיים, לא קבלנים, לא הפרטה.
זבולון אורלב: יש גופים חינוכיים, כגון, המכללות להכשרת מורים, אוניברסיטאות, מתנ"סים, קר"ב וכדומה, שכולם יהיו מעורבים בשדה החינוך.
זבולון אורלב: - בשאלתי אני לא נוקט עמדה - הם אומרים, למה לא להסתייע באותם גופים כדי להפעיל את התוכנית, אפילו לגרסת אברהם בן-שבת?
שמואל אבואב: אני שואל את עצמי, למה כן?
שמואל אבואב: והתשובה שאני משיב: כי זה נוח לאוצר, ושנית, המורים לא קיבלו את השכר או את התנאים שהם מבקשים בכדי לעבוד בשעות הללו, והם לא מסכימים לכך.
שמואל אבואב: מתוך כורח נעשתה הבחירה הזאת, היא לא נעשתה מתוך בחירה צרופה, נכונה והולמת, אלא מתוך כך, שלאוצר יש ענין רב שיעבדו כוחות לא מקצועיים כי זה חוסך כסף.
זבולון אורלב: לצורך הענין, נגיד שיש תקציבים.
זבולון אורלב: מנקודת מבטו של התלמיד, זה מועיל לתלמיד או שחלילה זה מזיק לתלמיד?
שמואל אבואב: לו יכולתי היום להשפיע על משרד החינוך, הייתי עושה מאמצים אדירים לשכנע את הסתדרות המורים, להטיב את שכרם של המורים בכדי שהמורים הקבועים, המקצועיים, אלו שנמצאים בבית הספר, הם יהיו מורי הדרך, הם אלו שיבצעו את הדברים.
שמואל אבואב: היום החברה למתנ"סים תיכנס, וקרן כזו וקרן אחרת, ועוד מעט כולם ישתלטו על מערכת החינוך וכל אחד יעשה שבת לעצמו.
שמואל אבואב: ככה לא מובילים מדיניות חינוכית.
שמואל אבואב: בנושא של תקציב.
שמואל אבואב: כל מי שעוקב אחרי התקציב, רואה בצורה ברורה, שמי שמתקצב את יום חינוך ארוך, לא רוצה שהוא אכן יצליח.
שמואל אבואב: השנה, בשנת תש"ס, מקציבים 253 מיליון שקלים, בשנה שעברה 288 מיליון שקל, שנה לפני כן 270 מיליון שקל, כאשר במקור, ועדת החינוך אישרה, שכאשר מערכת החינוך תגיע לשנת תשס"א יוקצו 2 מיליארד שקלים.
שמואל אבואב: מה שמחזק את דבריי זה הרצון לדחוק בשקט את החוק.
שמואל אבואב: בחוק ההסדרים כתוב: יום חינוך ארוך יועבר משנת תשס"א לתשס"ד.
שמואל אבואב: בשורה אחת דחו את ביצוע החוק.
שמואל אבואב: אני רוצה לומר, שהיום כ- 10% מהתלמידים של מערכת החינוך, כ- 150 אלף תלמידים מתוך מיליון וחצי תלמידים נהנים מיום חינוך ארוך.
שמואל אבואב: הרי רצינו לקדם זאת בקצב הרבה יותר מואץ.
שמואל אבואב: אם בשנת 2000 הגענו רק ל- 10% מהתלמידים, מי משלה את עצמו שבשלוש שנים נשלים ליישם את החוק?
שמואל אבואב: אני מבקש להציע שש הצעות תמציתיות: ועדת החינוך של הכנסת תקרא לממשלה לבטל לאלתר את החלטתה, זו החלטה שגויה, החלטה שאינה ראויה, לא נכונה, החלטה שמבטלת את יום חינוך ארוך.
שמואל אבואב: הממשלה צריכה לחזור בה מההחלטה ולהחזיר את יום חינוך ארוך למתכונתו המקורית.
שמואל אבואב: משרד החינוך הוא הגוף שידאג לתקציבים, לשינויים פיזיים בתוך בתי הספר.
שמואל אבואב: בתי ספר שייכנסו למתכונת של יום חינוך ארוך יהיו בסדר עדיפות להכנסת מיזוג, לסידור ספריות, להכניס סדנאות למחשבים, לסדר מעבדות למדע וטבע, לסדר סביבה לימודית נאותה.
שמואל אבואב: אפשר לעשות את זה, זה לא בשמיים.
שמואל אבואב: צריך להגיע עם הסתדרות המורים להסכמה שהמורים הם אלה שיובילו את החינוך בבית הספר.
שמואל אבואב: בגין זה, יצטרכו לסדר תנאים נאותים יותר למורים.
שמואל אבואב: יש לנו ענין שהמורים יקבלו תנאי עבודה טובים יותר.
שמואל אבואב: מורה שהוא שבע רצון, מורה מרוצה הוא מורה טוב.
שמואל אבואב: אין דרך אחרת להוביל מערכת חינוך אלא על ידי המורים.
שמואל אבואב: בשיתוף עם המרכז לשלטון מקומי אפשר להוביל דרך לפתרון בעיית ההזנה למי שצריך.
שמואל אבואב: אפשר לתת פתרונות מסוימים לבעיות ההזנה.
שמואל אבואב: משרד החינוך יאפשר למנהלי בתי הספר על פי ראות עיניו לאפשר שימוש של סל השעות של יום חינוך ארוך גם לשעות רוחב.
שמואל אבואב: ואם מנהל בית ספר חושב, שבשיעור מסוים או בכתה מסוימת צריך לפצל את הכתה לקבוצות קטנות הוא יורשה לעשות זאת.
זבולון אורלב: צריך לשנות את לשון החוק.
שמואל אבואב: אני מציע את הצעותיי.
זבולון אורלב: אתה אומר בעצם, שאם כיתה צריכה לקבל 41 שעות, על מנהל בית הספר להחליט איך יינתנו 41 שעות, האם כולם לאורך או גם שעות רוחב.
שמואל אבואב: יתרה מכך, מנהל בית ספר יודע מה הוא עושה, ולכן אפשר לתת לו שיקול דעת, יכולת וסל של שעות לפצל את הכיתה לשתי יחידות.
זבולון אורלב: ואז הכיתה הזאת תלך בשעה שתיים עשרה הביתה?
שמואל אבואב: לא ב- 12, אבל הוא יכול להחליט שכיתות מסוימות יכולות לסיים בשעה שתיים וחצי.
שמואל אבואב: יש לתת לו מידה של שיקול דעת ויכולת תמרון.
שמואל אבואב: אם אנחנו רוצים שהחוק הזה יצא לפועל, תקשיבו למספרים שצריך להעמיד בכדי ליישם את החוק.
שמואל אבואב: השנה הזאת אבודה, הלוואי ולא, בשנת 2001 צריך לתקצב במיליארד שקל.
שמואל אבואב: בשנת 2002 - מיליארד וחצי שקל, בשנת 2003 - שני מיליארד שקל.
שמואל אבואב: העלות המקסימלית של יישום יום חינוך ארוך לכלל המערכת - 2 מיליארד שקל.
שמואל אבואב: אם רוצים להוציא לפועל את החוק הזה, אלה התקציבים שצריכים להינתן.
שמואל אבואב: אני לא בא בטענות לאנשי משרד החינוך, אני בא בטענות למנהיגות משרד החינוך.
שמואל אבואב: משרד החינוך שינה את מתכונת החוק שלא בשיתוף פעולה עם אף אחד מהגורמים שישבו בוועדת ההיגוי.
זבולון אורלב: הם לא שינו את החוק.
שמואל אבואב: אני טוען, שמשרד החינוך הגיש לממשלה על מגש של כסף, הצעה לצמצם את יום החינוך הארוך מטיפול בכל התלמידים לאוכלוסייה המתקשה.
שמואל אבואב: זוהי דעתי הנחרצת.
שמואל אבואב: לסיום, אם ועדת היגוי התוותה את החוק הזה, גיבשה וליוותה אותו, לא יעלה על הדעת, שגוף בלעדי של משרד החינוך יקבל החלטה כזאת בלי לערב את כל הגופים שמלווים זאת.
זבולון אורלב: אני רוצה לשאול את היועצת המשפטית של משרד החינוך, דורית מורג, בחוק כתוב:
זבולון אורלב: החוק יוחל בהדרגה.
זבולון אורלב: מבחינה משפטית, המילה בהדרגה יכולה לאפשר לממשלה לא להרחיב את יישום החוק במשך שנתיים?
דורית מורג: לא כתוב כך.
דורית מורג: מאחר והתחולה הסופית נדחית מדי פעם בחוק ההסדרים, אמרו שצריך להשלים את החלת החוק עד לתאריך מסוים.
דורית מורג: מדי פעם יש פרקטיקה של דחייה בחוק ההסדרים.
דורית מורג: דרושים לזה תקציבים אדירים.
דורית מורג: כאשר כתוב בהדרגה, בדרך כלל, הכוונה היא, כן להחיל בהדרגה ובצורה שוויונית פחות או יותר.
דורית מורג: מאחר וכנראה הצו שיצא החיל שורה ארוכה של בתי ספר - - -
זבולון אורלב: 10%.
זבולון אורלב: החוק המקורי דיבר על שלוש שנים.
זבולון אורלב: כלומר, בשנה הראשונה 10% וזה לא הרבה.
זבולון אורלב: זה יעמוד במבחן משפטי, שהממשלה לא מחילה בהדרגה?
דורית מורג: עוד לא היינו במבחן משפטי כזה.
דורית מורג: מאחר ואת המילה בהדרגה אפשר לפרש בכל מיני כיוונים, יכול להיות שתהיה בעיה עם זה, אבל זאת לא הבעיה העיקרית, הבעיה העיקרית היא נוסח החוק עצמו.
דורית מורג: נוסח החוק עצמו נוקשה מאוד.
זבולון אורלב: מכיוון שזאת הצעת חוק פרטית ולא ממשלתית.
דורית מורג: היא שינתה חקיקה קודמת שנתנה שיקול דעת יותר נרחב לשר להחליט באיזה בתי ספר, באיזה מוסדות להחיל את החוק, גם מבחינת השעות, גם מבחינת הימים וכו'.
שי לחמן: חמש בעיות עיקריות גרמו לכך, שחוק יום חינוך ארוך נמצא היום בפני שוקת שבורה.
שי לחמן: אני לא רוצה להשתמש במונחים בומבסטיים של כשלון מחפיר או כשלון מהדהד, אבל זה מאוד קרוב לכך.
שי לחמן: אני לא רוצה להיכנס לטענות בדבר שיקולים פוליטיים כאלה ואחרים שעמדו ביסוד הצגת התוכנית ואי הקצאת המשאבים, אבל אין ספק, ששנתיים ימים לאחר קבלת החוק, הפרוייקט של יום חינוך ארוך בעצם נכשל.
שי לחמן: אם אנחנו משווים אותו לכוונות המחוקק ולהצעות הרמות שנשמעו בין השאר כאן בוועדה, הוא נכשל.
שי לחמן: כ- 20% מבין 500 בתי ספר בעצם נטשו את התוכנית בגלל היערכות לקויה של משרד החינוך בשעתו, שהתחיל את התוכנית בינואר 1998 ולא בתחילת שנת הלימודים בגלל אילוצים שונים, היעדר משאבים, היעדר תשתיות פיזיות וכדומה.
שי לחמן: הבעיות שהפריעו להצלחת הפרוייקט הן כלהלן: א.
שי לחמן: היעדר תשתיות ותנאים פיזיים: התשתיות הקיימות אינן מתאימות לשהייה ארוכה של תלמידים.
שי לחמן: ב.
שי לחמן: מתיחת שעות הלימוד ל- 41 שעות לימוד באה על חשבון איכות הלימודים.
שי לחמן: לא היו תקציבים לשעות רוחב, להקבצות וללימוד בקבוצות קטנות.
שי לחמן: ג.
שי לחמן: הסתדרות המורים והמורים סירבו להישאר בבית הספר וללמד לאחר השעה אחת.
שי לחמן: אני מבין שהיה הסכם עם הממשלה בענין הזה.
שי לחמן: אני, כשלעצמי, רואה זאת בחומרה, לפחות מבחינת התוצאות.
שי לחמן: והמשמעות, אם מנהל אינו יכול לכפות על מורים להישאר וללמד אחרי השעה השישית, איך אפשר ליישם את חוק לימוד חובה כלשונו?
שי לחמן: ד.
שי לחמן: בעיית ההזנה: משרד החינוך מתנגד להקים חדרי אוכל בבתי ספר, הוא מצדד בשירותי הסעדה.
שי לחמן: רבותי, לשירותי הסעדה משלמים 200 שקלים בחודש לילד עבור ארוחות חמות.
שי לחמן: אדוני היושב ראש, אני מבקש שהוועדה תיתן את דעתה על התופעה החברתית החמורה שהדבר הזה גורם.
שי לחמן: נוצר מצב בכיתות רבות, שלהורים שיש כסף לשלם עבור הארוחות של ילדיהם, הילדים אוכלים ארוחות חמות, ולעומת זאת, לצידם יושבים ילדים, ילדי עולים, יוצאי אתיופיה, ילדים מרקע סוציו-אקונומי נמוך, יושבים לידם ומסתפקים בפרוסה ומגיעים רעבים הביתה.
שי לחמן: המצב הזה לא ימשך כי לדעתי הוא גורם להעמקת פערים ולא ליתר שוויון במערכת, בדיוק ההפך.
שי לחמן: ה.
שי לחמן: ענין האבטחה: מדברים על יום לימודים ארוך ויום אבטחה קצר.
שי לחמן: השומרים בבתי הספר נוטשים את משמרתם בשעה שתיים בעוד הלימודים נמשכים עד השעה שלוש וחצי-ארבע.
איציק כהן: זה לא נכון.
שי לחמן: זה נכון.
שי לחמן: שלחתי מכתב התראה לשר לביטחון פנים בענין.
זבולון אורלב: יש לי בקשה, תן לי שמות של בתי ספר שבהם מתקיים יום חינוך ארוך ואין אבטחה, ואני אבדוק זאת מול האינפורמציה של סמנכ"ל המשרד.
שי לחמן: אני מבקש לציין, שבקיצוצים הצפויים בתקציב המשרד לביטחון פנים לשנה הבאה, יש קיצוץ גדול בשעות השמירה, וכבר התפרסם בעתונות שהולכים לקצץ בשעות השמירה בבתי הספר.
שי לחמן: עמדת ארגון ההורים, ללא אבטחה לא יתקיימו לימודים, ובבתי ספר שלא תהיה שמירה התלמידים ילכו הביתה.
שי לחמן: בעיות נוספות, בעיית הניקיון.
שי לחמן: בבתי ספר שבהם מתקיים יום חינוך ארוך במשמעו האמיתי, השירותים מלוכלכים, מטונפים, ילדים מתאפקים ולא נכנסים לשירותים.
שי לחמן: לגופו של ענין, בענין ההצעה של משרד החינוך.
שי לחמן: לפני יומיים קיבלתי צילום של דברי ההסבר לתקציב של משרד החינוך.
שי לחמן: מדברי ההסבר של משרד החינוך לתקציב 2000 בנושא יום חינוך ארוך, ברור מעל לכל ספק, שיש כאן חזרה מהכוונה המקורית ומהחוק המקורי ויום חינוך ארוך משנה את פניו והולך להיות בסך הכל, מתן שיעורים פרטיים לתלמידים חלשים, לתלמידים נזקקים.
שי לחמן: מדובר כאן באוכלוסייה של 15%-20% מהתלמידים.
שי לחמן: אדוני היושב ראש, אני רוצה להזכיר דבר אחד, בשעתו הייתי חבר בוועדת אדלר ואני היחיד שהגיש דוח מיעוט נגד המלצות הוועדה מכיוון שהוועדה הזאת עשתה רמייה.
שי לחמן: מתוך שש חלופות, הוועדה הלכה על החלופה הגרועה ביותר, הזולה ביותר, אך ורק משיקולי תקציב.
זבולון אורלב: שיקולי תקציב אינם שיקול רציני?
שי לחמן: ועדת אדלר היתה אמורה לדון ביום חינוך ארוך וביישומו האמיתי והנכון.
שי לחמן: הוועדה היתה צריכה להביע את דעתה האמיתית והכנה.
שי לחמן: אותו דבר היה בוועדת וילנאי, שבכוח רב ועל חודו של קול הצלחתי להעביר את ההחלטה על הקטנת מספר התלמידים בכיתה.
שי לחמן: אני מבקש שהוועדה תבדוק את דברי ההסבר של משרד החינוך, למרות שאיציק כהן אמר לי, שאין בכך חזרה לדוח ועדת אדלר.
שי לחמן: הרושם שלי, שזוהי הכוונה האמיתית.
שי לחמן: מדובר במתן שיעורים פרטיים בלבד לתלמידים נזקקים, 15%-20% בכל רחבי הארץ.
שי לחמן: השיעורים האלה לא יינתנו על ידי מורים מקצועיים, לא על ידי מורים מוסמכים, אלא על ידי סטודנטים, ואנחנו נתנגד לכך בכל תוקף.
שי לחמן: מעבר לכך, אנחנו נתנגד גם למכרזים והכנסת חברות חיצוניות כי המשמעות היא, הפרטת מערכת החינוך.
שלמה ישי: גם אני הייתי שותף בוועדת אדלר, ואני עוקב אחר יום חינוך ארוך משנת 1990.
שלמה ישי: אני לא מסכים עם הדברים של שי לחמן, אני חושב שוועדת אדלר עשתה עבודה טובה, היא נתנה כמה אלטרנטיבות, ומשיקולי תקציב היא החליטה את מה שהחליטה.
שלמה ישי: לדעתי, בנושא של יום חינוך ארוך, יש מקום לתת חיזוק לחלשים.
שלמה ישי: אם ניתן לכולם את אותם השעות, במקרה הטוב נשמור על הפער, במקרה הגרוע נגדיל אותו.
שלמה ישי: ולכן, לא יתכן, לתת לכולם את אותה תוספת.
שלמה ישי: רוצים להאריך את יום חינוך ארוך, בבקשה, יאריכו אותו מבלי לפגוע בתוספת הייחודית לחלשים.
שלמה ישי: יום חינוך ארוך צריך לכלול תוספת לחלשים כדי לצמצם את הפער.
שלמה ישי: משרד החינוך מנהל משא ומתן מזה שנתיים בנושא של יום חינוך ארוך, ובמקום לתקוף את השור בקרניו, מסתובבים עם כל מיני הצעות.
שלמה ישי: במשך שנתיים אנחנו מנהלים משא ומתן, והדברים נאמרו כאן מפורשות, הבעיה היחידה היא תקציבית, ואם לא ימצא התקציב, חבל על הכסף שמושקעים ביום חינוך ארוך.
שלמה ישי: הנקודות שהועלו כאן על ידי שמואל אבואב הן נכונות, אין תקציב למורים, אין תקציב הזנה ותקציב לשעות רוחב.
שלמה ישי: לו הייתי מזכ"ל הסתדרות המורים, הייתי אומר למשרד החינוך, אם תעבירו כסף - נדבר, אם אין כסף אין על מה לדבר.
שלמה ישי: לדעתי, הכסף שהושקע בשנתיים האלה ירד לטמיון.
שלמה ישי: נאבקנו שנים, ולא פעם ההסכמים שלנו נפלו בגלל שביקשנו אוטונומיה למנהלי בתי הספר.
שלמה ישי: אני שמח, שהמשרד התאושש קצת בענין הזה.
איציק כהן: לא, זה עדיין באישור המפקח.
שלמה ישי: אז איפה האוטונומיה?
שלמה ישי: למה אתה אומר, המועצה הפדגוגית תחליט באישור המפקח?
שלמה ישי: תגיד שהמפקח מחליט.
איציק כהן: יש חוק פיקוח במדינת ישראל.
שלמה ישי: בנושא של כוחות הוראה מבחוץ, כל הויכוח שלנו עם משרד החינוך היה על שעות העבודה של מורה, שלא "יתקעו" לו שישה, שמונה ועשרה חלונות באמצע.
איציק כהן: יש הסכם.
שלמה ישי: יש הסכם, אבל מורים צלצלו אליי וטענו שיש להם עשרה חלונות.
שלמה ישי: אם אתה מביא כוחות מבחוץ ואתה רוצה לשלב אותם באמצע אתה לא פותר את הבעיה.
איציק כהן: מה אתה מציע?
שלמה ישי: הצענו הרבה הצעות.
יוסי וסרמן: אני חושב, שמלכתחילה היה משגה גדול של משרד החינוך לפתוח את יום חינוך ארוך ללא תקציב, זה המשגה היסודי.
יוסי וסרמן: צריך היה לעשות זאת בפחות בתי ספר, לא לפרוס זאת על מספר רב של בתי ספר בצורה לא טובה, אלא בפחות בתי ספר אבל לעשות זאת כמו שצריך.
יוסי וסרמן: הזכיר אברהם בן-שבת את הכלא של מאות רבות של מורים מכל הארץ.
יוסי וסרמן: לא נמצא מורה אחד בכל מדינת ישראל שיבוא ויאמר, שהפרוייקט הזה מנוהל נכון והוא מרוצה מיום חינוך ארוך.
יוסי וסרמן: לא שמענו מורה אחד מרוצה.
יוסי וסרמן: במשך שנים רבות, כמנהל בית ספר, ניהלתי בית ספר בלוד שבו היה יום לימודים ארוך, תמיד אוכלוסיית לוד היתה אוכלוסייה נזקקת, ואני יודע מה המשמעות של יום חינוך ארוך.
יוסי וסרמן: שמעתי את ההצעה של משרד החינוך להעביר למדריכים את כל הפעילות של אחר הצהרים, הצעה גרועה ביותר, אבל לא אכנס לזה עכשיו.
יוסי וסרמן: אני מזדהה עם הדברים שנאמרו כאן על ידי שמואל אבואב.
יוסי וסרמן: יש צורך לטפל בכל הקשור לתנאים הפיזיים.
יוסי וסרמן: אם יש תקציב לגופים מתערבים למיניהם, בטח שיש תקציב לתגמל מורים רציניים שייתנו את מה שצריך לתת לתלמידים והם שיפעילו את יום חינוך ארוך.
יוסי וסרמן: אם יש כסף לתגמל את הגופים הללו, נא תגמלו את המורים שיעשו את העבודה כמו שצריך.
יוסי וסרמן: אסור לשכוח את התנאים הפיזיים בבתי הספר, כמו מיזוג אוויר, כסאות, ברזיות מים וכדומה.
אילנה זיילר: שלוש הערות קצרות: ראשית, אני מבקשת לחזור על הנתון שציין מר אבואב, לגבי שביעות רצונם של המורים, ואני מציעה לעיין בדוח של גילי שילד, הוא מאיר גם את הבעיות, אבל הוא בהחלט מציין את העובדה של שביעות רצון.
אילנה זיילר: אני רוצה לקרוא מתוך הדוח: "73% מההורים מרוצים מקיומו של שבוע הלימודים בן 41 שעות, בעיקר, משום שלדעת רבים מהם מאפשרת התוכנית היתוך הקשר בין הילדים לבין הוריהם וחושפת אותם לתכנים חדשים ומגוונים.
אילנה זיילר: הורים רבים גם מרוצים מן העובדה כי התוכנית מאפשרת להם יותר זמן לעבודה וסידורים, וכמחציתם סבורים כי הארכת יום הלימודים שיפרה את הישגי התלמידים".
אילנה זיילר: נכון שיש גם כיוונים של בעיות, אבל הנתון הזה הוא נתון שאני מבקשת שיירשם.
אילנה זיילר: נתון שני, על פי דוח גילי שילד, אין היום שום הבדל - לתפיסת המורים -לגבי תלמידי כיתות א'-ב'.
אילנה זיילר: ברגע שיום הלימודים עבור הילדים הצעירים הופך לנורמה, לא קיימת בעיה והיום אין שום קשר בין דרגת כיתה לבין רווחי תוכנית ומחיריה, על פי הניסוח של גילי שילד.
אילנה זיילר: יש גם נתונים המראים, שהמורים סבורים שהתלמידים מרוויחים בצורות שונות מהתוכנית.
אילנה זיילר: (אגב, בכל העולם, ילדים לומדים בבית ספר עד השעה שלוש וחצי מגיל צעיר מאוד, אומנם רק חמישה ימים).
אברהם בן-שבת: חבל שלא ראית דוחות אחרים.
אברהם בן-שבת: הדוח הזה הוזמן על ידי משרד החינוך, וגברת שילד עובדת במשרד החינוך.
אברהם בן-שבת: אני מציע, שהוועדה תזמין דוח לא משוחד.
דליה לימור: הדוח שלנו הוא דוח חיצוני, הוא לא דוח של המשרד.
זבולון אורלב: מי ביצע את הדוח?
דליה לימור: חברת סנטו-מזור.
דליה לימור: הממצאים מורים על 83% שביעות רצון של ההורים ושביעות רצון של הגננות והמפקחות.