GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלי אהרון: לצד החקלאות באזור שלנו יש תיירות, יש את האורחנים והצימרים וכולי.
<אלי אהרון: הנזק שלהם לא מסתיים עם הכרזת הפסקת אש.
<אלי אהרון: לוקח זמן – צריך להביא את זה בחשבון – לציבור עד ש"האסימון ייפול לו" שיש הפסקת אש ויש רגיעה ויש שגרה ואז העסק מתחיל לעבוד.
<אלי אהרון: הנזק הוא ארוך טווח.
<אלי אהרון: גם את זה צריך להביא בחשבון.
<אלי אהרון: אחת הבעיות הקשות היא מימון הביניים של בעלי העסקים הללו.
<אלי אהרון: עד שהפיצוי מתקבל, אחרי שהוא נקבע, מימון הביניים והאשראי מאוד-מאוד בעייתי.
<אלי אהרון: אם ניתן לתת לו מענה זה יעזור מאוד לאנשים להישאר בינתיים עם הראש מעל פני המים.
<אלי אהרון: במועצה האזורית אשכול יש אזור תעשייה שהתחיל להתרומם, ויש יזמים שהגיעו לשם.
<אלי אהרון: מה שאני אומר כרגע הוא לא דבר ברור מאליו בחבל הארץ המרוחק הזה.
<אלי אהרון: אז תארו לעצמכם מה קורה עכשיו כשיש את המתיחות הזאת.
<אלי אהרון: כבר שני יזמים הודיעו למועצה שהם יורדים מן העניין, בין היתר בגלל דרישות המיגון, ההוצאות הנוספות וכולי.
<אלי אהרון: עוד הערה קטנה, משרד הכלכלה במסגרת ההנחיות שלו במצב מיוחד בעורף מרשה – וזה בסדר – לאחר מבני הזוג להיעדר מן העבודה והעסק חייב לשלם את שכרו.
<אלי אהרון: אלא שבהנחיות הללו לא בא לידי ביטוי הפיצוי לאותו עסק.
<אלי אהרון: הבנתי שצריך להביא את זה במסגרת החלטת ממשלה.
<אלי אהרון: פשוט שלא ישכחו את זה במסגרת ההנחיות הללו.
<אלי אהרון: תודה.
אבישי ברוורמן: אבקש לשמוע עכשיו את יהודה אלחדיף, נשיא התאחדות המלאכה והתעשייה, ואחרי זה אני מבקש התייחסות למה שנאמר עד עכשיו של מר טמקין וערן יעקב.
אבישי ברוורמן: אני מקווה שאתם רושמים את כל ההערות.
אבישי ברוורמן: יהודה אלחדיף, בבקשה.
<יהודה אלחדיף: לדבר בסוף זה נחמד, כולם דיברו על הכול כך שהרבה לא נותר לי.
<יהודה אלחדיף: מה שיותר חשוב, שפתאום כולם מדברים על עסקים קטנים.
<יהודה אלחדיף: אז אני חושב שההתאחדות שאני עומד בראשה עשתה את עבודתה כראוי – פתאום עסקים קטנים נמצאים על סדר היום.
<יהודה אלחדיף: אבל מרוב דיבורים לא באמת הזכירו שקיימים גם ישובים מלבד בדרום, שבו הנזק גדול לאין שיעור משל עסקים בצפון, אבל גם עסקים בתל-אביב לא עבדו כראוי.
אבישי ברוורמן: כמה אנשים, פרט למיכה סול, שאני מכיר אותו, שבאו מתל-אביב נמצאים פה?
אבישי ברוורמן: רק אתה.
<מיכה סול: אני מנהל מסעדות בכל המקומות.
<מיכה סול: אני במקרה מתל-אביב.
<יהודה אלחדיף: עסקים בתל-אביב גם לא עבדו.
<יהודה אלחדיף: ראשית, הזמנות לא הגיעו.
<יהודה אלחדיף: שנית, עובדים לא הגיעו.
<יהודה אלחדיף: יש סיפורים, שחלק גדול ממקומות העבודה או מהמפעלים שאני מייצג אין להם אפילו מקום מיגון.
<יהודה אלחדיף: הם בוודאי לא יכולים להמשיך לעבוד בלי שיש להם מקום מוגן על-יד העבודה, וזה בעיה.
<יהודה אלחדיף: אבל הבעיה האמיתית העיקרית של כולנו היא הבעיה התזרימית.
<יהודה אלחדיף: המע"מ באמת עשה לנו טובה, דחה את תשלום המע"מ מ-19 בחודש, שזה שבת, ל-20 בחודש, ליום ראשון.
<יהודה אלחדיף: הרי כולנו יודעים שכל מי שמשלם באמצעות האינטרנט משלם את המע"מ ב-19 בחודש, אז מה עשיתם פה?
<יהודה אלחדיף: אני חושב שצריכה לצאת גם – וזאת תהיה המשימה העיקרית של הוועדה הזאת – איזו קריאה לבנקים: רבותי, לפחות בטווח הזה אתם יודעים שהבעיה התזרימית שלנו היא בכי רע, אנחנו לא יודעים בדיוק מתי מתקבלים צ'קים שלנו שהוצאנו שבועות או חודשים קודם לכן, כאשר תקופת הפירעון בימים אלה ואנחנו לא יכולים לשלם.
<יהודה אלחדיף: אז אולי הפתרון נמצא דווקא אצל איגוד הבנקים, שיגידו: בסדר, בתקופה הזאת אנחנו לא מחזירים צ'קים בגובה אחוז מסוים מהמחזור של הלקוח.
<יהודה אלחדיף: בנוסף לכך, עם המע"מ באמת צריך לעשות משהו, לפחות לתת כמה ימים יותר.
<יהודה אלחדיף: לא עשו דבר.
<יהודה אלחדיף: זה פשוט "עבודה בעיניים" מה שעשו.
<קריאה: למדינה גם כן יש תזרים בעייתי.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת משה מזרחי, בבקשה.
משה מזרחי: אני רוצה להגיד רק שני משפטים.
משה מזרחי: הדיון הזה חשוב מאוד.
משה מזרחי: הפסקת האש הזאת היא לא הפסקת אש, כפי שאנחנו מבינים.
משה מזרחי: מדינת ישראל קראה לשירות המילואים "חבל ארץ", ואני לא רוצה לדבר עכשיו על כל מדינת ישראל, אדבר על החלק הדרומי.
משה מזרחי: היא קראה לאנשים לשירות מילואים אזרחי למשך תקופה לא קצרה ונשענה עליהם.
משה מזרחי: כך צריך להתייחס לחבל הארץ הזה.
משה מזרחי: זה שאין "טייס אוטומטי" שעכשיו מתוקן על-ידי הצעת החוק החשובה מאוד של חבר הכנסת שמולי, זה לא אומר שאין החלטות מנהלתיות שאפשר לקבל היום בשביל לתת שנורקל לחבל הארץ הזה שעושה שירות מילואים מטעם המדינה, שירות מילואים אזרחי.
משה מזרחי: אני לא יודע אם נמצא פה הבעלים של מפעל הצבעים "דנבר".
משה מזרחי: אני רוצה לספר בשמו.
משה מזרחי: מי שראה את המפעל הזה בשדרות אחרי שחטף את הפגיעה הישירה, היה ברור שלמפעל הזה אין היתכנות.
משה מזרחי: 30 משפחות מתפרנסות מהמפעל הזה.
משה מזרחי: בעל המפעל הוא באמת איש ציוני, אין לי מילה אחרת, כי הוא יכול היה לארוז את הבסטה שלו – ופעם שנייה, דרך אגב, הוא ירד לדרום – ופשוט ללכת ולהשאיר את הגזרה מופקרת.
משה מזרחי: באמת הוא קיבל איזו מקדמה ובמו ידיו החזיר חלק מן העובדים שלו, באמת פלאות.
משה מזרחי: ביקרתי שם אחרי שזה היה נראה כאילו בלתי אפשרי.
משה מזרחי: הנה, זו דוגמה, הרי ידוע פחות או יותר מה מהות הנזק.
משה מזרחי: חבר'ה, תקדימו לו את הפיצוי.
משה מזרחי: הוא צריך לשלם ל-30 משפחות משכורת עוד מעט.
משה מזרחי: אז נתתם מקדמונת.
משה מזרחי: יודעים שהוא יקבל.
משה מזרחי: הוא יכול היה לשבת עכשיו בחזרה בתל-אביב ממנה הוא בא, לחכות לפיצוי שלו ו"תעזבו אותי".
משה מזרחי: הוא ציוני, האדם באמת בשאריות כספו האחרונות ממש מקים את המפעל הזה מחדש.
משה מזרחי: לראות ולא להאמין.
משה מזרחי: אז אני אומר, הנה זו דוגמה, וקחו את זה גם למקומות האחרים.
משה מזרחי: ההקדמות האלה שעליהן מדובר הן שנורקל כדי ש-30 איש לפחות ימשיכו להתפרנס.
משה מזרחי: האיש הזה, אני ממש מוריד בפניו את הכובע ואני בשמו מעלה פה את הנושא.
משה מזרחי: זו החלטה פשוטה, קלה.
משה מזרחי: לא יצטרכו לבקש ממנו שום דבר אחורה.
משה מזרחי: תנו לו עוד מיליון או 2 מיליון ואז פינה אחת לפחות תפתרו.
אבישי ברוורמן: ובלי "מאכערים".
משה מזרחי: ובלי "מאכערים".
משה מזרחי: הסיפור הזה, תהרגו אותי, אני באמת לא יודע איך זה נולד.
משה מזרחי: סליחה שאני צריך לעזוב.
משה מזרחי: חשוב מאוד גם להקשיב לאנשים שיושבים כאן.
אבישי ברוורמן: ערן מנשקו, אני פגשתי אותך עם חבורה.
אבישי ברוורמן: אתה יושב-ראש עמותה לתרבות באשדוד.
אבישי ברוורמן: פגשתי אתכם לראשונה לא מזמן.
אבישי ברוורמן: אתם חבר'ה מדהימים, כולכם לוחמים.
אבישי ברוורמן: חלק היו במשך שנים בארצות-הברית ובדרום אמריקה וחזרו לפה לאשדוד.
<ערן מנשקו: קודם כול, תודה רבה, גם שאתה נפגש אתנו וגם על כל זה.
<ערן מנשקו: בגדול, אנחנו מייצגים את נושא תרבות הבילוי בהמשך למה שאמר מר שוורץ.
<ערן מנשקו: זה נושא שקצת שונה ממפעלים ומחנויות ומדברים כאלה.
<ערן מנשקו: הבילוי דעך לגמרי באזורים שלנו.
<ערן מנשקו: אמרו כבר הכול.
<ערן מנשקו: אני רוצה להתייחס למשהו שהתחלנו לדבר עליו, מבחינת האופטימיות קדימה, על האסטרטגיה שצריכה להיות בעתיד במדינת ישראל.
<ערן מנשקו: כיום אנשים מסתכלים על שתי אפשרויות: או על תרבות האקזיטים, כשאדם בא לעשות "מכה" מסוימת וללכת, או כשאדם בא ומקים עסק במדינת ישראל, באזור הדרום, ורוצה להעסיק עובדים, רוצה להקים פה משהו יפה, רוצה לשלם מסים, רוצה להיות בסדר.
<ערן מנשקו: בשביל זה צריך לדעת שהעניין כדאי, לדעת שיש טעם.
<ערן מנשקו: ברגע שיודעים שכל פעם נקלעים לקשיים האלה, שיש סבבים כל שנה ויש כל פעם אירועים שקשה להתמודד איתם – אנשים כבר חושבים מבחינה אסטרטגית: אולי עדיף לי שלא, אולי עדיף לי לשמור את המזומן בכיס, להשקיע אותו במקומות אחרים, לקנות מחוץ לארץ, בכלל אולי לעבור ולהיות במקום אחר.
<ערן מנשקו: אני חושב שאנחנו צריכים להחליט, במקום לעודד מדיניות אקזיטים לתת תמיכה לעסקים במקומות שמקדמים את התעסוקה.
אבישי ברוורמן: תודה, ותודה על מה שאתם עושים.
אבישי ברוורמן: אדר מירון מייצגת את האומנים.
אבישי ברוורמן: יצא ניצב בדימוס מזרחי ונכנס ניצב בדימוס דוד צור, ברוך הבא חבר הכנסת צור.
<אדר מירון: שלום רב, אני בעלת עסק, אני יזמת בתחום הפלמנקו – אמנות, תרבות.
<אדר מירון: הקמתי את בית-הספר לפלמנקו בדרום לפני כ-3 שנים.
<אדר מירון: אני מעודדת את הבאת תרבות ספרד לארץ.
<אדר מירון: אני עובדת בעיקר עם אמנים מספרד ואני מביאה אותם לפה.
<אדר מירון: כשאני "סוגרת" הופעות זה נעשה למעשה שנה מראש.
<אדר מירון: מה שקרה לי במבצע "עמוד ענן", חשבתי על פרויקט נחמד מאוד, לעשות שיתוף פעולה של אמנים מהארץ שעוסקים בתחום הפלמנקו ביחד עם אמנים מספרד, לעשות סבב הופעות ארצי.
<אדר מירון: "סגרתי" את זה 8 חודשים מראש.
<אדר מירון: מה שקרה, בשבוע של מכירת הכרטיסים, כשאנחנו מעוררים את כל ה"באז" ואת כל המודעות, פרץ מבצע "עמוד ענן".
<אדר מירון: אני הפסדתי כ-120,000 שקלים.
<אדר מירון: אני יכולה לספר לכם שבעלי ואני – בעלי עובד במפעל בבאר-שבע – היינו צריכים לעבוד שנה וחצי כדי להחזיר את הכסף הזה.
<אדר מירון: אני יכולה גם לספר על אנשים מתל-אביב שפשוט ניצלו את המצוקה שלנו בבאר-שבע ולא בחלו בשימוש בהוצאה לפועל, בעורכי-דין ועיקולים בבנק ורק עכשיו יצאנו מזה, ממש רק עכשיו בחודש הזה, ועכשיו נכנסנו לסחרור נוסף.
<אדר מירון: האם אנחנו רוצים לחיות במדינת ישראל בלי אמנות, בלי תרבות, בלי חינוך של אמנות לילדים ולבוגרים?
<אדר מירון: בבית-הספר שלי יש תלמידים מגיל 3.5 ועד 85, יש לי גם להקה של גמלאיות, עשינו מופע תחת אזעקות, מופע סוף השנה, עוד לפני שהתחיל כל הבלגן.
<אדר מירון: אני ממש מבקשת, האטימות מול האמנים צריכה להיפסק כי גם אנחנו צריכים להתפרנס בכבוד מהאמנות שלנו.
<אדר מירון: תודה.
אבישי ברוורמן: איציק טייב, יושב-ראש התאחדות בעלי אולמות וגני אירועים, בבקשה.
<איציק טייב: לא אחזור על מה שאמרו כאן קודמי, שאמרו דברים כואבים מהבטן.
<איציק טייב: ליוויתי כבר את ההתאחדות ואת העסק הפרטי שלי – גן אירועים שנמצא בסמוך לאשדוד, בעד הלום – זה כבר הסבב השלישי.
<איציק טייב: אני רוצה להתייחס דווקא לדברים שלא נאמרו פה.
<איציק טייב: עצם זה שכלכלה של מדינה נשענת על עסקים איתנים וחזקים ורשויות מקומיות נשענות גם כן על עסקים איתנים וחזקים – אם לא יהיו עסקים שיוכלו לשלם את המסים שלהם בזמן לא תהיה למדינה הזאת כלכלה איתנה ואותן רשויות מקומיות שלא מוכנות להתחשב בעסקים שלהן לא יהיו להן עסקים בתחום השיפוט המוניציפלי שלהן כך שלא יהיה להן את החוסן שהן מקבלות מהעסקים עצמם.
<איציק טייב: אני רוצה להתייחס לבעיה העתידית המתמשכת, האפקט של מה שקורה לאחר שנגמרת הסערה.
<איציק טייב: אחרי שוך הסערה כולם שוכחים וכולם חוזרים לשגרה היומיומית ולעבודה היומיומית, מי כואב יותר, מי פצוע יותר, ושוכחים שאחרי שלושה סבבים כל פעם לוקח לנו משהו כמו חצי שנה עד 8 חודשים כדי להתאושש מהמכה הקודמת ואז באה המכה הנוספת ומושכת אותנו עוד יותר עמוק.
<איציק טייב: בדרך בין מבצע למבצע נסגרים עסקים שלא מצליחים להרים את הראש, שלא מצליחים לעבור את התקופה הזאת.
<איציק טייב: אני יכול להעיד מניסיוני הקודם שבוועדה הזאת תמיד היתה אוזן קשבת, אבל כשאנחנו עוברים לוועדה שדנה ב-money time, כשנעבור לוועדת הכספים, כשיישבו החברים מרשות המסים, ששם הם צריכים לתת את הדין – בעבר היושב-הראש הקודם של ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני, ניסה להאיץ בכל מאודו את תשלומי הפיצויים, אבל "על הדרך" שכחו שככל שרצו מהר יותר כך איבדו יותר נתונים בדרך.
<איציק טייב: מה שקרה למעשה בכל הסיפור הזה, הפיצויים לא חושבו נכון ולא ניתנו נכון בעקבות הבעיה המתמשכת שקיימת בענפים האלה.
אבישי ברוורמן: אורי אלון, "שביל הסלט", מושב תלמי יוסף.
אבישי ברוורמן: אני מבקש לדבר בקצרה כי אני רוצה לשמוע את תגובת משרד האוצר.
<אברהם לוי: התחלנו עם אולמות, אז אני בעל אולם אירועים בשדרות.
<אברהם לוי: זה האולם היחיד שנשאר בשדרות.
<אברהם לוי: אני יכול לדבר?
<לאה ורון: תוכל לדבר רק 2 דקות, אדוני, כי יש רשימת דוברים ארוכה וחייבים לסיים את הישיבה.
<אברהם לוי: אני חושב שאני הכי הרבה "אכלתי" אותה.
<אברהם לוי: אני פתחתי את "ארמונות קזבלנקה" בשדרות ב-1990.
<אברהם לוי: היו אז 10 אולמות בשדרות.
<אברהם לוי: בכל מלחמה נסגרו שני אולמות, עוד מלחמה עוד שני אולמות, בסוף נשארתי אני לבד.
<אברהם לוי: מכרתי את כל מה שיש לי כדי לשרוד.
<אברהם לוי: היום אני כבר לא יכול לשרוד כי המצב פשוט מאוד גמור, לא עוזר לי לזה.
אבישי ברוורמן: אורי אלון, בבקשה.
<אורי אלון: שמי אורי אלון, אני מנכ"ל אתר ציוני שנקרא "שביל הסלט" בנגב.
<אורי אלון: אנחנו מארחים אלפי תיירים בנגב, בעיקר קבוצות של "תגלית".
<אורי אלון: בחודש האחרון היו אמורים להגיע אלינו 3,000 חניכי "תגלית", שמקבלים אצלנו חוויה שהם מדרגים כמספר שתיים בארץ אחרי הכותל.
<אורי אלון: הם מקבלים תצוגה איך ישראל צריכה להיות בעיניהם.
<אורי אלון: אבל כעת הם לא מגיעים כבר חודש, כלומר שבועיים לפני המבצע, וגם ביטלו חודש קדימה.
<אורי אלון: הבקשה שלי היא אחת, לקחת בחשבון שבתיירות וגם בכל העסקים הקטנים הנזק הוא לא רק בימים שיגדירו – ועדיין לא הגדירו מצב חירום.
<אורי אלון: הנזק היה לפני וימשיך הלאה.
<אורי אלון: בסבבים הקודמים פיצו על הימים הרלוונטיים ואף אחד לא התעניין מה קרה לפני ואחרי.
אבישי ברוורמן: אבי זיו מ"מטבחי זיו" ואחריו נטלי מישייב, בעלת "דפוס מילניום" ואז נעבור למשרד האוצר, לרשות המסים ולאגף התקציבים.
<אבי זיו: שמי אבי זיו, המנכ"ל והבעלים של "מטבחי זיו", משנת 1988 באזור הדרום, בשדרות.
<אבי זיו: באתי לפה כתעשיין משדרות.
<אבי זיו: כל מה שדיברו פה על נושא התעשייה ברור שנוגע לי באופן ישיר.
<אבי זיו: אנחנו מפעל ותיק שמעסיק 200 עובדים ואנחנו נדרשים לכל מה שנאמר פה כרגע.
<אבי זיו: אבל מעבר לכול, יש לנו את הבעיה שאנחנו נמצאים בשדרות.
<אבי זיו: הייתי בקיבוץ מפלסים עד לשנת 2000.
<אבי זיו: בשנת 2000 נתבשרנו על אביב במזרח התיכון על-ידי כבוד הנשיא והלכתי וקניתי מפעל קטן, של 24,000 מטר מרובע, בשדרות.
<אבי זיו: מספר חודשים אחרי כן החלו המתקפות הראשונות ומאז ועד היום אנחנו סובלים מזה סבל רב.
<אבי זיו: אמר פה אבי ברססט לפניי שאת כל המיגונים עשינו על חשבוננו.
<אבי זיו: ההתנהלות של הממשלה לאורך השנים היתה פשוט שערורייתית.
<אבי זיו: המיגונים, מיגון הזכוכיות, המבנים – את הכול רכשנו מכספנו, לא נעזרנו בממשלה במאומה.
<אבי זיו: ואנחנו צריכים לייצר תעשייה ולמכור אותה ברחבי הארץ וכל מה שקשור בזה.
<אבי זיו: אני מרגיש – אני אומר לכם את תחושתי, היה לי חשוב מאוד להגיע לכאן ולומר את זה – ממש שבוי במה שאני בניתי.
<אבי זיו: אני לא יכול להעתיק מפעל של 24,000 מטר מרובע מפה לשם, זה לא עניין של מה בכך, אז אני שם, סופג את כל מה שנשפך עלינו במשך כל השנים.
<אבי זיו: התוצאה הסופית היא שבאמת אנחנו מאוד-מאוד-מאוד מתקשים לחיות.
<אבי זיו: רבע שעה לפני שהגעתי לפה חתמתי על צ'ק ארנונה לעירייה בסך 50,000 שקל.
<אבי זיו: באים ומבשרים לנו באמת בטובה רבה על דחייה של מסים עד 25 בחודש.
<אבי זיו: אנחנו מתבשרים פה בכתבה ב"גלובס" שתושבי הדרום יקבלו הנחה בארנונה של 24%.
<אבי זיו: אנחנו מקבלים את זה, רבותי, כבר 3 שנים.
<אבי זיו: זה היה פעם 50% אבל ביטלו, הקטינו לנו את ההנחה, אז ממה שהקטינו אומרים: תקבלו עדיין את מה שהקטנו לכם.
<אבי זיו: אותו דבר לגבי דמי החכירה של רשות מקרקעי ישראל.
<אבי זיו: רבותי, זה בדיחה.
<אבי זיו: אני חושב שצריך למקד דיון בנושא שדרות ולתת לזה תשובות ענייניות.
<אבי זיו: אנחנו לא כמו שאר התעשיינים, אנחנו לא כמו שאר העסקים שנפגעו בארץ.
<אבי זיו: הגדיר את זה פה חבר הכנסת מזרחי – אנחנו במילואים של המדינה כבר 14 שנים.
<אבי זיו: תתחשבו בזה ותנו לנו מענה, זה הכול, ויש הרבה מה לתת.
אבישי ברוורמן: נטלי מישייב, בעלת "דפוס מילניום", בבקשה.
<נטלי מישייב: שלום, בעצם באתי להציג לא רק את הפן הביטחוני שפוגע בי כבעלת עסק, אלא גם בתור אמא.
<נטלי מישייב: אני בעלת עסק, מחזיקה מפעל בענף הדפוס וחלק מן התפקוד של העסק הוא גם להיות ספק משנה לחברות גדולות כמו "צבר", "תנובה" ו"מחלבות גד".
<נטלי מישייב: החודש הצלחתי לבצע רק הזמנה אחת, וזה פחות מרבע מהיקף הפעילות החודשית שלי.
<נטלי מישייב: אני אמא לשתי בנות ואני צמודה אליהן 24 שעות ביממה.
<נטלי מישייב: כדי לבוא לפה נדרשתי לאומץ לעזוב אותן בשדרות, ושמעתי שיש התרעות ואזעקות.
<נטלי מישייב: אני עכשיו כבר שבוע לא נמצאת בעסק.
<נטלי מישייב: בעלי כרגע מנסה להציל את פירורי ההזמנות כדי לספק אותן.
<נטלי מישייב: מה עלי לעשות?
<נטלי מישייב: העובדים שלנו לא יוצאים לעבודה, אף אחד לא רוצה לבוא לעבוד אתנו.
<נטלי מישייב: כל משא ומתן עם כל הלקוחות החדשים שאני מנסה לגייס ולהכניס אותם לעסק שלי, כל משא ומתן כושל, אנחנו לא מתקדמים.
<נטלי מישייב: אף חברה לא רוצה להצטרף למועדון הלקוחות שלי כי אנחנו נמצאים באזור כזה.
<נטלי מישייב: שמעתי השבוע מאחד האנשים שהוא לא רוצה לקחת סיכון להגיע אלי.
<נטלי מישייב: אז מה עלי לעשות?
<נטלי מישייב: איך אני צריכה להגיב לאמירה הזאת, שאדם לא רוצה לקחת סיכון להגיע אלי?
<נטלי מישייב: אני אומרת בתור אמא, אנחנו בני 30, היה לנו אומץ, באמת אומץ להפעיל תעשייה, כי עכשיו רוב האנשים הולכים לענפי ההיי-טק.
<נטלי מישייב: אנחנו החלטנו להיכנס לתחום התעשייה.
<נטלי מישייב: אתם לא תשמעו על הרבה אנשים בני 30 שהולכים לעשות מלאכה, הולכים לעשות משהו שהוא לא באופנה עכשיו.
<נטלי מישייב: אז מה יהיה עליי לעשות?
<נטלי מישייב: אני עוסק מורשה, אני עדיין לא חברה בע"מ.
<נטלי מישייב: אם מחר אני פושטת את הרגל אני נמצאת בחוץ, אני נשארת "אשכרה" בלי דירה ועוד עם חובות על הגב שלי, על הכתפיים שלי.
<נטלי מישייב: אני גם סטודנטית לניהול מדיניות ציבורית.
<נטלי מישייב: ויתרתי על סמסטר קיץ.
<נטלי מישייב: קודם כול, ביטלו לנו את הלימודים.
<נטלי מישייב: אני לומדת ב"ספיר" ואני גאה בכך שאני לומדת שם, אבל זה לא העניין.
<נטלי מישייב: העניין הוא איך אני צריכה להתמודד עם כל ההישרדות הזאת.
אבישי ברוורמן: מה שאמרת – לא צריך יותר מזה.
אבישי ברוורמן: אני מבקש לשמוע שני משפטים משמעון קרן-צבי, גזבר המועצה האזורית שער הנגב, משפט של בני כפיר, את נציגי משרד האוצר ואז יש לנו עוד נושא לגבי המיגון, בבקשה.
<שמעון קרן-צבי: צהרים טובים.
<שמעון קרן-צבי: למען האמת באתי לייצג כמה בקשות של מפעלים מהאזור, שחלקן הועלו פה, אבל מצאתי את עצמי גם בעמדת גזבר מועצה.
<שמעון קרן-צבי: דיברו פה על ארנונה אז אני רוצה להגיד במשפט הראשון, הצד החיובי, שבצד התשלומים אני לפחות מתחייב לעמוד, וגם זה לא פשוט.
<שמעון קרן-צבי: הייתי צריך להביא עובדת חרדתית עם רכב מיוחד לאחר שיחה מיוחדת שלה עם העובדת הסוציאלית של המועצה כדי שהיא תבוא ותזרים את המסב לקרנות של העובדים ותשלום לספקים, ואני בטוח שזה קרה גם למפעלים אחרים.
<שמעון קרן-צבי: מצד שני, מצד הארנונה, קצת יותר קשה לי להיות אופטימי כי בסך הכול מה שהמדינה אישרה, אם זה ייצא לפועל, זה מיליון ש"ח לשער הנגב, שזה פחות מ-1% מהתקציב ופחות מ-5% מהארנונה, וגם זה עוד לא מגיע, כך שיהיה לנו קשה יותר לעמוד בזה כי אין לנו "כיסים עמוקים".
<שמעון קרן-צבי: עכשיו לצד הייצוג.
<שמעון קרן-צבי: נושא אחד נאמר פה, ואציג את ההיבט הכללי, בעניין המיגון במפעלים.
<שמעון קרן-צבי: עד היום היתה החלטה במדינה, למעט חריג אחד, שלא ממגנים בשטח המפעל.
<שמעון קרן-צבי: כלומר, זה הוצאה פרטית של המפעל.
<שמעון קרן-צבי: אני חושב שצריך לשנות את זה בכל הקשור לעוטף עזה, לפחות לגבי המיגון העודף שמעבר לדרישת המיגון הראשונה, וגם למגן את השטחים הציבוריים.
<שמעון קרן-צבי: עשו את זה בשדרות אבל לא עשו את זה באזורי התעשייה שלנו.
<שמעון קרן-צבי: נושא שני שנתבקשתי על-ידי ראש המועצה להעלות, אם הבנו נכון הצעת משרד אוצר לפיצוי במקרה של משפחות עם ילדים היא שבן זוג אחד עזב עם הילדים ובן זוג אחד אמור היה להישאר באזור.
<שמעון קרן-צבי: אם זה המצב, יש לנו בחלק מן הישובים, לא בכולם, בישובים סמוכי הגדר, שבפועל עזבו המשפחות עם שני בני הזוג.
<שמעון קרן-צבי: צריך להסתכל פה על המקרים החריגים.
<שמעון קרן-צבי: זה הנושא השני.
<שמעון קרן-צבי: הנושא השלישי, אגיד רק במשפט אחד כי הוא נוגע ליום שאחרי, צריך למצוא את הזמן לדון כי התעשייה באזור מתרחבת למרות הכול, ואני מקווה שתתרחב, וזקוקה לידיים עובדות שאינן.
<שמעון קרן-צבי: צריך לחשוב איך לעזור בעניין הזה.
<שמעון קרן-צבי: ודבר אחד נוסף, אני מבקש להזכיר, ואתה תמצא את הדרך, שזומנו הנה גם נציגי ניר-עם בנושא ספציפי וצריך למצוא את הדרך להתייחס לבעיה שלהם.
<שמעון קרן-צבי: תודה.
אבישי ברוורמן: אני זוכר ותיכף נעלה את זה.
אבישי ברוורמן: בני כפיר, יושב-ראש איגוד מורי הדרך, בקצרה, בבקשה.
<בני כפיר: צהרים טובים לכולם.
<בני כפיר: אני יושב-ראש אגודת מורי הדרך.
<בני כפיר: אנחנו מייצגים כ-8,000 מורי דרך שעובדים בתחום התיירות, שהיו להם הזמנות של עבודה, אם בתיירות נכנסת ואם בתיירות פנים.
<בני כפיר: כל הזמנות העבודה הללו בוטלו טוטלית.
<בני כפיר: הפגיעה במורי הדרך היא פגיעה של מאה אחוז.
<בני כפיר: אין לנו בכלל ימי עבודה.
<בני כפיר: אני מבקש מאוד מהוועדה ומנציג משרד האוצר להתחשב, במסגרת הפיצויים שיינתנו למי שייפגע כתוצאה מהאירוע הביטחוני, להכליל גם את מורי הדרך.
<בני כפיר: תודה רבה.
אבישי ברוורמן: גם פה אני רושם.
אבישי ברוורמן: רזיאל רגב מאשדוד כתב לי שמהמערכה הקודמת לא קיבלו פיצויים, אז אתה מקבל את רשות הדיבור לדקה אחת, בבקשה.
אבישי ברוורמן: לא קיבלתם פיצויים בפעם שעברה.
<רזיאל רגב: אני רוצה להציג את הבעיה הזאת.
<רזיאל רגב: אני אמנם עסק קטן יותר מכל אלה שדיברו, יש לי פאב באשדוד.
<רזיאל רגב: הייתי עסק חדש במבצע "עמוד ענן", בשנה הראשונה של העסק.
<רזיאל רגב: ההנחיה במבצע "עמוד ענן" כדי לקבל את הפיצויים היתה שהמדד יהיה אותו חודש שנה אחורה וכך העסק יקבל.
<רזיאל רגב: לי לא היה את אותו חודש שנה אחורה.
<רזיאל רגב: אני השקעתי כסף ולקחתי הלוואות ונכנסתי עם כל מה שהיה לי כי אני מאמין ורציני ורוצה וכל השטויות האלה.
<רזיאל רגב: לא רק שלא קיבלתי פיצוי אלא הייתי צריך גם להתמודד עם ההשלכות של המבצע, הייתי צריך להתמודד גם עם הוצאות של עסק חדש שהקמתי באותה שנה.
<רזיאל רגב: ומה יהיה הפעם?
אבישי ברוורמן: אתה שומע, ערן יעקב?
אבישי ברוורמן: עמי אתגר אחרון, לרשותך 30 שניות.
<עמיהוד אתגר: צהרים טובים.
<עמיהוד אתגר: אני מייצג 120 חברות שעוסקות בשיווק תיירות נכנסת לישראל.
<עמיהוד אתגר: שמעת אותן גם הבוקר ביום השדולה.
<עמיהוד אתגר: אנחנו מספקים עבודה למלונות, למסעדות, למורי הדרך.
<עמיהוד אתגר: אנחנו נמצאים במערכת של הזמנות של כ-750 מיליון דולר, מתוכן יש לנו ביטולים היום בהיקף של 150 מיליון דולר.
<עמיהוד אתגר: זה בא לידי ביטוי ב"שביל הסלט", אצל מורי הדרך ואצל כל הגופים האחרים.
<עמיהוד אתגר: אחד הדברים המשמעותיים שאפשר לעשות בשביל העסקים הקטנים הוא לפעול במסגרת הפעולות שנדרשות, לראות איך מחזירים את התיירות הנכנסת למדינת ישראל.
<עמיהוד אתגר: תודה.
אבישי ברוורמן: רבותי, אני מעביר את רשות הדיבור עכשיו לנציגי משרד האוצר.
אבישי ברוורמן: אתם שמעתם ותעבירו את זה גם הלאה.
אבישי ברוורמן: שר האוצר נתן את ברכתו וכך גם ראש הממשלה.
אבישי ברוורמן: אתם כרגע שמעתם.
אבישי ברוורמן: זה העם וזה עם חזק.
אבישי ברוורמן: ערן יעקב מרשות המסים, אני מציע שאתה תפתח.
אבישי ברוורמן: השאלה שלנו, דודי גולדברג אמר שיש לנו קרן של 6-7 מיליארד שקל.
אבישי ברוורמן: מה אנחנו עושים עם הפיצויים?
אבישי ברוורמן: אילו דברים קורים?
אבישי ברוורמן: הלא אתם למדתם מהניסיון, השתפרתם.
אבישי ברוורמן: מה עם נושא המקדמות?
אבישי ברוורמן: ערן יעקב, בבקשה.
<ערן יעקב: אתחיל אולי באמירה שנאמרה פה גם על-ידי דודי גולדברג ועל-ידי אחרים, לגבי עסקים קטנים ובינוניים בכלל.
<ערן יעקב: אני חושב שמדינת ישראל נותנת מענה – בוודאי לא הכול מושלם – לעסקים קטנים ובינוניים.
<ערן יעקב: יש המון עזרה מהמדינה בכלל – דרך החשב הכללי, דרך משרד האוצר, דרך רשות המסים – לעסקים קטנים ובינוניים.
<ערן יעקב: זה עלה פה גם באופן כללי.
<ערן יעקב: נכון, הדבר הזה נמצא תמיד ברקע, ואני עוד לא מדבר בכלל על עניין הפיצויים, כי זה עלה פה.
אבישי ברוורמן: בוא נשים את זה בצד.
<לאה ורון: נמצא פה מר קויתי, מנהל הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים.
<לאה ורון: רבותי, בסוף הדיון תפנו אליו.
<ערן יעקב: הוא יודע לפרט את זה טוב ממני.
אבישי ברוורמן: הכתובת כאן, ואנחנו גם הכתובת.
<ערן יעקב: לגבי פעילות רשות המסים, ראשית, אני לא יודע עד כמה יודעים, אני מניח שחלק מכם יודעים, חלק גדול מהטיפול שלנו – הרי יש את הפיצוי העקיף, יש את הפיצוי הישיר – אנחנו עד לרגע זה טיפלנו ב-650 פניות ואנחנו בתהליך שאו-טו-טו יהיו 800 פניות.
<ערן יעקב: אנחנו נותנים מענה באופן מיידי לגבי כלל הנפגעים שנפגעו.
<ערן יעקב: בפיצוי ישיר הם מקבלים פיצוי מיידי.
<ערן יעקב: זאת אמירה שנאמרה יותר מפעם אחת, גם בישיבות קודמות.
דוד צור: אתה מדבר על מס רכוש?
<ערן יעקב: כן, על מס רכוש.
אבישי ברוורמן: מס רכוש הוא דבר אחד.
אבישי ברוורמן: תסביר לנו מה נעשה, ואחרי זה תתייחס לעסקים.
<ערן יעקב: זה כולל גם.
<ערן יעקב: בסוף פיצוי ישיר הוא גם עסקים.
<ערן יעקב: מפעל שנפגע ברור שיקבל פיצוי ישיר משמעותי כדי לאפשר לו חזרה לעבודה.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה, בבקשה.
<ערן יעקב: לגבי פיצוי עקיף – אין לנו אלא ללמוד מניסיון קודם שהיה לצערנו ב"עמוד ענן" וגם לפני כן.
<ערן יעקב: היקף התביעות שהוגש לנו גם בעבר והיקף הטיפול שביצענו – 80% מהטיפול נעשה בתוך 20 ימים.
<ערן יעקב: כ-80% מהטיפול נעשה מהר מאוד, ואני מתייחס בזה לעסקים קטנים, רובם עסקים קטנים ובינוניים.
<ערן יעקב: היה טיפול מהיר מזמן הגשת התביעה.
<ערן יעקב: לצערי חלק גדול מהתביעות, למרות שהיה ניתן להגיש אותן כבר בינואר הוגשו רק חודשיים-שלושה אחרי כן.
<ערן יעקב: קודם כול, אני מבקש מהעסקים, ככל שנגיע לפיצוי עקיף, להגיש מייד את הבקשה לפיצוי כי אנחנו יודעים לתת מענה מהר מאוד.
<ערן יעקב: חלק מהלקחים שצריכים להילמד גם על-ידי העסקים, שאתם יכולים לקבל את הפיצוי מהר יותר.
<ערן יעקב: פשוט צריך להגיש בקשות.
אבישי ברוורמן: אני מבקש שתעצור פה לרגע.
אבישי ברוורמן: יושבים פה המון חבר'ה ואני שואל, מה הם צריכים לעשות עכשיו?
אבישי ברוורמן: צבי אורן אומר שאולי אתה טועה.
<ערן יעקב: אני לא טועה.
<ערן יעקב: אני חושב שאת העובדות אני יודע.
<קריאה: אנחנו חיים את העובדות.
<ערן יעקב: חבר'ה, אנחנו לא נגד.
<ערן יעקב: אנחנו אתכם.
אבישי ברוורמן: ערן יעקב, תדבר על מס רכוש, זה דבר אחד.
<ערן יעקב: כרגע דיברתי על פיצוי עקיף.
<ערן יעקב: שר האוצר אמר בצורה ברורה שככל שנתקרב לסיום התהליך נפעל כנראה במתכונת שכבר היתה קיימת – אנחנו מכירים את המתכונת – שנתנה מענה בפיצוי עקיף.
<ערן יעקב: המתכונת הזו, אני לא רוצה להיכנס עכשיו לפרטים איך היא תהיה.
<ערן יעקב: אנחנו נשב כמובן גם ביחד עם הגופים הרלוונטיים כדי לשמוע, כדי ללמוד את הלקחים ולראות.
<ערן יעקב: לכולם יש מה להגיד, לצביקה אורן ולאחרים אני מניח שיש מה להגיד ואנחנו רוצים לשמוע.
<ערן יעקב: זה דבר אחד.
<ערן יעקב: לגבי האופן – העלו כאן דברים רבים, לגבי החקלאות וניסויים בחקלאות – אני אומר לכם באחריות רבה, הפיצוי שניתן לחקלאות לדעתי ענה על כל צורכי החקלאות ומעבר לכך.
<ערן יעקב: אני אומר את זה באחריות.
<ערן יעקב: אני גם אומר שככל שיש דברים שאתם מרגישים שיש צורך לשפר או לשנות נשמח לשמוע, ואני אומר את זה בכנות.
<ערן יעקב: אבל האופן שבו פיצינו בעיקר את החקלאות- - -
אבישי ברוורמן: מה לגבי העסקים?
<ערן יעקב: לגבי כלל העסקים, אנחנו בימים האלה דנים על התהליך כדי לקבוע את אופן הפיצוי, את התחולה, את ההיקף, את האופן שבו הדברים יהיו, גם כדי ללמוד את הלקחים.
<ערן יעקב: העלו פה את עניין ה"מאכערים".
<ערן יעקב: נכון שגם הם היו חלק מן התהליך הזה וצריך לטפל ולתת לזה מענה.
<ערן יעקב: הדברים הללו יטופלו ונלמד מהניסיון.
אבישי ברוורמן: אני כבר איבדתי את כל השערות, יש פה חבר'ה שמכירים אותי כשעוד הייתי צעיר.
אבישי ברוורמן: התשובה שלך, ואני מכבד אותה, אמרתי שאנחנו כבר למדנו מהתהליך.
אבישי ברוורמן: היה לנו דבר דומה במלחמת לבנון השנייה, היה לנו דבר דומה ב"עופרת יצוקה" וב"עמוד ענן".
אבישי ברוורמן: אתם כבר יודעים את הדברים.
אבישי ברוורמן: ישבתם עכשיו במשך שעה וחצי ושמעתם את הציבור הזה, שהוא מדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: אלה אנשים שנמצאים בדרום וסופגים כל הזמן, ולמדתם.