GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלי יחימוביץ': יש לך את זה בכתובים?
<דוד שחף: כן, יש לי.
שלי יחימוביץ': כתוב שוטף פלוס 170?
<דוד שחף: אם את רוצה, אני אביא לך את המכתב ששלחתי להם.
אבישי ברוורמן: אתה תשלח את זה לוועדת הכלכלה, לכל הוועדה, ואנחנו נפיץ את זה.
אבישי ברוורמן: זה אות קין.
<דוד שחף: אני אביא דוגמה חדשה.
<דוד שחף: עיריית בת-ים פרסמה מכרז לקבלנים.
<דוד שחף: מה הם אומרים?
<דוד שחף: אישור חשבונות ביניים.
<דוד שחף: אנחנו מדברים על חשבונות ביניים.
<דוד שחף: אישור חשבון ביניים תוך 30 יום.
<דוד שחף: חשבונות ביניים מאושרים ישולמו על-ידי העירייה תוך 90 יום מיום קבלת אישורם בגזברות.
<דוד שחף: זאת אומרת, זה לא שוטף פלוס 90, זה מינימום 120, כי אני אומר שגם את ה-30 יום שהמפקח צריך לשלם, גם את זה הוא לא משלם בזמן.
<דוד שחף: אני אביא לכם דוגמה חדשה מהימים האחרונים.
אבישי ברוורמן: דוגמה אחרונה.
<דוד שחף: עיריית בני-ברק פרסמה לפני כמה ימים מכרז.
<דוד שחף: הם אומרים כזה דבר: כל חשבון שאושר על-ידי המפקח ישולם בתנאי תשלום של 90 יום ממועד אישורו לגזברות – שימו לב – בכפוף לכך שעד אז ימציא הקבלן חשבונית מס כדין.
<דוד שחף: זאת אומרת, הוא משלם את החשבונית, משלם את המע"מ, אבל את הכסף הוא מקבל – הוא מממן את העירייה, הוא מממן אני לא יודע את מי.
אבישי ברוורמן: מר שחף, מה שאמרת עכשיו – אני אתן כרגע לחברת הכנסת גילה גמליאל שתקרא קריאה נוספת, ולחבר הכנסת וקנין.
אבישי ברוורמן: נניח שהתקדמנו עם הממשלה, אם כל הנושא המוניציפלי הזה לא יוסדר, עדיין, אנחנו בצרה צרורה.
אבישי ברוורמן: גילה, בבקשה.
גילה גמליאל: אני רוצה לחזק את הדברים שנאמרו כאן קודם, כי אני קיבלתי לידי מאילן ומדני את מסמך ההסכם שלו עם עיריית הוד השרון.
<דוד שחף: חבר בהנהלת ההתאחדות.
גילה גמליאל: שהוא גם חבר בהנהלת ההתאחדות.
גילה גמליאל: הנה ההסכם עם עיריית הוד השרון, שהגדילו לעשות, והם אומרים: התשלום בפועל של החשבונות החלקיים - -
רוברט אילטוב: עירייה מסכנה במיוחד.
גילה גמליאל: - - יתבצע בפרק זמן – תקשיבו – שוטף פלוס 60 – נשמע טוב, אבל – ממועד הגעת החשבונית המאושרת בחתימת המהנדס לגזברות העירייה.
גילה גמליאל: כלומר, אם אנחנו חושבים על הליכי פרוצדורה ועיכובים, בהחלטה הדברים האלה צריכים - - -
אבישי ברוורמן: זה נקרא עד בוא המשיח, ולא ברור שהוא מגיע בתקופה הקרובה.
גילה גמליאל: אני רוצה לנצל את ההזדמנות לברך את אילטוב על עצם הגשת החוק.
גילה גמליאל: אני חושבת שכאן אנחנו צריכים להסתכל על זה - - -
<לאה ורון: גם של שלי.
גילה גמליאל: גם של שלי?
אבישי ברוורמן: מיזגנו אותן יחד.
גילה גמליאל: אני לא ידעתי על ההצעה של שלי, אבל תמיד כשמתאחדים, ביחד זה תמיד יותר נכון וטוב.
גילה גמליאל: לכן אני חושבת שצריך לפתור את הבעיה הזאת פעם אחת ולתמיד, כי אחרת יגיעו לפתחנו בכל פעם עיוותים כמו אותה הצעה – אנחנו יכולים לטעון שוטף פלוס 60, שוטף פלוס 30, לא משנה מה נטען, אבל הפרשנות המקיפה עלולה - - -
אבישי ברוורמן: הפעם הכנסת – קואליציה ואופוזיציה – לא יוותרו על הנושא הזה.
אבישי ברוורמן: יהיה לזה סוף.
אבישי ברוורמן: חברת הכנסת יחימוביץ מילה, ואני ממשיך.
אבישי ברוורמן: יש פה הרבה דוברים ואני רוצה להתקדם.
שלי יחימוביץ': אני חושבת שאנחנו נקלענו כאן לאיזה לופ שלא בטובתנו, וצורת ההסתכלות היא פשוט לא נכונה.
שלי יחימוביץ': כשם שיש חוקים נגד הלנת שכר, כשם ששום גורם פורמלי לא יעלה על דעתו לשלם פחות משכר המינימום במשק - - -
דוד צור: או לאחר בתשלום מע"מ.
שלי יחימוביץ': או לאחר בתשלום מע"מ.
יצחק וקנין: תנסה לאחר.
שלי יחימוביץ': יש דוגמאות אין סוף.
שלי יחימוביץ': כשם שיש חוקים שכופים על הרשויות, בוודאי משרדי ממשלה, בוודאי רשויות מקומיות, בוודאי חברות ממשלתיות, לציית לחוק ולקיים אותו, ואיש לא מעלה על דעתו להפר את החוק, כך גם כאן.
שלי יחימוביץ': אנחנו צריכים לחוקק את החוק הזה, נקודה, של שוטף פלוס 30.
שלי יחימוביץ': ברגע שהחוק הזה יחוקק, החוק הזה כבר יזלוג למעלה, לא למטה, ויחייב את כל הגופים להתיישר לפי הכלל הזה ולא להתחיל לחפש פתרונות לכל התחלואים של משרדי הממשלה ושל המדינה לדורותיה.
שלי יחימוביץ': זה פשוט לא כך.
שלי יחימוביץ': אני קצת כעסתי על אהוד רצאבי על כך שהוא אמר שחוקי עבודה נועדו לשמור על ישבנם של העובדים.
שלי יחימוביץ': אני מסתייגת מהרטוריקה, אבל כפי שיש חוקי מגן וחוקי עבודה שתפקידם לגונן על עובדים שכירים, כך אנחנו צריכים לייצר את המינימום שבמינימום שיגונן על אותם בעלי עסקים, בעיקר קטנים ובינוניים, בעיקר עצמאיים, פרילנסרים, אנשים שזה שכרם וזאת עבודתם, והם צריכים משהו כל כך בסיסי שיגן עליהם כדי שהם יקבלו את הכסף בזמן.
שלי יחימוביץ': אבישי, מהרגע שהחוק הזה יחוקק, אין לי שום ספק שהוא ישפיע גם על המערכות וישנה את ההתנהלות.
אבישי ברוורמן: אין שום ספק.
אבישי ברוורמן: והחוק הזה יחוקק.
אהוד רצאבי: והרשויות יודעות שהן לא ישלמו בזמן, ולמרות הכול שוכרות שירותים.
אהוד רצאבי: עירייה שלא הולכת לשלם.
אבישי ברוורמן: שמענו שהייתה פה התלהבות של משרד הביטחון שהוא משלם בזמן.
<קריאה: נכון, הוא משלם בזמן.
אבישי ברוורמן: לכן אני רוצה לתת לראש אגף הכספים במשרד הביטחון, לצחי מלאך.
<צחי מלאך: בוקר טוב.
<צחי מלאך: קודם כל, כמובן שאנחנו תומכים ברוח החוק.
<צחי מלאך: אנחנו כבר לפני כשנתיים יזמנו קיצור ימי אשראי לספקים קטנים ובינוניים.
<צחי מלאך: לספקים קטנים ובינוניים אנחנו משלמים תוך 30 יום.
<צחי מלאך: לא שוטף, אלא 30 יום.
<צחי מלאך: זה הרבה יותר קצר משוטף פלוס 30 יום.
<צחי מלאך: ואנחנו עומדים בזה.
<צחי מלאך: לאחרונה מבקר המדינה בדק אותנו בעניין מוסר התשלומים, ואנחנו משתפרים גם בעניין הזה.
אבישי ברוורמן: מר מלאך, אתה עושה מה שאמרת בהתחלה, את ההפרדה בין עסקים קטנים ובינוניים לבין מעצמות.
<צחי מלאך: כן, אנחנו עושים את ההפרדה הזאת.
<צחי מלאך: בעניין הזה אנחנו מבקשים לתת למשרד הביטחון את הגמישות הזאת, כי כל ההתנהלות שלנו מול הספקים הגדולים, בעיקר התעשיות הגדולות, היא התנהלות שמאפשרת לנו לגשר בין התקציב השנתי לבין הפעילות הרב-שנתית של מערכת הביטחון.
<צחי מלאך: ואנחנו נדרשים לגמישות הזאת מול התעשיות הגדולות.
<צחי מלאך: הייתי מחלק את הדיון בתקופת האשראי - - -
משה זלמן פייגלין: רק שאלת הבהרה, אתה יכול ללמד אותנו איך מסתדרים בלי המושג "שוטף"?
<צחי מלאך: מרגע שהחשבונית מתקבלת, אנחנו סופרים 30 יום ומשלמים באותו מועד.
<צחי מלאך: אני יודע לשלם בכל יום.
<צחי מלאך: אני לא צריך לחכות - - -
משה זלמן פייגלין: לא, אני מציע שתלמד את שאר המערכות במדינה איך מסתדרים בלי המושג "שוטף".
משה זלמן פייגלין: לספור 30 יום זה נורא מסובך כנראה.
<צחי מלאך: העניין של השוטף זה לגנוב עוד כמה ימים.
אבישי ברוורמן: מר מלאך, האוזן שלי לא שמעה.
אבישי ברוורמן: רק לפרוטוקול, הנקודה היא – אתם תומכים בהצעת החוק, אתם לא מבקשים להיות חריגים בנושא הזה.
<צחי מלאך: אנחנו תומכים.
<צחי מלאך: אני רק אומר שהייתי מחלק את הדיון לשניים.
<צחי מלאך: אחד זה ימי האשראי, והשני זה מוסר התשלומים, זאת אומרת, מה קורה אם אתה לא משלם בזמן.
<צחי מלאך: לעניין ימי התשלום, אנחנו מבקשים לשלם לספקים הגדולים של משרד הביטחון תוך 60 יום, כמו שאנחנו משלמים היום, ולא כפי שכתוב בהצעת החוק.
אבישי ברוורמן: כשנגיע לחוק, אתה אומר לעשות הפרדה.
רוברט אילטוב: איך אנחנו יודעים מה זה - - -
<אתי בנדלר: איך אתם מגדירים ספק גדול?
אבישי ברוורמן: מה ההגדרה של קטן, בינוני וגדול?
יצחק וקנין: בדיוק כמו ההגדרה של קמעונאי גדול וקמעונאי קטן.
<אתי בנדלר: להזכיר לך כמה ישבנו על זה?
<אתי בנדלר: ואף אחד לא בטוח שזו הגדרה טובה.
<צחי מלאך: הפתרון שאנחנו מצאנו לעניין הזה - - -
משה זלמן פייגלין: מה הרציונל של ההפרדה?
משה זלמן פייגלין: גם הגדולים הם בני אדם.
<צחי מלאך: אני הסברתי.
<צחי מלאך: משרד הביטחון מתנהל במערכת שהיא רב-שנתית.
<צחי מלאך: רובם הגדול של הפרויקטים של משרד הביטחון הם פרויקטים רב-שנתיים.
<צחי מלאך: מצד שני, תקציב המדינה הוא תקציב שנתי, ולכן כשאנחנו צריכים לגשר בין התקציב השנתי לתקציב הרב-שנתי מבחינת המימון של התשלומים, אנחנו נעזרים בשלוש התעשיות הגדולות, או בחמש התעשיות הגדולות ככרית מימונית בוויסות בין התקציב השנתי לתקציב הרב-שנתי.
<צחי מלאך: זאת אומרת, אם יש לי עודפי תקציב בסוף השנה, אני מקדים להם תשלומים, אם חסר לי תקציב, אני דוחה להם תשלומים.
<צחי מלאך: הכול תוך תשלום ריבית.
<צחי מלאך: זאת אומרת, אנחנו לא פוגעים בהם.
<צחי מלאך: אנחנו משלמים להם ריבית, הם משלמים לנו, אנחנו מנהלים את זה כחלק מהתזרים הרב-שנתי.
משה זלמן פייגלין: אתה אומר, זה מול חמישה ספקים מובחנים?
<צחי מלאך: כן.
<אתי בנדלר: אבל עדיין, איך מגדירים מהו עסק גדול – לפי מחזור הכספים, מחזור ההתקשרויות?
<צחי מלאך: אנחנו מצאנו שהפתרון הקל ביותר להפריד בין עסק קטן ובינוני לעסק גדול זה ההזמנה שאני מוציא לו.
<צחי מלאך: אנחנו בדקנו וראינו שבדרך כלל לספקים הקטנים והבינוניים אנחנו מוציאים הזמנות שהן קטנות ובינוניות.
<צחי מלאך: ולכן קבענו שכל הזמנה עד 150,000 שקל מבחינתנו היא ספק קטן ובינוני.
<אתי בנדלר: עד 150,000 שקל?
<צחי מלאך: ואם יש גם ספק גדול שבמקרה הוצאתי לו הזמנה על 150,000 שקל, שגם ייהנה מה-30 יום, אין לנו בעיה עם זה.
<צחי מלאך: זה הפתרון שאנחנו מצאנו.
<אתי בנדלר: אני אשמח לקבל את ההצעה הזאת בכתב.
<אתי בנדלר: אני רק רוצה להעיר שיש בעיה בקביעת ספק גדול או ספק קטן לפי סכום ההתקשרות, כי אז יש חשש לפיצול התקשרויות, או להיפך.
<צחי מלאך: לא, לא.
<צחי מלאך: מי שאחראי על פיצול ההתקשרויות – אני לא נותן לפצל התקשרויות.
<צחי מלאך: הדבר הזה הוא - - -
<לאה ורון: אנחנו מקווים שיהיו לך משרות בכירות יותר מהמשרה שאתה עובד בה היום.
<צחי מלאך: זה לפי ההנחיות של החשב הכללי, הנחיות מרוכזות.
<צחי מלאך: אין פיצול הזמנות, זה לא יעיל, זה לא כלכלי, ואנחנו לא עושים את זה.
<צחי מלאך: בכל משרד יש חשב שדואג שזה לא יקרה.
אבישי ברוורמן: מר מלאך, מה שאמרת עכשיו הם דברים חשובים מאוד.
אבישי ברוורמן: יכולים להיות גם קריטריונים אחרים.
אבישי ברוורמן: אני מבקש לקבל מסמך ברור לגבי ההתנהלות והדברים כולל המספרים למנהלת הוועדה.
אבישי ברוורמן: נפיץ את זה לכל חברי הוועדה.
משה זלמן פייגלין: מה שהוא אומר שמה שקובע זה לא הספק, אלא גובה ההזמנה.
אבישי ברוורמן: יש קורלציה בין השניים.
<צחי מלאך: יש קורלציה - - -
רוברט אילטוב: בדרך כלל, לא חייבת להיות.
<צחי מלאך: לא חייב.
<צחי מלאך: עוד פעם, לא אכפת לנו שספק גדול גם ייהנה, אין לנו בעיה עם זה.
אבישי ברוורמן: רלי וסר, נציגת לה"ב.
אבישי ברוורמן: לה"ב דיבר כבר.
<קריאה: אבל אלו אנשים מהשטח.
<רלי וסר: בוקר טוב.
<רלי וסר: כאוצרת אמנות וכאמנית, אני התעסקתי עם הרבה גופים גדולים, כולל רשויות, כולל אוניברסיטאות.
<רלי וסר: מוסר התשלומים הנמוך והירוד שלהם יכול לגמור עסק קטן.
<רלי וסר: התקשרות עם אוניברסיטת תל-אביב – עסקה שהייתה כ-12,000 שקלים, הם החזיקו אותי עשרה חודשים, בלי שום סיבה.
אבישי ברוורמן: יש פה את יושב-ראש המנכ"לים של האוניברסיטאות.
אבישי ברוורמן: למען הגילוי הנאות, הוא היה המנכ"ל שלי, דוד ברקת, הוא יתייחס לאוניברסיטאות.
<רלי וסר: בנושא הרשויות, עכשיו ניגשתי למכרז – כבר ניגשתי בעבר, אבל זה מכרז גדול – שקק"ל הוציא עבור עיריית צפת.
<רלי וסר: מכרז שאני חייבת לומר שעבור כל עסק קטן – אמנית, אוצרת – הוא משמעותי מאוד.
<רלי וסר: הסכום שלו הוא 100,000 שקלים.
<רלי וסר: הם החתימו אותנו מראש גם על הסכום – הסכום נקבע על-ידם, וזה לא סכום גבוה, אבל היינו מוכנים, עוד מגישי הצעות, לקבל את זה.
<רלי וסר: כמובן שהתשלום הוא שוטף פלוס 60, כשזה עבודת פסיפס גדולה, שיש עלות גבוהה מאוד לחומר.
<רלי וסר: אני אמורה לרכוש את החומר לבד, מראש.
<רלי וסר: שוטף פלוס 60 לאחר הגשת החשבונית ולאחר סיום העבודה.
<רלי וסר: זה אומר מהשלב שאני רוכשת חומרים ומתחילה לעבוד, ייקח משהו כמו חצי שנה עד שאני אקבל את הכסף.
<רלי וסר: זה אומר פנייה לבנקים, אני אמורה לגייס מימון חיצוני.
<רלי וסר: מעבר לכך, הבנקים לא מתייחסים אלינו, אל העצמאיים, כאל גורם שאפשר לסמוך עליו.
<רלי וסר: אם אני שכיר שמרוויח 5,000 שקלים לחודש, ואני באה עם תלוש המשכורת של 5,000 לחודש – וזה לא חייב להיות עובדת מדינה, זה יכול להיות שכירה באיזשהו מפעל שיכולים לפטר אותי מחר – יש להם קרדיט בבנק.
<רלי וסר: כעצמאית, לא משנה הסכום שאני מביאה, פשוט לא סומכים עלי.
<רלי וסר: זה יוצר לנו תקרת זכוכית שכמה שאנחנו לא עובדים – ואנחנו עובדים, המחויבות שלנו היא אופטימלית.
<רלי וסר: אנחנו לא סוגרים את הדלת והולכים הביתה.
<רלי וסר: אנחנו עובדים בשעות הקטנות של הלילה גם, זה לא משנה, זו תקרה מסוימת שאנחנו לא מצליחים לעלות מעבר אליה.
אבישי ברוורמן: רלי, תודה.
אבישי ברוורמן: מכיוון שהזכרת את אוניברסיטת תל-אביב ואת האוניברסיטאות, אולי אני אעביר את הכדור לדוד ברקת, יושב-ראש המנכ"לים ומנכ"ל אוניברסיטת בן-גוריון.
אבישי ברוורמן: גם האוניברסיטאות הן גופים גדולים, אני מכיר אותן.
אבישי ברוורמן: מה הן עושות בנידון, ואיזה פתרון אתם מציעים לבעיות של רלי?
<דוד ברקת: האוניברסיטאות תומכות בתנאי תשלום הוגנים לספקים.
<דוד ברקת: להבנתי, אנחנו גם מיישמים את זה בשטח, מדייקים ועומדים במוסר התשלומים ובתאריכי התשלום.
<דוד ברקת: היה נראה לנו מוזר שנדרש חוק לעניין הזה ורגולציה ברמה של חוק.
<דוד ברקת: אם אני אתייחס לחוק רגע, אני לא מבין מתוך החוק, אם מחליטים שמשלמים תוך 30 יום, למה אם אתה הגשת את החשבון בין זה לזה – שוטף פלוס 30 בין זה לזה זה 24.
<דוד ברקת: זה פשוט לא מובן.
<דוד ברקת: למה לא להגיד אלה ימי האשראי וכדומה?
<דוד ברקת: בחוק יש קנס של 5% מעבר לריבית והצמדה בהתאם, שהיא ממילא נמצאת בחוק.
<דוד ברקת: זה יגרור גופים רבים מאוד לבתי משפט ותהיה פה אנדרלמוסיה גדולה לדעתי.
<דוד ברקת: יש מה לשפר בחוק בעניינים האלה.
אבישי ברוורמן: מה ההצעה שלכם, למשל לאור ההערה של רלי בקשר לאוניברסיטת תל-אביב?
אבישי ברוורמן: לקטנים ולבינוניים.
<דוד ברקת: אני יכול להגיד לך איך האוניברסיטה שלנו, בן-גוריון, נוהגת, ואני יכול להגיד לך מה האוניברסיטאות בדיבור ביניהן סיכמו שהן מוכנות לקחת על עצמן כרגולציה ולעמוד בזה.
<דוד ברקת: ספקים מהתחומים של מזון, אבטחה, שמירה – כל הספקים הקטנים, הבינוניים, שהם משלמים שכר לעובדים, לבצע את התשלום תוך 30 יום.
אבישי ברוורמן: כולל אמנות כזאת באוניברסיטת תל-אביב?
<דוד ברקת: כולל אמנות.
<דוד ברקת: אבל אני רוצה להגיד לך שבהרבה מקרים אנחנו משלמים לאמנים שאנחנו מזמינים מהם הופעה או דבר כזה – חלק מהם דורשים את התשלום בצ'ק עוד לפני שמתחילה העבודה.
שלי יחימוביץ': אפשר להבין אותם.
אבישי ברוורמן: רגע, אנחנו במקרה כאן.
<דוד ברקת: אבל באופן עקרוני, בהחלט.
<דוד ברקת: אני לא מבין - - -
אבישי ברוורמן: אז במקרים האלה של ספקים קטנים בתחומים שאמרתם, אתם משלמים ומתחייבים תוך 30 יום.
<דוד ברקת: אנחנו משלמים תוך 30 יום או שוטף פלוס 30.
אבישי ברוורמן: זאת התחייבות.
<דוד ברקת: כן.
<דוד ברקת: לגבי ספקים גדולים, מבקשים להשאיר את תנאי התשלום של שוטף פלוס 60 או 60 יום.
<דוד ברקת: אני אגיד כמה מילים.
אבישי ברוורמן: המשנה ליועץ המשפטי שואלת – משרד הביטחון, מר מלאך, הסביר מה זה גדולים.
אבישי ברוורמן: מה זה גדולים אצל האוניברסיטאות?
אבישי ברוורמן: מה כולל שוטף פלוס 60?
אבישי ברוורמן: אתה יכול לשלוח לנו נייר על זה?
אבישי ברוורמן: תן לנו דוגמאות לגדולים.
<דוד ברקת: אני אגיד ההיפך, קטנים או בינוניים אפשר לקבוע בהתאם למחזור העסקי שלהם, מחזור כזה או כזה, או שאפשר לאמץ את ההצעה של משרד הביטחון שכל חשבון מתחת ל-150,000 שקל, או משהו כזה, ייחשב חשבון שמיוחס לספק קטן.
רוברט אילטוב: קודם כל, עוד לא הסכמנו עם משרד הביטחון, הם צריכים להביא לנו לראות את הדברים, אנחנו נשקול, נבדוק.
<אתי בנדלר: צריכים לראות מה ההשלכה של זה על המחירים שאותם ספקים גובים מצרכנים בסופו של דבר.
אבישי ברוורמן: רבותי, אנחנו מתחילים דיון בחוק שיהיה אבן דרך.
<דוד ברקת: אני רוצה להגיד שזה יהיה נורא קשה לאוניברסיטה או למוסד אחר, לעירייה לדעתי גם, לאשר חשבון – ולעתים החשבונות הם מורכבים – ולשלם אותו תוך 24 יום.
<דוד ברקת: לעתים אתה לא מצליח, מהרגע שהחשבון הגיע, לבדוק אותו - - -
אבישי ברוורמן: אבל אמרת ש-30 יום כן.
<דוד ברקת: 30 יום – עומדים בזה.
<דוד ברקת: אבל הרבה פעמים אתה תלוי בגורם חיצוני שצריך לבדוק את החשבון.
אבישי ברוורמן: אנחנו נשמח לקבל נייר שאומר בצורה ברורה שהאוניברסיטאות, מבחינת מה שהם מגדירים עסקים קטנים ובינוניים, מקבלים את הדין של שוטף פלוס 30.
אבישי ברוורמן: לגבי גדולים, שהם צריכים להגדיר מה זה גדול, הם מדברים על שוטף פלוס 60.
אבישי ברוורמן: בוא נקבל את זה גם בכתב.
רוברט אילטוב: והסבר למה.
אבישי ברוורמן: הסבר, ברור.
<דוד ברקת: אני רוצה לחדד עוד פעם ולהגיד שאין סיבה שכשחברת "טבע" מזמינה מהאוניברסיטה שירות, אז היא תשלם לנו תוך 120 יום, וכשאני מזמין מחברת "טבע" תרופה, אני צריך לשלם לה תוך 24 ימים.
<דוד ברקת: לגבי החברות הגדולות, חייבים שתהיה סימטריה.
<דוד ברקת: אני הייתי אומר מעבר לכך, מבחינתי, להחיל את החוק הזה על כל המשק, גם על הפרטיים, למה רק על הציבוריים או רק על החצי ציבוריים?
אבישי ברוורמן: מר ברקת, אמרת את הדברים האלה – כמו שאתה, טייס "פנטום" מצליח.
<דוד ברקת: אני רוצה להגיד עוד דבר, ספקי חו"ל – אין פה הגדרה לגבי ספקי חו"ל, אבל אם אני מזמין MRI או מיקרוסקופ מ"פילפיס" במיליוני דולרים, אני צריך לשלם להם תוך 24 יום?
אבישי ברוורמן: אני מבקש ממשרד הבריאות, וקופת חולים גם על השולחן.
<דוד ברקת: אני רוצה להגיד מילה לגבי משרדי ממשלה.
<דוד ברקת: אנחנו מבצעים איזשהו פרויקט – זה יכול להיות בשכונות, זה יכול להיות פרויקט מחקר או משהו כזה – מקבלים אישור תקציבי ממשרד ממשלתי, אם זה התמ"ת או משרד אחר.
<דוד ברקת: המשרדים הממשלתיים לא משלמים לנו את הכסף מיד או בזמן.
<דוד ברקת: הם שולחים רואה חשבון שיבדוק.
<דוד ברקת: קודם כל תוציא את הכסף, אחר-כך תעשה דוח, אחר-כך יבוא רואה חשבון לבדוק את הדוח, ואחר-כך תחכה עוד 90 יום שיעבירו לך את הכסף.
רוברט אילטוב: אבל גם את המחקר אתה לא מוציא תוך יומיים, אתה עושה אותו במשך שנה-שנתיים.
רוברט אילטוב: באמת, עם כל הכבוד, אל תביא דוגמאות לא לעניין.
רוברט אילטוב: אתה לא עושה מחקר בתוך יומיים, ברגע שאתה מקבל את הכסף או את ההזמנה, אתה מוציא לו את המחקר.
רוברט אילטוב: אתה עושה מחקר במשך זמן, אתה מחלק את זה לחלקים.
רוברט אילטוב: אל תערבבו שמחה בשמחה.
אבישי ברוורמן: דוד, אני מודה לך.
אהוד רצאבי: אני רוצה להעיר.
אבישי ברוורמן: דוד, סיימנו?
אבישי ברוורמן: אמרת את הדברים שלך.
<דוד ברקת: כן, אני אמרתי.
<דוד ברקת: אני לא חושב שהחוק זה הדבר הנכון.
<דוד ברקת: יכול להיות שאין ברירה וצריך לחוקק חוק, אבל זה לא - - -
אבישי ברוורמן: אמרתי, ליפנים למשל אין כמעט עורכי דין, ויש להם נורמות.
אבישי ברוורמן: מדינות שאין להן נורמות, אין ברירה אלא לחוקק.
אבישי ברוורמן: במדינת ישראל אין נורמות, אין מוסר, אז צריך להפעיל מקלות.
יצחק וקנין: ככל שמתרחקים מהמקור.
יצחק וקנין: בורחים מהמקור, אבישי, בורחים מהמקור.
יצחק וקנין: כתוב: ביומו תיתן שכרו.
יצחק וקנין: התורה אומרת.
יצחק וקנין: אבישי, כתוב: כי היא חוכמתכם ובינתכם לעיני העמים.
יצחק וקנין: ככל שנתרחק, החוכמה שלנו לא תהיה לעיני העמים.
אבישי ברוורמן: לצערי, כבר תקופה ארוכה לא אור לגויים.
<דוד ברקת: משפט אחרון.
<דוד ברקת: לאחר פגישה שהייתה לנו עם חבר הכנסת אילטוב ומכתב שכתבנו אליו, אנחנו מקבלים את הרעיון הכללי.
<דוד ברקת: אנחנו ביקשנו שהכללים לגבי האוניברסיטאות יסוכמו בין האוניברסיטאות, הרגולטורים שלנו, שזו המועצה להשכלה גבוהה, באישור של ועדת הכלכלה.
אבישי ברוורמן: התחלנו את התהליך.
אבישי ברוורמן: דוד, מה שקורה פה כרגע – התהליך הזה התחיל.
אבישי ברוורמן: אתה תיתן לנו את הנייר, אנחנו נעשה את העבודה, ואני אשמח מאוד שהאוניברסיטאות יכנסו גם כן בהסכמה לתוך החוק הזה.
אבישי ברוורמן: הערה למר רצאבי, ונציג משרד הבריאות, ליאור ברק, שהוא מנהל תחום פיננסי לגבי קופות החולים.
אהוד רצאבי: ההערה שלי היא לגבי הנושא של תשלום תוך פרק זמן נתון, בין אם זה 30 או מה שנאמר כאן.
אהוד רצאבי: צריך להיות ברור שזה מיום מסוים, מיום מסירת חשבונית, ולא כאשר הגזבר מקבל.
אהוד רצאבי: כי זאת הבעיה כרגע במשרדי ממשלה, חוץ מאשר במשרד הביטחון.
אהוד רצאבי: עד שהחשב מקבל זה לא נכנס לתוך המניין בכלל.
אבישי ברוורמן: זה צריך להיות מנוסח בצורה ברורה.
אהוד רצאבי: זה דבר אחד.
אהוד רצאבי: דבר שני, ככל שניקח חוק נכון, מוסרי, ונוציא מן הכלל את זה ואת זה, זה יהיה מוסר עם חורים.
אבישי ברוורמן: אנחנו נשתדל כמה שיותר שהגבינה לא תהיה כל כך שוויצרית.
רוברט אילטוב: אני מסכים עם רצאבי מכיוון שברגע שבן אדם מוציא את החשבונית הוא מחויב במע"מ.
רוברט אילטוב: הוא כבר מתחיל לשלם את התשלומים, הוא משלם את השכר, הוא משלם את הכול.
רוברט אילטוב: לכן מוסדות המדינה צריכים להתכנס למסגרת ברורה מאוד, שתהיה ודאות לאותו אדם.
אבישי ברוורמן: ליאור ברק, קופות החולים בפנים?
אבישי ברוורמן: באת להודיע לנו שכל קופות החולים תומכות בהצעה.
<ליאור ברק: שלום, בוקר טוב.
<ליאור ברק: שני דברים.
<ליאור ברק: דבר ראשון, מבחינה טכנית, לאור האיכות של שתי הצעות החוק, אנחנו מבקשים שההחרגה הזאת שאושרה בוועדת השרים אכן תחול גם על הצעת החוק המאוחדת.
<ליאור ברק: לגבי הדברים של חבר הכנסת אילטוב, שאמר בהתחלה שהוא קורא בכל זאת לקופות החולים – קודם כל, בהצעה שראינו, ההצעה המעודכנת - - -
אבישי ברוורמן: אתה נציג משרד הבריאות?
<ליאור ברק: כן, נציג משרד הבריאות.
<ליאור ברק: ההצעה המעודכנת לא החריגה - - -
שלי יחימוביץ': אגב, ברגע שאנחנו ממזגים, אנחנו מחויבים יחד לכל ההסכמות.
שלי יחימוביץ': רק שתדע, פרוצדורלית.
שלי יחימוביץ': וגם במליאה אני נתתי את ההסכמה שלי להיות מתואמת עם הממשלה.
רוברט אילטוב: אני רק רוצה להגיד לך שיש פה עוד חברי כנסת שהם לא מתואמים.
<ליאור ברק: אמרת בתחילת הוועדה שאתה קורא גם לקופות החולים להצטרף.
אבישי ברוורמן: מה שאמר לך חבר הכנסת אילטוב, יש פה שני חברי כנסת – הציגו.
אבישי ברוורמן: זה עולה לכנסת, הכנסת מחוקקת.
אבישי ברוורמן: לפחות בניסיון שלי, בתקופה שאני יושב-ראש ועדת הכלכלה, רוב החוקים – מה שנכנס זה לא מה שיצא.
אבישי ברוורמן: כי הייתה חוכמת השולחן, אנשים ישבו ביחד, ודווקא היו תשומות ויצא משהו – החליפה הייתה טובה יותר.
אבישי ברוורמן: ולכן בהזדמנות זו, כשאנחנו שומעים את משרד הביטחון, ואנחנו נראה איך המוניציפליים התקדמו, והאוניברסיטאות כבר מתקדמות, מערכת הבריאות, שעשתה טרנספורמציה עכשיו עם ועדת גרמן, אולי גם היא נכנסת פנימה.
<ליאור ברק: אני אסביר מה המצב כיום.
אבישי ברוורמן: מה הנימוקים של קופות החולים?
אבישי ברוורמן: למה מערכת הבריאות שונה מאחרים?
<ליאור ברק: אני אסביר.
<ליאור ברק: מבחינת קופות החולים, הן משלמות – לא כולל שכר, שאותו הן משלמות היום בלי שוטף, אלא מיד בתום החודש – כשלושה מיליארד שקלים בכל חודש.
<ליאור ברק: היום הן משלמות את זה שוטף פלוס 60, חלקן שוטף פלוס 90.
<ליאור ברק: להקטין את זה היום לשוטף פלוס 30, או ל-30 יום, כמו חלק מהצעת החוק, זה אומר בפועל - - -
אבישי ברוורמן: אתה אומר דבר פשוט מאוד: כרגע חלק מהקופות בגירעון.
אבישי ברוורמן: תהליך המימון שלהן, כמו התהליך של קופת ממשלת ישראל, בנוי על כך שלא משלמים.
אבישי ברוורמן: זו הדרך שקורית כרגע.
רוברט אילטוב: רגע, אבל הציבור משלם מס בריאות בזמן בכל חודש.
אבישי ברוורמן: ולכן אני אומר, שגם משרד האוצר יתנהל בדיוק באותה צורה.
אבישי ברוורמן: כתוב משהו, אבל לא נקיים אותו, ואז תהליך המימון יהיה באמצעות דחיית התשלומים על חשבון אזרחי מדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: השאלה היא כזאת: האם הגיע הזמן – ואני בא למשרד האוצר, שזה חלק מהמימון והחישוב שלו לגבי קופות החולים – שבמקום שיממנו את תקציב קופות החולים על חשבון הרבה מאוד ספקים ואנשים שמשלמים את זה, האם צריך לעשות פעם אחת הסדר תקציבי שבו האוצר יעביר את שלו, והמימון של משרד הבריאות, של קופות החולים, לא יהיה באמצעות האנשים האלה שלוקחים על הגב שלהם?
אבישי ברוורמן: האם לא הגיע הזמן לעשות פה סדר?
<ליאור ברק: הסדר הזה הוא כמובן במשרד האוצר.
<ליאור ברק: אני לא יכול להשיב בשמו, אני רק אומר שהמשמעות היא כשישה מיליארד ש"ח כדי להפוך את זה משוטף פלוס 90 ל-30 יום.
<ליאור ברק: זו משמעות גדולה מאוד.
<אתי בנדלר: מתוך השלושה מיליארד ש"ח שאתם משלמים לספקים - - -
אבישי ברוורמן: זה לא שישה מיליארד.
רוברט אילטוב: זה ביניהם, זה לא שישה - - -
<אתי בנדלר: בוודאי שזה לא שישה מיליארד.
<אתי בנדלר: מעבר לזה, מתוך שלושה מיליארד ש"ח - - -
<ליאור ברק: אני מסביר.
<לאה ורון: תן לה לשאול את השאלה.
אבישי ברוורמן: אנחנו נשים כל גוף על השולחן – את האוניברסיטאות, את הרשויות, עכשיו את קופות החולים.
<אתי בנדלר: מתוך שלושה מיליארד ש"ח, אתה יכול לאפיין את גובה התשלומים שמועברים לספקים – בהנחה שהנושא לפחות ייבדק בוועדה – בין ספקים גדולים לבין ספקים קטנים?
<אתי בנדלר: כמה מתוך השלושה מיליארד ש"ח האלה מיועדים לספקים גדולים דוגמת בתי החולים, וכמה לספקים קטנים שאיתם אתם מתקשרים?
אבישי ברוורמן: כמו שעשינו עם משרד הביטחון.
<ליאור ברק: כמיליארד וחצי ש"ח מיועדים לספקים גדולים.
<ליאור ברק: אפילו קרוב יותר לשני מיליארד ש"ח, שזה בתי החולים וחברות התרופות.
<ליאור ברק: שאר הסכום, בגדול, הולך לספקים קטנים יותר.
אבישי ברוורמן: שזה מיליארד?
<ליאור ברק: כמיליארד ש"ח.
אבישי ברוורמן: קודם כל, צמצמנו את הנקודה.
אבישי ברוורמן: יש לנו שאלה של מימון של מיליארד שקל, שהוא על חשבון ספקים קטנים ובינוניים שנושאים בנטל, והשאלה אם צריך לפתור את הדבר הזה באמצעות ממשלת ישראל, אתה אומר, ולא באמצעות הספקים הקטנים והבינוניים.
<ליאור ברק: אני רק אדגיש שכשמחריגים את קופות החולים, מוחרגים אוטומטית, כנגזרת ישירה, בתי החולים שמקבלים את התשלום שלהם.
<ליאור ברק: אם אנחנו נגיד שני מיליארד ש"ח, זה לא באמת מוחרג, כי אותם בתי חולים אחר-כך – "הדסה", "שערי צדק" ובתי החולים הממשלתיים גם – משלמים בנטו - - -
<לאה ורון: זה שני מיליארד ש"ח חודשי?
<ליאור ברק: כן, שני מיליארד ש"ח חודשי.
אהוד רצאבי: איך?
אבישי ברוורמן: אודי רצאבי, בבקשה.
אבישי ברוורמן: חקירה נגדית.
אהוד רצאבי: יש לו בעיית מימון של מיליארד וחצי בחודש ימים פעם אחת, כי אחר-כך זה גלגל.
<ליאור ברק: פעמיים.
<ליאור ברק: אני צריך לקצר חודשיים.
רוברט אילטוב: זה אותו כסף.
אבישי ברוורמן: הבעיה של מדינת ישראל היא בדיוק כך, וזו גם בעיית האי-שוויון.
אבישי ברוורמן: מצד אחד, את המימון של המיליארד הזה זורקים על האנשים שיכולים להיות המנוע לצמיחה כלכלית והם החלשים בחברה, ואנחנו מרסקים גם את הצמיחה, וגם החברה היא חברה של צמיחה רק לאנשים קטנים.
אבישי ברוורמן: זה לא הולך, אני מדבר פה על שר האוצר עכשיו.
אבישי ברוורמן: אז אם אנחנו רוצים לתת את הדבר הזה, בעבור מיליארד שקל – זה לא סכום כזה גדול.
אבישי ברוורמן: פעם אחת אתה נותן הצהרה, ולכן אני רוצה לשים את זה על השולחן, שאתה דואג, כמו שעורכת הדין בנדלר אמרה, לחבורה הזאת, וזה עובר, ושהאוצר יחד עם משרד הבריאות יממן את המיליארד הזה בצורה אחרת.
אבישי ברוורמן: זה סדר.
רוברט אילטוב: הוא לא מממן את זה.
רוברט אילטוב: זה אותו כסף, הוא פשוט מקדים את זה.
<ליאור ברק: אני רק אמרתי שזה יותר ממיליארד, כי נגזרת של זה הם בתי החולים.
אבישי ברוורמן: סליחה, לא מממן, מקדים.
רוברט אילטוב: זה משחק אפס.
רוברט אילטוב: זה לא עולה שום דבר.
אבישי ברוורמן: הוא מקדים פעם אחת.
אבישי ברוורמן: אני אומר לך, שר האוצר לפיד יהיה גיבור האומה אם הוא עושה את הדבר הזה עכשיו.
<ליאור ברק: אני רק רוצה להדגיש שלא מדובר על מיליארד, מדובר על יותר, כי כמו שאמרתי, בתי החולים משורשרים בתוך העניין הזה.
<ליאור ברק: אתם לקחתם שני מיליארד שאנחנו אומרים ספקים גדולים.
<ליאור ברק: אולי אני יכול להגיד לגבי חברות התרופות בסדר.
<ליאור ברק: בתי החולים גם הם יש להם ספקים משלהם.
<קריאה: ומד"א.
אבישי ברוורמן: בוא נלך לבתי החולים.
אבישי ברוורמן: מה עם בתי החולים?
אבישי ברוורמן: בבקשה, בואו נסכם.
אבישי ברוורמן: בתי החולים – "איכילוב", "הדסה" – ספר לנו, מה קורה איתם?
<ליאור ברק: בתי החולים מקבלים מקופות החולים בשוטף פלוס 60 את כל התשלומים שלהם.
<ליאור ברק: את השכר הם מממנים בשוטף.
<ליאור ברק: בתי החולים הממשלתיים – המדינה מממנת להם את החלק הזה.
<ליאור ברק: שאר בתי החולים, בעיקר הציבוריים – "הדסה", "שערי צדק" – מממנים את זה מהכיס העמוק שלהם או מהכיס הלא כל כך עמוק שלהם במקרה הזה.