GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אנדרי מנשה: התקנות אומרות שכלב שקוצץ לפני כניסת התקנה לתוקף יכול להשתתף בתערוכה כקצוץ.
זבולון אורלב: ומה לגבי הזמן שאחרי כניסת התקנה לתוקף?
אנדרי מנשה: לא מקצצים.
אנדרי מנשה: ניתן לעבור למדינה שכנה שבה מותר הקיצוץ, לבצע קיצוץ ולחזור.
זבולון אורלב: האם יש עוד מדינות, חוץ מאנגליה ושוויץ, שאוסרות על קיצוץ?
חגי אלמגור: ודאי - הולנד, פינלנד, אוסטרליה.
צבי קופרברג: צריך לזכור שבעזרת התקנות אנחנו מפחיתים ב- 50 אחוז מהחיתוכים.
זהר שקלים: ניתן להפחית יותר מכך.
אברהם פורז: אני רוצה לומר לכם שאתם חייבים לחזור למציאות.
אברהם פורז: מבחינת נטיית הלב, וההגנה על בעלי חיים, הטוב ביותר הוא לאסור באופן מוחלט.
אברהם פורז: עם זאת, יש אנשים שמחזיקים כלב, ולא יחזיקו אותו, אם לא יהיה לו את הערך המוסף שהוא יכול להשתתף בתחרויות, ושהוא יפה.
אברהם פורז: אותי אישית, עניין הגזע לא מעניין, אך יש ציבור גדול בארץ שמחזיק את הכלבים מהסיבה שהכלב הוא קישוט.
אברהם פורז: אנחנו עלולים לשפוך כאן את התינוק עם המים.
אברהם פורז: בגלל האיסור המוחלט אנו עלולים לגרום לכך שאנשים שעד עכשיו החזיקו כלב, לא ירצו להחזיק בו יותר.
אברהם פורז: יש כאלה, שאם כלבם לא משתתף בתחרויות, מאבדים את העניין בהחזקתו.
אברהם פורז: התוצאה תהיה שיהיו כמה אלפי ישראלים שלא יחזיקו יותר בכלב בבתיהם.
אברהם פורז: האם אנחנו רוצים את זה?
אברהם פורז: גם כך אנחנו לא יודעים מה לעשות בכל הכלבים שנאספים בכל האגודות, למיניהן.
אברהם פורז: לדעתי צריך לאשר את התקנות האלה.
אברהם פורז: אני מסכים שיש סבל בחיתוכים, אך הכלבים מחלימים מזה לאחר מכן, ויש להם כמה שנים טובות לחיות אצל משפחה שאוהבת אותם, משקיעה בהם, ודואגת להם.
אברהם פורז: הרי גם בני אדם מבצעים מרצונם ניתוחים קוסמטיים, ותמורת כספים רבים.
אברהם פורז: מי שאוהב בעלי חיים צריך להתמודד עם המציאות.
אברהם פורז: יש ציבור שאם הכלב לא מקושט כרצונו, הוא לא יחזיק בו.
אברהם פורז: אם במהלך השנים זה ייהפך לפחות מקובל, כמו עניין לבישת הפרוות, יהיה תהליך הדרגתי הזה.
אברהם פורז: עם זאת, להוציא היום איסור גורף, זה דבר שיגרום נזק לבעלי החיים.
זבולון אורלב: איזה נזק ייגרם?
זבולון אורלב: מה קורה בפינלנד, למשל?
אברהם פורז: החיתוך באוזניים לא נעשה כי מישהו החליט להתעלל בכלבים.
אברהם פורז: החיתוך נעשה כי סברו שהכלב נראה יפה יותר בלי זנב, ועם אוזניים קצוצות.
אברהם פורז: בתחרות, אם מתמודד כלב שעבר את החיתוכים אלה, מול כלב שלא נחתך, הסיכוי של הכלב שקיצצו לו גדול יותר, ובעליו יודע זאת.
אברהם פורז: מתוך אהבה לבעלי החיים אני סבור שצריך לאשר את התקנה.
אברהם פורז: אני הייתי מציע לאשר את התקנה לשנתיים, כהוראה, ובעוד שנתיים ייבחן העניין מחדש.
אברהם פורז: אני נגד האיסורים הגורפים, כי ייצא בסוף שכמה כלבים ייאבדו את ביתם, אצל אותן משפחות שמחזיקות אותם לצורך תערוכה.
טומי שדה: אנחנו יושבים בוועדת חינוך, ולא נראה לי שאנו צריכים להתאים את חוק צער בעלי החיים לתקנונים של אגודות של כלבים גזעיים כאלה או אחרים, או לתחרויות.
טומי שדה: להפך, אנחנו צריכים להתוות כיוון.
טומי שדה: ודאי שהטלת מום בבעל חיים היא כותרת יותר מתאימה מאשר "חיתוך למטרות נוי".
טומי שדה: הטלת מום באיזושהי צורה בבעל חיים היא פסולה.
טומי שדה: עיקור ציפורניים מהשורש לחתולים, לדוגמה, כדי שהם לא ישרטו רהיטים, היא עוד צורה של הטלת מום.
טומי שדה: ועדת החינוך לא צריכה להתקפל לכיוונים האלה, אלא להפך - להראות כיוון אחר.
מיכל סגן-כהן: עקירת ציפורניים אסורה.
מיכל סגן-כהן: היא לא נעשית למטרות נוי.
טומי שדה: לדעתי, התקנות המוצעות בפנינו, לוקות בחסר, ורצוי להחזיר אותן למשרד החקלאות לתיקונים ושיפוצים.
טומי שדה: צריך להרחיב אותן, שהתקנות האלה לא תגנה רק על כלבים.
זבולון אורלב: אני הבנתי מראשית דבריך שאתה נגד חיתוכים, ועכשיו אתה שואל למה התקנות שמאפשרות חיתוך מתייחסות רק לכלבים.
טומי שדה: צריך לתקן את התקנות, כך שהן תאפשרנה חיתוך בתנאים מאד מסוימים.
זבולון אורלב: לדעתי - בכלל לא.
אברהם פורז: לצערי הרב, הגענו פה לדיון בנושא הכי איזוטרי שיש בחוק צער בעלי החיים.
אברהם פורז: יש מקרים קשים מאד של התעללות, בקנה מידה עצום, על חיסול חתולים בהרעלות.
אברהם פורז: קיים ירי מיותר בבעלי חיים.
אברהם פורז: חמש שנים אחרי תחילת החוק, משרד החקלאות עדיין לא התקין תקנות איך מחזיקים בעלי חיים, ולגבי תובלת בעלי חיים.
אברהם פורז: לקחו את העניין הכי איזוטרי, הכי זניח, ומעסיקים אותנו בו.
מיכל סגן-כהן: אני לא מסכימה לכך.
אברהם פורז: זה ש- 5 שנים אחרי שהותקן החוק, ועדיין אין תקנות בעניין הובלה ואחזקה של בעלי חיים, זה סקנדל.
מיכל סגן-כהן: אנחנו ענינו בבג"ץ.
אברהם פורז: בואו ונטפל בדברים הכואבים באמת, ולא בדברים הכי שוליים שיש בעניין.
אברהם פורז: אני תומך בתקנות.
זבולון אורלב: אני חושב שהמחוקק התכוון שנקודת המבט של העניין תהיה נקודת המבט של ועדת החינוך, לא ועדת הכלכלה.
זבולון אורלב: כלומר, העניין הוא לא כלכלי.
זבולון אורלב: ברור שנקודת המבט של ועדת החינוך היא נקודת המבט של צער בעלי החיים, ולא של בעליו.
זבולון אורלב: ברור שהתקנות האלה הן מנקודת המבט לא של בעלי החיים.
זבולון אורלב: מנקודת המבט של צער בעלי החיים צריך לאסור כל חיתוך.
זבולון אורלב: אני לא יכול לאסור, כי מי שצריך להציע את התקנות זה שר החקלאות.
זבולון אורלב: אני יכול להציע לאסור, אך אני לא המתקין של התקנות.
זבולון אורלב: הבעיה היא שיש מחלוקת משפטית.
זבולון אורלב: גם היועצת המשפטית של הוועדה, וגם היועצת המשפטית של המשרד לאיכות הסביבה חלוקות על דעתכם המשפטית.
זבולון אורלב: אתם אומרים שהמחוקק כיוון אותנו לעניין הזה.
זבולון אורלב: אם כך, אני רוצה להציע שניקח פרק זמן של שבועיים, ולא יותר מכך, והייתי מבקש שייערך בירור עם משרד המשפטים.
זבולון אורלב: לדיון הבא נזמין כגם נציג מטעמם, כדי שתהיה עמדת ממשלה.
בני רובין: לא היתה לי עמדה בנושא.
בני רובין: אומרת מיכל סגן-כהן שעליזה רוזן, הממונה על חקיקת משנה, הביעה את העמדה שלא ניתן לאסור.
זבולון אורלב: אני, כיושב ראש ועדת החינוך, צריך לעמוד מאחורי העמדה הזו, וקשה לי מאד להסביר שאני מתיר לחתוך ברקמה חיה למטרות נוי.
זבולון אורלב: זה קשה.
זבולון אורלב: אני מציע שנחליט שאנו פונים אל הממשלה, ומבקשים לערוך בירור משפטי, כדי לדעת מה העמדה המשפטית - האם החוק הראשי מחייב אותנו, או מעודד אותנו, או - שהדיון הוא דיון ערכי, ואין שום מחויבויות משפטיות למיניהן, ואנו חופשיים לדון לגופו של עניין.
זבולון אורלב: כיוון שהמצב הנוכחי הוא הפקרות, ואנחנו לא רוצים שההפקרות תימשך, נקווה להיפגש שוב לדיון בהקדם.
זבולון אורלב: תודה לכולכם.
מוזמנים: חה"כ משה גפני חה"כ מאיר פרוש משרד החינוך: שמחה שניאור - סמנכ"ל וראש מינהל הפיתוח יעל פבר עיריית ירושלים: רענן דינור - מנכ"ל אהרון בן-נון הנהלת ביה"ס התיכון והסמינר "דרכי רחל":
מוזמנים: הרב יחיאל מנדלזון - יו"ר ההנהלה ומנהל ביה"ס הרב משה רוטנברג - אמרכ"ל ביה"ס עו"ד מנחם ינובסקי - יועמ"ש חנה המבורגר - חברת ועד ההורים יוסי פינטו
קצרנית: סדר היום: מבנה לבית ספר תיכון וסמינר למורות "דרכי רחל" בירושלים מבנה לבית ספר תיכון וסמינר למורות "דרכי רחל" בירושלים
שמואל הלפרט: שלום לכולכם, יושב ראש הוועדה ביקש ממני לנהל את ישיבת הוועדה, שכן הוא היה צריך לעבור לישיבה דחופה אחרת.
שמואל הלפרט: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
שמואל הלפרט: על סדר היום - סמינר ותיכון "דרכי רחל".
שמואל הלפרט: יוזם הישיבה, חבר הכנסת משה גפני, יציג את הדברים.
משה גפני: ראשית, אבקש למסור ליושב הראש הקבוע של הוועדה את תודתי על הנכונות לכנס את הישיבה תוך יומיים.
משה גפני: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, כי אני מניח שהנהלת בית הספר תציג את הדברים.
משה גפני: אנחנו מדברים על תיכון של 1,300 תלמידות, שסובל כבר זמן רב מחוסר מקום וחוסר כיתות.
משה גפני: הייתי קודם בוועדה אחרת, ושם דנו על נושא של שירותי רווחה, שאין סל רווחה במדינת ישראל, לעומת החינוך, שם יש סל חוקי.
משה גפני: יש תנאים מינימליים שיש לכל תלמיד - כסא, כיתה, לוח.
משה גפני: זה החוק במדינת ישראל, והוא מחייב גם את משרד החינוך וגם את הרשות המקומית.
משה גפני: יש תמונת מצב, שאני סבור שוועדת החינוך של הכנסת לא יכולה להישאר אדישה לה.
משה גפני: הרשות הנוגעת בדבר, עירית ירושלים, אולי לא מתעלמת לגמרי מהבעיה, אך נכון לרגע זה, תלמידות בית הספר הזה לא לומדות.
משה גפני: כאיש ציבור, כחבר כנסת, אני קצת תמה על כך שהעניין הזה לא פרץ עדיין לכותרות.
משה גפני: אני משער שלו הדבר היה קורה בעיר אחרת, או בבית ספר אחר - בית ספר תיכון של 1,300 בנות שלא לומדות, הדבר היה מגיע לראש מהדורת החדשות.
משה גפני: כולם היו מתפנים באופן מיידי לפתור את הבעיה.
שמואל הלפרט: כמה זמן הסמינר מושבת?
משה גפני: מתחילת השבוע שעבר.
שמואל הלפרט: ומה היה עד אז?
שמואל הלפרט: איפה למדו?
משה גפני: בתחילה הן למדו במתנ"ס אך פונו משם כי העיריה היתה צריכה לשפץ את המקום.
משה גפני: לאחר מכן ביקשו אותן לעבור למלון.
משה גפני: גם שם היו צריכים לשפץ.
משה גפני: העיריה לא עמדה בהתחייבויות.
משה גפני: היתה התחייבות של מנכ"ל העיריה, שמשום מה לא מתבצעת.
משה גפני: היתה מסכת תלאות שהיא בלתי מתקבלת על הדעת בחברה דמוקרטית שוויונית, שצריכה לספק תנאי לימוד לתלמידים ותלמידות.
משה גפני: תמונת המצב הזו, שבה העיריה אינה פותרת את הבעיה, יחד עם משרד החינוך - לא יכול להימשך.
משה גפני: חייב להימצא פתרון קבע.
משה גפני: לא יכול להיות שלבתי, ואין זה משנה אם אני דתי, חרדי או חילוני - לא יהיה היכן ללמוד.
משה גפני: זה דבר בלתי מתקבל על הדעת.
משה גפני: אני מבקש שהאנשים הנוגעים בדבר ישמיעו את דבריהם, ואני מקווה שבסופו של הדיון הזה יימצא פתרון, והתלמידות תוכלנה להתחיל ללמוד, ממחר בבוקר.
שמואל הלפרט: הייתי מבקש ממנהל התיכון שירחיב בנושא.
שמואל הלפרט: הייתי רוצה שהוא יאמר לנו היכן התחילו הלימודים ב- 1 בספטמבר, מתי פרצה השביתה, ומה היתה הסיבה לפרוץ השביתה.
יחיאל מנדלזון: אני רוצה להודות על הדיון, ומקווה שיימצא פתרון לבעיה.
יחיאל מנדלזון: באשר לשאלה - החופש הגדול ארך כחודשיים.
יחיאל מנדלזון: שלחתי מכתב למנכ"ל העיריה על כך שאנחנו נמצאים עם אותו מספר כיתות לימוד, כאשר נוספו לנו כ- 500 בנות חדשות, אשר אין להן מקום.
יחיאל מנדלזון: בשבועיים הראשונים ללימודים עשינו מערכת לימודים כזו שחילקה את התלמידות.
יחיאל מנדלזון: חלקן באו בשעות מסוימות, והשאר - בשעות האחרות.
יחיאל מנדלזון: נראה לי שהסיפור הוא סיפור קטן מאד ברשות מקומית בסדר גודל של ירושלים.
יחיאל מנדלזון: בית הספר היה במשא ומתן עם עירית ירושלים ושיתוף פעולה, גם בשעות היום וגם בשעות הלילה.
יחיאל מנדלזון: בית הספר פועל זו השנה השישית.
יחיאל מנדלזון: הגענו כבר לחטיבה של כיתות ט', י', י"א ו- י"ב, י"ג ו- י"ד, שאלה הן כיתות סמינר.
יחיאל מנדלזון: יש גידול במספר הנרשמות.
יחיאל מנדלזון: בכל שנה נרשמות כ- 700 עד 800 בנות.
יחיאל מנדלזון: המדיניות שלנו מונחית על ידי משרד החינוך, על ידי לשכת המנכ"ל וגם על ידי ראש העיר בפועל, ובגלל מצוקת הדיור בבתי הספר בירושלים, אנו נצטרך לקלוט כמה שיותר בנות, עד כמה שאפשר.
יחיאל מנדלזון: אינני יודע אם ידוע לכולם כאן - בשנתיים או בשלוש השנים האחרונות, ב - 1 לספטמבר הסתובבו בנות ברחוב, כי בתי הספר לא יכלו לקלוט אותן.
יחיאל מנדלזון: ועדת רבנים ישבה על המדוכה, ויצאו בבקשות מפורשות מעירית ירושלים, שנרחיב את קליטת התלמידות כמה שאפשר.
יחיאל מנדלזון: שכרנו מבנה קרוב לבית הספר, ומאוחר יותר - צירפנו את המבנים יחד.
יחיאל מנדלזון: בית הספר יכול היה לקלוט השנה כ- 250 תלמידות, וכמספר הזה קלטנו.
יחיאל מנדלזון: הגענו למבנה בגבעת שאול, וזה היה כבר לאחר תחילת שנת הלימודים בשנה שעברה.
יחיאל מנדלזון: היה צורך בפתרון מהיר, ושכרנו שטח די גדול, לאחר בדיקה באגפים השונים בעיריה, והמקום הזה היה אמור לתת את הפתרון לתקופת הארעי, ולכל התלמידות, גם כאלה שתרשמנה בעתיד, עד פתרון הקבע.
יחיאל מנדלזון: אחד הפתרונות היסודיים שהיו - שאפשר לבנות ששם גלריות, ולהתרחב בכל שנה.
יחיאל מנדלזון: ברם, הגלריות לא יכולות להיבנות.
יחיאל מנדלזון: נערכה בדיקה חוזרת של האגפים בעיריה.
יחיאל מנדלזון: בתחילה נאמר לנו שזה אפשרי, ועל סמך כך נחתם חוזה השכירות.
יחיאל מנדלזון: לאחר מכן, המהנדס בדק שוב את העניין ואמר שאי אפשר לבנות גלריות במבנה.
יחיאל מנדלזון: יוצא שיש לנו שטח, שאפשר לפתור בו את הבעיה, אם תיבנה גלריה - ולא ניתן לבנות.
יחיאל מנדלזון: מכיוון שלא היתה לנו ברירה, העמדנו ארבע קרוונים מנע"דים בתחילת השנה שעברה.
שמואל הלפרט: אתה מדבר על המבנה בגבעת שאול?
יחיאל מנדלזון: כן, על המקום בו אנו נמצאים בו היום.
יחיאל מנדלזון: הוא יכול לתת פתרון למחצית מתלמידות בית הספר.
יחיאל מנדלזון: הקרוואנים לא ניתנים לשימוש מבחינה חוקית.
יחיאל מנדלזון: התרענו על כך בתחילת הדרך.
יחיאל מנדלזון: עוזר המנכ"ל די קרוב לנושא, ואני חושב שהוא יודע שאם באמת הרשות המקומית היתה יודעת עד כמה העניין דחוף, ועל הסכנה שהבנות תישארנה ברחוב, היה אפשר לזרז את כל ההליכים, כדי לא להגיע למצב הזה.
שמואל הלפרט: איזה הליכים, למשל?
יחיאל מנדלזון: למשל - שימוש חורג בבניין.
יחיאל מנדלזון: אין לנו את האישור הזה בפועל.
יחיאל מנדלזון: זה כבר תהליך.
יחיאל מנדלזון: לקחנו אדריכל, מר גדעון ייגר, ושילמנו לו כספים רבים.
יחיאל מנדלזון: הוא פעל פה נמרצות.
יחיאל מנדלזון: בכל פעם עלו בעיות אחרות.
יחיאל מנדלזון: תוך כדי הדברים התגלה שלמרות שקיבלנו אישור בעת שכירת המקום שהבניין בסדר, התברר שיש התנגדויות של רשויות מסוימות לאכלוס הבניין.
יחיאל מנדלזון: המחלקה של מהנדס העיר נתנה לנו את האפשרות לשכור את הבניין.
יחיאל מנדלזון: הדברים האלה מקשים, כי מבחינה בטיחותית אני צריך להשקיע יותר.
יחיאל מנדלזון: לדוגמה - לא קיבלנו שומר לבית הספר.
יחיאל מנדלזון: הייתי צריך לממן שמירה מכיסי.
יחיאל מנדלזון: מדוע?
יחיאל מנדלזון: - כי כל האישורים עדיין לא ניתנו.
יחיאל מנדלזון: מדובר באלף בנות.
יחיאל מנדלזון: אלה בנות ירושלמיות יקרות.
יחיאל מנדלזון: מדוע הן לא זכאיות לבית ספר מסודר?
יחיאל מנדלזון: בעירית ירושלים יושבים אנשים מאד מוכשרים.
יחיאל מנדלזון: התרענו במכתבים, ולא נוכל להמשיך כך, במצב אליו הגענו.
יחיאל מנדלזון: השכירות עולה הרבה כסף, ובנוסף לה - עלות השיפוצים.
יחיאל מנדלזון: אנחנו דרשנו שעירית ירושלים תדאג לכל העניין.
יחיאל מנדלזון: כיוון שאנחנו לא מהאנשים שיעלו על בריקדות וישרפו צמיגים, ומכיוון שהיינו מודעים לקשיים של העיריה, היינו מוכנים להיכנס להסכם שותפות עם עירית ירושלים.
יחיאל מנדלזון: על סמך זה התחלנו להיכנס לעניין.
יחיאל מנדלזון: לקחתי הלוואות מבנקים, על סמך מכתבים מסוימים ממנכ"ל העיריה שהודיעו שעומד להגיע תקציב.
יחיאל מנדלזון: מדובר בסכום שקרוב ל- 750 אלף ש"ח, שלא הוזרם.
יחיאל מנדלזון: אני לא יכול שלא לשלם משכורות.
יחיאל מנדלזון: המכונה ממשיכה לעבוד.
יחיאל מנדלזון: כל מפקחי החינוך שמבקרים בבית הספר מציינים לשבח את העבודה החינוכית שמושקעת.
יחיאל מנדלזון: אנחנו משקיעים בפרוייקטים די נרחבים בבית הספר, ומוציאים ספרים.
יחיאל מנדלזון: מבחינה חינוכית זה אחד מבתי הספר המפוארים שיש בירושלים, בסייעתא דשמייא גדולה.
יחיאל מנדלזון: עם זאת, אני לא יכול להתמודד עם כאלה קשיים טכניים.
יחיאל מנדלזון: אני רוצה עזרה.
יחיאל מנדלזון: אני נושא בנטל, נושא בעול, אך מתחכמים אתנו.
יחיאל מנדלזון: המנע"דים אינם חוקיים, אך התחילה השנה, ולא היה מקום לבנות.
יחיאל מנדלזון: התבקשתי על ידי עוזר המנכ"ל לא לפנות את הקרוונים.
יחיאל מנדלזון: אני מוכן מחר לסלק אותם, אין שום בעיה, אך הבנות תישארנה ברחוב.
יחיאל מנדלזון: אמרו לי להשאיר את הקרוונים, ושהכל יאושר בדיעבד.
יחיאל מנדלזון: כך עשיתי.
שמואל הלפרט: כל הבנות הן ירושלמיות?
יחיאל מנדלזון: ישנן, אולי, כמה יחידות שאינן ירושלמיות, אך הרוב המכריע הן ירושלמיות.
יחיאל מנדלזון: חשוב שנזכור - היתה בעיה של בתי ספר מעדות המזרח שנפתחו מחדש, ולא יכלו לקלוט תלמידות.
יחיאל מנדלזון: היו בנות ללא מסגרת.
יחיאל מנדלזון: אני, במוסד, קלטתי 40 אחוז, ולא נשארו בנות ללא מסגרת.
יחיאל מנדלזון: הובטחה לי עזרה, ובלבד שאתחיל בעבודה.
יחיאל מנדלזון: כבר שנתיים -שלוש אני אוסף בנות ומכניס אותן למסגרת.
יחיאל מנדלזון: חלק מהבנות הן לא ברמה החינוכית המתאימה.
יחיאל מנדלזון: אנחנו משקיעים בשיעורי עזר, ובעזרה, כי מדובר במשפחות שאין להן את האפשרות לשלם.
יחיאל מנדלזון: הקמנו קרן מלגות שתוכל לעשות את הדברים האלה.
שמואל הלפרט: לכמה בנות יש לך מקום, ולכמה בנות אין בכלל מקום?
מאיר פרוש: מבחינת העיריה - אין אף מקום, כי את המקום הוא שוכר, לא העיריה.
מאיר פרוש: העיריה לא נותנת שום פתרון.
שמואל הלפרט: לכמה בנות יש פתרון בבניין השכור, ולכמה אין?
יחיאל מנדלזון: יש לי פתרון למחצית מהבנות, אך אני חייב לומר - זה פוגע בשכבה השלישית.
יחיאל מנדלזון: מערכת לימודים בנויה על כך ששכבת כיתות ט' קשורה ל- י', ו- י' קשורה לי"א, וכן הלאה.
יחיאל מנדלזון: יש מבחני חוץ, מבחני בגרות, יש תהליך לימודים.
יחיאל מנדלזון: בית ספר מורכב משכבות שהאחת קשורה לשנייה.
יחיאל מנדלזון: בתחילת השנה ניסינו לתמרן בין לימודים בבוקר ואחר הצוהריים, אך אני לא יכול לנהל כך מערכת לימודים.
יחיאל מנדלזון: אם בית הספר ישמור על הרמה שלו, אוכל לקלוט יותר בנות.
יחיאל מנדלזון: אם לא - לעירית ירושלים תהיה בעיה.
יחיאל מנדלזון: היא תצטרך להתנגש בכמה בתי ספר קטנים.
יחיאל מנדלזון: כל החכמה היא לבנות בתי ספר גדולים, שיספקו את הפתרון, יחסכו כסף.
יחיאל מנדלזון: ברגע שאנו ניפגע מבחינה לימודית, יצוצו במקומנו הרבה בתי ספר קטנים.
יחיאל מנדלזון: הפתרון חייב להיות לעזור לנו, כדי שנוכל לתת פתרונות.
מנחם ינובסקי: יש ארבע בעיות יש בעיה ארוכת טווח, של פתרון הבעיה של אתר לבית הספר.
מנחם ינובסקי: הבעיה השניה היא בעיה של כספים שמגיעים ממשרד החינוך.
מנחם ינובסקי: אי אפשר לספוג חובות של 700-800 מיליון שקל רק בגלל שהעיריה לא מעבירה.
מנחם ינובסקי: נכון להיום העיריה חייבת 800 מיליון שקל, ואני לא מדבר על כספים נוספים.
מנחם ינובסקי: בהתחייבות של רענן דינור, מיום ה- 4 לספטמבר, 98, מדובר על התחייבות כספית, ואותה התחייבות לא מולאה.
מנחם ינובסקי: כי העיריה טענה שאי אפשר לאכלס את הבנין.
מנחם ינובסקי: במכתב הזה מורה לנו המנכ"ל להתקשר מיד בהסכם כדי לפתור את הבעיה.
מנחם ינובסקי: לא חתמנו על חוזה השכירות לפני שקיבלנו את המכתב של רענן דינור.
מנחם ינובסקי: קיבלנו הוראה לחתום על ההסכם, וקיבלנו הבטחה לכיסוי תקציבי במכתב הזה, אך הכסף לא הגיע.
מנחם ינובסקי: את הכסף הזה נושא הרב מנדלזון על גבו, מהלוואות מבנקים.
מנחם ינובסקי: הבעיה השלישית היא המנע"דים.
מנחם ינובסקי: יש כרגע צו מניעה מבית המשפט.
מנחם ינובסקי: המזכיר שלנו טוען שרצה לסלק את המנע"דים מבחינת ההסכם שביני לבינו - ולא קיבל מבית המשפט את הצו.
מנחם ינובסקי: בית המשפט לא נתן צו מניעה נגדנו, ולכן אין לנו אפשרות לאכלס את המנע"דים.
מנחם ינובסקי: אבל, כותב בית המשפט: אני לא יכול להתיר שימוש שאין לו היתר מטעם העיריה.
מנחם ינובסקי: כלומר, מבחינת היחסים החוזיים בינינו לבין המשכיר, בית המשפט צריך לתת צו מניעה, אך לאחר שהתברר שאין שימוש חורג, ולא הותר להשתמש במנע"דים, אוסרים עלינו להשתמש בהם, עד שנקבל היתר מעירית ירושלים.
מנחם ינובסקי: כלומר - יש לנו מנע"דים, שאנחנו יכולים להשתמש בהם, מבחינת היחסים בינינו לבין בעל הבית - אך לא מבחינת העיריה.
מנחם ינובסקי: הנושא הרביעי הוא עניין הגלריה.
מנחם ינובסקי: כל הכניסה שלנו למבנה הזה נבעה מכך שנוכל להכפיל את השטח, כלומר - שניתן לחצות את הקומות, וליצור מכל קומה שתי כיתות.
מנחם ינובסקי: מדובר במנה תעשייתי של 7 מטר גובה.
מנחם ינובסקי: אנחנו באנו למקום כאשר קיבלנו טופס 4.
מנחם ינובסקי: היום טוענת העיריה שהטופס הזה הוצא בטעות.
מנחם ינובסקי: אנחנו לא יכולים היום לתכנן היום את הקמת הגלריה, משום שהעיריה לא נותנת לנו לבצע את זה.
מנחם ינובסקי: אנחנו נמצאים במקום על פי הוראת העיריה, אנחנו רוצים לבנות את הגלריות והעיריה לא מאפשרת לנו.
מנחם ינובסקי: נקלענו כאן למבוך שאנו לא יודעים איך לצאת ממנו.
מנחם ינובסקי: אני רוצה שתבינו שמדובר במוסד, שתוך חמש שנים הגיע לאלף תלמידות.
מנחם ינובסקי: אין תקדים כזה במדינת ישראל.
מנחם ינובסקי: אילו היו לנו האפשרויות, היינו כבר מכפילים את מספר התלמידות.
מנחם ינובסקי: היתה בעיה בירושלים שמאות בנות היו ללא מסגרת.
מנחם ינובסקי: בית הספר הזה קם מכורח המציאות.
מנחם ינובסקי: יחיאל מנדלזון לקח על עצמו באותה תקופה להקים סמינר נוסף, כדי למצוא פתרון לבנות.
מנחם ינובסקי: היום הוא נענש על כך.
מנחם ינובסקי: מה שאנו רוצים היום הוא לפחות את פתרונות הביניים.
מנחם ינובסקי: את פתרון הקבע לא תוכלו לתת לעולם.
מנחם ינובסקי: הפתרון שאנו זקוקים לו היום, כדי שנוכל לפתוח מחדש את המוסד, מורכב משני דברים: כיסוי החוב, ואפשרות של מתן היתר לשימוש חורג במנע"דים, ולהתחיל מיד בבניית הגלריות.
מנחם ינובסקי: אם לא נשיג את זה, אין טעם שנדון בפתרון הקבע.
יחיאל מנדלזון: או, לחילופין - שנשכור עוד שטח למקום.
מאיר פרוש: אנחנו יושבים פה בוועדת החינוך בהרכב די מצומצם.
מאיר פרוש: הייתי קורא לזה גם מפגש חברתי, הפנים מוכרות.
מאיר פרוש: מכיוון שכך, אדבר על דברים שאולי לא נאמרים בפורום רשמי.
מאיר פרוש: כאשר נכנסים לפרטים, מנכ"ל העיריה יכול לשלוף תירוצים למכביר.
מאיר פרוש: אני רוצה שגם הוא יבין את הסיטואציה שבה אנו נמצאים.
מאיר פרוש: נפגשתי ביום חמישי עם ראש הממשלה לגבי נושאים שונים.
מאיר פרוש: נתתי כדוגמה את נושא הסמינר.
מאיר פרוש: המציאו תירוץ למה במלון "שרי ישראל" לא נתנו את הכסף, ואני מכיר את התירוצים.
מאיר פרוש: נשאלה קודם השאלה לכמה בנות יש מקום.
מאיר פרוש: מבחינת העיריה אין לבנות האלה שום פתרון.
מאיר פרוש: העיריה לא נתנה שום פתרון ליותר מאלף בנות.
מאיר פרוש: יחיאל מנדלזון לקח על עצמו משימה והקים מוסד.
מאיר פרוש: לעיריה אין שום קשר לכך, והיא לא עזרה בשום מתן של קורת גג.
מאיר פרוש: אני רוצה שמנכ"ל העיריה יידע, כיוון שהוא חלק מהנהלת העיר היום, בסיטואציה בה העיריה נמצאת.
מאיר פרוש: אתם צריכים להבין שאם רבנים אומרים להשבית, למחות, לצאת לכיכר ספרא, להוציא את התלמידים החוצה, זה מצב חריג.
מאיר פרוש: אנחנו ממשיכים תמיד ללמוד, כי כך מחנכים אותנו - ללמוד.
מאיר פרוש: לסבול וללמוד.
מאיר פרוש: כאשר רבנים אומרים לנו לשבות, זה בהחלט מהווה חריג.
מאיר פרוש: עירית ירושלים פישלה פה, בעצם זה שהרב מנדלזון לא מקבל את העזרה, ואת כל מה שהובטח לו.
מאיר פרוש: עירית ירושלים צריכה לדעת שאם חצינו את הקו האדום, ואנו מעבירים את המאבק הזה לכנסת, זה צריך להדליק אור אדום בעיריה.
מאיר פרוש: תבינו את המצב.
מאיר פרוש: הטיפול בסמינר הוא כושל.
מאיר פרוש: כל התירוצים הטובים והצודקים לא עוזרים פה.
מאיר פרוש: העיריה היתה יכולה לעזור כבר מזמן.
שמואל הלפרט: אנחנו מבקשים ממנכ"ל העיריה, מר רענן דינור, שיתייחס לכל מה שנאמר כאן.
שמואל הלפרט: מדוע העיריה לא דאגה להיערך מבעוד מועד, איך מתכוונים לפתור את הבעיה באופן זמני, ומה הפתרונות לטווח הרחוק יותר?
שמואל הלפרט: איך חשבתם לפתור את הנושא הזה, כאשר מדובר בסמינר של אלף בנות שגודל מידי שנה?
שמואל הלפרט: הוזכר כאן חוב של 800 אלף שקל שהעיריה חייבת לסמינר.
שמואל הלפרט: אני מבקש גם להתייחס לנושא המנע"דים - מדוע העיריה לא אישרה את השימוש בהם - וגם לנושא הגלריות.
רענן דינור: גם אני מבקש להתחיל את דבריי בתודה לחבר הכנסת משה גפני, שיזם את הדיון, וליושב ראש הוועדה שנעתר.
רענן דינור: תודה גם לרב יחיאל מנדלזון, שזיכה אותנו במוסד כזה בירושלים, שהעיר בהחלט יכולה להתברך באיכויות שלו.
רענן דינור: הגידול במוסד מידי שנה מלמד יותר מאלף עדים שמדובר במוסד חינוכי מן המעלה הראשונה.
רענן דינור: יש לו כוח משיכה בלתי רגיל להורים, ומכאן שבעיר כמו ירושלים, חשוב שיהיה מוסד כזה.
רענן דינור: אני מתנצל מראש שעלי להעמיד את הדברים על דיוקם.
רענן דינור: ראוי שבישיבה כזו יישמעו דברים מדויקים, למרות שגם אני רוצה לשוות לדברים אופי של "שבת אחים גם יחד", למטרת מציאת פתרונות.
רענן דינור: אני מוחה מחאה נמרצת על האמירה שלעירית ירושלים אין עניין, יכולת או מוטיבציה לפתור את הבעיה של סמינר "דרכי רחל", המכונה בעגה הפנימית שלנו "סמינר מנדלזון".
רענן דינור: אנחנו מכירים את הבעיות המיוחדות של הסמינר, גם משנת תשנ"ח, כאשר הסמינר ישב במתנ"ס רוממה.
רענן דינור: היו לא מעט גורמים שביקשו להוציא את הסמינר מהמקום, החל מגורמים סביבתיים, שהסבירו ששירת הבנות מפריעה לאברכים הלומדים בסמוך, דרך המתנ"ס שטען שלוקחים את שטחיו, דרך התורם שהסביר שהעיר מתחרדת ובנסיבות האלה אסור להעמיד את המבנה לרשות הסמינר, דרך הקהילה המקומית שהוציאה "קול קורא", והרבנים גויסו, כדי שהסמינר יצא מרוממה.
רענן דינור: אנחנו, עירית ירושלים, עמדנו מאחורי הסמינר עד הסוף, נאבקנו את כל המאבקים בעניין, כדי להשלים שנת לימודים כראוי, כדי שיהיה לתלמידות היכן ללמוד.
רענן דינור: כל הדברים שאני אומר הן כדי לחדד את ההבנה שעירית ירושלים עומדת מאחורי העניין, ועומדת היטב.
רענן דינור: כאשר התברר לנו, לקראת תשנ"ט, אין כל דרך להשאיר את הסמינר ברוממה, גם בגלל הגידול הטבעי במספר התלמידות, בגלל עמדת המתנ"ס ועמדת הסביבה, כמו גם ההיבטים הבטיחותיים שוודאי מוכרים לכולנו - הגענו למסקנה שהסמינר צריך לעבור משם.
רענן דינור: האופציה הראשונה היתה "שרי ישראל".
רענן דינור: התחלנו בצעדים מעשיים כדי להיכנס למבנה בית המלון ב "שרי ישראל" .
רענן דינור: נעשו צעדים מעשיים.
רענן דינור: אגף שלם מתוך המלון פורקו חדריו, כדי לעמוד בלוח הזמנים לפתיחת שנת הלימודים.
רענן דינור: באו האדונים הרב מנדלזון והרב רוטנברג, והסבירו לי שייטב להם בגבעת שאול.
מנחם ינובסקי: מבחינה בטיחותית נקבע ש- -
רענן דינור: יש דברים שנמסרו לך, והם אינם מדויקים.
רענן דינור: אני אחדד את הדברים כהווייתם.
רענן דינור: המהלך הראשון היה מהלך שעניינו "שרי ישראל".
רענן דינור: לשם היה מיועד להגיע המוסד.
רענן דינור: נכון הוא, שהפתרון הבטיחותי ב "שרי ישראל" היה כרוך בהוצאה לא מבוטלת, של הקמת גרם מדרגות נוסף.
רענן דינור: הפתרון הזה, והמגבלות האחרות ב "שרי ישראל", כמו גם טיעונים נוספים שנשמעו, נראו הגיוניים, ולפיכך אישרתי להם את המעבר לגבעת שאול.
רענן דינור: אני אומר את הדברים בהקשר שבו ניתן היה להבין כאילו נעשתה עבודת מטה של הסמינר וגורמי העיריה, לפני המהלך שעניינו כניסה למהלך שאול.
רענן דינור: לא דובים ולא יער.
רענן דינור: לא היו דברים מעולם.
רענן דינור: לא נבדק המבנה עם מהנדס העיר, לא נבדק המבנה עם אף אחת מהרשויות.
רענן דינור: זה היה מהלך שהסמינר סבר שהוא ראוי להיעשות.
רענן דינור: אנחנו בדקנו את הלוגיקה שלו, ואישרנו, הגם שנגרמו לנו הוצאות ב "שרי ישראל", הגם שמבחינתנו אנחנו נכנסים לסיטואציה לא נוחה עם המשכיר ב "שרי ישראל", המבנה בגבעת שאול ראוי יותר.
רענן דינור: הוא מאפשר תנאים נוחים יותר לסמינר "דרכי רחל", ויש לו את הפוטנציאל לגידול.
משה גפני: כמה עלה המבנה ב "שרי ישראל" וכמה בגבעת שאול?
רענן דינור: מבחינת כל העלות, שכר הדירה והשיפוצים, יש לי הרושם, שעלות החבילה בגבעת שאול נמוכה יותר מהעלות ב "שרי ישראל".
משה גפני: בכמה?
רענן דינור: בשיעור קטן מאד.
רענן דינור: איך אוכיח זאת?
רענן דינור: אוכל להצביע מה היתה ההשתתפות שלנו ב "שרי ישראל", וכמה, על פי המוסכם, בגבעת שאול.
רענן דינור: ההפרשים הם קטנים ביותר.
רענן דינור: עם זאת, לא זה היה השיקול.
יחיאל מנדלזון: על הנייר זה חצי מיליון, פלוס.
רענן דינור: נהגנו במקרה הזה כבסיטואציה שבה אין לנו שום חובה כבעל בית, ומייד אחדד את הנקודה הזו.
רענן דינור: נהגנו מתוך אמונה שזה מוסד חשוב בירושלים, הגם שאנו לא מחויבים בדבר וחצי דבר בעניין המוסד הזה.
רענן דינור: אנחנו, עירית ירושלים, איננו מחויבים במוסדות על יסודיים, אשר אינם נמצאים בקריטריונים שבהם אני מחויב.
רענן דינור: עם כל הכבוד, הממשלה לא מממנת לי את זה, אין שום חוק שמחייב אותי בכך, אין שום הסתכלות, בכל צורה שהיא, שבה מישהו יכול לתבוע ממני את ההשתתפות הזו.
משה גפני: אם היינו פונים לבג"ץ, הוא היה פוסק אחרת.
רענן דינור: אני חושש שאתה טועה.
משה גפני: כך זה גם ברשויות אחרות.
מאיר פרוש: כדי להעמיד דברים על דיוקם - הרב אורי מקלב הוא סגן ראש עירית ירושלים, אבל ה - - היא לא עירונית.
משה גפני: יש אלף בנות שאין להן היכן ללמוד בגיל תיכון.
משה גפני: אם לא חייבים - ששניאור שמחה לא יבנה יותר כיתות לבתי ספר תיכון.
שמחה שניאור: מה שאמר רענן דינור הוא נכון.
משה גפני: דבריו אינם נכונים.
משה גפני: העיריה חייבת.
משה גפני: אם אפנה לבג"ץ, הוא יפסוק לטובת העניין.