GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ניקה שמחוביץ: הנושאים האלה הם נר לרגלינו.
<ניקה שמחוביץ: תודה רבה.
<עירית בן עמי: אני מאיגוד עובדי התחבורה בהסתדרות.
<עירית בן עמי: אנחנו באיגוד עובדי התחבורה, כפי שאתם מכירים אולי, מייצגים לא מעט חברות בתחום התחבורה, חברות גדולות במשק, וגם קטנות, מכל הסוגים.
<עירית בן עמי: אנחנו נתקלים בכל מיני מעסיקים.
<עירית בן עמי: לצערי אני צריכה לומר שבמקרה הזה – יש לי באמת השוואה רוחבית, אנחנו רואים הנהלות, רואים חברות – בחברת רכבת ישראל יש לנו בעיה מאוד-מאוד משמעותית בניהול יחסי העבודה.
<עירית בן עמי: בעצם, כפי שאמרו פה החברים יושבי-ראש הוועד, לא סופרים אותנו, מתעלמים מאתנו.
<עירית בן עמי: אנחנו לא פרטנרים לדרך.
<עירית בן עמי: אנחנו יודעים להיות פרטנרים לדרך, אנחנו עושים את זה בכל החברות ומתייחסים אלינו בכבוד, נותנים לנו להשמיע את קולנו, זה בעצם המטרה של העניין.
<עירית בן עמי: ואילו בחברה הספציפית הזאת אנחנו נתקלים בקושי רב.
אורי מקלב: רוב חברות התחבורה הציבורית שזכו עכשיו במכרזים של משרד התחבורה מאוגדים היום בהסתדרות?
<עירית בן עמי: מי שמאוגד זה "אגד" ו"דן".
<עירית בן עמי: עובדי "קווים" ו"מטרופולין" לא מאוגדים, לפחות לא אצלנו.
אורי מקלב: למשל "אקספרס".
אורי מקלב: כל החברות החדשות היום לא מאוגדות.
אורי מקלב: באחת החברות, "אקספרס", היתה שביתה של נהגים ואז ההנהלה הביאה בבוקר אוטובוסים עם נהגים חדשים והסתיימה השביתה.
אורי מקלב: ההסתדרות מדברת על חברות ותיקות שעדיין מאוגדות, אבל היום רוב התחבורה הציבורית לא מאוגדת בהסכמים קיבוציים.
אורי מקלב: כשאת משווה את רכבת ישראל לחברות תחבורה אחרות ואומרת שהיא הכי גרועה לעומת מעסיקים אחרים, זאת השוואה של מספר חברות, של "אגד", "דן" ורכבת ישראל, אבל אנחנו לא מדברים על התנאים שיש היום.
אורי מקלב: בחברות ציבוריות אחרות הרי המשכורות ותנאי ההעסקה קשים מאוד.
אורי מקלב: היום תנאי ההעסקה של נהגים- - -
<עירית בן עמי: לא, לא.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת מקלב מציין שבחלק מן החברות שבהן אין התאגדות של ההסתדרות השכר נמוך והיחס הרבה יותר קשה לעומת החברות הוותיקות.
אבישי ברוורמן: זה מה שרצית להגיד.
אבישי ברוורמן: כל הנושא פה הוא השוואה.
אורי מקלב: אמרת שהכי גרועים זה רכבת ישראל.
אורי מקלב: אני אומר, בהשוואה למה?
אורי מקלב: ל"אגד"?
אורי מקלב: זה לא השוואה.
<עירית בן עמי: אנחנו מדברים על יחסי עבודה.
אורי מקלב: אני לא מצדד באיזה צד בעניין הזה.
אבישי ברוורמן: היא אמרה לך דבר פשוט מאוד, זה לא שייך לדברים האלה.
אבישי ברוורמן: היא אומרת שהיא עובדת עם כך וכך גופים והיא מציגה את ההתרשמות שלה, כפי שבעז צפריר הציג את ההתרשמות שלו.
אבישי ברוורמן: ההתרשמות שלה, בין הגופים שאיתם היא עובדת, שזה כולל את "דן ו"אגד", ומי עוד?
<עירית בן עמי: הנמלים השונים.
<עירית בן עמי: אנחנו עובדים באמת עם הרבה גופים, גם עם התחבורה האווירית.
אבישי ברוורמן: ההתרשמות שלה, שברכבת יש בעיה.
אבישי ברוורמן: אולי הנהלת הרכבת היא היעילה ביותר בישראל ונהדרת אבל ביחסי עבודה יש פה חוסר רגישות מסוימת.
אבישי ברוורמן: מכיוון שאני מאמין שהאמת נמצאת תמיד באמצע, כי החיים הם לא ככה, ואני גם מבין שלפעמים בשביל להשיג את היעילות הכי גבוהה, כאשר רצים קדימה, לפעמים – היה פעם את דודו טופז ז"ל, שאני לא יודע אם היה האדם הכי חכם בעולם, אבל היה לו אבא שהיה באמת איש חכם, שהיה גם שחקן תיאטרון ב"אוהל" וב"מטאטא", קראו לו אליהו גולדנברג, והוא אמר: "חיוך, מילה טובה והעולם כולו שלך על כף היד".
אבישי ברוורמן: לפעמים אתה הולך למלחמות עולם על קשקוש, ואני רואה את זה פה בכנסת, הרי פה חברי הכנסת "רוצחים" אחד את השני על מי יישב איפה ומי יקבל יותר חוקים.
אבישי ברוורמן: רבותי, אני שומע פה שני דברים.
אבישי ברוורמן: אני שומע שרכבת ישראל עלתה על מסלול נהדר והיא הולכת לקראת העתיד, אבל אני שומע אפילו תחינה מהעובדים: תפתח את הלב, תקשיב אליהם יותר, ואל תהיה צודק.
אבישי ברוורמן: הדבר הכי גרוע זה להיות dead right.
אבישי ברוורמן: הלא בכל דבר יש פשרה מסוימת, אפשר לפתור את כל הדברים ו"לרוץ" קדימה.
אבישי ברוורמן: ברגע שיש give and take ויחס אפשר להמשיך.
אבישי ברוורמן: זה בעצם מה שאני רוצה לסכם.
אבישי ברוורמן: לא באתי לכאן להיות הבורר.
אבישי ברוורמן: במקומות אחרים, כאשר היתה פה בעיה מסוימת נכנסתי להיות בורר, אבל לא כאן.
אבישי ברוורמן: אני מוכן לעזור בכל דבר, אבל אין צורך.
אבישי ברוורמן: אני בטוח שעם החוכמה והניסיון של האנשים שיושבים כאן – וגם לא צריך את שני האבי'ם, אבי ניסנקורן ואבי אדרי, הם יכולים לבוא – אני בטוח שאפשר לפתור את הבעיות המרכזיות.
<ערן בן דוד: דרך המלך היא דרך שיתוף הפעולה.
אבישי ברוורמן: כל החיים שלי כך הגעתי.
אבישי ברוורמן: לפעמים בטווח הקצר אתה משיג דברים בלי שיתוף פעולה, אבל בטווח הארוך זה לא עובד.
אבישי ברוורמן: בסופו של דבר זו הדרך הנכונה.
אבישי ברוורמן: אני אומר כהערה כללית, שלא נועדה למר צפריר שאני מעריך אותו, מניסיון חיי ראיתי שארגונים וחברות רבות לא הבינו לפעמים את הנכס המשמעותי של שיתוף עם העובדים.
אבישי ברוורמן: אני מסתכל על מה שקרה בחברות גדולות.
אבישי ברוורמן: ציינתי פעם שבן דוד שלי, שהוא בן 95, למד את זה במקום אחר.
אבישי ברוורמן: שמו מיכה פיקרסקי והוא הקים את "מכתשים אגן" עם צבי צור.
אבישי ברוורמן: הם התחילו את זה במוצא ובנו חברה עם פריון, עם יחס לעובדים.
אבישי ברוורמן: באו בעלי בית מפורסמים, שלא אזכיר את שמותיהם, לקחו את "מכתשים אגן", עבדו על תשואה לגודל, לא בנו באמת דברים, גרמו נזק, מכרו את זה אחרי כן לסינים.
אבישי ברוורמן: הנקודה הזאת, לעבוד לטווח ארוך – לפעמים יש מנהיגות עובדים לא טובה, לפעמים יש הנהלה שלא מקשיבה, אבל כשיש הזדמנות, כשיש מנהיגות עם עוצמה ויש מנהיגות עובדים בריאה, ושמעתי גם, ניקה שמחוביץ, לא ידעתי אפילו את סיפור חייך שממש מרגש אותי, על העוצמה להתגבר, להשתקם ולהוביל.
<ניקה שמחוביץ: הייתי מטר וחצי מהטיל.
אבישי ברוורמן: זה זכות שאתה פה ומוביל את ועד העובדים ביחד עם ערן בן דוד.
אבישי ברוורמן: בנושאים אחרים שהיו על שולחן הוועדה – מכון התקנים, הרשות להגנת הצרכן – בד בבד עם קידום הצעות החוק והרפורמות וידאנו שהכול נעשה כדי לשמור על זכויות העובדים ועל הדרך ובסופו של דבר גם עזרנו להגיע לפשרה.
אבישי ברוורמן: אני חושב שבמקרה הזה, אם אתם זקוקים לנו – אנחנו הלא עובדים עם הרכבת בכל הדברים, אנחנו רוצים לעזור לכם ככל הניתן בכל הדברים.
אבישי ברוורמן: אני אומר, תתקדמו ותמצאו את דרך הפשרה.
אבישי ברוורמן: אני מסכם את הישיבה.
אבישי ברוורמן: ועדת הכלכלה קוראת להידברות בין העובדים להנהלה ברכבת ישראל.
אבישי ברוורמן: אני מבקש מהמנכ"ל, שאני מכבד אותו, לשבת ברצינות עם לב פתוח, כי לפעמים הדברים מתחילים להיות פרסונליים ואז אנשים "נסגרים".
אבישי ברוורמן: אני קורא לעובדי הרכבת לא לפגוע בציבור הנוסעים.
אבישי ברוורמן: אני מאמין שתשבו ביחד.
אבישי ברוורמן: אנחנו בתקופה כל-כך מורכבת בעם ישראל, כל-כך קשה.
אבישי ברוורמן: האנשים מסתכלים על הרכבת היום בתור רכבת חדשה, יש כבוד גדול.
אבישי ברוורמן: תראו לנו שבזמן מצוקה אתם דוגמה ליחסי עובדים והנהלה ולשיתוף פעולה.
אורי מקלב: ברשותך, אני מבקש לחדד את המשפט האחרון שאמרת.
אורי מקלב: חשוב שזה יבוא מצד הוועד.
אורי מקלב: גם אם יש לכם ויכוחים עם ההנהלה – אנחנו ממש לא נכנסים לוויכוחים האלה – שזה לא יהיה על גב ציבור הנוסעים.
אורי מקלב: אתם שומרים על הנוסעים, זו המטרה שלכם.
אורי מקלב: בסופו של דבר כאשר יש שיבושים הציבור רואה אתכם כאשמים, ולא בגלל יחסי הציבור של הרכבת שהם יותר טובים, אלא בגלל שבמציאות בשטח אתם נמצאים מול הנוסעים.
אורי מקלב: אתם צריכים לשדר את המסר הזה ולחזק את האמינות כלפי ציבור הנוסעים ברכבת ישראל.
<ערן בן דוד: אמר ברוב הגינותו המנכ"ל שאנחנו מעולם לא פגענו בנוסעים, וזה נכון.
<ערן בן דוד: אנחנו רואים לנגד עינינו את העניין והולכים עם זה עד הסוף.
<ערן בן דוד: אני רק רוצה להגיד לכם דבר אחד.
<ערן בן דוד: כפי שאתה קם בבוקר, כמו כל יהודי שקם בבוקר, ואומר "מודה אני" על הנשמה שחזרה לגופך, הנשמה של הרכבת היא לא המסילות והקטרים אלא העובדים, ובעז צפריר הוא הלב.
<ערן בן דוד: הלב הזה צריך להזרים את הדם.
אבישי ברוורמן: אני ישבתי אתו.
אבישי ברוורמן: אני מסתכל עכשיו עליכם.
אבישי ברוורמן: האמינו לי, עבדתי הרבה עם ועדי עובדים.
אבישי ברוורמן: עם בעז צפריר נפגשתי למשך שעתיים והתרשמתי מאוד מהמרץ שלו והרצון שלו.
אבישי ברוורמן: הלא כמו הרבה אנשים הוא יכול היה ללכת לעשות כסף בכל מיני מקומות.
אבישי ברוורמן: הוא שליח ציבור ובאמת אנחנו רואים את התוצאות.
אבישי ברוורמן: מצד שני, אני מסתכל עליכם פה, שומע את הסיפור של ניקה שמחוביץ, אני מסתכל עליך ערן בן דוד, אני רואה שאתם אנשים רציניים.
אבישי ברוורמן: יש מקומות שרואים בהם trouble makers.
אבישי ברוורמן: אני רואה כאן דברים אחרים.
אבישי ברוורמן: לכן אני חושב שאתם יכולים לפתור את הבעיות ביחד באהבה ובכבוד.
<ערן בן דוד: כשזה יעבוד ההישגים יהיו כפליים.
אבישי ברוורמן: תאמינו לי, בכל החיים נכון לומר It takes two for tango.
אבישי ברוורמן: בכוח מצליחים לטווח הקצר, בשיתוף פעולה – לטווח הארוך.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אתה צריך לציין שבעז צפריר כאן בוועדה דיבר בהערכה רבה ובכבוד אל העובדים.
<ערן בן דוד: אנחנו מעריכים גם אותו.
אורי מקלב: כל אחד והחוכמה שלו.
<ערן בן דוד: אחזור, ברשותך, על הדברים שאמרתי כדי שהוא ישמע אותם שוב.
<ערן בן דוד: עובדי הרכבת הם הנשמה של הארגון, לא המסילות והקטרים, והלב הוא בעז צפריר.
<ערן בן דוד: אני חושב שזו מחמאה לא קטנה.
אבישי ברוורמן: שילכו ויעבדו ביחד.
אורי מקלב: בפני הכנסת הוא מדבר בהערכה אליכם.
אורי מקלב: לכן זה חשוב.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לקרב ביניכם.
אורי מקלב: אין לנו שום עניין להפריד.
<ערן בן דוד: לכן אמרתי שהוא הלב של הארגון.
אבישי ברוורמן: אורי מקלב, אתה יודע עד כמה אני אוהב אותך, אבל כשהוא אמר שבעז צפריר הוא הלב, לא היה צריך להוסיף.
אבישי ברוורמן: בעז צפריר אומר לי בתנועת העיניים שלו "אנחנו מתקדמים".
אבישי ברוורמן: שבו ביחד, ואז אשתו של חבר הכנסת מקלב תפסיק להתלונן.
דוד צור: אני מזכיר שזו ישיבה שלישית, כך שאני לא רוצה כל פעם להעלות מהאוב גם דברים שכבר דיברנו עליהם, החלטנו עליהם.
דוד צור: אני לא יודע אם כולם קיבלו – הבנתי שאיגוד השמאים רצה להציג מצגת קצרה.
דוד צור: הפסקנו שם בדיון הקודם לגבי הסוגיה, האם ניתן או צריך דרך הדיון פה לתקוף את העניין שלדעתי, בחקיקה הראשית כבר סגרו אותו.
דוד צור: אני לא בטוח שזה המקום, אבל מכיוון שאנחנו מאפשרים את הדיון הקצר הזה שוב, ניתן לנציגי השמאים לפרוס בפנינו.
דוד צור: אני מבקש שהמצגת תהיה קצרה, תכליתית, ואז נכון.
דוד צור: כמובן, אני מזכיר, ששם הפסקנו את הדיון הקודם, שאיגוד השמאים סבור שאחרי התיקון במוסכים המורשים, כמובן, גם איגוד המוסכים, אני מבין, מצטרף לעמדה הזאת, צריך לקבל את אישור או חוות הדעת השמאית גם אחרי תיקון הרכב, ולעשות השוואה בין ההערכה הראשונית שלו לבין התיקון הסופי שלו.
דוד צור: לא היה לזה, כמובן, רוב בוועדה, אבל אנחנו נשמע את הדברים, נעשה סבב התייחסות קצר של נציגי איגוד חברות הביטוח, וכמובן, משרד התחבורה יאמר את עמדתו, גם אתגר.
<אורי גורביץ: שלום, שמי אורי גורביץ, אני שמאי.
<אורי גורביץ: לא באתי לשנות סדרי עולם, אבל באתי להראות לכם מה שאנחנו רואים בעיניים – לא בחדר הזה אלא בשטח.
<אורי גורביץ: אתם תחליטו מה אתם רוצים לעשות, אם לעשות.
<אורי גורביץ: זה דוגמה, למה חשוב לעשות מעקף תיקון, ולמה חשוב לראות חשבוניות התיקון לפני שמחזירים רשיון.
<אורי גורביץ: זו דוגמה של רכב, אדוני, שניזוק בתאונה.
<אורי גורביץ: כך נראה הרכב אחרי תאונה.
<אורי גורביץ: זה מהצד הימני שלו.
<אורי גורביץ: הרכב הזה הוכרז אובדן להלכה.
<אורי גורביץ: שמאי חוץ של אותה חברת ביטוח קבע שהנזק הגולמי 55.22%.
<אורי גורביץ: הרכב עבר למגרש, המגרש מכר לסוחר, הסוחר מכר לסוחר נוסף, והרכב נכנס לתיקון; להפתעתי הרבה, למוסך מורשה במדינת ישראל – לא בשטחים.
<אורי גורביץ: המוסך הזה תיקון את האוטו בדרך שמשרד התחבורה אוסר אותה, וזה בניגוד להוראות יצרן, והנה הרב כפי שמשטרת ישראל, יחידת אתגר, תפסה אותו.
<אורי גורביץ: זה הרכב במהלך התיקון, ששתלו לו חלק אחורי, יחידה מושלמת.
<אורי גורביץ: אתם יכולים לראות למעלה בחיבור של הגג את הפס השחור הזה.
<אורי גורביץ: שם ריתכו את החלק האחורי.
<אורי גורביץ: כאן אתם רואים את הריתוך לאורך כל הגג.
<אורי גורביץ: הנה הריתוך מהצד השני.
<אורי גורביץ: עמוד אחורי ימני של האוטו שנחתך עם מסור ורותך באמצע.
<אורי גורביץ: העמוד השמאלי – אותו דבר.
<אורי גורביץ: כך חתכו את הרצפה, וחיברו את החלק האחורי.
<אורי גורביץ: אלה החיבורים ברצפה.
<אורי גורביץ: כך תוקן.
<אורי גורביץ: כל מה שאני מבקש – לא עשיתי מצגת ארוכה, יש הרבה יותר דברים להראות – לא ייתכן שרכב כזה ינוע על הכביש.
<אורי גורביץ: אני לא רוצה להזכיר נשכחות, שחבר כנסת נכבד נהרג ברכב שבנו משני חצאים, חבר הכנסת מיכה רייסר.
<אורי גורביץ: ולא יכול להיות שלא יהיה מעקב וקורלציה בין חוות הדעת של השמאי הראשון לבין הרכב הזה, שערכו בשוק 71 אלף שקל, ונמכר לסוחר השלישי ב-50 אלף שקל.
<אורי גורביץ: איך אפשר לעשות כאן בכלל עסקה אם לא - אני משתמש במילה – ברמאות?
<אורי גורביץ: זה מה שיש לי להגיד.
<אורי גורביץ: אני לא יכול לשנות את החלטת אדוני אלא אם אדוני יגיע למסקנה שבאמת הדרך שהלכו בה בישיבה האחרונה היא לא דרך נכונה.
דוד צור: שאלת תם: איגוד המוסכים, מוסך שמוציא דבר כזה החוצה לא מועל בתפקידו?
<רונן לוי: מועל בתפקידו.
<רונן לוי: לא נראה לי מוסך; נראה לי מגרש, מהתמונות.
<אורי גורביץ: מוסך.
<אורי גורביץ: מחקתי שמות, מחקתי את הכול.
<אורי גורביץ: אם יושב-ראש הוועדה רוצה שמות – יש שמות והכול, אבל זה חבל.
<אורי גורביץ: אמת לאמתה, ואתגר תפסו את האוטו.
<רונן לוי: נראה כמו בשטחים.
<אורי גורביץ: חשבתי.
דוד צור: רונן, תגיד בבקשה את עמדתכם.
<רונן לוי: אנחנו שלחנו לך נייר עמדה.
<רונן לוי: רצינו לעשות את זה בכתב ולא להעלות את הדברים מחדש.
<רונן לוי: דיברנו שוב על הבעיה בין חוות דעת השמאי הראשון של חברת הביטוח לבין עלות הטיפול בפועל.
<רונן לוי: לדעתנו, התיקון הזה, שהיה אמור לפתור את זה, לא קרה בסופו של דבר.
<רונן לוי: לכן אנחנו יושבים על דיון, לתקן את החוק הקיים.
<רונן לוי: לדעתנו, זה לא קרה.
<רונן לוי: העניין של השתת חוות על המוסכים, יש לזכור שרוב התיקונים האלה לא נעשים במוסכים מורשים, אז אם זה מוסך מורשה, מה שעכשיו ראינו, ודאי שהוא מעל בתפקידו ואסור לתקן אוטו בצורה הזאת.
<רונן לוי: זה מוסך שצריך לטפל בו, אבל רוב התיקונים האלה לא נעשים על-ידי מוסכים חוקיים אלא על-ידי מוסכים שלא מפוקחים ולא מבוקרים במדינת ישראל.
<אורי גורביץ: אם היה שמאי מלווה, זה היה נעצר- - -
<רונן לוי: אין ספק, אם היה שמאי.
<רונן לוי: לכן אנחנו לא יכולים לפקח על משהו שהוא לא בידינו.
<רונן לוי: אנחנו, משרד התחבורה לצורך העניין, שהוא המפקח, לא יכול לעשות דבר אם אין לו מידע, איפה הרכב הזה מתוקן, האנשים האלה לא מפוקחים, אין להם הכשרות, לא רשיונות, שום דבר.
<רונן לוי: לכן אנחנו הצענו פה נוסח, וכתבנו אותו.
<רונן לוי: אתה רוצה שאחזור על מה שכתוב?
דוד צור: לא, העברתם, ראיתי אותו.
דוד צור: תגיד רק את שלושת הנושאים העיקריים שרציתם לומר במסמך שלכם.
דוד צור: אתם חושבים שכן צריך שמאי ללוות את זה.
<רונן לוי: אנחנו בטוחים שצריכים שמאי בגלל הנתונים שמראים שהפער בין חוות הדעת של השמאי לצורך העניין, כפי שנתתי דוגמה, 100 אלף שקל לתיקון, והאוטו הזה מתוקן בדרך כלל ב-17 אלף.
<רונן לוי: אי-אפשר לתקן אותו, ולמכור אותו, כשמכוניות בכל מקרה, ירידת הערך שלהן היא יותר נמוכה.
<רונן לוי: אי-אפשר לקבל מחירון גם על אוטו חדש, לתקן אותו ואחר כך למכור אותו במחיר שהוא 50 אחוז מערכו.
<רונן לוי: אין פה שום הסבר כלכלי למה שקורה.
דוד צור: מלכיס, כמה מהרכבים האלה באחוזים מתוקנים במוסכים כאלה, וכמה מופנים למוסכים כאלה?
<שמואל מלכיס: מה זה "מוסכים כאלה"?
דוד צור: מוסכים מורשים או מוסכים- - -
לאה ורון: וגם אם אתם יכולים להתייחס לנתון, על כמה כלי רכב מוכרז בשנה אובדן גמור להלכה?
<שמואל מלכיס: אני מעריך שבין 20 ל-30 אלף.
<שמואל מלכיס: אבל בוא נתחיל ככה: הנושא של אובדן להלכה הוא נושא שקשור לפוליסת הביטוח ולחוזה שבין המבטח למבוטח.
<שמואל מלכיס: אין מושג שנקרא אובדן להלכה בשום חוק או חקיקה או מה שקשור למצב רכב, אלא זה פריבילגיה שמבוטח יכול לקבל בחברת ביטוח.
<שמואל מלכיס: אני רוצה להזכיר לכל המשתתפים, שהחוק הזה נועד למניעת גניבות רכב ולא למטרות אחרות.
<שמואל מלכיס: הנושא של בטיחות, השימוש ברכב עוגן בתקנה 309 החדשה.
<שמואל מלכיס: רכב מהסוג שמדובר עליו, הנושא היה נפתר במסגרת התקנות החדשות שייכנסו לתוקף ב-1 באוגוסט.
<שמואל מלכיס: רכב מסוג זה, היתה נמסרת הודעה שהרכב נפגע פגיעה בטיחותית, וזה לא קשור לחקיקה הזאת.
<שמואל מלכיס: בסך הכול ראינו תיאור של אנשים שמפרים חוק, בעיקר מוסך מורשה לכאורה, שמפר חוק, והציפייה היא שחברות הביטוח תהיינה שוטרות, שתשמורנה על החוק במדינת ישראל, לאחר שכבר הוטלה עליהם משימה מעל ומעבר למה שמתקבל בכל מדינה נורמלית בקשר לתיקון הרכב, החזקת רשיון הרכב, בדיקה שהרכב תוקן במוסך מורשה, אם השתמשו בחלפים משומשים, אז החלפים המשומשים נרשמו כדין.
<שמואל מלכיס: זאת כבר אחריות שבמדינה מתוקנת לא מוטלת על אף מבטח.
<שמואל מלכיס: לא שמעתי על אף מבטח בעולם שהוטלה עליו משימה מהסוג הזה, להרחיב את האחריות הזאת - עובדה שמי שתפס את זה, זה אתגר.
<שמואל מלכיס: זה התפקיד של המשטרה.
<שמואל מלכיס: אנחנו לא שוטרים.
<שמואל מלכיס: זה התפקיד של משרד התחבורה, לפקח על מוסכים שיעבדו כחוק.
<שמואל מלכיס: אם נתן למוסך רשיון, הוא חייב לעבוד כחוק.
<שמואל מלכיס: אם לא, צריך להיות פיקוח.
<שמואל מלכיס: אם משרד התחבורה לא מסוגל לפקח על המוסכים שלו, הוא לא יכול לזרוק את האחריות הזו על חברות הביטוח.
<שמואל מלכיס: ושוב אני מזכיר לכל הנוכחים, שהחוק שאנחנו דנים בו עכשיו נועד למטרה אחת, שחברות הביטוח מזדהות אתה בצורה בלתי-רגילה ואפילו משתתפות- - -
דוד צור: תודה שהזכרת לנו למה אנחנו בכלל פה.
<שמואל מלכיס: צריך להבין שבאותה הזדמנות שאנחנו מחוקקים חוק, לא פותרים את כל בעיות העולם.
דוד צור: משרד התחבורה, הגב' זוכוביצקי.
<שרית זוכוביצקי: העמדה שלנו, שהבענו גם בדיון הקודם, קודם כל סוגיית חובת חוות דעת שמאי בכל מקרה של נזק.
<שרית זוכוביצקי: העמדה שלנו, שאנחנו לא רוצים לחייב חוות דעת שמאי בכל מקרה של נזק לתאונה.
<שרית זוכוביצקי: אנחנו בתיקון הזה מטפלים בכלי רכב מבוטחים וגם בכלי רכב שאינם מבוטחים.
<שרית זוכוביצקי: היום אין חובת חוות דעת שמאי במקרה של נזק.
<שרית זוכוביצקי: אנחנו רוצים להשאיר את המצב הזה כפי שהוא היום.
<אורי גורביץ: זה בכייה לדורות.
<שרית זוכוביצקי: גם אם מחליטים דבר כזה, אני לא חושבת שאגב החוק הזה אפשר לעשות את זה.
<שרית זוכוביצקי: כלומר זה לא האכסניה המתאימה, והנושא מספיק כבד בשביל לא לטפל בו בעקיפין.
דוד צור: היועצת המשפטית של הוועדה, בבקשה.
<מרב תורג'מן: בהמשך לדברים שלך, בימים אלה ועדת הכלכלה דנה בחוק רישוי שירותים לרכב.
<מרב תורג'מן: יש שם פרק מפורט, ואולי שם האכסניה המתאימה לתיקון ההוראה הזאת, ככל שוועדת הכלכלה תחליט.
<מרב תורג'מן: גם הבאתי את העניין הזה לידיעת היועצת המשפטית של הוועדה, הגב' אתי בנדלר, שאמרה שהנושא הזה ככל שיעלה, יידון ותתקבל הכרעה בעניין הזה.
<מרב תורג'מן: זה גם מתקשר להערה של איגוד המוסכים לעניין הוספת המילים "ככל שישנה".
<מרב תורג'מן: הרי מקום שאין חוות דעת שמאי, אין מקום לחייב להעבירה.
<מרב תורג'מן: לכן זו היתה הבהרה למצב הקיים ולא שינוי של הרציונל או שינוי של עמדת משרד התחבורה בעניין הזה.
<זאב פרידמן: אדוני היושב-ראש, בתשובה למר מלכיס יש להבין שהדרך למניעת הגניבות היא הקטנת הרווח הכלכלי שהאנשים האלה, שעוברים על החוק, מרוויחים על החשבון של הציבור.
<זאב פרידמן: הנזקים לציבור והסכנה הבטיחותית הם "ביי פרודקט" של אפקט כלכלי גרידא.
<זאב פרידמן: מישהו מנסה לעשות כסף על חשבון הצרכנים, ובדרך לא אכפת לו, הוא לא רואה שום דבר.
<זאב פרידמן: אל"ף, כל דרך שתצמצם את היכולת הכלכלית שלהם להסיר רווחים בצורה כזו, בעצם כן מקומה בחוק הזה, ולכן אני חושב שהטענה של מר מלכיס אינה מחזיקה מים.
<זאב פרידמן: בנוסף, אני מבקש לציין עובדה שהזכרתי אותה בקצרה בדיון הקודם: בכל שרשרת הידיים שהרכב הזה או רכבים כאלה עוברים, עוברים אנשי מקצוע בעצם, "סו קולד", בידיים של מוסכים, בידיים של שמאים.
<זאב פרידמן: הצרכן לא יודע לבדוק.
<זאב פרידמן: הצרכן לא יודע אפילו להבין מה יש שם.
<זאב פרידמן: ואם לא תהיה פה עין אובייקטיבית, עין צדדית, עין שהיא פחות אינטרסנטית, שתבקר את העניין, בסופו של דבר יהיה כאן לא נזק כלכלי אלא נזק בטיחותי, שזה כאמור חלק מהמוטיבציה של אותם אנשים לבצע את אותן פעולות.
דוד צור: עו"ד זוכוביצקי.
<שרית זוכוביצקי: בנושא הזה טיפלנו כשתיקנו את תקנה 309.
<שרית זוכוביצקי: הרי רוב הנזקים שמראים פה הם נזקים בטיחותיים, והגוף האובייקטיבי הזה, זה המפעל הבודק.
<שרית זוכוביצקי: המידע בקשר לנזק נרשם ברשיון הרכב.
<שרית זוכוביצקי: רשיון הרכב, כשכתוב: נגרם נזק בטיחותי – זה איתות חזק מאוד לצרכנים.
<שרית זוכוביצקי: אם אדם לוקח רכב, מטפל בזה, ואנחנו לא יודעים ואף אחד לא יודע, והוא עבריין לאורך כל הדרך, את האנשים האלה באמת מאוד קשה לתפוס.
<שרית זוכוביצקי: זו עבריינות כבדה ואפשר, אבל הטיפול בכך שהאזרח יידע שלרכב נגרם נזק, שיהיה גורם אובייקטיבי שיבדוק את הרכב אחרי שתוקן במוסך מורשה – בזה טיפלנו בתקנה 309.
<שרית זוכוביצקי: אני חושבת שזה המענה המתאים ולא החוק הזה.
דוד צור: כמה סיירים או פקחים יש למשרד התחבורה שמפקחים על פעילות המוסכים?
דוד צור: איך עושים את זה?
דוד צור: האם זה בסיורים?
דוד צור: האם זה ברשומות?
דוד צור: מבקשים דיווחים?
<שמעון אלקיים: שמעון אלקיים, ראש תחום שירותי תחזוקה.
<שמעון אלקיים: משרד התחבורה מבצע פיקוח על כלל המוסכים, מתן רשיונות חדשים ופיקוח שוטף באמצעות שבעה מפקחים.
<שמעון אלקיים: יש לנו עוד ארבעה מפקחי אכיפה, שכל ייעודם הוא פיקוח על מוסכים לא מורשים, דהיינו הם מקבלים תלונות מאיגוד המוסכים.
לאה ורון: כלומר סך הכול 14 פקחים?
<שמעון אלקיים: ארבעה.
<שמעון אלקיים: הם פועלים בכל הארץ, וכל ייעודם הוא לטפל באותם מוסכים שפועלים שלא כחוק.
דוד צור: אתם מעבירים למשטרה, לאתגר?
דוד צור: אתם בקשר אתם?
<שמעון אלקיים: אנחנו לא צריכים את אתגר לעניין הזה.
<שמעון אלקיים: אם אתגר מודיע לנו שיש מוסך לא מורשה- - -
דוד צור: והפוך לא קורה?
דוד צור: שאתם מודיעים לאתגר?
<שמעון אלקיים: מוסך שנמצא עובד ללא רשיון, יש לנו מנגנון תביעות משלנו.
<שמעון אלקיים: אנחנו מגישים נגדו תביעה לבית משפט.
דוד צור: תרשה לי, כי זה לא ברור.
דוד צור: זה שאתם מעמידים לדין, אתם מעמידים לדין את המוסך.
דוד צור: אתם מעמידים את האחרון בשרשרת.
דוד צור: המידע הזה חייב לעבור לאתגר, כי הם יכולים ללכת אחורה, ולראות מאיפה הוא קיבל.
דוד צור: אם הוא עבריין כזה, הוא בטח עבריין גם בחלפים ועוד כאלה וכאלה דברים.
דוד צור: זה מעניין מאוד את אתגר.
דוד צור: אני בטוח שאתגר ישמחו מאוד לקבל מכם את רשימות המוסכים האלה.
<שמעון אלקיים: קודם כל, כמובן, אם אתגר מעוניין ברשימות האלה, הוא יכול לבוא.
<שמעון אלקיים: זה לא חסוי.
<שמעון אלקיים: אני חושב שבמקרים האלה רוב המוסכים הלא מורשים, לפחות חלקם, מתחילים לעבוד בלי רשיון, ותוך כדי שאנחנו מגלים שהם עובדים בלי רשיון, או תוך הטיפול, הם או מקבלים רשיון או נסגרים.
<זאב פרידמן: נסגרים לכמה זמן?
<שמעון אלקיים: לצמיתות.
<זאב פרידמן: לא לצמיתות.
<שמעון אלקיים: בית המשפט מחליט לסגור מוסך.
<שמעון אלקיים: אם הוא אחר כך מפעיל את המוסך למרות צו הסגירה, הוא מוזמן לביזיון של המוסך, ואם הוא משנה חברה או פועל בשם אחר, מגישים נגדו דוח אחר.
<שמעון אלקיים: אין משהו אחר לעשות.
<שמעון אלקיים: לגבי מה שדיברו קודם, משרד התחבורה באמצעות תקנה 309 ובאמצעות חיוב חברות הביטוח, להחזיק אצלם את הרשיון לאותם רכבים שהוכרזו על-ידם כאובדן להלכה, זה צעד שלא היה מתחייב, אבל החוק הזה חייב את חברות הביטוח לעשות את המינימום הנדרש, דהיינו להחזיק אצלם את הרשיון, והם לא מחזירים את הרשיון לקונה עד שהוא לא ממציא להם אישור מעבדה מוסמכת שמעידה שהרכב תוקן - כמובן, הוא היה לא תקין בהתחלה - שהוא תוקן ועומד בזוויות של השלדה וההגה והוא במצב תקין לחלוטין.
<שמעון אלקיים: בנוסף, צריך גם לצרף חשבונית, שמעידה שהתיקון לא בוצע במוסך לא מורשה.
<שמעון אלקיים: יש פה חילוקי דעות על החשבונית - האם היא תואמת להערכת השמאי או לא.
<שמעון אלקיים: זה כבר משהו אחר.
<שמעון אלקיים: כך שמשרד התחבורה עשה כל הנדרש.
<שמעון אלקיים: זה שמוסך מתקן רכב משני חצאים, יש הוראה ברורה.
<שמעון אלקיים: פה זה לא הדיון לגבי מוסכים שפועלים בניגוד לחוק.
דוד צור: אתגר, אתם רוצים להוסיף משהו לעניין?
דוד צור: לא מעניין אתכם המידע הזה על מוסכים כאלה?
<אלי מקמל: אלי מקמל, מפקד אתגר.
<אלי מקמל: ככלל, הפעילות שלנו במוסכים, הבקרה שלנו על מוסכים היא לצורך אכיפה של חוק הרישום.
<אלי מקמל: חלק מהפעולות שאנחנו מבצעים במוסכים האלה הן פעולות יחד עם משרד התחבורה.
<אלי מקמל: מקומות שמשרד התחבורה עושה פעילות עצמאית ונוגעות לענייני חוק הרישום, יש לנו עניין.
<אלי מקמל: מעטים המקרים שבהם משרד התחבורה מגלה במוסכים או מגלה אגב תיקונים שרידים של כלי רכב גנובים.
<אלי מקמל: לא נתקלנו ביחידה במקרים כאלה.
<אלי מקמל: בדרך כלל זה הפוך.
<אלי מקמל: הבקרות שלנו הן שמעלות את העבירות.
דוד צור: יעקב אנוך, בבקשה.
<יעקב אנוך: שלום, אני נשיא איגוד יבואני הרכב.
<יעקב אנוך: הסיבה שנמצאת במרכז העניין היא סיבה כלכלית, בדומה למה שאמר זאב.
<יעקב אנוך: אם אנחנו רוצים לפתור את הבעיה ולטפל בה נכון, זה לעקר את הסיבה הכלכלית.
<יעקב אנוך: מאחר שמחיר הרכב הניזוק ידוע, חברת הביטוח מוכרת אותו למי שקונה אותו והמחיר ידוע, מאחר שמחיר השוק של הרכב אחרי תיקון גם הוא ידוע, חייבים להטיל חובה, לבדוק אם הפער בין מחיר המכירה של חברת הביטוח לבין מחיר המכירה האפשרי לצרכן בניכוי עלויות התיקון הסבירות זה משהו שאפשר להגיע אליו.
<יעקב אנוך: ברוב המקרים שתבחן את המכוניות האלה לא תוכל להגיע לעלות תיקון סבירה שתביא – גם תלך רק על תחליפים, לא מקוריים בכלל – לא מגיעים.
<יעקב אנוך: זאת הכלכלה.
<יעקב אנוך: ובתוך הכלכלה הזאת כל אחד מנסה למצוא את הפינה, שיישאר לו משהו בכיס.
<יעקב אנוך: אם נדע לטפל בכלכלה- - -
דוד צור: מה אדוני מציע?
<יעקב אנוך: אני מציע שרכב כזה, שהוא אובדן להלכה, שנמכר על-ידי חברת הביטוח למי שקונה אותו, ששמאי יוכל להחליט, לעשות הערכה, אם הרכב הזה הוא בר-תיקון או לא בר-תיקון ביחס למחיר השוק שלו- - -
<שמואל מלכיס: זה לא שמאי.
דוד צור: מר מלכיס, אני מבקש.
דוד צור: יש פה פערים.
<יעקב אנוך: שמאי יודע את המחירים האלה.
<יעקב אנוך: הוא יכול לעשות את המחיר, אם הרכב הוא בר-תיקון או לא.
<יעקב אנוך: אם הוא לא בר-תיקון, להטביע ברשיון הרכב, שהוא לא בר-תיקון.
<יעקב אנוך: שיפורק לחלקים.
<שמואל מלכיס: אבל יש חוק שקובע שהרכב- - -
דוד צור: מר מלכיס, אתה לא בזכות דיבור.
<דידי רוזנפלד: דידי רוזנפלד, שלמה סיקסט.
<דידי רוזנפלד: יש חוק שמחייב את השמאים שלא לאשר תיקון רכב בשני מקרים: מקרה אחד, אם לדעת השמאי הרכב לא יכול להביות בטיחותי אחרי התיקון, והצעד השני הוא גובה הנזק.
<דידי רוזנפלד: אם גובה הנזק עובר את ה-60 אחוז מערכו של הרכב, אסור לתקן את הרכב.
<דידי רוזנפלד: כלומר השמאי מלכתחילה רואה את האוטו.
<דידי רוזנפלד: אם הוא נותן חוות דעת שהרכב הזה מלכתחילה הוא רכב שניתן לתיקון, קרי ניזוק פחות מ-60 אחוז ו/ או נמצא במצב בטיחותי כזה שיוכל לחזור לכביש, מה צריך אותו שוב?
<דידי רוזנפלד: מה הוא יעזור לנו בהמשך?
<דידי רוזנפלד: אמרתי שני צעדים: האחד הוא הבטיחותי- - -
דוד צור: מכיוון שאנחנו לא מתקדמים בסוגיה הזאת, אני מבין היטב – יש פה רצון מצד אחד, לשים שלייקעס נוספים.
דוד צור: יש סעיף 309, שמטיל את האחריות, בגדול, גם על המדינה, ופה יש ויכוח עקרוני, האם אנחנו בסוף מטילים אחריות על גורמים פרטיים, או האכיפה היתה ונשארה בידי גורמי מדינה, קרי משרד התחבורה/ אתגר, משטרה וכדומה.
דוד צור: אני לא הולך לשנות סדרי עולם דרך החוק הזה על החקיקה הראשית ש-309 נתן עליה את הדעת.
דוד צור: אם יחשבו מר ברוורמן, שמנהל פה את הדיון – כל הנושא של התוספות, שירותים והצעות חוק אחרות, ייתכן שאפשר יהיה לפתוח את הדיון הזה.