GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון אורלב: רשות הדיבור תעבור לשמואל אבואב, ראש ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי, שהוא גם ראש המועצה המקומית בקרית טבעון.
שמואל אבואב: עברתי בעיון רב על מסקנות הביניים של ועדת וילנאי, וגם עקבתי אחרי הוועדות הקודמות.
שמואל אבואב: אם אנחנו לא רוצם שגם הוועדה הזו תיווסף לתכניות וההמלצות של הועדות הקודמות, אנחנו צריכים לנתח מה המסקנות התכליתיות שנוציא מהמלצות ועדת וילנאי, אל מול הפערים שיש היום במערכת החינוך.
שמואל אבואב: אחת המסקנות בוועדה היא היות החצר של בית הספר מוקד לבעיות בטיחות, אלימות ותאונות.
שמואל אבואב: שליש מהתאונות בבית הספר, מידי שנה, קורות בחצר בית הספר.
שמואל אבואב: אני רוצה לומר שבכדי לטפל בצורה מושכלת, תכליתית, יעילה, בחצרות בית הספר, אנחנו צריכים להעמיד כל שנה 50 מיליון שקל, לעבור מדי שנה בין החצרות כדי להסיר מהן את מפגעי הבטיחות, לשפע אותן בכל מיני אמצעי ומקומות להתכנסות ולתעסוקה של התלמידים.
שמואל אבואב: בקיץ הזה לא תהיה חצר אחת שיספיקו לשפץ אותה, כי הכסף לא ניתן, וזה רק מחמיר את המצב הנוכחי.
שמואל אבואב: נקודה שנייה היא שאי אפשר לצפות מהמורים ומאנשי הסגל שיפתרו את בעיות האלימות, את דרכי ההתנהגות של התלמידים בינם לבין עצמם, מבלי שמשרד החינוך יקבל על עצמו את המטלה המיידית – להשלים את התקנים החסרים בפסיכולוגים וביועצים חינוכיים.
שמואל אבואב: היום במערכת החינוך, לעומת הקריטריונים שמשרד החינוך קבע לעצמו – כמה פסיכולוגים צריכים להיות במערכת לעומת מספר התלמידים, חסרים 900 משרות.
שמואל אבואב: זאת כדי לתת מענה לקריטריון של היום, ולא לקריטריונים החדשניים, שצריכים לשקף את הצרכים העתידיים של בית הספר.
שמואל אבואב: המשמעות היא 100 מיליון שקלים, כדי להשלים את התקנים שמשרד החינוך קבע לעצמו.
שמואל אבואב: יועצים חינוכיים הם אנשי מפתח.
שמואל אבואב: הם אלה שמכוונים את הצוות, הם אלה שיודעים לעשות את העבודה הפרטנית, שיודעים להטמיע את התכניות ולהוות גורם מייעץ.
שמואל אבואב: חסרים 700 משרות של יועצים חינוכיים.
שמואל אבואב: ברוב בתי הספר היסודיים שבהם יש 700 אלף תלמידים, כמעט ואין יועצים חינוכיים.
שמואל אבואב: בכדי לתת מענה לקריטריונים שמשרד החינוך קבע לקציני ביקור סדיר – אלא שצריכים לאחוז בתלמידים שיש להם סיכוי לנשור מהמערכת, אלא שעדיין בתוך הכיתה, אך בפוטנציאל לנשור ממנה, עוד לפני שמתווספים למעגל של 35 אלף נושרים, חסרים במערכת קרוב ל-300 תקנים של קציני ביקור סדיר.
שמואל אבואב: למעלה מ-50 רשויות מקומיות שעייפו מלהמתין מלקבל את התקנים האלו ממשרד החינוך, מממנות זאת מכספן ומתקציבן.
שמואל אבואב: כך אנחנו פוערים במו ידינו פערים.
שמואל אבואב: הרשויות האמידות, אלא שיש להן את האמצעים והיכולת יכולות להעניק ולהעשיר את המערכת באנשי מקצוע.
שמואל אבואב: רשויות אחרות – לא.
שמואל אבואב: התריעה על כך מבקרת המדינה, כי הדבר מאד חשוב.
שמואל אבואב: אחת המסקנות החשובות שעולות בדו"ח וילנאי זה גודל הכיתה.
שמואל אבואב: עד כאן דיברתי על מה שצריך להשלים היום לפי הקריטריונים הקיימים.
שמואל אבואב: אם ניקח על עצמנו משימות עתידיות ונרצה להרים את האתגר שוועדת וילנאי ממליצה עליו – לצמצם את מספר התלמידים בכיתה לכדי 32 תלמידים, המשמעות היא שכל שנה נצטרך לפתוח 50 כיתות חדשות.
שמואל אבואב: עלות הבנייה שלהן היא 250 מיליון שקל, ו-50 מישרות כאלה הן עוד קרוב ל-50 מיליון שקל.
זבולון אורלב: 50 מישרות הן 50 מיליון שקל?
שמואל אבואב: 50 כיתות בנייה – 500 אלף שקל עולה כיתת בנייה, לפי 129 מטרים מרובעים.
שמואל אבואב: 250 מיליון זה סך הכל הסכום הנדרש ליישם את ההחלטה בכל שנה.
זמירה מברך: עדיין לא נמצא קשר בין גודל הכיתה לבין רמת האלימות.
שמואל אבואב: לא אמרתי.
שמואל אבואב: אני מתייחס למסקנות הביניים של ועדת וילנאי.
שמואל אבואב: אם יוחלט לאמץ אותן, אני רוצה שנבין מה אנו לוקחים על עצמנו.
שמואל אבואב: עוד לא צמצמנו את הפערים של מה שאנו חייבים לעשות.
שמואל אבואב: השאלה אם לא כדאי שנטפל, קודם כל, בחובות העבר, לפני שאנו לוקחים על עצמנו מסקנות שלא נוכל ליישם אותן הלכה למעשה.
זבולון אורלב: האם התהליך הוא שהתקנים מתמלאים או שזה תהליך הפוך?
שמואל אבואב: יש קיפאון כבר כמה שנים, ואין גידול במספר אנשי המקצוע: לא יועצים, לא פסיכולוגים וגם לא קב"טים.
שמואל אבואב: הפער עומד בעינו.
שמואל אבואב: לא בדקתי האם הוא מתרחב, אך הוא מקבע תמונת מצב לפחות בשלוש השנים שאני עוקב אחרי זה מקרוב.
שמואל אבואב: כל זה למרות הערות של מבקרת המדינה, שציינה את העניין בדו"חות שלה.
שמואל אבואב: הערה אחרונה שאני רוצה לומר היא שמשרד החינוך צריך לחדד את העניין של הגדרת הבעיה.
שמואל אבואב: מורים באים בטענה שאין להם גיבוי לסיטואציה של ילד משתולל.
שמואל אבואב: אני רוצה להבהיר – לא מדובר בילד שמתחצף, או ילד שמגדף או מתנהג בצורה לא הולמת, אלא ילד שמתפרע ומסכן את הסביבה שלו, ואת עצמו.
שמואל אבואב: שמאבד שליטה על עצמו ומסכן את הסובבים אותו.
שמואל אבואב: בחוזר מנכ"ל כתוב שהמורה צריך לפעול בשיקול דעת, בנחישות ובאסרטיביות, כאשר המורה רוצה לתרגם את זה למעשה – המורה שואל: האם מותר לי לאחוז את הילד, פיזית?
שמואל אבואב: האם מותר לי לחבוק אותו?
שמואל אבואב: האם מותר לי למנוע את זה ממנו?
שמואל אבואב: אני אומר שוב – רק בסיטואציה של אובדן שליטה של הילד על עצמו.
שמואל אבואב: אין הגדרה ברורה.
שמואל אבואב: הדברים נשארים בערפל, ולכן מורים אומרים: עם כל הכבוד, והדרישה מאיתנו להתגבר על הסוגייה, אנחנו לא מקבלים גיבוי, ומוצאים את עצמנו בתלונות שהורים מגישים נגדנו במשטרה, ואנו צריכים לקחת עורכי דין.
שמואל אבואב: אני מציע שמשרד החינוך יגדיר בצורה בהירה מה מותר ומה לא, ולסבר את אוזני המורים.
יצחק קדמן: בתחילה אומר משפט כללי.
יצחק קדמן: אני לא יכול שלא לצטט דווקא מפרקי אבות.
יצחק קדמן: יש פסוק שאומר: "לא עליך המלאכה לגמור, ואין אתה בן חורין להיבטל ממנה".
יצחק קדמן: אסביר למה אני מתכוון.
יצחק קדמן: מי שחושב שאפשר למצוא את הפתרון לאלימות בהצבעה על כתובת אחת, במציאת פטנט בלעדי – טועה.
יצחק קדמן: אין כזה פתרון.
יצחק קדמן: זו בעיה מורכבת.
יצחק קדמן: אמרו כאן בצדק שבית הספר אפילו איננו חממה.
יצחק קדמן: הוא מוקרן ממה שקורה בחברה כולה.
יצחק קדמן: אנחנו חיים באזור מסויים, בסיטואציה מסויימת.
יצחק קדמן: הכל מקרין.
יצחק קדמן: מצד שני, אם אומרים דברים כאלה, אפשר להיאחז בייאוש.
יצחק קדמן: אם זה כל כך מורכב, אם כל כך הרבה דברים קשורים לזה – אין מה לעשות.
יצחק קדמן: כאן בא החצי השני – "אין אתה בן חורין להיבטל ממנה" – למרות שזו בעיה מורכבת צריך לפלח אותה, ולמצוא, כל אחד בתחומו, את מה שהוא יכול לעשות, בלי אשליה שבפינה הקטנה שלו הוא יפתור את כל הבעיות.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר דבר שלא נשמע פה על ידי יושב ראש הוועדה.
יצחק קדמן: בתקופה האחרונה, סביב נושא האלימות, נוצרה איזושהי דמוניזציה של הנוער בישראל, אני רוצה להתריע מפני העניין הזה.
יצחק קדמן: רוב הילדים והנוער במדינת ישראל הם נפלאים.
יצחק קדמן: הם, ברוב המוחלט של המקרים, הקורבנות של אלימות המבוגרים, בכל מיני תחומים ובכל מיני אמצעים.
יצחק קדמן: בואו לא נצייר תמונה נוראית על נוער נוראי שכביכול יש לנו.
יצחק קדמן: מצאתי גם פגם מאד חמור, לדעתי, בשמה של הוועדה.
יצחק קדמן: אני מחזיק את נייר המכתבים ונאמר בו: "הוועדה הציבורית לצמצום האלימות בקרב הילדים והנוער".
יצחק קדמן: אם מדברים על מוסדות חינוך יש עוד גורמים אלימים במערכת החינוך, ואני לא יודע למה נוטים להתעלם מהם.
יצחק קדמן: אני רוצה לספר על מכתב שקיבלתי בשנת 92, ממי שהיה אז מנכ"ל משרד החינוך, והוא יושב ראש הוועדה היום, שמתייחס לבעיה של אנשי חינוך אלימים.
יצחק קדמן: אקדים ואומר: רוב המורים במדינת ישראל הם מסורים, טובים, מיומנים ומקצועיים, אך ישנו מיעוט של אנשי חינוך בתוך המערכת, שהיו צריכים להיות מודל לתלמידים, והם בדיוק להפך.
יצחק קדמן: הטיפול במיעוט הזה הוא בלתי נסבל.
יצחק קדמן: הם מקבלים, לצערי, גיבוי לכל אורך הדרך.
יצחק קדמן: מול חמישה שרי החינוך האחרונים, לא כולל האחרון, ניסיתי להביא את משרד החינוך למצוא דרך להוציא את המיעוט הזה מתוך המערכת.
יצחק קדמן: אמר לי אחד המנכ"לים האחרים: זו משימה בלתי אפשרית.
יצחק קדמן: אני קורא פה גם לארגוני המורים, ואני רוצה לומר שמי שמכיר אותי יודע שלהיות מייצד של אגוד מקצועי אינו דבר שזר לי.
יצחק קדמן: למען השם, לטובת המורים – אל תתנו ידכם כדי לתקוע אנשים כאלה במערכת.
יצחק קדמן: לא יכול להיות שאני צריך להתחנן בפני בן-ציון דל, לגבי מקרה של מורה, שקיים יחסי מין עם תלמידה, והורחק לשבועיים.
יצחק קדמן: האגוד המקצועי נותן לו גיבוי להיאבק לחזור לבית הספר.
יצחק קדמן: אני הוא זה שצריך להתחנן למציאת דרך שהוא לא יחזור לבית הספר.
יצחק קדמן: אני מחזיק תיק עב כרס לגבי מורה שהורשעה בהכאת תלמידים בשתי ערכאות.
יצחק קדמן: לקח למשרד החינוך שלוש וחצי שנים מאז הגשת התלונה במשטרה, לטפל במורה הזו.
יצחק קדמן: אני חוזר ומדגיש: זה מיעוט, אך זה מיעוט שמקרין על כל המערכת.
יצחק קדמן: תראו מה קרה בבתי הספר ביפו.
יצחק קדמן: יושב פה יצחק כהן, והוא מכיר את זה היטב.
יצחק קדמן: מורים ומנהלים הודו שהם משתמשים באלימות, כלום לא נעשה אתם.
יצחק קדמן: אלה דמויות בתוך מערכת החינוך שצריכות להיות המודל לכלל התלמידים.
יצחק קדמן: שמענו פה מהמחקר, שבערך 5 אחוז מהתלמידים קשורים באחזקת נשק חם או נשק קר.
יצחק קדמן: לנושא הזה הוקמה ועדת משנה.
יצחק קדמן: בין 5 ל-20 אחוז מהתלמידים דיווחו על כך שמורים או אנשי צוות התנהגו כלפיהם באלימות, ולא הוקמה שום ועדת משנה לעניין הזה.
יצחק קדמן: זו עדיין משימה בלתי אפשרית לקחת אדם כזה, גם אם בית משפט הרשיע אותו באלימות כלפי אלימות, ולהוציא אותו מן המערכת.
יצחק קדמן: עניין נוסף שאני רוצה להזכיר אותו, דווקא בגלל שאנו עומדים ערב פתיחת שנת הלימודים.
יצחק קדמן: היום, במדינת ישראל, אני הראשון שאתייצב בזכות חופש הביטוי, אך לא ייתכן שתחת הכותרת של "יומני תלמיד" יוצאו בשוק דברים שהם מפגע חינוכי ממדרגה ראשונה, שקורא לילדים לפגוע במורים, עד כדי כך.
יצחק קדמן: מתהדרים בזה שהיומן של השנה יהיה יותר מזעזע מזה של השנה שעברה.
יצחק קדמן: מאדירים התעללות בבעלי חיים, ועושים דמוניזציה לנשים, עם רמזים מיניים שהם בלתי נסבלים, צאו לחנויות וראו למה אני מתכוון.
יצחק קדמן: כאשר אני פונה אל המערכות אומרים לי: אין חוק נגד זה.
יצחק קדמן: יש חוק שאוסר הפצת צעצועים מסוכנים.
יצחק קדמן: אנחנו נזהרים בשלום ילדינו, ולמשרד התמ"ס יש אפשרות להוריד מהמדפים צעצוע שיש בו פלסטיק, שאולי הילד יכול לבלוע אותו.
יצחק קדמן: לעומת זאת, מופצים היום בשוק מוצרים, כגון משחקי מחשב בהם מקבלים ניקוד על דריסת זקנות.
יצחק קדמן: חברה מכובדת כמו "הד-ארצי" מפיצה את המשחק הזה.
יצחק קדמן: אני פונה לחברת ההפצה של היומנים האלה, חברה מכובדת, ואומרים לי שם: "מי שלא רוצה – שלא יקנה".
יצחק קדמן: אני חושב שעם כל הכבוד לחופש הביטו, אנחנו נמצאים עכשיו בעת חירום, ובעת חירום עושים גם דברים שלא נכונים לעת רגיעה.
יצחק קדמן: אם הילדים שלנו מוצפים באלימות מהסוג הזה, אלימות שמי שמבצע אותה הוא טוב, ואנשים מתהדרים בה, כמו בתכנית ה"מופלאה" של SOUTH PARK – דבר נורא ואיום, מה אנו רוצים?
יצחק קדמן: איך הילדים יגיבו למן סביבה שכזו?
יצחק קדמן: לא הכל קשור לכסף, אך פתרונות עולים כסף.
יצחק קדמן: מי שחושב שאפשר להגיע למסקנות והמלצות שלא תעלנה כסף לאגף אחד – טועה.
יצחק קדמן: אי אפשר שמחלקת עליית הנוער, או האגף לחינוך התיישבותי יודיע שהוא מפסיק את עבודתם של כל הפסיכולוגים היועצים בפנימיות של עלית הנוער, מאוגוסט השנה, ואחר כך לשאול – למה יש כל כך הרבה אלימות.
יצחק קדמן: לא ייתכן דבר כזה.
יצחק קדמן: אמרתי כמה דברים קשים על המיעוט של המורים.
יצחק קדמן: יש לי דוגמאות של מורים ומנהלים נפלאים, לגבי הטיפול שלהם באלימות.
יצחק קדמן: כותבת לי מורה מאילת על תכנית שהיא הפעילה, על ילד שהיה אלים בצורה בלתי רגילה, והיה זורק אבנים על כל ילדי בית הספר.
יצחק קדמן: היא בנתה אתו תכנית, כאשר היא יצאה אתו לחצר בית הספר לזרוק אבנים, כשהילדים נכנסו פנימה לשיעור.
יצחק קדמן: אני בטוח שאריה רוקח יכול לתת אין ספור דוגמאות.
יצחק קדמן: שושנה קרמר, שהיא מנהלת בית ספר יאנוש קורצ'ק קיבלה לפני כמה שנים את פרס ראש הממשלה על הדרך שבה בית הספר שלה טיפל באלימות.
יצחק קדמן: היא לקחה את אחת המורות, על חשבונה, ונתנה לה תפקיד של טיפול באלימות.
יצחק קדמן: כמה מלאכים וצדיקים אפשר לצפות שיהיו, שבכוחות עצמם יעשו את זה, בלי משאבים?
יצחק קדמן: אנחנו מצמצמים את מספר הפנימיות, לא נותנים אפשרות לילד עם בעיות חריגות להגיע למעון, כי יש שם רשימת המתנה של שמונה חודשים.
יצחק קדמן: יש דברים שצריכים להשקיע בהם, כי אם לא – נכבה כולנו אחר כך.
יצחק קדמן: ועדת וילנאי תגיע למסקנות נפלאות, אני בטוח, אך אם מישהו חושב שאפשר לשבת עם המסקנות האלה, לקרוא אותם שוב ושוב, ושהקריאה תביא את הישועה – טועה.
יצחק קדמן: מי שזורע רוח קוצר סופה.
זבולון אורלב: ד"ר דליה גלבוע, הפסיכולוגיות הראשית של משרד החינוך, התנצלה מראש שהיא חייבת לעזוב.
זבולון אורלב: אנו נאפשר לה לשאת את דבריה.
דליה גלבוע: נאמר כאן שהאלימות של הנוער בבתי הספר היא ראי של החברה.
דליה גלבוע: אני רוצה להאיר פן נוסף, והוא בעצם העמדה של משרד הבריאות.
דליה גלבוע: אנחנו רואים הרבה מאד אלימות כלפי ילדים ונוער.
דליה גלבוע: זו נקודה שאנו חייבים להתייחס אליה.
דליה גלבוע: אם נתייחס רק לאלימות הנוער בתוך כתלי בית הספר, לא עשינו כלום.
דליה גלבוע: יש לראות את הדברים כמקשה אחת.
דליה גלבוע: אסימוב אמר שהאלימות היא מקלטם האחרון של חסרי הישע.
דליה גלבוע: אנחנו רואים את התוצאה.
דליה גלבוע: חסרי הישע הם אותו נוער שהתעללו בו, והוא מתעלל בקטנותו באחרים, ובבגרותו – גם אז אנו רואים את התוצאות.
דליה גלבוע: יש צורך להתמודד עם אלימות כלפי ילדים.
דליה גלבוע: עשינו בשנים האחרונות דרך די ארוכה במערכת הבריאות, בכך שהכנסנו נהלים לבדיקה של ילדים שמגיעים עם פגיעות לחדרי מיון.
דליה גלבוע: בעבר, היה נפוץ יותר שהיו מטפלים בגולגולת, בשבר, או בפצעים, ורופא חדר המיון היה שולח את הילד חזרה לביתו.
דליה גלבוע: היו הורים שהיו לוקחים את הילד הפגוע בכל פעם לבית חולים אחר.
דליה גלבוע: בסופו של דבר הגענו למסקנה שלא ייתכן שהדבר הזה יימשך.
דליה גלבוע: אנחנו צריכים לדאוג לאותם ילדים שהם קורבנות קשים של התעללות.
דליה גלבוע: הנוהל שלנו הביא להרבה שינוי, אך אני אומרת שוב – לא מספיק.
דליה גלבוע: לימדנו את הרופאים מה לבדוק, איך להסתכל.
דליה גלבוע: גייסנו צוותות של עובדים סוציאליים.
זבולון אורלב: יש חובת דיווח על מקרי פגיעה?
דליה גלבוע: כן.
דליה גלבוע: יש גם נתונים.
דליה גלבוע: אנחנו עדיין לא מרוצים מרמת הדיווח בכל בתי החולים, אך יש שיפור באיסוף הנתונים, ואנחנו רואים שהאלימות כלפי ילדים חסרי ישע הולכת וגוברת.
דליה גלבוע: כל זה לא מבודד מהפן שמועלה פה.
דליה גלבוע: הייתי מבקשת שבישיבות הבאות של הוועדה הכללית שדנה בנושא, לצרף את ההיבט הזה, לצרף את אנשי הבריאות שיוכלו לתרום.
דליה גלבוע: יש להיערך לנושא ברמה לאומית, לא רק ברמה של משרד אחד.
זבולון אורלב: אני מציע שנשמע כעת את משפחת סתיו.
אסף סתיו: אנחנו, משפחת סתיו, עברנו לכפר יונה לפני כמה שנים.
אסף סתיו: לפני כן גרנו בגבעתיים.
אסף סתיו: סיסי סתיו היא יועצת, במקצועה, אני מהנדס במקצועי.
אסף סתיו: בתקופה הראשונה שגרנו בגבעתיים לא נחשפנו לאלימות, לא מילולית ולא פיזית.
אסף סתיו: כרגע אנחנו גרים בכפר יונה, וקרה לנו תהליך בשנה האחרונה.
אסף סתיו: לא באתי לדבר על אלימות של הורים כלפי ילדים.
אסף סתיו: יכול להיות שיש כאן בעיה של דקויות של ניסוח – כמה כלי נשק יש בבתי הספר.
אסף סתיו: אני לא חושב שזו הבעיה העיקרית.
אסף סתיו: אני מדבר על הדברים היותר פשוטים – האלימות הפיזית, הידנית, הכוחנית, שמתבטאת בתוך הכיתה.
אסף סתיו: אנחנו נמצאים היום במצב שאנו, כהורים, והילד שלנו – אין לנו מה לעשות.
אסף סתיו: התהליך החל לפני כשנה.
אסף סתיו: יש קבוצה של ילדים שבתוכה תלמיד אחד, שנוהג להתעמר ולהכות ילדים, ולא חייבת להיות לכך סיבה מיוחדת.
אסף סתיו: האלימות מתבטאת במשיכת שיער, עד כדי תלישה, שריטות, זריקת חפצים.
אסף סתיו: אולי עקב האכילס שלנו הוא שאשתי היא יועצת, ומתוקף תפקידה היא הסניגורית של ילדים כאלה במקום עבודתה.
אסף סתיו: אנחנו נהגנו לפי מה שמתחייב.
אסף סתיו: פנינו למורה, פעם ופעמיים, הבטיחו לנו שיטפלו בעניין, שיינקטו צעדים.
אסף סתיו: כל זה לא עזר.
אסף סתיו: לאחר חודשיים פנינו למנהלת, הובטח לנו שיהיה בסדר, ושהנושא בטיפול.
אסף סתיו: עברו עוד חודשיים, הגענו כבר לחודש מאי.
אסף סתיו: אנחנו כבר לקראת סוף השנה, והילד חוזר מידי פעם חבול ומוכה.
אסף סתיו: הילד סרב ללכת לבית הספר.
אסף סתיו: מדובר בתלמיד מצטיין, שאינו רוצה ללכת לבית הספר.
אסף סתיו: אני שואל את עצמי: מה אני עושה כדי להגן עליו.
אסף סתיו: אין לי שום כלי.
אסף סתיו: אין לי שום יכולת להבטיח לו שיהיה בסדר.
אסף סתיו: כשראינו שגם המסגרת של בית הספר לא עוזרת פנינו למפקחת מחוז המרכז, שרה סתיו, ד"ר נסים אסף, מנהל אגף החינוך והתרבות בכפר יונה, מנהלת השירותים החברתיים, דליה גרטמן, השירות הפסיכולוגי, מנהלת בית הספר, ויו"ר ועד ההורים הארצי.
אסף סתיו: יצאנו בתפוצת מכתבים וסיפרנו את הבעיה.
אסף סתיו: בנוסף לכך יצאה שיחת טלפון ל"קו הפתוח", שמרכזו נמצא בירושלים.
אסף סתיו: מלבד שיחת טלפון שקיבלנו משי לחמן, יו"ר ועד ההורים הארצי, אף אחד לא נמצא לנכון להתייחס בכתב לבעיה שהעלנו.
מתן וילנאי: אפילו לא ענו לכם?
אסף סתיו: לא.
אסף סתיו: זה נראה לי קצת מוזר לצפות ממישהו לענות על מכתב רשום שאתה שולח.
אסף סתיו: נשלח עוד מכתב.
אסף סתיו: עברו עוד חודשיים ולא הגיעה תשובה.
אסף סתיו: לפני 10 ימים נשלח עוד מכתב תזכורת על אותם מכתבים.
אסף סתיו: נאמר בו שאם תוך שבוע לא תגיע התייחסות אנו נראה את עצמנו פטורים מלדווח.
אסף סתיו: התשובות היחידות שהצלחנו להשיג היו בטלפון.
אסף סתיו: המנהלת לא זימנה אתנו לשיחה מהרגע שהתחלנו בהתכתבויות.
אסף סתיו: כל הפגישות שהיו בבית הספר נעשו ביוזמתנו.
אסף סתיו: מרגע שיצאנו במכתבים לגורמים חיצוניים הפכנו להיות האויבים של בית הספר.
אסף סתיו: יצא אלינו מכתב חריף מטעם המנהלת, ובו תלונה איך אנו מעיזים בכלל לפנות.
אסף סתיו: ייתכן שיועצת בית הספר טיפלה באותו ילד אלים, שמדובר עליו, אך היא לא מצאה לנכון ליצור שיחה עם הבן שלי, ולשאול אותו איך הוא מרגיש.
אסף סתיו: היא לא דיווחה בכלל שהבן שלי בעייתי, עד שאשתי לא דיברה אתה, והיא לא ידעה מכך.
מתן וילנאי: הבן שלך הוא הרי לא בעייתי.
אסף סתיו: הבן שלי, מבחינת המערכת, הוא בעייתי.
אסף סתיו: כך גם אני, ואסביר למה.
אסף סתיו: כל האינטרס של בית הספר היה להשתיק את העניין, לא לדווח החוצה, כי חס וחלילה אם יתפרסם שהיה מקרה של אלימות בבית הספר, בית הספר נראה באור מאד שלילי.
אסף סתיו: מהרגע שהוצאתי מכתבים החוצה הפכתי להיות גורם בעייתי, והבן שלי גם הפך להיות גורם בעייתי.
אסף סתיו: הוא מעורב באותה מידה.
אסף סתיו: קצת כואב לדבר על זה, כי אני מתעסק פה עם מערכת חינוך.
אסף סתיו: אני חושב שבמסגרות אחרות – מילא, אך במערכת חינוך, כאשר אנשי חינוך מטפלים או אמורים לטפל בכזו בעיה, לא ייתכן שאף אחד לא מגיב, אף אחד לא מתייחס.
אסף סתיו: לי קצת קשה לקבל ולהשלים עם זה.
אסף סתיו: אני לא יודע מה הכוח של הוועדה פה.
אסף סתיו: אין לי מושג עם מה אתם תצאו מכאן.
אסף סתיו: אני רק רוצה לומר שקשה לי מאד התחושה לקום כל בוקר, ולהגיד לילד ללכת לבית הספר, ולקוות שהדברים יסתדרו.
אסף סתיו: בית הספר טוען שהילד האלים עובר תהליכים.
אסף סתיו: אני לא איש חינוך ולא מעניינים אותי התהליכים שהוא עובר.
אסף סתיו: אני חייב לדעת שהילד שלי מוגן בבית הספר.
אסף סתיו: אין לי תשובות, אני לא יודע מה לעשות.
אסף סתיו: אני חסר אונים.
אסף סתיו: פניתי למשטרת נתניה.
אסף סתיו: דיברתי עם מישהי ממחלק הנוער, והיא אמרה שהיא מצטערת אך לא יכולה לעזור לי, כי מדובר בילדים בכיתה ד'.
אסף סתיו: אני לא יודע אם התשובה הזו היא לא נכונה או לא, אך זו התשובה שקיבלתי בטלפון.
אסף סתיו: אנחנו נמצאים בפני שוקת שבורה, ואין פתרון.
אסף סתיו: אני לא יכול להבטיח לבני שבשנת הלימודים הבאה העניין ייגמר, פנינו במכתבים כדי לבדוק מה ניתן לעשות כדי שלילד תהיה מסגרת אחרת, מתאימה.
אסף סתיו: לא הייתי רוצה שבני יעבור כיתה או יחליף בית ספר, ושלא ישב בבית עד שהבעיה תיפתר.
זבולון אורלב: מר סתיו הגיע אלינו דרך הקו הפתוח של משרד החינוך והתרבות, כי ביקשתי שהדיון לא ייערך רק בקרב מומחים, אלא שגם נשמע משפחה, ודרך הפניה שלך לקו הפתוח קיבלנו את עזרת משרד החינוך והתרבות, וכך הגעת אלינו.
עזמי בשארה: כמה פעמים הילד נחשף לאלימות?
אסף סתיו: אפשר לקחת את אצבעות כף ידם של מחצית מהאנשים פה.
אסף סתיו: זה בערך סדר הגודל.
אסף סתיו: הילד התוקף הוא אחד, ויש שלושה ילדים שהולכים אתו.
יהודית נאות: לא.
יהודית נאות: היו גם הרבה ילדים אחרים שהוא נהג כלפיהם באלימות.
יהודית נאות: משפחתו של אחד הילדים ניגשה אל הורי הילד האלים ואז האלימות הפסיקה.
עופרה דונסקי: שמעתי את הדברים של כל קודמיי.
עופרה דונסקי: הנושא אינו חדש.
עופרה דונסקי: כשמתן וילנאי אמר שיש מדף עם מסקנות של ועדות, אז בהחלט ניתן לומר שההתמודדות היא רבת שנים.
עופרה דונסקי: בהסתדרות המורים עובדת ועדה שהיתה ועדה ציבורית.
עופרה דונסקי: מהר מאד הבנו שמערכת החינוך לבד לא תפתור את הבעיה, אלא שיתוף סמכויות כללי של כל החברה, של כל הגורמים בחברה – המשפחה, וכל השאר.
עופרה דונסקי: שמואל אבואב היטיב לתאר את המצב מבחינת המשמעות של הפעילות בתוך בית הספר.
עופרה דונסקי: הייתי רוצה להתייחס לכמה דברים.
עופרה דונסקי: האב במשפחת סתיו דיבר על טיפול מניעתי כי בנושא החינוכי אני חושבת שיש אין סוף פעילויות נהדרות, שנעשות בבתי הספר.
עופרה דונסקי: לא כל בתי הספר עושים זאת, כי זה חלק מחייב מתכנית הלימודים, למרות שזה צריך להיות כך.
עופרה דונסקי: אין לנו במערכת החינוך אמות מידה למתן ציונים במקצועות ערכיים.
עופרה דונסקי: קשה לאמוד.
עופרה דונסקי: אנחנו רוצים להפריד, ולהיכנס לפרופורציות המתאימות בקטע שהוא הכי קשה והכי בעייתי.
עופרה דונסקי: מדובר בילד אחד בבית ספר גדול שמרר את החיים לכל ילדי בית הספר הזה, והביא את משפחת סתיו אלינו.
עופרה דונסקי: אני בטוחה שד"ר קדמן שדיבר גם יצא מהפרופורציות.
עופרה דונסקי: הקריאה שלו היתה לגבי מורים אלימים.
עופרה דונסקי: אנחנו מדברים כאן על אחוז קטן.
עופרה דונסקי: העשייה צריכה להיעשות בכל בתי הספר.
עופרה דונסקי: צריך לדעת שיש קטע שנקרא "ינוכי", ואותו צריך לטפח כחלק מחייב בכל מערכת החינוך כולה, בכל בתי הספר, ולבדוק שזה אכן יהיה חלק מתכנית הלימודים.
עופרה דונסקי: מה שצריך לעשות ממש הוא לקחת את הקטעים של האחוז הקטן המטריד ולטפל בהם.
עופרה דונסקי: זה אמור גם לגבי מורים אלימים.
עופרה דונסקי: השאלה היא איפה הפרופורציות בין הדברים.
עופרה דונסקי: אנחנו מגיעים למצב שכאשר שני ילדים מכים זה את זה, ומורה ניגש להפריד ביניהם, כי זו חובתו ותפקידו, ברגע שהוא נוגע באחד הילדים מייד יש תלונה במשטרה על תקיפה.
יהודית נאות: אלה לא המקרים שאנחנו דיברנו עליהם.
עפרה דונסקי: אנחנו צריכים לתת את האפשרות לפרופורציות המתאימות בין מה שנעשה בתוך מערכת החינוך, ולהתייצב במלוא הרצינות.
עפרה דונסקי: עובדה שתת הוועדה שהוקמה בנושא הנשק באה לתת תשובה לחלק שולי שקיים, אך הוא חייב טיפול מיידי.
עפרה דונסקי: אין במקרה הזה זמן להמשך דרך.
עפרה דונסקי: הקריאה של ד"ר קדמן היא אמיתית ונכונה, אך אנחנו מגיעים למצב שהמורים נחשבים לאלימים אם הם ממלאים את תפקידם.
עפרה דונסקי: אנחנו לא מתכוונים לעניין הזה, וגם אני לא מתכוונת שהעניין הזה יהיה מרכז הדברים, אך צריך לתת לעניין הזה טיפול, בהחלט.
עפרה דונסקי: אני חושבת שמה שהילדים צריכים הם גבולות ברורים.
עפרה דונסקי: ברגע שיש עמימות בהנחיות, יש אי בהירות.
עפרה דונסקי: כאשר ילד מאבד שליטה על עצמו, המורה צריך לעשות כל שביכולתו להשתלט עליו כולל HOLDING.
עפרה דונסקי: אני לא רוצה שנאבד פרופורציות, אך אנו צריכים לתת תשובה למקרים האלה.
ירדנה שאול: השיטה שאת מדברת עליה היא שיטה שלפחות לא התבצעה בשטח כמו שהיא לפחות היתה אמורה להתבצע.
עופרה דונסקי: אני חושבת שצריך לתת בידי המורים הנחיות מאד ברורות, לא עמומות ומעורפלות, הנחיות שתיתנה כלים למורים להתמודד עם הדברים.
עופרה דונסקי: ראינו מקרים של בתי ספר שעושים עבודה נפלאה, אך בקטע של אלימות קשה הם טענו שאין להם כלים להתמודדות.
עופרה דונסקי: צריך לחזק את הסמכות שיש למורים.
עופרה דונסקי: אני חושבת שיש איבוד סמכות של מורים והורים.
עופרה דונסקי: הקטע של מי מהווה סמכות כלפי מי הוא בעייתי, והוא משליך את הדברים לתוך המערכת.
עופרה דונסקי: אני חושבת שמה ששמענו פה מספיק חמור.
עופרה דונסקי: אני משוכנעת שוועדת וילנאי תיתן כלים ברורים, שיתורגמו להנחיות ברורות, שתגענה לבתי הספר.
עופרה דונסקי: וכך, כל הנושאים כמו יועצות, גודל כיתה, שילוב תלמידי חינוך מיוחד בתוך כיתה של 40 ילד, פוטנציאל מועט של זמן איכות מורה-תלמיד, כל אלה יקבלו מענה.
עופרה דונסקי: כדי לתת תשובה, לחזק את סמכות המורים, ולתת להם גיבוי.
עופרה דונסקי: ב-98 אחוז מהמקרים מתמודדים.
עופרה דונסקי: 2 האחוזים הם מאד מטרידים, מאד קשים, וצריך גם אתם להתמודד.
זבולון אורלב: רציתי, ברשותך להתעכב על עוד נקודה, שהתעכב עליה גם ד"ר קדמן, והיא היחס של הסתדרות המורים אל אותו מיעוט בטל בשישים של מורים שאינם ראויים, ושהם עצמם מהווים היפוכו של מודל לטיפול באלימות, מפאת היותם אלימים.
זבולון אורלב: אני משבח את ארגון המורים, מתוך הניסיון האישי שלי, בוועדות פריטטיות, בפיטורי מורים כושלים מסיבות פדגוגיות.
זבולון אורלב: אם מגיעים להבנה בנושאי פרישה, וכן הלאה, יש אוזן קשבת בארגוני המורים להוציא אותם מהמערכת.
זבולון אורלב: בכל שנה עוזבים כך וכך מורים, ייתכן שלא במספר מספיק, אך בעיקרון, הציגו כאן דגם, ורצוי שגם הסתדרות המורים תאמר את דברה בנושא הזה.
זבולון אורלב: מה קורה עם היחס, הגישה של אותו פרי ביאושים שמקלקל את כל התיבה הנפלאה של מורים טובים בארץ?
עופרה דונסקי: זמירה מברך הציגה את המחקר בחלקיות.
עופרה דונסקי: כל הקטע השני, שאני יודעת שהוא ישנו במחקר, והוא הקטע של עמדות מורים וצוות בית הספר – לא הוגש לכאן עדיין.
זמירה מברך: אמרתי בפירוש שכל הממצאים האלה הם מהשלב הראשון, מחודש נובמבר.
זמירה מברך: השלב השני נמצא בשלבי עיבוד.
זמירה מברך: בשלב הראשון לא נשאלו המורים.
עופרה דונסקי: יש לנו פרוייקט "קו פתוח" בהסתדרות המורים, שנותן אוזן קשבת למורים שנתקלים במקרי אלימות של תלמידים, של הורים, של גורמים חיצוניים שנכנסים לבית הספר, והם חשופים בתוך חצר בית הספר.
עופרה דונסקי: הם לא מקבלים את כל ההגנה שהם ראויים לה, והם נשארים חשופים בתקשורת.
עופרה דונסקי: אני חושבת שצריך למצוא את הדרך לכך שמקומם של מורים אלימים לא יהיה במערכת.
עופרה דונסקי: מצד שני, המורים חשופים וחסרי כלים להתמודדות.
עופרה דונסקי: יש לנו מקרה של מורה לחינוך גופני שהפריד בין שני ילדים, ונפתח נגדו תיק במשטרה.
עופרה דונסקי: התיק נסגר מחוסר עניין לציבור, ונאמר לו שהתלונה תישאר 7 שנים במחשב של משטרת ישראל.
עופרה דונסקי: אם הוא יצטרך לקבל תעודת יושר, יש לו שם כתם שיישאר 7 שנים.
רן ארז: אני רוצה לברך את יושב ראש ועדת החינוך על המינוי שלו.
רן ארז: הוועדה מאד חשובה לכל עם ישראל, ודאי שלנו, העוסקים בחינוך.
רן ארז: אני מאחל לך הצלחה רבה.
רן ארז: אינני רוצה להיסחף, אך פטור בלא כלום אי אפשר, וזה רק דבר שולי.
רן ארז: אני לא יודע כמה שנים מכהן ד"ר קדמן בתפקידו, אך מאז שהוא מכהן ועד היום, הוא לא פנה ולו פעם אחת לארגון המורים בתלונה על אלימות של מורה נגד תלמידים וביקש עזרה, או שאל שאלות מדוע אנו נותנים הגנה לכזה מורה.
רן ארז: זה היה קצת דרמטי מצדו לדבר באופן כל כך כוללני.
רן ארז: אין אלימות של מורים בחינוך העל יסודי, לפחות, וזאת מסיבות רבות.
רן ארז: יתרה מזאת, אנחנו לוחמים להיהפך להיות פרופסיה, ואם יש כאלה דברים זה פוגע בפרופסיה שלנו, ואנו נהיה הראשונים שנרצה להוציא אותם החוצה.
רן ארז: לעצם העניין – אני רוצה להתחיל מהמשפט הפשוט ביותר ששמעתי פה היום, ממתן וילנאי: "צריך לייבש את הביצות ולא לרסס את היתושים".
רן ארז: לרסס יתושים זה חשוב, כי הם הגורם המפריע באותו רגע, ולטפל באלימות בדימוי של ריסוס יתושים, זה חשוב.
רן ארז: עוד משרות של יועצים, עוד משרות של פסיכולוגים, עוד תכניות מדף כאלה ואחרות.
רן ארז: אני רוצה שנייבש את הביצות.
רן ארז: בואו ונראה מה הוא הגורם לאלימות.
רן ארז: כשמדברים על אלימות פה, מדברים קודם כל על הגורמים, ואחר כך על שפת הביטוי, על דרך הביטוי שבו הילד או האדם מתבטא.