GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד צור: והמצב הביטחוני, המשמעות שלו שיצטרכו להקצות גם לענין של התחבורה הציבורית.
דוד צור: עכשיו, אני לא אומר שצריך להשתגע בענין הזה, אני לא אומר שצריך עכשיו להתחיל למגן את עצמנו לדעת מבחינת רכבים ציבוריים.
דוד צור: אני כן ממליץ להסתכל בראיה גם לטווח הארוך וגם לטווחים הקצרים, ללכת למיגון של רכבים יותר קטנים ולא הרכבים הגדולים האלה.
דוד צור: זה קיים, אין בעיה לעשות את זה, גם מיניבוסים שיכולים לקחת 12 או 20 איש ולא ללכת על אוטובוסים גדולים שאגב, הם יותר מסוכנים, הם יותר בעייתיים - -
<קריאה: הם גם יותר מזהמים.
דוד צור: - - השרידות שלהם הרבה יותר קצרה.
דוד צור: המשקל הוא משקל עצום על הרכב הזה.
דוד צור: ולכן, רכבים קטנים, גם יש להם אפשרות תמרון יותר טובה בכבישים האלה, ובמובן הזה צריך לבחון את זה ואני הבנתי שתעשו את זה אז אני שמח.
דוד צור: לגבי פתרונות משולבים עם ראשי המועצות – אני חושב שלכם, ראשי המועצות, יש פה תפקיד מפתח כי אתם חיים את השטח, את יודעים בדיוק את הצרכים, את ה"פיקים" את השעות ואיך להתארגן לזה נכון וגם לניצול ואיגום של משאבים.
דוד צור: גבי הציע פה הצעה מרחיקת לכת, שנציג משרד הביטחון, מזל שהוא לא פה כי ההתניה הפאבלובית שלו בכלל היתה גורמת לו להתקף לב אבל הוא ברח כבר לדיון בוועדת הכספים אבל היא לא הצעה מופרכת.
דוד צור: זאת אומרת, באותו שטח נתון שוכבים הרבה מאד רכבים ממוגנים, כולל נהגים עם ויזות פתוחות ולא עושים עם זה כלום.
דוד צור: נכון שזה מאד מסובך להזיז רכב עם ויזה פתוחה ממשרד הביטחון אבל זה רכב אזרחי.
דוד צור: זה מה שנקרא טיולית קיימת - -
<גבי בן הרוש: עד 200 טיוליות כאלה יש לנו ללא תעסוקה באזורים האלה.
דוד צור: - - שבאה ביום ראשון ובדרך כלל מסיעה אנשים והיא באיזו שהיא ויזה פתוחה להקפצה ולכוננויות.
דוד צור: יכול להיות, אני לא יודע איך אפשר לעשות את זה מאיר, זה נראה לי קצת יותר מורכב להיכנס לרזולוציה הזאת אבל בשיתוף פעולה עם משרד הביטחון לנסות ולראות.
דוד צור: יכול להיות שזה יכול לשמש בשעות מסוימות, ב"פיקים" מסוימים, לתת עוד תגבור לתחבורה הציבורית שממילא לא קיימת.
<גבי בן הרוש: ברשותך, הערה למה שאמרת: זה לא מסובך, אני מוכן עם מאיר לפגישה עם משרד הביטחון.
<גבי בן הרוש: הלא גם ההתייצבות וגם התשלום לפי GPS.
<גבי בן הרוש: זאת אומרת, כל תנועה היא שאנחנו מגישים את התעודה הממוחשבת - -
דוד צור: שווה לבחון את הענין הזה, זה רעיון ממש טוב למרות שהוא בא מגבי, אפשר לקחת אותו.
<גבי בן הרוש: בדרך כלל, אנחנו שם בקרבות.
דוד צור: כן, בדרך כלל רבים שם.
<אסף מינצר: אדוני, אם אפשר כצעד ביניים, להמליץ או לבקש שאנחנו גם נוכל לבדוק את זה בעוד מספר חודשים, כמו שהציע אחד מחבריי, לפחות את הנקודה הזאת של שיפור האמצעים הטכנולוגיים בתוך הטרמפיאדות, בין אם זה מסכים אלקטרוניים, בין אם זה תאורה - -
דוד צור: אני אגע בזה, פשוט עוד לא סיימתי את הסיכום.
דוד צור: - - לגבי תו התקן של האוטובוסים – אנחנו נעשה את הבחינה הזאת לראות איך זה נגמר.
דוד צור: צריך לעדכן אותו.
דוד צור: משרד התחבורה, תעשו את הבדיקה, אני מדבר בכלל, מה תו התקן הקיים, האם הוא הגיוני, האם הוא נקבע באילוצים?
דוד צור: 15 שנה או 10 שנים, לא שמענו פה דברים ברורים.
דוד צור: נרצה לשמוע על זה בפעמים הבאות.
דוד צור: מוניות שירות – הציעו את זה.
דוד צור: אני לא בטוח שזה מופרך.
דוד צור: אז אם יש תקנות לענין מוניות שירות, בואו נבחן אותן.
דוד צור: יכול להיות שיהיו מוניות שירות ודווקא באזור שלו, על כביש 55, שיכולים להיכנס לאזורים האלה או על כביש 60 מירושלים לבאר-שבע, אני לא יודע אם ירדו לדרום הר-חברון אבל באזורים מסוימים יכול להיות שהם גם יהיו כלכליים ויכול להיות שהם כן ירצו.
דוד צור: אז לא הייתי פוסל את זה - -
<מאיר חן: עד 2016 אי אפשר לעשות כי זה תקנות לכל קווי השירות היום - -
דוד צור: הוועדה, אם צריך, יודעת להתכנס ועושה התאמות בחקיקה, אנחנו עושים את זה כל הזמן.
דוד צור: ואם צריך ויבוא משרד התחבורה ויבקש שינויים בתקנות, נעשה את זה בקלות.
<אסף מינצר: רכבים כאלה יש למכביר - -
דוד צור: זה באמת רעיון טוב של ראש המועצה ושווה להסתכל עליו.
דוד צור: בענין האחרון אני פונה לכיסא הריק של משרד הביטחון – כיוון שאני מדבר לפרוטוקול אז הוא ישמע את זה: הנושא של בטיחות הנסיעה בצירים תמיד היתה ונשארה בטן רכה.
דוד צור: מי שעבר את שתי האינתיפאדות האחרונות זוכר אירועים טראומטיים קשים כולל בעמנואל עם האוטובוס ועוד הרבה מאוד אירועים, תמיד על הצירים היו בעיות.
דוד צור: לכן, האחריות היתה ונשארה של משרד הביטחון.
דוד צור: ולצורך הענין הזה, אף אחד מאתנו לא יכתיב למרד הביטחון, לצבא, למפקד איו"ש, לאלוף פיקוד מרכז איזה אמצעים, אם זה אמצעים סטטיים, אם זה אמצעים סביבתיים או טכנולוגיים אבל יש מקומות שללא ספק, הם מהווים מקומות משיכה וגם דריסה בטרמפיאדות, גם חטיפות והרבה מאד אירועים של פיגועי ירי וכדומה.
דוד צור: בענין הזה, אבטחת הטרמפיאדות או נקודות ההסעה שנקרא להן, הן מאד חשובות, ויש היום אמצעים טכנולוגיים שניתן וצריך להכניס אותם ואמרנו, אם זה לחצני מצוקה, תאורה ראויה, מצלמות שמחוברות לחמ"לים ולמוקדים.
דוד צור: כל הסוגיה הזאת היא סוגיה שמתקשרת למצב הביטחוני שהולך ומתערער ולכן, זה לא דבר מופרך לעשות הערכת מצב כזאת, שהצבא יעשה אותה בלי קשר לדיון הזה ועם קשר לדיון הזה.
דוד צור: אני מאד מודה לכם.
דוד צור: אנחנו נרצה לשמוע אחר זה את הסיכומים של הדיונים בין האוצר למשרד הביטחון, תחבורה ונציגי ראשי המועצות כדי לראות היערכות כזאת.
דוד צור: אם תשלחו לנו את זה, את סיכומי הדיונים שלכם, אנחנו נשמח מאד.
אבישי ברוורמן: אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה לדיון בהצעה לסדר היום (דיון מהיר) בנושא: עיצומים חוזרים ונשנים ברכבת ישראל, של חבר הכנסת ידידי אורי מקלב.
אבישי ברוורמן: אתה רוצה לומר מספר מילים?
אורי מקלב: מספר מילים.
אורי מקלב: אני מבקש לומר לאן אני רוצה לכוון את הנושא, ואחרי זה כמובן מי שהגיע לפה יש חשיבות שידבר.
אורי מקלב: נראה לי שאנחנו נמצאים פה באווירה די אינטימית, באופן חריג לדיונים הרבים שנערכים פה בוועדת הכלכלה.
אבישי ברוורמן: לעתים כשיש יותר מדי מצלמות ויותר מדי אנשים אז מדברים לא על הנושא אלא על דברים אחרים.
אורי מקלב: מדברים למצלמות ולא לעניין.
אבישי ברוורמן: את רוב הדברים אפשר "לסגור" כאן, כי בחיים בסופו של דבר ויתור הוא כוח וגמישות היא עוצמה.
אורי מקלב: אספר לכם סיפור משפחתי.
אורי מקלב: אשתי אדישה במידה רבה למה שנעשה כאן בכנסת, לא מעניין אותה, אבל כשאנחנו מתחילים לדבר על תחבורה ציבורית היא מתקוממת.
אורי מקלב: היא אומרת לי: תגיד לי, איזו זכות יש לכם בכלל לדבר על תחבורה ציבורית – כן טובה, לא טובה – כשאתם לא נוסעים בתחבורה הציבורית?
אורי מקלב: אתה יודע מה זה להמתין חצי שעה לאוטובוס?
<לאה ורון: שעוד עובר מלא וגם לא אוסף אותך.
אורי מקלב: כשאתה צריך לצאת לעבודה, כשאתה טכנאי אולטרסאונד ויודע שמחכים לך, או כאשר יש לך תור עם הילד לרופא, 3 חודשים חיכית לתור הזה ואז אתה ממתין לתחבורה הציבורית עוד ועוד ועוד.
אורי מקלב: אתה לא יכול להבין.
אורי מקלב: אל תדבר על דברים, בין לטוב ובין למוטב, כאשר אתה בעצמך לא בתוך העניין הזה, אבל עמוק.
אורי מקלב: אנחנו יכולים לתאר לעצמנו אוטובוס אחד שנוסע ושמתעכב מה היתה המשמעות לאותם 40 נוסעים, אילו משמעויות להם עצמם ואולי אפילו לעוד עשרות אחרים שחיכו להם.
אורי מקלב: למשל אם זה מחסנאי שאמור לפתוח את המחסן ובינתיים אחרים מתעכבים או אלף ואחד דברים שקורים מסביב בשל שיבושים בתחבורה הציבורית.
אורי מקלב: היום אנחנו נציגי הציבור רוצים לתת עדיפות באופן כללי בנושא התחבורה הציבורית לרכבת ישראל.
אורי מקלב: רכבת ישראל היא כלי התחבורה העתידי שאמור להיות המאסה הכי רצינית בהובלה, בוודאי כלי התחבורה המרכזי של מדינת ישראל.
אורי מקלב: אנחנו נותנים לכך, גם מבחינת התקציבים, ביד רחבה.
אורי מקלב: יכולים להיות ויכוחים שמגיע לחברת החשמל כסף, יש ויכוחים על שולחנות הכנסת, לא קל לתת תקציבים לכל מיני דברים, אבל כשמגיעים לרכבת ישראל אנחנו נותנים ביד רחבה מפני שאנחנו יודעים שיש לכם שאיפה ושאתם רוצים וכי לשם צריכה להגיע התכלית של התחבורה.
אבישי ברוורמן: הגשת הצעה לסדר.
אורי מקלב: ההצעה לסדר שלי מדברת על שיבושים חוזרים ונשנים ברכבת ישראל.
אורי מקלב: יש אווירה בציבור, שאנשים חשים חוסר ביטחון בנסיעה ברכבת ישראל.
אורי מקלב: רכבת ישראל צריכה לשמש אלטרנטיבה לרכב הפרטי.
אורי מקלב: לחלק מן האנשים זה כלי התחבורה הבלעדי שיש להם.
אורי מקלב: היא מסתעפת, היא גדלה, היא מרחיבה את לוח הזמנים שלה בצורה דרמטית, אבל אנשים בסופו של דבר מרגישים, הם חוששים שהם יכולים לבוא לתחנה בוקר אחד, להחליט לקום השכם בבוקר, לצאת ב-5:30 ו"אין עם מי לדבר".
אורי מקלב: אני רוצה קודם כול להביע את דעתי.
אורי מקלב: אתם משתמשים בכלי המשחק שבידיכם ליצירת שיבושים ועיצומים בגלל ויכוחים שיש בין ועד העובדים להנהלה.
אבישי ברוורמן: בהצעה לסדר היום כתבת "עיצומים חוזרים ונשנים ברכבת ישראל" שפוגעים ברווחת אזרחי ישראל.
אורי מקלב: ובאמינות של התחבורה הזאת.
אורי מקלב: המטרה שלנו, אנחנו רוצים שרכבת ישראל תהיה כלי התחבורה הגדול במדינה.
אורי מקלב: אני לא רק מתכוון עכשיו לעשות שלום.
אורי מקלב: אני לא נכנס בין ועד העובדים ובין העובדים ובין הנהלת הרכבת.
אורי מקלב: אלה דברים שהם צריכים להסדיר ביניהם.
אורי מקלב: אנו חשים שיש מי שממהרים לגרום לשיבושים ברכבת כשיש ויכוחים, גם אם לפעמים הוויכוחים יכולים להיות גדולים ומרים.
אורי מקלב: בשונה מדברים אחרים, למשל בעבר בחברת החשמל היו ממהרים להוריד את השלטר אך היום נזהרים מאוד, גם בוויכוחים קשים שיש להם.
אורי מקלב: כי זה פוגע בכם.
אורי מקלב: בסופו של דבר זה יפגע ברכבת וממילא גם בעובדים של הרכבת.
אורי מקלב: אני מפנה היום אצבע בעניין הזה גם למשרד התחבורה.
אורי מקלב: אחת הסיבות שבגינן ביקשתי את הדיון, כאשר יש ויכוחים לא ברור איפה נמצא משרד התחבורה.
אורי מקלב: יש תחושה שמשרד התחבורה עומד מן הצד בוויכוחים שמתעוררים, בפעילות שנעשית, בשיבושים או בעיצומים ברכבת או בחוסר האמינות של הרכבת.
אורי מקלב: אתם משקיעים כל-כך הרבה, בעיקר בתשתיות, בדברים חדשים בתחבורה, אך כאשר זה מגיע להפעלה עצמה ולתפעול של הדברים האלה יש תחושה שאתם עומדים מן הצד ואומרים: יסתדרו.
אורי מקלב: משרד התחבורה כרגולטור, כאחראי, חייב להיכנס יותר חזק במקרה של שיבושים בין החברה עצמה לעובדים ולמנוע פגיעה בנוסעים.
אורי מקלב: הנוסע צריך לדעת כאשר יש שיבושים מה קורה אתו.
אורי מקלב: כדי שיהיה אמון בכלי התחבורה הזה משרד התחבורה צריך לומר את דברו, למשל על-ידי חיוב להודיע.
אורי מקלב: רוב האנשים מתוודעים לשיבושים כשהם מגיעים כבר לתחנה, כשהם כבר בפנים, הם כבר בתוך ה"ברוֹך", שם זה נודע להם.
אורי מקלב: או שאין להם אלטרנטיבות אחרות, למשל באוטובוסים ובמערכות הסעה אחרות.
אורי מקלב: גם זה חלק מן הבקשה שלי בדיון הזה.
אבישי ברוורמן: אתן את רשות הדיבור למנכ"ל הרכבת בעז צפריר.
אבישי ברוורמן: אני רואה שמוועד עובדי הרכבת נמצאים ערן בן דוד וניקה שמחוביץ.
אבישי ברוורמן: ממשרד התחבורה נמצא פה משה אמסלם.
אבישי ברוורמן: רבותי, אני לא צריך להכביר במילים.
אבישי ברוורמן: אני אומר בהתרשמות כללית, בתור אדם שהביא את הרכבת לאוניברסיטה בבאר-שבע, אני מאמין ברכבת, וחשבתי שהרכבת – כפי שאמר ידידי חבר הכנסת מקלב –במדינה כל-כך קטנה וכל-כך צרה צריכה להיות כלי התחבורה המרכזי.
אבישי ברוורמן: אני גם שמח כשאני רואה שהרכבת הופכת להיות יותר רצינית, האנשים מרגישים את זה.
אבישי ברוורמן: אבל כפי שאמר חבר הכנסת מקלב, יש עיצומים.
אבישי ברוורמן: אני מבין שנכנס לוח זמנים חדש שהוא יותר יעיל ויותר אפקטיבי.
אבישי ברוורמן: אני לא יודע למה יש עיצומים.
אבישי ברוורמן: גם אין זה תפקידי.
אבישי ברוורמן: דיברתי גם עם אבי אדרי עכשיו, הוא התקשר בטלפון.
אבישי ברוורמן: אבל באופן כללי אני חושב שהרכבת, שעברה כל-כך הרבה דברים, צריכה לסיים את כל הסכסוכים.
אבישי ברוורמן: זה טבע הדברים, שיש סכסוכים ויש מאבקים.
אבישי ברוורמן: אבל כפי שאמרתי, מדינת ישראל, חלק מן החולשות שלה, שאנשים לפעמים נכנסים יותר מדי – אני לא מכיר בכלל את המקרה, אני מכיר מהניסיון שלי פה בממשלה ובקרב פוליטיקאים, חצי מהדברים נובעים מאגו גדול, כי כאשר מורידים את האגו הכול אפשר לגמור כי המאטריה פשוטה למדי.
אבישי ברוורמן: זה בעצם הטרגדיה של מדינת ישראל, שכל אחד לעצמו ואלוהים לאף אחד.
אבישי ברוורמן: בנקודה הזאת אני אומר, הרכבת מתקדמת, היא מתייעלת, היא הולכת ותופסת מקום מרכזי במדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: אז רק אולי תשימו את הדברים על השולחן.
אבישי ברוורמן: הכי טוב שהייתם יושבים בפינה וגומרים ביניכם את הדברים.
אבישי ברוורמן: ניהלתי הרבה בחיים שלי וכמנהל אתה צריך ללכת ולקדם ולעשות הכול, אבל ויתור הוא כוח וגמישות היא עוצמה.
אבישי ברוורמן: אפשר תמיד לגמור כמה דברים, אם הם לא כאלה שבגינם צריך לפוצץ את העולם, ובסך הכול אנחנו לא הולכים פה עכשיו על רעידות אדמה.
<בעז צפריר: תודה רבה, פרופ' ברוורמן.
<בעז צפריר: לפני כמה חודשים נפגשנו בביקורך ברכבת והייתי מאוד גאה באותה פגישה, כפי שהיום אני גאה, להציג את הצמיחה והפריחה וההתקדמות האדירה של רכבת ישראל.
<בעז צפריר: אנחנו ברכבת ישראל בסך הכול מממשים מדיניות של הממשלה, מממשים השקעה של כ-55 מיליארד שקלים בעשור הנוכחי לרווחת ציבור הנוסעים ובעלי המטענים.
<בעז צפריר: ואכן אנחנו מצליחים.
<בעז צפריר: הרכבת גדלה בשליש בשנתיים וחצי האחרונות.
<בעז צפריר: בשנה הבאה נגיע ל-50 מיליון נוסעים.
<בעז צפריר: לפני 3 שנים היו 36 מיליון נוסעים.
<בעז צפריר: הדיוק שלנו מתקרב לשווייץ ואוסטריה.
אבישי ברוורמן: אתה יכול לשלוח לנו דוח שנעביר לחברי הכנסת?
אבישי ברוורמן: הדיוק של הרכבות מאוד מעניין אותי.
אבישי ברוורמן: שעון שוויצרי ושעון אוסטרי זה.
<בעז צפריר: בשמחה רבה ובגאווה גדולה.
<בעז צפריר: הדיוק שלנו כבר גבוה יותר מהרכבת הגרמנית.
<בעז צפריר: המשימה שלנו לשמור על האיכויות האלה.
<בעז צפריר: הפכנו מלהיות חברה תפעולית לחברה שירותית.
<בעז צפריר: הציבור מצביע ברגליים, הציבור בא להשתמש ברכבת ישראל.
אבישי ברוורמן: קיבלתי דיווח, שבאמת אנשים שקודם לא נסעו ברכבת עברו לנסוע בה.
אבישי ברוורמן: מרב דוד אמרה לי שהחניון הסמוך לרכבת שליד ביתה היה ריק והיום הכול מלא, כולם נוסעים ברכבת.
<בעז צפריר: בכל מקום שאנחנו מסוגלים לשים עליו יד אנחנו בונים חניון וביחד עם משרד התחבורה אנחנו עובדים על שיתופיות עם אוטובוסים.
אורי מקלב: זה שיש עלייה במספר, זה לא שאותם אנשים נוסעים יותר פעמים אלא הרוב הם נוסעים חדשים.
<ערן בן דוד: הוא טועה רק בנתון אחד, היום שווייץ מסתכלת עלינו ומחקה את ישראל.
<ערן בן דוד: ..
אבישי ברוורמן: קודם כול, על זה "שאפו" לך, "שאפו" לעובדים המסורים.
אבישי ברוורמן: אז חבר'ה, תפסיקו לריב, אין לי זמן לזה.
<ניקה שמחוביץ: כפי שאמרת, אגו.
<לאה ורון: השלב הבא הוא שתשקיעו קצת בניקיון כמו ברכבת בשווייץ.
<בעז צפריר: הניקיון שלנו השתפר מאוד.
<בעז צפריר: יש לנו עוד פערים בניקיון החיצוני, אבל יש לנו גם עניין של חינוך.
<בעז צפריר: אנחנו חיים בתוך עמנו, בגלל זה אנחנו צריכים לנקות הרבה יותר, ואנחנו גם עוסקים בחינוך של הציבור שלנו.
<בעז צפריר: לפני 3 שבועות השקנו תוכנית לוח זמנים חדשה, שעבדנו עליה במשך 3 שנים.
<בעז צפריר: הרצנו אותה גם על מודלים באירופה, נערכנו לה היטב-היטב והיא הצלחה מאוד-מאוד גדולה.
<בעז צפריר: הוספנו 50 רכבות, הוספנו 600 עצירות בתחנות, ודבר חשוב מאוד, גם חיברנו היטב את השיתוף של הרכבת עם האוטובוסים.
<בעז צפריר: יש עכשיו פעולה טובה מאוד בין משרד התחבורה, אגף תחבורה ציבורית, ורכבת ישראל.
<בעז צפריר: אנחנו מזינים זה את זה וניזונים זה מזה.
<בעז צפריר: התוכנית הזו הושקה בהצלחה רבה מאוד.
<בעז צפריר: ציבור העובדים שלנו עובד קשה בשביל להשיג את התוצאות הללו.
<בעז צפריר: זו עבודה משותפת של ציבור העובדים והנהלת החברה והדירקטוריון בתמיכת משרד התחבורה ומשרדי ממשלה נוספים.
<בעז צפריר: במסגרת התוכנית החדשה גם כל אחד מאתנו נדרש לעבוד קשה יותר, זה טבע הדברים, משיקים יותר רכבות ואז כולם עובדים קשה יותר.
<בעז צפריר: כרכבת נערכנו גם מראש לקליטה נוספת של אנשים.
<בעז צפריר: אנחנו נמשיך ונקלוט.
<בעז צפריר: אנחנו אחד הגופים היחידים בישראל שקלט ב-3 השנים האחרונות ויקלוט ב-5 השנים הבאות בכל שנה 250 עובדים נוספים מכל המגזרים, ואנחנו עוסקים במגזרים שונים – בני מיעוטים, בני עדות שונות, חרדים וכל האחרים.
<בעז צפריר: אנחנו רוצים להחליף הרבה מאוד עובדים זרים שעובדים במנהרות שלנו.
<בעז צפריר: דיברנו על הסוגיה הזאת לפני מספר חודשים ואנחנו מתקדמים, אנחנו מכשירים הרבה מאוד עובדים.
<בעז צפריר: זה גוף צומח שציבור העובדים בו צומח ביחד עם הארגון.
<בעז צפריר: במסגרת זו, יש לנו גם מחלוקות עם נציגוּת העובדים.
<בעז צפריר: העובדים עובדים קשה מאוד ויש לנו מחלוקות עם נציגוּת העובדים, וזה טבעי ולגיטימי.
<בעז צפריר: השאלה, כפי שאמר כבודו, לאן אנחנו מובילים את זה.
<בעז צפריר: אנחנו חושבים שצריך להידבר ולהידבר, אבל ברמה של הידברות ולא מייד למשוך את השטיח מתחת לרגליים או "לפוצץ" ולעצור רכבות, בין של נוסעים ובין של מטענים.
<בעז צפריר: לאחרונה נמנעו עמיתי מוועד העובדים לפגוע בציבור הנוסעים ישירות.
<בעז צפריר: בדרך עקיפה ציבור הנוסעים לעתים עלול להיפגע.
<בעז צפריר: בעלי המטענים – ולהזכירכם, כל רכבת מטענים זה 60 סמיטריילרים, לעתים עם חומרים מסוכנים.
<בעז צפריר: בעלי המטענים נפגעים, וחבל.
<בעז צפריר: אנחנו יכולים להמשיך להידבר.
<בעז צפריר: אתמול היינו אצל הממונה על יחסי עבודה במשרד הכלכלה כדי להידבר, לא לרוץ לבית-המשפט.
<בעז צפריר: במהלך השבוע הקרוב סמנכ"ל משאבי אנוש, עמיתי ירון הדרי, עם ועד העובדים ועם ההסתדרות ימשיכו להידבר במטרה למצוא פתרון לסוגיות.
אורי מקלב: אני מבקש לשאול את בעז צפריר, כמה שיבושים בשנתיים-שלוש האחרונות היו ברכבת ישראל עקב עיצומים או שיבושים?
<בעז צפריר: יש לי הרבה מחלוקות עם ועד העובדים, אבל אני רוצה לומר לזכותם.
<בעז צפריר: אם אתה שואל על לפני שנתיים-שלוש, אז היו המון, במשך ימים רבים נפגע ציבור הנוסעים, עד לפני שנתיים.
<בעז צפריר: מאז שוועד העובדים הזה נבחר הוא מקפיד לא לפגוע בציבור הנוסעים ולכן גם אם יש עיצומים הם במוסכים ויש פגיעה קשה, כפי שאמרתי, בבעלי המטענים.
<בעז צפריר: בציבור הנוסעים ועד העובדים מקפיד לא לפגוע, וזה לזכותם.
אבישי ברוורמן: מר הדרי, יש לך עוד מה להוסיף?
<ירון הדרי: לא משהו מיוחד.
<ירון הדרי: אין לי צורך להוסיף, המנכ"ל ביטא את הדברים.
אבישי ברוורמן: מר אמסלם, ואחרי זה אתן את רשות הדיבור לנציגי העובדים.
<משה אמסלם: לא אפתח במה שבעז צפריר אומר.
<משה אמסלם: אכן הדינמיות שיש היום בחברת הרכבת – "חבל על הזמן".
<משה אמסלם: זה טוב לרכבת, טוב למדינה, טוב לעובדים, בלי ספק.
אבישי ברוורמן: "שאפו" למנכ"ל, "שאפו" להנהלה, "שאפו" לעובדים.
אורי מקלב: "שאפו" גם לשר ולמשרד.
<משה אמסלם: "שאפו" לכולם.
<משה אמסלם: "שאפו" לכל החדר הזה.
<משה אמסלם: היום מונחות בוועדה שתי הצעות חוק, אחת בנושא מקרקעין, שעומדים לסיים.
<משה אמסלם: דיברת על רגולציה, התחלת לשאול מה המעורבות של המשרד.
<משה אמסלם: אני לא יודע אם כבר אמרתי בחדר הזה, אבל לפני כשנה וחצי התחלנו להקים גוף של רגולציה לרכבת ואני עומד בראשו, כך שהיום המעורבות של הרגולציה הרבה יותר גדולה מאשר פעם ואני מניח שהיא תלך ותגבר.
<משה אמסלם: זה לטובת הרכבת ולטובת המדינה.
<משה אמסלם: אני רוצה לגעת רק בנקודה אחת.
<משה אמסלם: חבר הכנסת מקלב, שאלת מה המעורבות של משרד התחבורה.
<משה אמסלם: היום המעורבות של השר מגיעה עד לכדי מעורבות אישית, שאפילו קיבלה קצת תהודה בתקשורת.
<משה אמסלם: ההנחיה החד-משמעית של השר היא שלא יהיו עיצומים.
<משה אמסלם: מה שלא יהיה – שלא יהיו עיצומים, וברור שלא ייפגע ציבור הנוסעים.
<משה אמסלם: זאת ההנחיה.
<משה אמסלם: הוא הנחה אותי אפילו לנסות לתת לו דוח ולהיכנס בעובי הקורה, אם כי אני לא בורר ולא יכול להיות בורר.
<משה אמסלם: להיכנס בעובי הקורה קשה לי – קיבלתי נתונים מהרכבת, קיבלתי נתונים מהעובדים.
<משה אמסלם: צריך הרכב של 3 שופטים, אולי הם יצליחו.
<משה אמסלם: הרוב היה טיעונים משפטיים וכן הלאה.
אבישי ברוורמן: בסופו של דבר, מר אמסלם, אני אומר גם לעובדים, הבעיות לא משפטיות בכל דבר.
אבישי ברוורמן: כאשר לוקחים עורכי-דין זה מסתבך.
אבישי ברוורמן: צריך להגיד מה הדבר, איך הם מתפשרים ואחרי זה לוקחים את עורכי-הדין "לסגור".
אבישי ברוורמן: כשמתחילים עם עורכי-דין לא רוצים לגמור.
<משה אמסלם: אני מסכים אתך במאה אחוז.
<משה אמסלם: כששאלתם על המעורבות, המעורבות היא חד-משמעית, שלא יהיו עיצומים.
<משה אמסלם: ההנחיה היתה גם למנכ"ל הרכבת, גם לי, היתה בקשה גם לעובדים.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, צריך לדבר על אלטרנטיבות כמו אוטובוסים שעומדים לצד הרכבת.
אורי מקלב: זה גם מכרסם בכוח של ההשבתה כשיש אלטרנטיבות אחרות על-ידי משרד התחבורה.
אורי מקלב: הייתי בפגישה אצל שר התחבורה לפני תקופה מסוימת וכנראה באותו זמן היו שיבושים או עיצומים וממש היה ויכוח, והשר אמר:
אורי מקלב: אני מבקש שעשרות אוטובוסים יעמדו שם, אני לא מוכן לדבר הזה.
אורי מקלב: הוא קרא לכל ראשי המשרד תוך כדי הישיבה אתנו ועמד על כך.
אורי מקלב: הוא אמר: זה לא מספק אותי.
אורי מקלב: צריכים לעמוד עשרות אוטובוסים שימתינו לנוסעים.
אבישי ברוורמן: אנחנו משבחים את השר.
אבישי ברוורמן: באתם כולכם לירושלים.
אבישי ברוורמן: אמר מר אמסלם מה שאמר.
אבישי ברוורמן: מי מדבר בשם העובדים?
אבישי ברוורמן: ערן בן דוד, יושב-ראש ועד דרום, בבקשה.
אבישי ברוורמן: אתם יכולים לגמור, נו.
<ערן בן דוד: כמה מילים בקצרה.
<ערן בן דוד: קודם כול, בתחילת הדברים אמר חבר הכנסת מקלב שהרכבת צריכה להתפתח ולהיות כלי תחבורה מוביל.
<ערן בן דוד: יותר מכל הנוכחים בחדר אנחנו רוצים שזה יקרה.
אבישי ברוורמן: אין לי ספק.
<ערן בן דוד: זה מבורך לתושבי מדינת ישראל.
<ערן בן דוד: זה משמש את האזרחים בצורה יעילה וטובה.
<ערן בן דוד: אנחנו תמיד בעד.
<ערן בן דוד: הבעיה היא שאין יחסי עבודה ברכבת.
<ערן בן דוד: הנהלת החברה, שיושבת פה, החליטה שהיא לא צריכה ועד.
<ערן בן דוד: זה מתחיל בדברים קטנים, שמבחינתם זה אפילו לא בר-מחשבה ומבחינתנו זה מהותי בשטח.
<ערן בן דוד: אם מנכ"ל הרכבת מחליט להפעיל את הרכבת בשבת ולהוציא את האנשים מן הבית בשעה 5 בערב במוצאי שבת – יש פה בעיה.
<ערן בן דוד: אם הוא מחליט שהם ייכנסו בשעה 7 בערב שבת אחרי שהפעילו את הרכבות עד 6 בערב – יש פה בעיה.
<ערן בן דוד: זה לא ה"מה", זה ה"איך".
<ערן בן דוד: הם עושים הכול כדי לפגוע בעובדים.
<ערן בן דוד: אנחנו באים בצורה אחראית.
<ערן בן דוד: אנחנו תמיד מסתכלים קודם כול על טובת ציבור הנוסעים.
<ערן בן דוד: לא נעשה משהו שיפגע בהם.
<ערן בן דוד: גם אתם צריכים להבין שבסך הכול בשטח יש תסיסה מהצעדים שלהם.
<ערן בן דוד: לא יכול להיות מצב שהוא נערך ללו"ז המהפכה – הוא אמר פה בעצמו – במשך 3 שנים.
<ערן בן דוד: אז איך במשך 3 שנים הוא לא דאג לכוח אדם?
<ערן בן דוד: עכשיו הוא מתחייב לקלוט 50 אנשים, 50 נהגים שייכנסו לעבודה רק בעוד שנה וחצי, והוא התחייב על 8 פקחים שייכנסו לעבודה רק בעוד 5 חודשים.
<ערן בן דוד: ההנחיה הגורפת בחברה, למי שלא יודע – שזה זכות יסוד בסיסית לצאת לחופשה – היא שאין חופשים, אין חופשים לעובדי הרכבת.
<ערן בן דוד: האם זה עולה על הדעת?
<ערן בן דוד: מה, אנחנו רק עובדים?
<ערן בן דוד: אנחנו לא בני אדם?
<ערן בן דוד: אין לנו משפחות וילדים?
<ערן בן דוד: מעבר לרצון שלנו, יגיד פה בעז צפריר בעצמו, כאשר היה המשבר בחורף בירושלים אני התקשרתי אליו אישית ואמרתי לו שאם צריך להפעיל תחנה אני אבוא להפעיל את התחנה.
<ערן בן דוד: האחריות שלנו כלפי החברה היא אפילו יותר משלהם, אבל לעתים נדמה לנו שאנחנו מכסים על המחדלים שלהם, ויש להם המון.
<ערן בן דוד: זה לא צריך להשפיע על העובדים בשטח.
<ערן בן דוד: העובדים באים, רוצים להתפרנס, רוצים לעבוד, אבל יש להם גם זכויות.
<ערן בן דוד: את הזכויות שלנו רומסים יום-יום, שעה-שעה.
<ניקה שמחוביץ: אני מודה לכם על שהזמנתם אותי לדיון בוועדת הכלכלה ונתתם לי אפשרות להשמיע לכם את קולות העובדים.
<ניקה שמחוביץ: בהכשרתי אני מהנדס מכונות, סיימתי את לימודי בטכניון, ואני עובד ברכבת 16 שנים.
<ניקה שמחוביץ: כמו אצל חלק גדול מן העובדים, זה לא רק מקום פרנסה אלא זה שותפות גורל.
<ניקה שמחוביץ: אני יכול לספר לכם שאני באופן אישי נפצעתי מנפילת טילים על מוסך הרכבת בחיפה, הייתי במצב אנוש, עברתי שיקום ארוך מאוד וקמתי לתחייה, אבל יותר מהכול – איבדתי שמונה חברים שעבדתי איתם כתף אל כתף.
<ניקה שמחוביץ: אני נושא איתי את הצלקת הזאת יום-יום.
<ניקה שמחוביץ: חזרתי לעבודה והיום אני יושב-ראש ועד העובדים.
<ניקה שמחוביץ: בתור יושב-ראש הוועד, בתור עובד הרכבת ובעיקר בתור אזרח המדינה שעושה שימוש ברכבת, אני מברך על ההשקעה בפיתוח ועל כך שהמדינה רואה ברכבת לא רק אמצעי תחבורה, אלא גם אמצעי לקירוב הפריפריה ומכשיר לצמצום פערים חברתיים.
<ניקה שמחוביץ: אנחנו גאים להיות עובדי הרכבת ולהיות חלק ממנה.
<ניקה שמחוביץ: בסופו של יום, הצלחתה היא הצלחתנו.
<ניקה שמחוביץ: היום ברכבת יש 3,000 עובדים, מתוכם 2,300 בהסכם קיבוצי, העובדים במגוון רחב של תפקידים – נהגים, הנדסאים, טכנאים, מהנדסים, קופאיות, כל מיני סוגי תפקידים.
<ניקה שמחוביץ: הפרנסה של המשפחות פרושה מדימונה שבדרום ועד לנהריה שבצפון.
<ניקה שמחוביץ: אנחנו מעמד הביניים.
<ניקה שמחוביץ: ההנהלה נלחמת בעובדים משל היו אויב.
<ניקה שמחוביץ: מבלי למעט ממה שנאמר, אני רוצה להתייחס תחילה לימים הלא קלים שעוברים עלינו.
<ניקה שמחוביץ: במהלך החודשיים האחרונים, וגם בימים אלה ממש, אנחנו מתמודדים עם הנהלה שלא רואה בנו שותפים לדרך, אלא הנהלה שהכריזה עלינו, העובדים ונציגי העובדים, מלחמת חורמה כאילו אנחנו האויבים.
<ניקה שמחוביץ: עובדי הרכבת מתמודדים יום-יום עם מה שהיה בעבר מובן מאליו – קיום ההסכמים ומערכת יחסי עבודה קיבוצית.
<ניקה שמחוביץ: ההנהלה הנוכחית מצהירה בגלוי שהיא מבקשת לשנות את מערכת יחסי העבודה הקיבוצית – בלי ועד עובדים, בלי היוועצות, בלי הסכמה, הכול חד-צדדי.
<ניקה שמחוביץ: בכל הכבוד, לכך לא נוכל להסכים.
<ניקה שמחוביץ: ההנהלה במכוון נוקטת בצעדים חד-צדדים ופוגעניים.
<ניקה שמחוביץ: גידול אדיר בהליכי ועדות משמעת, בהן להנהלה יש רוב, צעדים חד-צדדים ושינוי תנאי עבודה של עובדים מהיום למחר, בלי היוועצות בוועד העובדים.
<ניקה שמחוביץ: זאת בנוסף להתעלמות מזכויות עובדים שבדין, הפעלת משרדי חקירות ומעקב אחרי עובדים, התנכלות לחברי ועד, הפרות הסכמים ואיומים כאלה ואחרים על עובדים, בלי חוק.
<ניקה שמחוביץ: תראו בעצמכם, כמעט כל יום ההנהלה יוצאת לעיתונות ומכפישה אותנו.
<ניקה שמחוביץ: היא לעתים מפיצה שיש צעדים ארגוניים ותהיה פגיעה בקווים, כאשר אין שום דבר כזה.
<ניקה שמחוביץ: זה דבר מדהים – חברה שההנהלה שלה יוצאת נגד עצמה בתקשורת.
<ניקה שמחוביץ: רכבת ישראל נמצאת בתנופת פיתוח, במסגרתה פתחה תחנות חדשות, הוסיפה מסילות, מעדכנת את השירותים הניתנים לציבור הנוסעים, ובלו"ז האחרון הוסיפה – כפי שהמנכ"ל אמר – 50 רכבות ביום ו-500 עצירות נוספות ביום, כאשר מדובר במהפכה של ממש, שמטרתה להפוך את הרכבת לאמצעי תחבורה מוביל בישראל ולשפר את השירות שניתן לציבור הנוסעים.
<ניקה שמחוביץ: העובדים מברכים על התפתחות הרכבת וגאים לקחת חלק בשינוי שהיא עוברת, ואכן בפועל הם אלה שמניעים את גלגלי המהפכה שעוברת רכבת ישראל ונושאים על גבם את הנטל.
<ניקה שמחוביץ: יש לומר – הנטל שהולך וגובר, במיוחד עם לו"ז המהפכה, עם תוספת של 50 רכבות ו-500 עצירות נוספות ביום.
<ניקה שמחוביץ: הדרישות העיקריות שלנו הן לכוח אדם נוסף ולתגמול על התפוקות הנוספות שהעובדים נותנים.
<ניקה שמחוביץ: במקום ללכת אתנו יד ביד, נדמה שההנהלה מנותקת מן המציאות.
<ניקה שמחוביץ: היא מתפארת בדיוק גדל והולך של הרכבת ובמהפכת שירות הנוסעים.
<ניקה שמחוביץ: זה נכון, אבל תגידו לי, מי נוהג ברכבות?
<ניקה שמחוביץ: מי מפקח על הרכבות?
<ניקה שמחוביץ: מי מפעיל רכבות?
<ניקה שמחוביץ: ברור לכם שזה העובדים.
<ניקה שמחוביץ: לא נפגע בציבור הנוסעים – זה העיקרון שעומד מול עינינו מאז שנבחרנו.
<ניקה שמחוביץ: כפי שבעז צפריר אמר, אף פעם לא פגענו בשום נוסע, לא בדרך עקיפה ולא בדרך ישירה.
<ניקה שמחוביץ: תמיד שמרנו על כך שהנוסע יגיע בדיוק בזמן ובלי פגיעה.
<ניקה שמחוביץ: לסיכום, נמשיך להגן בנחישות על העובדים מול התנהגות פוגענית של ההנהלה, גם ברמה של העובד הבודד, ברמת הפרט, וגם במישור הקיבוצי.
<ניקה שמחוביץ: נמשיך לעמוד על קיום ההסכמים שנחתמו, לא נפקיר ולא ניתן יד לפגיעה בבטיחות העובדים והנוסעים.