GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת מאור: זה בית המחוקקים אבל ההשפעה הציבורית שלכם היא לא יותר קטנה.
ענת מאור: כל תרבות החיים, הסובלנות ואיך אנחנו נרתמים לזה.
ענת מאור: הנקודה האחרונה.
ענת מאור: אני חושבת שכדאי להנהיג יום תרבות בכנסת כי זה מאוד חשוב.
ענת מאור: אני מאמינה שהנושא יקודם ונשמח ל שיתוף פעולה.
לימור לבנת: הייתי מציעה לדלג על כל הברכות לכולם ולהתייחס לישיבה הזאת כאל ישיבת חירום.
לימור לבנת: אני מודה שהפיתוי לדבר בגדול על תפיסות עולם, על תרבות, על החשיבות, על לאן רוצים ללכת ועל חוקים שכבר תקועים שנים בוועדות הכנסת, וכנראה חלקם לפחות ימשיכו להיות תקועים, חלקם נוכל לקדם אולי קצת יותר, הפיתוי הוא מאוד גדול וגם אני הייתי רוצה לומר מלים גדולות וחשובות על חשיבותה של התרבות.
לימור לבנת: אבל נדמה לי שיהיה נכון אם נתייחס לדיון הזה כאל דיון חירום.
לימור לבנת: אני גם יודעת שאני אהיה תמיד חשודה, לפחות לאורך הקדנציה הזאת, כמי שאומרת את מה שהיא אומרת מנקודת מבט אופוזיציונית, כחברה באופוזיציה שרוצה לנגח את הממשלה.
לימור לבנת: אבל נדמה לי שאני לא אגזים אם אני אומר שמובן היום בצורה די ברורה – וזה חותך קואליציה ואופוזיציה – שלאותם אנשים, לאותם חברי כנסת, לאותם אישים שהנושא של התרבות בכלל והתרבות המקורית בפרט – ואני חושבת שצריך לשים דגש גם על זה, מעבר לתרבות בכלל, התרבות המקורית המקומית - זה חשוב עד מאוד.
לימור לבנת: לכן אני מבקשת מראש שהדברים שאני אומרת לא ייתפסו כניגוח אופוזיציוני לשמו, שזה גם חלק לגיטימי וגם את זה אני עושה לפעמים, אבל לא זו הכוונה כאן כמובן, ונדמה לי שאם נשלב ידיים ונפעל יחד עם עוד גורמים בתוך הקואליציה, נוכל להצליח.
לימור לבנת: שמענו כאן דברים שאמרו חברי כנסת מהקואליציה, שמענו גם את הדברים שאמרו שרים למרות שאותם שרים שעכשיו נשבעים להילחם נגד חוק הקולנוע, הם אלה שגם העבירו בממשלה את אותם שינויים מבניים, את אותו חוק הממשלה ובממשהל למעשה זה כבר עבר בהצבעה.
לימור לבנת: זאת אומרת, זאת חכמה גדולה מאוד קודם בממשלה להעביר את זה ואחרי כן להגיד שנילחם עד חורמה.
לימור לבנת: יש כאן בעיה מסויימת, אולי הם לא שמו לב, אולי החוברת היתה עבה מדי, אינני יודעת.
לימור לבנת: נדמה לי שאם נשלב ידיים נוכל גם למנוע את אותה נגיסה חמורה – ואני אפילו לא רוצה לומר כירסום – שבא לידי ביטוי במדיניות שאיננה רק בתוך חוק ההסדרים.
לימור לבנת: אני גם מבינה מדוע מיכה ינון לא יכול להשיב על הדברים משום שלא על הכל אחראי מינהל התרבות וזה מחולק בין גורמים שונים, בין משרדים שונים, בין חוקים שונים, סעיפים שונים בתקציב וכו' וכו'.
לימור לבנת: ובכן, נאמרו כאן הדברים על חוק הקולנוע ואכן חוק הקולנוע עבר כאן ברוב גדול מאוד בכנסת, ואני זוכרת את כולכם ועוד יוצרים נמצאים כאן בכנסת בימים של העברת החוק.
לימור לבנת: אנחנו הצבענו בעדו ועכשיו רוצים לבטל אותו לחלוטין.
לימור לבנת: כמו שאמרתי, זה נמצא בתוך חוק ההסדרים, אתם יודעים את זה, וזה למעשה כבר עבר בממשלה וזה צריך להגיע לכנסת.
לימור לבנת: כמובן שנגד זה צריך להיאבק ואני מציעה לכם להתמקד באמת בעיקר באותם שרים שאולי כבר לא יכולים להחזיר את הצבעתם לאחור, אבל יכולים גם יכולים להמשיך וללחוץ גם בהמשך כדי שאנחנו נוכל לבטל אותו.
לימור לבנת: אני מקווה שלא יהיה רוב לרעיון המיותר והמזיק הזה של ביטול חוק הקולנוע.
לימור לבנת: מעבר לחוק הקולנוע.
לימור לבנת: הייתי במהלך שלוש השנים האחרונות שרת התקשורת ובין היתר הייתי ממונה על המועצה לשידורים בכבלים.
לימור לבנת: אנחנו הגדלנו את תקציב הפקדות המקור בכבלים, למרות שמדובר בתקציב לא גדול, אבל הגדלנו אותו בכעשרים אחוז במהלך שנת התקציב 1998.
לימור לבנת: זה היה בהסכמה עם שר האוצר דאז שהיה דן מרידור.
לימור לבנת: אני לא מדברת כרגע על הגדלה.
לימור לבנת: אנחנו מדברים כאן כרגע גבוהה גבוהה, על כל מה שצריך לעשות, אבל בינתיים מקצצים בקיים.
לימור לבנת: בואו ניתן לקיים להתקיים ואז נוכל גם לראות מה צריך לקיים עוד ואיך אפשר להרחיב, איך אפשר להוסיף ואיך אפשר לעשות עוד.
לימור לבנת: היום יש בתקציב המדינה, וזה לא בחוק ההסדרים, ובדרך כלל חברי הכנסת, בוודאי הציבור, לא מכירים עוד את הסעיפים התקציביים וזה גם עוד לא הונח על שולחן הכנסת בצורה מסודרת ועוד לא הובא לקריאה ראשונה.
לימור לבנת: יש קיצוץ דרמטי ביותר בתקציב להפקות מקור בכבלים.
לימור לבנת: למעשה הייתי אומרת שיש כמעט גזר דין מוות על הטלוויזיה הקהילתית.
לימור לבנת: אני לא יודעת אם כולם כאן ערים לזה, אבל יש היום טלוויזיה קהילתית פעילה מאוד בעשרות ישובים בארץ ובכלום כסף, עושה עבודה מאוד חשובה שמקרבת את האנשים, מקרבת את הציבור באמת לתחום התרבות.
לימור לבנת: הם מפיקים בעצמם, הם עושים בעצמם וזה מעבר לכל יתר היתרונות שיש בזה.
לימור לבנת: עבורם זה כמעט גזר דין מוות מפני שלמעשה קיצצו כמעט את כל התקציב.
לימור לבנת: החידוש האחרון הוא ביטול הפקות המקור או ביטול חובת הפקות המקור של שני אחוז בערוץ 2 על ידי הרשות השנייה.
לימור לבנת: כאן מדובר בחקיקה שתבוא כנראה במסגרת חוק ההסדרים.
לימור לבנת: גם זה כנראה גם עבר בממשלה.
לימור לבנת: לא הכל אנחנו יודעים, אל תחשבו שחברי הכנסת יודעים הכל ולא תמיד הם יודעים מה עובר בממשלה.
לימור לבנת: כבר זמן רב שאנחנו מבקשים בוועדת הכספים לקבל אבל אנחנו לא מקבלים ולא כל החומר עדיין מונח גם לפנינו כחברי כנסת.
לימור לבנת: מכל מקום, ההחלטה הזאת היא החלטה שגם המעט הזה שישנו שם בהיקף של שני אחוזים בערוץ 2, גם זה לא יהיה.
לימור לבנת: אגב, אני לכשעצמי סבורה שאם עומדים לבטל את חובת הפקות המקור על הרשות השנייה, צריכים להעביר את החובה הזאת לזכיינים כדי שהזכיינים יעשו את זה.
לימור לבנת: אני לא חושבת שרשות רגולטורית צריכה להפיק הפקות מקור או צריכה לעסוק בתכניות אלא צריך להעביר את זה לזכיינים ולחייב אותם בתוך הזכיונות שלהם בהיקפים האלה לפחות להפיק הפקות מקור.
לימור לבנת: על זה כבר נתווכח כשזה יבוא לדיון.
לימור לבנת: מכל מקום, המגמה כאן ברורה.
לימור לבנת: אני שומעת עכשיו ממיכה ינון על קיצוץ במינהל התרבות, קיצוץ שלא ידעתי עליו.
ראובן ריבלין: צריך גם להגדירמהי הפקת מקור.
לימור לבנת: אני מסכימה שצריך גם להגדיר מהי הפקת מקור.
לימור לבנת: אני מאלה שתומכים תמיכה מלאה בפלורליזם, בריבוי ערוצים, בתחרות וכמובן שכאשר מדובר בריבוי ערוצי טלוויזיה למשל, אני חושבת שאי אפשר לחסום את זה, אני חושבת שזה היום דבר שקורה בכל העולם והוא מתבקש.
לימור לבנת: כמובן שחלק גדול מהחומר שמובא לכאן הוא חומר זר, זה מטבע הדברים ערוצים זרים, תכניות זרות, הפקות זרות וכו'.
לימור לבנת: דווקה משום שאני מהתומכים הגדולים בריבוי ובתחרות ובריבוי ערוצים, אני גם מהתומכים הגדולים בזה שבד בבד עם זה אנחנו נשמור שמירה הדוקה וקפדנית ונחזק ונגדיל ונרחיב את חובת הפקות המקור.
לימור לבנת: אני אינני רואה סתירה בין הדברים למרות שיש כאלה שרואים בזה סתירה.
לימור לבנת: הרבה פעמים יש לי ויכוח על זה עם חלק מהגורמים ואני זוכרת ויכוח סוער עם אנשי העין השביעית בשעתו, אבל אני אינני רואה סתירה.
לימור לבנת: אדרבא, אני חושבת שנכון ללכת בשני המסלולים האלה במקביל ואני חושבת שצריכים ללכת בשני המסלולים האלה במקביל.
לימור לבנת: אני לא רוצה להרחיב מעבר לזה ולכן אסיים את דברי.
לימור לבנת: המגמה, וכאן מדובר במגמה.
לימור לבנת: לא מדובר באיזה קיצוץ בסעיף כזה ועוד קיצוץ בסעיף אחר.
לימור לבנת: הספח הכולל של זה או כל ההחלטות שציינתי קודם מבהיר בצורה הבהירה ביותר שמדובר כאן במגמה, מדובר כאן במדיניות.
לימור לבנת: אני לא רוצה להקניט כאן אף אחד, אבל זה נכון שהממשלה הזו הבטיחה שינוי, אבל אני לא בטוחה שהתכוונתם לשינוי הזה ואני משוכנעת שלא התכוונתם לשינוי הזה.
לימור לבנת: אני לא רוצה להיות פוליטית, אלא שלא יכולתי להימנע מהערה עוקצנית אחת, וזה מותר לי, תנו לי את המילימטר של ההנאה שאני יכולה לספוג.
לימור לבנת: אני אומרת בצורה הרצינית ביותר שאני חושבת שכאן צריך לשלב ידיים, לא כדי לנגח אלא כדי לשנות.
לימור לבנת: אני עצמי מתכוונת להיות פעילה מאוד בנושא הזה - לאורך הקדנציה כולה אגב, ואני לא מדברת רק על המאבק הזה כרגע שנוגע לעניין התקציב וחוק ההסדרים – אבל גם בענין התרבות בכלל איפה שזה יהיה ואני מקווה שזה יישאר בוועדת החינוך.
לימור לבנת: בכל מקרה, אני בוודאי מתכוונת להיות פעילה מאוד בענין הזה.
לימור לבנת: עצה אחרונה לכם.
לימור לבנת: וקדם כל, דלתי ודאי פתוחה, אבל מעבר לזה, סתם עצה טובה.
לימור לבנת: אם רוצים באמת למנוע את העברת הסעיפים הדרקוניים האלה, לכו אחד אחד כמו שעשיתם לחברי הכנסת מהקואליציה, כי מהאופוזיציה מטבע הדברים תהיה פחות בעיה, גם אלה שפחות ממני או מחבר הכנסת ריבלין מעורבים בענין וחשוב להם הנושא.
לימור לבנת: לכו אחד אחד לחברי הכנסת מהקואליציה, חלקו ביניכם את העבודה ושכל אחד יקח על עצמו מספר חברי כנסת.
לימור לבנת: זו הדרך היחידה לעבוד.
לימור לבנת: עשיתם את זה, אני זוכרת את עצמי בקואליציה כשבאתם אלי ולא עזבתם, בצדק, וכך צריך לנהוג.
לימור לבנת: לדעתי אם תעבדו נכון, נעבוד נכון, כולנו יחד כמובן, ניתן יהיה למנוע את הגזרות הרעות האלה שלפי דעתי כאן מוסכם על כולם או על רוב חברי הכנסת שהן מזיקות ושצריך להעביר אותן מן העולם.
סופה לנדבר: אחרי הנאום של חברת הכנסת לבנת, אני חושבת שאנחנו כולנו, גם קואליציה וגם אופוזיציה, חלוקים ואני אומר במה אנחנו חלוקים.
סופה לנדבר: אנחנו לא חלוקים ענין של התרבות אלא אנחנו חלוקים בגלל שקודם את היית בקואליציה ועכשיו אנחנו בקואליציה.
סופה לנדבר: קודם אנחנו ביקרנו ולא חשבנו מאיפה אתם תקחו, ועכשיו אתם מבקרים ולא חושבים מאיפה אנחנו ניקח.
סופה לנדבר: כאן אנחנו מתחלקים בתפקידים, פעם אחת אנחנו פה, פעם אחת אתם פה.
לימור לבנת: אנחנו לא קיצצנו.
סופה לנדבר: תהיו בטוחים שאנחנו חברי הכנסת – וזה לא משנה קואליציה או אופוזיציה - לא חלוקים בענין הה שאסור לקצץ בתרבות, אבל גם קואליציה וגם אופוזיציה, וגם לימור כחברת ועדת הכספים שגם אני חברה בה, נצטרך לחשוב מאיפה ניקח כדי לא לקצץ.
סופה לנדבר: אני בטוחה שכולנו ניכנס למאבק עבור התרבות של מדינת ישראל בגלל שזה נושא קרוב לנו.
סופה לנדבר: אני כן תומכת בדברי לימור לבנת ואכן נצטרך לעשות לובי אחב, גם אתםוגם אנחנו, גם הקואליציה וגם האופוזיציה וזה כדי להילחם.
סופה לנדבר: אני רוצה לומר שאני מרגישה שענין התקציב עומד באוויר הכנסת.
סופה לנדבר: אמנם זה יבוא לכאן עוד שלושה חודשים אבל הוא כבר מרחף באוויר הכנסת.
מיכאל נודלמן: אני חושב שנושא התרבות צריך להיות בסדר עדיפות יותר גבוה.
מיכאל נודלמן: אני לא רוצה להיכנס למלחמות על התקציב, כי אני חושב שהתקציב צריך להיות לא פחות מה שהיה קודם ולא מקובל שבחוק ההסדרים מבטלים חוקים שעברו כבר שלושה שלבים.
מיכאל נודלמן: מחר נדון בנושא אלימות במשפחה ובנוכחות אנשי התרבות אני רוצה לומר שיש איזה קשר בין תרבות לאלימות.
מיכאל נודלמן: כשיש תרבות גבוהה, אין אלימות כל כך גבוהה כמו שקיימת אצלנו.
מיכאל נודלמן: זה אומר שיש בעיות ואנחנו צריכים לתמוך בתרבות כי אם תהיה תרבות, לא תהיה אלימות.
ראובן ריבלין: בפגישה השנתית של התרבות והאמנות בישראל, שבה מופיעים בפני ועדת הכנסת כל ראשי המוסדות של התרבות החשובה או הנושאים את התפקידים החשובים במוסדות התרבותיים בישראל, אנחנו מגיעים עוד פעם לימים הנוראים של תקציב המדינה, ואם אין לחם אין תורה, ואם אין לחם אין תרבות וחבל על הזמן וכל שאר הדברים הם דברים שאתם צריכים לענות את נפשכם בהם כאשר אתם מתכנסים ביניכם לבין עצמכם.
ראובן ריבלין: יש באמת שתי מחלקות ושני מדורים לנושא שאנחנו דנים בו היום: האחד, לפי תפילת הלל, אנחנו מתחילים קודם בהושיע נא, ואחר כך נמשיך ונדבר איך עושים אצליחה נא.
ראובן ריבלין: בלי הושיע נא לא תהיה שום דרך לדבר על איזו שהיא הצלחה.
ראובן ריבלין: אני אומר לכם שמצבכם בממשלת ימין – ואני לא מדבר עכשיו אלא פוליטית ואני לא מתכסה בשום כיסוי אחר – אתם בטוחים ומובטחים משום שאתם יכולים לומר לימין שהוא לא תרבותי, שהוא לא רציני, ואז אנחנו כולנו מתכסים בבושת פנים ומתוך רגש נחיתות או מתוך היותנו נחותים – לא אכפת לי מה שאנחנו אומרים - אנחנו מיד באים ומתגייסים כדי להראות שאנחנו הרבה יותר טובים ממה שאתם חושבים.
ראובן ריבלין: אין זה סוד, חוק הקולנוע למשל היה והוא בכלל לא הדבר החשוב ביותר.
ראובן ריבלין: באתי בפני שרי ממשלת ישראל ביום חקיקת חוק הקולנוע כאשר העברנו אותו בקריאה ראשונה והופעתי בפניהם ואמרתי שהתרבות היא ערך, הקולנוע הוא ערך, הוא נושא ערכי, הוא לא נושא כלכלי.
ראובן ריבלין: כאשר הדבר הוא לא נושא כלכלי, הכלכלה צריכה לבוא ולהתגייס משום שאין משאב אחר.
ראובן ריבלין: אין מפיק אחר לתרבות בישראל אלא המדינה.
ראובן ריבלין: יכול להיות שבעתיד לבוא כאשר עברית תהיה – בימים שבהם כדבורים יבואו כולם ללמוד עברית וכל העולם ידבר עברית – יהיה יותר קל להפיץ את התרבות הישראלית בין באמצעים שאברהם בורג דיבר עליהם ובין באמצעים אחרים, כאשר תיאטראות קטנים יעלו ובכל העולם יבקשו על ידי כל אדם וכל מבקש תרבות לבוא ולראות איך שהם מבצעים את שקספיר בעברית או את עגנון.
ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים היום במצב שבו בגלל מגבלות שונות, אנחנו עדיין במצב שהמפיק היחידי הוא מדינת ישראל.
ראובן ריבלין: בממשלת ישראל היתה לימור לבנת אחת מהשרים היותר בולטים, ושר האוצר היה דן מרידור, ודן מרידו אמר בפרוטוקול ישיבת הממשלה שהקולנוע הוא ערך וככזה צריך להתייחס אליו.
ראובן ריבלין: כן שכנענו.
ראובן ריבלין: באנו ואמרנו, כאשר לצערי הרב ערב העברת החוק בקריאה שניה ושלישית, גם אומן בישראל, ולכל אומן מותר לדבר כמו שלכל פוליטיקאי מותר, ולכל אומן מותר לומר שטויות כמו שלכל פוליטיקאי מותר.
ראובן ריבלין: התרעתי בפני ראש הממשלה ואמרתי לו שדווקא בגלל ההתייחסות של אומן זה או אחר אליך אישית, אני חושב שאתה צריך לקום ולהתעלות מעל הענין ולראות את הדברים בצורה הנכונה.
ראובן ריבלין: אין מה לעשות חברים, אתם לא יכולים לבוא ולומר שחוק הקולנוע התקבל על ידינו מתוך כך שממשלת ישראל בסופו של דבר תמכה בחוק בניגוד לדעת משרד האוצר ועל אפו וחמתו של משרד האוצר.
ראובן ריבלין: אלה הן עובדות.
ראובן ריבלין: עכשיו תבואו ותאמרו את כל הדברים, תאמרו שידענו שניפול מהשלטון, אבל כל אלה קשקושים.
ראובן ריבלין: למה עבר חוק הקולנוע.
ראובן ריבלין: חוק הקולנוע עבר משום שאתם השכלתם להילחם על הנושא ובאתם לכל חבר כנסת ואמרתם לו אל תדבר גבוהה גבוהה, לך ותצביע.
ראובן ריבלין: אני שומע שחיים אורון שהוא חבר טוב ואני חושב שהוא בן אדם שבאמת דבק באמונתו ומוכן להילחם על אמונתו, אמונה שבעיני נראית אמונה שיכולה להביא אסון על ראשנו, כפי שהוא חושב שאמונתי יכולה להביא אסון על ראשינו, אבל בסך הכל אני מאמין בו.
ראובן ריבלין: אני לא צריך שחברת הכנסת ענת מאור תתחיל במאבק ציבורי ותקרא לכם למאבק ציבורי.
ראובן ריבלין: המאבק הציבורי שלכם, שלנו, של כולנו הוא לשכנע את גברת ענת מאור שתודיע לממשלה שהיא מצביעה לדבר אחד: אני מצביעה בעד התרבות והאמנות.
ראובן ריבלין: אין דרך אחרת ואין מידה אחרת, וכל נושא אחר או כל התחמקות אחרת לא תביא לידי הושיע נא.
ראובן ריבלין: מה שאנחנו שומעים, ובכוונה ביקשתי – לא שלא ידעתי את הפרטים – מראש המינהל לתרבות לומר מהו המצב בעבר ומה צופה לנו העתיד, ואתם שמעתם את הדבר.
ראובן ריבלין: יש אחדים שזה התקבל אצלם כרעם ביום בהיר ויש כאלה שידעו בדיוק לפני מה אנחנו עומדים.
ראובן ריבלין: אלה הם הדברים שאנחנו צריכים להבין אותם נכוחה.
ראובן ריבלין: אתם צריכים לבוא לכל חבר כנסת ולומר לו עד כאן.
ראובן ריבלין: יש ענין של משמעת סיעתית.
ראובן ריבלין: יש משמעת סיעתית בנושאים שהם נושאים פוליטיים.
ראובן ריבלין: אם אנחנו באמת מאמינים שהחינוך הוא ענין ערכי, והחינוך הוא החינוך הישראלי כולו.
ראובן ריבלין: חינוך יהודי, חינוך ישראלי, תרבות קוסמופוליטית, כל מה שרוצים, כל דבר.
ראובן ריבלין: אז כאשר נגיע לאותו מצב שבו אנחנו נמצאים עם איזו שהיא רמה סבירה של תקציב שבה המדינה יכולה לעזור בהפקה ובפיתוח התרבות והאמנות, נשאלת שאלה אחת שהיא צריכה לבוא לשולחנכם: האם אנחנו צריכים להביא תרבות לעם, האם הספורט הוא ספורט להמונים או אנחנו ניצור את המצב שבו תהיה תרבות שתבוא להמונים אבל לא תעשה על ידי ההמונים.
ראובן ריבלין: אנחנו משנה לשנה מתעצמים וגדלים בהיקף של האנשים העוסקים בתרבות.
ראובן ריבלין: יש כאלה שיבואו ויקבעו שהיא מעל רמה מסויימת של תרבות, יש כאלה שיקבעו שהיא מתחת לרמה מסויימת של תרבות.
ראובן ריבלין: אני נגד רשויות משום שכל פעם שהמדינה רוצה להרחיק עדותה ולא לתת שום תקציב, היא מקימה רשות.
ראובן ריבלין: ברגע שיש רשות, סימן שאין כלום.
ראובן ריבלין: יש משרדים ממשלתיים יעודיים והם צריכים לעשות זאת.
ראובן ריבלין: רק צריך לבוא מצב שבו האוניברסיטאות לא יקבעו מי היא אוניברסיטה והתרבות לא תקבע מהי תרבות, אלא צריך להוציא את הקומיסריות אבל לא ליצור איזו שהיא מסגרת שלא תוכל להרחיב את עצמה.
ראובן ריבלין: בהחלט אני רואה בחומרה רבה את המצב שבו נגיד איקס תקציב של המדינה אנחנו צריכים לאלץ ולחלק אותו בין יותר ויותר מוסדות ועל ידי כך לקחת ממוסדות קיימים את התקציבים שקיימים להם ושמתחת לקו מסויים הם יעברו את הקו המסוכן והם עלולים להתמוטט.
ראובן ריבלין: השאלה היא האם אנחנו באמת לא צריכים ליצור איזה שהוא חוק שהוא יקבע נכסי צאן ברזל לתרבות הישראלית.
ראובן ריבלין: תיאטרון לאומי, השאלה אם הקאמרי הוא תיאטרון לאומי או הבימה הוא תיאטרון לאומי, ואני לא מדבר בהגדרה.
ראובן ריבלין: מהו המוזיאון הלאומי, האם מוזיאון ירושלים הוא המוזיאון הלאומי, האם מוזיאון ישראל הוא המוזיאון הלאומי, האם מוזיאון תל אביב הוא המוזיאון הלאומי.
ראובן ריבלין: כל אותם דברים הם דברים שאנחנו מתלבטים בהם.
ראובן ריבלין: אני 12 שנה פה ו-12 שנה אנחנו מתלבטים בנושאים האלה ואנחנו דנים כל פעם במצב בו מתרבים המוסדות שצריכים וזקוקים לסיוע ומצמצמים אותם סכומים שאנחנו נותנים לאותם מוסדות שהם במשך חמישים, שבעים ואפילו מאה שנה של הציונות או של הקמתה של מדינת ישראל שאנחנו טיפלנו בהם.
ראובן ריבלין: היום יש בהחלט מוסדות אמנות ותיאטראות שהם תיאטראות שיש בהם יצירה ישראלית, אם יצירה ישראלית עברית ואם יצירה ישראלית ערבית ואם יצירה משותפת וגם להם אני חושב שצריך לתת את האפשרות לביטוי ולהתפתחות.
ראובן ריבלין: יחד עם זה צריך להגיע כבר לאותו מצב שבו אנחנו נדע איפה אנחנו לא יכולים יותר להרחיב את הגבול מבלי לפגוע באותם מוסדות שהם צריכים להיות קבועים והם יודעים שהקיום שלהם הוא קיום לעד.
זבולון אורלב: זה הסיבוב הראשון של חברי הכנסת ועכשיו ניתן זמן גם לראשי מוסדות התרבות.
ליביה חכמון: בקדנציה הקודמת הייתי בכנסת כמעט כל שבוע בדיונים, ויהודית בוודאי זוכרת ומאשרת.
ליביה חכמון: זה שהאמנים מגיעים לכאן, ולא משנה בגלל איזו סיבה – את עיצומי המורים או חוק הקולנוע - תמיד נוצר המצב שבו מעט מאוד חברי כנסת נמצאים בוועדה.
ליביה חכמון: לזכותו של חבר הכנסת ריבלין שהיה תמיד מהתחלה ועד הסוף בכל הישיבות והיום אני רואה שהוא נוהג בדיוק באותה צורה.
ליביה חכמון: אני מציעה לכל חברי שעוסקים בתרבות, ואני מרשה לעצמי להיות הכי חצופה ולומר שלא יכול להימשך המצב הזה גם בקדנציה הנוכחית, כאשר אנחנו נקום ב-6.00 בבוקר וניסע את כל הדרך לירושלים, ואז בעצם יוצא שאין לנו בפני מי להשמיע את מה שכואב לנו ואת מה שבאמת צריך לפתור, וזה לא ענין של מוסד זה או אחר, כי זה ברמה כללית.
ליביה חכמון: מדינת ישראל יושבת באו"מ והיא חלק מאונסקו.
ליביה חכמון: היא חתמה על אמנת מעמד האומן, שזאת ההצהרה שנתתי היום לנחמן שי כדי שיעביר אותה גם לשר.
ליביה חכמון: ישבו ודיברו עליה נציגי תרבות מכל העולם ב-1980, עדכנו את האמנה הזאת ב-1976 בפריס ונציגים מכל העולם.
ליביה חכמון: כל הנציגים ישבו שבוע כפריס וניסחו את הדבר המדהים ביותר, החשובה ספציפי שאותו קבעו לכל מדינות העולם ומדינת ישראל חתמה עליו.
ליביה חכמון: במימון אומנויות כתוב סעיף 18: בכל מדינה בכל שנה יש להקצות לפחות אחוז אחד מכלל כספי הציבור לפעילויות אמנותיות של יצירה, ביטוי והפצה.
ליביה חכמון: זה הדבר שעליו צריך להילחם.
ליביה חכמון: בכל עיר יש היכל תרבות נפלא.
ליביה חכמון: באשקלון, בנס ציונה, בכל המקומות ראשי הערים בונים יופי של מבנים אבל אין את הרוח כי אתם לא מקצים לנו שום תקציב וזה לא משנה איך תקראו לזה ולא חשוב באיזה ועדה נשב.
ליביה חכמון: מדינת ישראל חתומה על האמנה הזאת ואני מתכבדת לתת את האמנה גם ליושב ראש ועדת החינוך החדש.
ליביה חכמון: תקראו את מה שכתוב פה.
ליביה חכמון: תאמינו לי, לא נצטרך לבוא אליכם אלא אתם תבואו לפרמיירות, תבואו לפתיחות של תערוכות, תבואו ותראו את התיאטרון הקהילתי פורח כי האמנים יעשו את העבודה שלהם וכך יעשו גם מנהלי מוסדות התרבות.
ליביה חכמון: אם לא תקציבו לא משנה באיזה ועדה נשב ולא משנה בכלל איזה רשות לאומית תהיה.
ליביה חכמון: זה הדבר ורק על זה יש להילחם.
דוד דותן: יש לי כל כך הרבה מה לומר, אבל אני אתמקד במשהו אחד שיושב ראש הכנסת – שעצם הנוכחות שלו מעידה שאולי יש בכל זאת איזה שינוי בהתייחסות – דיבר עליו או חברת הכנסת מאור.
דוד דותן: אנחנו נמצאים בעידן שהתרבות, כמו שחברת הכנסת לימור לבנת אמרה, נמצאת במצב חירום.
דוד דותן: אנחנו במצב חירום.
דוד דותן: יש אווירה של השתלחות בעושי התרבות, זלזול בעושי התרבות.
דוד דותן: שיאה של ההשתלחות הזאת היתה ביום בעצמאות באחרון, כשיושב ראש השלטון המקומי החליט שאמנים לא יופיעו על בימות יום העצמאות.
דוד דותן: איש לא קם.
דוד דותן: זאת היתה כמעט מלחמה שלי, איזה דון קישוט ששאל מה אתם עושים לנו.
דוד דותן: לגרש את אומני ישראל מן הבמות ביום העצמאות?
דוד דותן: זאת היתה חרפה, אבל זה העיד על דבר שעובר כי אכן זה עבר.
דוד דותן: איש לא נרעש ואיש לא נסער.
דוד דותן: סוג של השתלחות זה פתאום להתעלם או להתחמק מחוק הקולנוע.
דוד דותן: זאת המשכה של ההשתלחות הזאת.
דוד דותן: אני יושב היום כיושב ראש איגוד של אומנים, של אנשים.
דוד דותן: יש פה כמה אנשים שעושים אמנות נפלאה במוסדות שלהם ו אינני רוצה לפגוע באף אחד מהם.
דוד דותן: יש תיאטרון לאומי, לא צריך לחלק את השם הזה לתיאטרונים אחרים.
דוד דותן: לא צריך לעשות מהומות חדשות.
דוד דותן: יש תאטרון לאומי והתאטרון הלאומי במקרה האישי שלי גם העניק לי אכסניה לדבר נסיוני שאני עושה בו, אבל בכל התאטרונים יחדיו יש אולי – ואני נדיב – 300 אנשים אומנים.
דוד דותן: תמשיכו להקציב להם את מה שמגיע להם, תוסיפו להקצבות כי הם ראויים.
דוד דותן: אני יושב באיגוד שיש בו 1,500 אומנים שרובם אין להם מה לאכול.
דוד דותן: חרפת רעב של אומנים, זאת חרפה של החברה שהם חיים בה.
דוד דותן: אומנות ותרבות זה לא רק שמוציאים דף ואומרים נתנו לאופרה ונתנו ל תזמורת.
דוד דותן: אומנות ותרבות זה כמו שמישהו כבר הזכיר פה לא אחת, זה כאשר מגיעים למתנ"סים ולקיבוצים.
דוד דותן: יש המון אומנים נהדרים, צנועים בדרישות, צנועים באורח החיים שלהם, אבל הם יושבים בבית.
דוד דותן: משהו פתאום נסגר, מישהו פתאום ויתר עליהם.
דוד דותן: חברה שמוותרת או משתלחת באנשי התרבות שלה, היא במצוקה גדולה.
דוד דותן: גם אם יפרישו וכל אחד יקבל את ליטרת הבשר שלו, לא עשיתם תרבות.
דוד דותן: תרבות זאת אווירה, זאת גישה, זו התייחסות.
דוד דותן: תרבות זה כאשר טלפונים לא מצלצלים בישיבות, תרבות זה כאשר מדברים בנחת, ששומעים בנחת.
דוד דותן: משהו מן השורש צריך לטלטל את העושים במלאכה, ובענין של מעמד האומן – ריבון העולמים, יש אומנים שאין להם אל מי לפנות כשהם רעבים.
דוד דותן: אחרים מקבלים דמי אבטלה, אחרים מקבלים פיצויים.
דוד דותן: כשנפלו קטיושות בקריית שמונה פיצו את מי שצריך, אבל לא פיצו את אופירה גלוסקה בקיבוץ הגושרים כי ביטלו לה הופעה.
דוד דותן: לכן אני פונה ומבקש, כמו שליביה אמרה, תפגשו אותנו אולי בקבוצות קטנות יותר, תחלקו עבודות לכמה חברי כנסת.
דוד דותן: לא צריך להיות לובי של חברי כנסת שעוסקים בתרבות אלא כל הכנסת צריכה להתעסק בתרבות כי התרבות זה הנשמה שלנו.
גילה אלמגור: כיוון שדיברו בהתחלה על חוק הקולנוע, אני רוצה לבקש שמשהו יצא מהחדר הזה.
גילה אלמגור: יושבים פה נציגי כל מוסדות התרבות במדינת ישראל ונציגי האומנים.
גילה אלמגור: אני חושבת שמן הראוי היה לצאת מכאן בקריאה אל חברי הכנסת, אל הכנסת כגוף, אל הממשלה, כדי להסיר את רוע הגזרה של ביטול חוק הקולנוע.
גילה אלמגור: בתוך הקהל הזה יושבים בודדים שהם קשורים לקולנוע באופן ישיר, אבל הקולנוע הוא האומנות העכשווית, הוא חלק מהתרבות והגזרה הזאת היא בעצם קריאת תיגר, זו מלחמת תרבות וזה באמת דיון חירום.
גילה אלמגור: אני ל וקחת ממך את הביטוי הזה.
גילה אלמגור: חירום.
גילה אלמגור: בנוסף לכך הסכנה הזאת, ההחלטה הדרקונית הזאת לבטל, לקצץ בהפקות מקור בטלוויזיה, זה לא ייתכן שניתן לזה לעבור.
גילה אלמגור: יושבים כאן מנהלי תיאטראות, מנהלת אופרה ואנשים שעוסקים בכל צורת ביטוי תרבותית במדינת ישראל.
גילה אלמגור: אם היו מאיימים על סגירת תאטרון, אני בטוחה שכולם היו נזעקים.
גילה אלמגור: מדובר בקולנוע.
גילה אלמגור: נושא מעמד האומן זה נושא כל כך כואב וכל כך חשוב.
גילה אלמגור: אני הייתי פונה אל יושב ראש הוועדה וגם אל נחמן שי – וחבל שענת מאור איננה כאן – כי זה נושא שדורש דיון משום שמדינת ישראל שקיימת 51 שנה, האומנים שהיו אושיות התרבות הלכו ונעלמו ונשארו אומנים מבוגרים והמשפט "שכחו אותם בבית" מדבר בעד עצמו.
גילה אלמגור: מוכרחים להקדיש לזה דיון ואני הייתי מאוד מבקשת דיון נפרד בנושא הזה.
קריאה: יש סופרים בישראל שאין להם מה לאכול.
גילה אלמגור: על זה אני מדברת.
גילה אלמגור: סופרים, משוררים, זמרים, שחקנים.
יוסף אורן: אני הייתי צריך לבוא לכאן כמעט מיואש.
יוסף אורן: כמעט שנתיים אני מסתובב במסדרונות הבית הזה עם כל אנשי ענף הקולנוע כדי להעביר את החוק.
יוסף אורן: קורה דבר והחוק עובר, הרבה יותר מהר ממה שציפינו לו, ואז זורקים אותו לפח ומישהו מוחק אותו.
יוסף אורן: אם מוחקים את זה, אני בכלל לא מבין על מה מדברים כאן כי מדברים על כל מיני חקיקות, אז יחקקו פה כל מיני חוקים ומחר ימחקו אותם.
יוסף אורן: אני רגיל לעובדה שהקולנוע במצב של נחיתות והוא נאבק שנים ולכן המשך המאבק בשלושת החודשים הבאים נראה לי וחבר הכנסת ריבלין, אנחנו בתוך המאבק.
יוסף אורן: לא גמרנו חלק א'.
יוסף אורן: אנחנו נגמור אותו ואנחנו ננצח בו כמו שגמרנו בחלק הראשון.
יוסף אורן: אני צריך לומר דבר אחד.
יוסף אורן: לקולנוע תמיד באה הישועה אך ורק מהכנסת.
יוסף אורן: מעולם לא מהממשלה.
יוסף אורן: גם כשהקרנות הראשונות, הקרן לעידוד קולנוע ישראלי איכותי, הוקמו, הם לא הוקמו בעזרת הממשלה אלא הם הוקמו מתוך איזו שהיא גחמה של שני חברי כנסת שהחליטו שצריכה לקום קרן והקרן אכן קמה.
יוסף אורן: כך שכל הישועה שאני רואה היא אך ורק מאיזה שהוא דיון ומאיזו שהיא עבודה בתוך הבית הזה.
יוסף אורן: זה הסיכוי היחידי שיש לנו כקולנוע ישראלי.
יוסף אורן: חברת הכנסת לימור לבנת דיברה על קיצוץ רוחב לא רק בחוק הקולנוע אלא גם בשידורים.
יוסף אורן: מה שאנחנו לא מבינים כשאנחנו עוסקים זה שאנחנו מפקירים את החשיפה התרבותית הכי גדולה של מדינת ישראל אך ורק לתרבות זרה.
יוסף אורן: זה אומר שאנחנו נראה אך ורק תכניות מיובאות, כיוון שאנחנו עוסקים ברייטינג הן לא תמיד יהיו מעולות, והמקור שכל כך נדרש לתרבות הישראלית ושאין לו כל כך הרבה כוח – כי אנחנו רואים מה קורה בטלוויזיה כשסרט ישראלי קצר או ארוך מוקרן, או כשסרט תעודי מוקרן – וכל זה פתאום ייעלם.
יוסף אורן: אם אנחנו מוכנים להשאיר מדינה בלי נשמה, בלי תרבות, בלי ישות ישראלית, אז אין לי מה להוסיף אלא שאנחנו את המאבק הזה נמשיך.
אליעזר שטורם: אני רוצה לברך את חברי הכנסת שנשארו גם אחרי שהם דיברו.
אליעזר שטורם: זה זן מיוחד של חברי כנסת.
אליעזר שטורם: אני רוצה להציע עיסקה לכם חברי הכנסת.
אליעזר שטורם: אתם תעשו את המאבק ואת המלחמה כפי שכאן התבטאת בעצם נוכחותכם, בתוכן דיוניכם, תעשו את המלחמה כאן בבית ואנחנו נעשה את התרבות ואת האומנות.
אליעזר שטורם: אני חושב שבכל זאת במלחמה הזו אתם טובים בעשייתה מאשר אנחנו.
אליעזר שטורם: אנחנו בסך הכל יכולים להיות כוח מסייע ולא יותר מזה.
אליעזר שטורם: אמנם כן, אנחנו נלחמים ונמשיך להילחם.
אליעזר שטורם: אני רוצה דווקא להתחיל עם הענין שנחמן שי העלה בתחילת השיחה, הנושא של רשת א', ולא לדון בו כמובן.
אליעזר שטורם: אני חושב שהענין של רשת א' הוא הסימפטום של החברה הישראלית ויחסה לתרבות.
אליעזר שטורם: אנחנו כאן הרבינו לדבר בענייני ממון ובענייני כסף, כי בלי זה אי אפשר לעשות בכלל תרבות ואמנות, אבל אני חושב שהנקודה הזאת שאתה העלית – ואני לא ראיתי את זה בעיתון הבוקר – זה ההתגלמות של היחס ההולך ומתגבש בחברה הישראלית למשהו שהוא קצת יותר מאשר איזה שהם עיסוקים בחדשות או ברייטינג וכיוצא באלה.