GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיטל להבי: בזמנו, אני יודעת שכשניסינו לקדם שאטלים, שזה גם הגעה ירוקה לעבודה אבל זה דורש תשתיות, וההסכמים עם המפעילים זה יותר, אז בבנק הפועלים מצאו שמעל 50% מהעובדים מוכנים לוותר על רכב פרטי.
<מיטל להבי: - - - מבנק הפועלים עשה סקר, הביא לנו אותו.
<מיטל להבי: ויש עובדים שמוכנים לוותר על הרכב ולהגיע באמצעים חלופיים.
<מיטל להבי: אני חושבת שהעידוד באמצעות התלוש הוא הכי פשוט.
<מיטל להבי: זה לא צריך לעלות למעסיקים יותר.
<מיטל להבי: זה לא פוגע בעובדים.
<מיטל להבי: זה רק יוצר אלטרנטיבה.
<מיטל להבי: והאמת היא, זה גם מחבר בין המילים שלנו כשאנחנו אומרים שאנחנו מעודדים תחבורה ציבורית, לבין הכיס של האנשים אליהם אנחנו מדברים.
<מיטל להבי: ואני מבקשת.
אבישי ברוורמן: מר אמיר זלצברג, ראש תחום תחבורה במשרד להגנת הסביבה.
אבישי ברוורמן: יש לך, אני מבין, גם מצגת קצרה.
<אמיר זלצברג: כן, אדוני היושב-ראש.
<אמיר זלצברג: מכיוון שבעצם אנחנו נמצאים היום ביום איכות הסביבה, אז אנחנו רוצים להציג מאוד-מאוד בקצרה את הבעיה הסביבתית שקשורה לנושא שהתחבורה הציבורית בישראל עוד לא הגיעה לרמה של המדינות המפותחות ביותר, ואיך זה משפיע על כולנו, ואיזושהי הצעה, ומשהו שאנחנו עושים עכשיו בנושא בצורה מאוד-מאוד קצרה - - - והבעיה היא, אפשר בעצם לראות אותה בתמונה אחת, מכיוון שתמונה אחת מדברת יותר מהרבה מילים.
<אמיר זלצברג: ואם אנחנו עוסקים פה, עכשיו, בנושא שהתחלנו, בעיריית תל-אביב, אז יש ימים שבהם אנחנו רואים את העיר תל-אביב מכוסה בזיהום אוויר, ואני לא אכנס כרגע אם מדובר פה בכל מיני שמות של מזהמי אוויר, כגון: חלקיקים נשימים, תחמוצות חנקן - - -
אבישי ברוורמן: הגברת מיטל להבי, אנחנו גרים שם, במקום האפור הזה?
<אמיר זלצברג: זה לא כל יום נראה ככה, רק בימים בהירים - - -
<מיטל להבי: זו עיר נהדרת.
<מיטל להבי: הם בחרו את התמונה הכי קשה.
<אמיר זלצברג: אבל מה שחשוב פה בסיפור הזה זה ההשפעות של זה על הבריאות שלנו.
<אמיר זלצברג: ואני רוצה לצטט פה כמה מחקרים ואומדנים של הגופים המוסמכים לכך והכי רציניים בעולם.
<אמיר זלצברג: האחד זה ארגון הבריאות העולמי שקובע, רק לפני שנתיים הוא קבע שאחד מכל שמונה מקרי מוות בעולם קשור לחשיפה לזיהום אוויר.
<אמיר זלצברג: פליטה מרכבי דיזל הוכחה כמסרטן ודאי לבני אדם.
<אמיר זלצברג: אלו קביעות של ארגון הבריאות העולמי.
<אמיר זלצברג: האיחוד האירופי פרסם לפני שנה שחשיפה לזיהום אוויר מורידה בממוצע את תוחלת החיים של כולנו.
<אמיר זלצברג: באזורים מזוהמים באירופה תוחלת החיים מתקצרת בשנתיים.
<אמיר זלצברג: האדם האירופי הממוצע, כאשר הוא חשוף לזיהום אוויר באירופה, במיוחד באזורים המזוהמים, תוחלת החיים שלו מתקצרת בשנתיים.
<אמיר זלצברג: והנתון האחרון, שהוא מאוד-מאוד חדש והוא מאוד-מאוד מדאיג, זה נתון שה-OECD פרסם, והם עשו סקר עבור כל המדינות החברות ב-OECD: הם בעצם מצאו – גם לישראל, שאנחנו עכשיו חברים ב-OECD – הם מצאו שחשיפה לזיהום אוויר בישראל מובילה ליותר מ-2,500 מקרי מוות מוקדם בשנה בישראל.
<אמיר זלצברג: זה נתון שהוא בלתי נתפס.
<אמיר זלצברג: ולפי הערכות של ה-OECD, עבור מדינות מפותחות כמו המדינה שלנו, בערך 50% מהמקרים האלה קשורים לזיהום אוויר תחבורתי.
<אמיר זלצברג: ואלה לא הערכות של המשרד שלנו, זה הערכות של הגופים הכי רציניים שיש, וזה אומר שצריך לנקוט פעולות מאוד-מאוד קיצוניות לשפר את איכות האוויר.
<אמיר זלצברג: ויש לזה גם השלכות כלכליות: כל ימי האשפוז, הפסד ימי עבודה, עלויות תרופות – כל הדברים האלה עולים המון כסף למשק.
<אמיר זלצברג: הדברים האלה מצדיקים את מה שסגנית ראש עיריית תל-אביב אמרה, ומה שיגידו פה אנשים אחרים שאני רואה סביב השולחן, מצדיקים פעולות קיצוניות שהממשלה והמדינה יבצעו.
<אמיר זלצברג: עכשיו, מה שאני רק רוצה להגיד לגבי, משהו אחד שאנחנו עכשיו מקדמים ורוצים לעשות על מנת לשפר את הנושא הזה:
<אמיר זלצברג: אם אנחנו מסתכלים על מצאי הפליטות מכלי רכב במדינת ישראל, אנחנו רואים שבערך שליש מהפליטות מתחבורה נובעות ממשאיות ואוטובוסים, למרות שהם אחראיים רק על 5% מהקילומטראז', מהנסועה הכוללת, שזה אומר שזה חלק די נכבד.
<אמיר זלצברג: ואם אנחנו מסתכלים קצת יותר לעומק אנחנו יכולים לראות שרוב זיהום האוויר, לפי מה שאנחנו רואים פה, אנחנו רואים פה בצבע התכלת את אחוז האוטובוסים, למשל, ובצבע הכחול את האחוז מהזיהום.
<אמיר זלצברג: אנחנו רואים שאם אני מסתכל פה, על הציר האופקי, אנחנו רואים שהאוטובוסים החדישים ביותר פולטים מעט מאוד זיהום, והאוטובוסים הישנים ביותר פולטים הרבה מאוד זיהום.
<אמיר זלצברג: וזה לא פלא.
<אמיר זלצברג: זה נכון לכל רכב: זה נכון למשאית, זה נכון לפרייבט, לכל דבר.
אבישי ברוורמן: אתה צעיר מדי, אבל יש פה אחד מעורכי הדין שהוא גם אדם מבוגר, מנוסה – אתה זוכר את חוק קנוביץ', שהיו פולטים פה עשן?
אבישי ברוורמן: אני חושב שרוב אלה שבשולחן לא זוכרים את חוק קנוביץ', אבל אנחנו זוכרים את העשן שהיה יוצא מאחורה, אחרי חוק קנוביץ'.
אבישי ברוורמן: לא יישמו אותו.
<אמיר זלצברג: ולכן המסר פה הוא שרוב הזיהום נובע מכלי הרכב הישנים, ואנחנו צריכים למצוא שיטה איך להעביר את האנשים מכלי רכב ישנים לאוטובוסים חדישים.
<אמיר זלצברג: וזה בעצם הפתרון שאני רוצה להציג.
<אמיר זלצברג: זה מה שנעשה בהמון-המון-המון ערים באירופה, והפתרון הוא להגדיר אזור שהוא מופחת פליטות במרכז העיר, האזור שבו הריכוזים הכי גבוהים ואנשים נמצאים בסיכון הכי גבוה, ולאזור הזה מתגברים את התחבורה הציבורית, נותנים לו בעצם מענה טוב מאוד של תחבורה ציבורית, אבל אוסרים על שימוש בכלי רכב מזהמים, ולא חשוב כרגע אם מדובר במשאית ישנה, אוטובוס ישן, וגם מכוניות פרטיות ישנות.
<אמיר זלצברג: וכתוצאה מאותו מהלך – זה מהלך שעשו אותו ביותר מ-200 ערים באירופה – מובילים לשיפור באיכות האוויר, מצמצמים את מטרדי הרעש, מעודדים תחבורה ציבורית, מקצרים זמני נסיעה, משפרים את הבטיחות.
<אמיר זלצברג: כל הדברים האלה הם נגזרת.
<אמיר זלצברג: וזה מה שקורה כשערים באירופה נמצאות במצב שבו תל-אביב וירושלים נמצאות היום, הן עושות פעולות כאלה.
<אמיר זלצברג: דוגמאות: יותר מ-200 ערים מברלין, רומא, אמסטרדם, ליסבון, קופנהגן, סטוקהולם, לונדון ועוד – בכל עיר כזאת יש אזור כזה שהוא נקרא - - - אזור מופחת פליטות.
<אמיר זלצברג: מתגברים תחבורה ציבורית, ואוסרים על מי שיש לו רכב מזהם להיכנס.
<אמיר זלצברג: ורק דבר אחרון להגיד: גם עיריית ירושלים וגם עיריית תל-אביב יזמו תכנית להכין כזה דבר, ובמסגרת התכנית העירונית שלהם לצמצום פליטות הן הכינו תכנית כזו, הגישו אותה לאישורנו, ועכשיו אנחנו מאוד-מאוד דוחפים על מנת שיושלמו כל התהליכים הרגולטוריים הנדרשים ויקבלו כל האישורים הנדרשים.
<אמיר זלצברג: בתוך שנה אנחנו נהיה עם תכנית כזו, פעילה, גם בירושלים וגם בתל אביב.
אבישי ברוורמן: מר אמיר זלצברג, אני מודה לך.
אבישי ברוורמן: לפני שאנחנו ניכנס פה גם קצת להתקדם בנושא שעל הפרק אני גם ארחיב קצת את הנושא, ואני רואה שמר יותם אביזוהר, מנכ"ל ישראל בשביל אופניים; מר רון שני, ראש המועצה משגב, שהוא גם בא לדבר בזכות האופניים.
אבישי ברוורמן: אני נותן להם את זכות הדיבור.
אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להביא לתשומת לב המשתתפים שאני כרגע בתל אביב וכולנו בעד עידוד אופניים, כולל אופניים חשמליים וגם קורקינטים חשמליים.
אבישי ברוורמן: אנחנו קיימנו דיון, הגברת לאה ורון, לפני כמה?
<לאה ורון: לפני כשבועיים.
אבישי ברוורמן: לפני כשבועיים, שבו משרד התחבורה והבטיחות בדרכים התחיל להוסיף לנו כל מיני תקנות קטנות לגבי - - -
<לאה ורון: כן, התברר ששלוש שנים הנושא לא מוסדר.
אבישי ברוורמן: שלוש שנים הנושא לא מוסדר.
אבישי ברוורמן: אני בעד אופניים, אבל מי שגר בתל אביב היום יודע שזה הפך להיות ג'ונגל: נוסעים לך על אופניים חשמליים במהירות, על המדרכות, בתוך הדברים.
אבישי ברוורמן: והגיעו לנו מקרים של אנשים שנפצעו קשות, לא מכוסים.
אבישי ברוורמן: ולכן, תחמנו עד ה-30 ביוני את משרד התחבורה והבטיחות בדרכים לשבת עם כל הגורמים ולהביא לנו תקנות ברורות: איך נוסעים, מה נוסעים, מה קסדה, וכל זה.
אבישי ברוורמן: אם לא, במושב הבא אני לא מקדם שום דברים שנוגעים בנושא הרכב, להוציא דברים שהם פיקוח חיים ודברים אחרים.
אבישי ברוורמן: אז אני רק פה, אני מחזק את כל אלה שרוצים לנסוע באופניים, אבל איך לנסוע, מה לנסוע.
אבישי ברוורמן: כי זה קצת הפקרות מה שקורה היום בתל אביב.
אבישי ברוורמן: תסלח לי, הגברת מיטל להבי, זו עיר ללא הפסקה, אבל לפעמים גם דורסים בלי הפסקה.
<מיטל להבי: אני איתך לחלוטין.
אבישי ברוורמן: מר יותם אביזוהר, מנכ"ל ישראל בשביל אופניים.
<יותם אביזוהר: ושוב תודה רבה על הדיון החשוב הזה.
<יותם אביזוהר: התייחסות קצרה לנושא האופניים החשמליים והקורקינטים: אל"ף, אני מסכים עם כל מילה שנאמרה.
<יותם אביזוהר: אני חושב שחלק מהבעיה, באמת הזנחה של שנים בפיתוח תשתיות בטוחות לרכיבה, מה שיוצר קונפליקטים יומיומיים בין הולכי רגל לרוכבי אופניים.
<יותם אביזוהר: בתל אביב המצב משתפר וסוללים יותר ויותר, אבל עדיין יש הרבה עבודה.
<יותם אביזוהר: רשויות אחרות רובן מפגרות, ושם צריכים, מצד אחד, יותר תקציבים ממשרד התחבורה והבטיחות בדרכים לנושא פיתוח תשתיות מופרדות – לא רק ממכוניות, אלא גם מהולכי רגל.
<יותם אביזוהר: ולנושא שאנחנו מדברים עליו: אנחנו לא צריכים להמציא את הגלגל, על דו"ח ועדה בין-משרדית למיסוי ירוק שהוצג ב-2008, דיבר על ההיקף של העלויות החיצוניות הנגרמות משימוש בכלי רכב, הוערך אז בכ-6% מהתוצר המקומי הגולמי.
<יותם אביזוהר: המספרים הם גדולים, המסקנות הן ברורות, הן רק לא מיושמות.
<יותם אביזוהר: כשאנחנו מסתכלים, ואני עכשיו מהמצגת שמר אמיר זלצברג הציג, בניגוד באמת לאוטובוסים, זיהום האוויר שנפלט מאופניים הוא אפס.
<יותם אביזוהר: כל המרכיבים האחרים, פליטות, הם לא רלוונטיים ולכן אין באמת סיבה לא לקדם את הנושא הזה.
<יותם אביזוהר: בניגוד לתשתיות של פרויקטים תחבורתיים אחרים שהם לא אופניים ההשקעה בתשתיות אופניים הן זניחות.
<יותם אביזוהר: זכות הדרך שנדרשת כדי לקדם תחברת אופניים היא מינימלית, ולכן גרירת הרגליים של המדינה בנושא הזה היא מקוממת.
אבישי ברוורמן: אני מוכרח פה לציין לטובה, אחרי שקצת נזפנו בתל אביב על האפרוריות שלה ועל הג'ונגל, שבאמת כשנכנסו האופניים, ואני גם כן התחלתי אז לקחת את האופניים הירוקים, לא שיערתי באיזה קצב תל-אביב תהפוך להיות עיר אופניים.
אבישי ברוורמן: זה פשוט תפס בצורה בלתי רגילה.
אבישי ברוורמן: זה משנה את איכות החיים.
אבישי ברוורמן: כמובן, צריך לעשות את ההסדרים, מה שאמרתי, בנושאים האחרים.
אבישי ברוורמן: ואני חושב שבמקרה הזה תל-אביב צריכה להוביל בנושא הזה.
אבישי ברוורמן: וכמו שאמרת, ישראל צריכה ללכת בעקבותיה.
<יותם אביזוהר: אני מסכים.
<יותם אביזוהר: ואם אפשר עוד משפט אחד בנושא תמריצים כלכליים.
<יותם אביזוהר: בהצעת החוק לעידוד תחבורת אופניים, שאדוני היושב-ראש הוא אחד מהיוזמים שלה, נושא סעיף התמריצים הכלכליים לעידוד הרכיבה הוא שם.
<יותם אביזוהר: שוב, לא המצאנו את הגלגל.
<יותם אביזוהר: הנושא הזה קיים בהרבה מאוד מדינות.
<יותם אביזוהר: בפירוש, המדינה מבינה שאת החיסכון שהמעביד מייצר כשהעובדים שלו לא מגיעים ברכב, החיסכון למדינה, אפשר ונכון לחלוק עם העובד.
<יותם אביזוהר: זה בפירוש Win-Win.
<יותם אביזוהר: ואני שמח על הדיון החשוב הזה.
אבישי ברוורמן: תודה, מר יותם אביזוהר.
אבישי ברוורמן: מר רון שני, ראש המועצה האזורית משגב.
<רון שני: טוב, תודה רבה, ואני חושב שהדיון מאוד חשוב.
<רון שני: בכלל כל היום של הכנסת הירוקה הוא מאוד מדבר אלינו.
<רון שני: בתור אחד שמייצג את המרחב הכפרי אני באמת מסתכל על תל-אביב כשאני בא לשם ומקנא באופניים.
<רון שני: יש אצלנו המון נסיעות באופניים, אבל נורא מסוכן.
<רון שני: הנסיעות בתוך היישובים זה בסדר, ובמתחמים, נקרא לזה החצי עירוניים, הכפריים, זה בסדר, אבל במרחב הכפרי הפתוח זה ממש מסוכן.
<רון שני: יש אצלנו המון דרישה ליוממות אופניים, במיוחד בטווחים סבירים של נניח 10, 20 קילומטר רכיבה, אבל זה מאוד לא בטוח.
<רון שני: והייתי שמח שהוועדה תקרא למשרד התחבורה והבטיחות בדרכים ול"נתיבי ישראל" להמשיך לממש את התכנית שהתחילו בה ודיברו עליה, להקצות חלק מרצועת הדרך לאזור בטוח לרכיבה, ואני מדבר - - -
אבישי ברוורמן: משרד התחבורה והבטיחות בדרכים נמצא פה.
אבישי ברוורמן: מר דרור גנון והגברת מאיה אלקבץ נמצאים פה?
אבישי ברוורמן: מישהו ממשרד התחבורה והבטיחות בדרכים נמצא?
<דרור גנון: כן.
אבישי ברוורמן: אתם רושמים?
אבישי ברוורמן: אני רוצה שתתייחסו לחלק מההערות.
<רון שני: זו תכנית שהמשרד כבר התחיל אותה, גם עם "נתיבי ישראל", והייתי מאוד שמח שימשיכו לקדם את זה, שתהיה רצועת נסיעה לרוכבי אופניים שהיא בתוך תחום הדרך אבל לא בתוך תחום - - -, כך שתהיה הפרדה בטיחותית.
אבישי ברוורמן: תודה למר רון שני.
אבישי ברוורמן: אני, עכשיו, תיכף, אזגזג בין הנושאים.
אבישי ברוורמן: אבל לפני זה אני רוצה רגע לומר מילה, מכיוון שנציגי משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, באמת יש התפתחות בתשתיות ויש דברים.
אבישי ברוורמן: אני רק רוצה, בא לתשומת ליבי דבר מסוים שמכיוון שאתם פה ביום הסביבה, הייתי מבקש גם שתתנו לנו מידע לציבור.
אבישי ברוורמן: חברת, איך זה נקרא?
אבישי ברוורמן: - - -, של מינהלת תחבורה ציבורית, בא לאוזני שהיא הכינה עבודה שממפה אזורי תעסוקה, והמליצה על קווים מהירים בשעות הבוקר ואחר הצהריים לאזורי תעסוקה מרכזיים.
אבישי ברוורמן: כי הדברים האלה באמת יכולים לשפר.
אבישי ברוורמן: איכות התחבורה הציבורית תביא לכך שהרבה יותר אנשים ישתמשו בהם.
אבישי ברוורמן: הדו"ח הזה עדיין לא נחשף לציבור, וכמובן גם שהוא לא מיושם, וכתוצאה מכך גם כמובן אין פה את סדר העדיפויות מבחינת התקצוב.
אבישי ברוורמן: אני מאוד מבקש, אם נציג משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, מר דרור גנון, יוכל להתייחס לנושא, כי אנחנו מאוד מעוניינים לקבל את המידע לגבי הדו"ח הזה.
אבישי ברוורמן: איך אומרים, בעין בלתי מזויינת, כשאני מסתכל, ה-pay off של שיפור של קווים מהירים בשעות הבוקר והצהריים באזורי תעסוקה מרכזיים יכול פשוט לשפר את איכות החיים, לעלות לכלכלה, ולפעמים הוא יותר מפרויקטים גרנדיוזיים שעולים עשרות מיליארדים.
אבישי ברוורמן: אז אם תרצה להתייחס, מר דרור גנון, אז אני אתן לך, אבל כרגע אני עושה קצת, אני נותן לך, כי חלק מהשאלות עוד יגיעו אליך.
אבישי ברוורמן: אני קצת חוזר לנושא הראשון, כי אני תיכף ימשיך גם הלאה, ואני רוצה דווקא לבקש מנציג ההסתדרות, אם הוא רוצה להוסיף משהו, מר אלי יריב, בבקשה.
<אלי יריב: טוב.
<אלי יריב: כבוד היושב-ראש, כמו שיושב ראש ההסתדרות, מר אבי ניסנקורן, דיבר אתך אתמול בערב, ההסתדרות מברכת על היוזמה, אנחנו מאוד מעריכים אותה, אבל צריך לזכור דבר אחד ויסודי: אלמלא שיתוף הפעולה של העובדים, מרצונם, לוותר על הרכב הפרטי, ולקחת את הסיכון שהם יקבלו אכן את התוספות שהם מקבלים אותם היום ללא רכב פרטי, המהלך הזה לא יצלח.
<אלי יריב: אני מאוד מקווה שההסתדרות, יחד אתך, ואתה יודע לדחוף דברים – אנחנו רואים את זה פה במשך הקדנציה הזאת – תדחוף את הנושא הזה, ונקווה שעיריית תל-אביב שהיא פתחה דרך להרבה תחומים: בתחום הנסיעה באופניים, שבילי האופניים, כל הפעילות הזאת, היא תהיה החלוץ שבדרך, ואנחנו נשתף פעולה ככל שנוכל.
אבישי ברוורמן: תודה, מר אלי יריב.
אבישי ברוורמן: מר אלי יריב הוא מוביל דרך ואחד האנשים הבכירים בבת ים.
אבישי ברוורמן: אז אומרים: תל-אביב תחילה, ואחרי זה בת ים.
<אלי יריב: לא, בת ים, והגברת מיטל להבי גם מכירה את בת ים טוב.
אבישי ברוורמן: כמובן שאני אתן פה גם הערה, מכיוון שהנושא הזה הוא בהסכמים קיבוציים, יש לנו פה את אחד המומחים הגדולים בארץ בדיני עבודה, עורך הדין אשר חלד, שאולי תיתן לנו קצת איזו תשומה לגבי הפתרונות והדרך.
אבישי ברוורמן: בבקשה, עורך הדין אשר חלד.
<אשר חלד: סך הכול, העובדים בישראל מתחלקים בנושא הזה לשתי קבוצות: עובדים שעל פי דרגת תפקידם זכאים להשתתפות בהוצאות נסיעה בתחבורה הציבורית, ועובדים שעל פי דרגת תפקידם זכאים לפורמט כזה או אחר של החזקת רכב, ואני מדבר על החזקת רכב לצורך נסיעה לעבודה וממנה.
<אשר חלד: ההמרה של התוספת הזאת – אני אקרא לשתי התוספות האלה תוספות רכב – למקרה שאנשים מבקשים לא להשתמש באופציה של תחבורה ציבורית או תחבורה פרטית, ההמרה הזאת למרכיב של תשלום לעובד היא המרה שקודם כל יכולה להיעשות וחייבת להיעשות באמצעות הסכם קיבוצי שהמובילים שלו זה ההסתדרות והמעסיקים הציבוריים במקום הראשון.
<אשר חלד: הקסם שבעניין הזה הוא שאפשר להגיע לפתרון שלא עולה אף פרוטה לאף אחד.
<אשר חלד: בשונה מכל הפתרונות האחרים, שהם פתרונות מצוינים, שדנים בהם בנושאים של איכות הסביבה ובנושאים של קידום התחבורה, הרעיון הזה שמובא אל השולחן היום בעניין של קידום תחבורה ירוקה הוא רעיון שאין בו מפסידים.
<אשר חלד: אתה לא צריך לבקש מאף אחד להביא אגורה אחת של תקציב לשולחן.
<אשר חלד: הוא לא עולה, הוא רק מביא רווחים.
<אשר חלד: במובן זה שנשאר לפתור את הבעיה, והסכם קיבוצי יכול לפתור את הבעיה, שהמרת תוספות הרכב בתוספת תחבורה ירוקה לא תהפוך תוספת תחבורה ירוקה למרכיב שכר שעליו יש עלויות נוספות, משום שאז אתה מייקר את עלויות העבודה.
<אשר חלד: ברגע שפתרת את הבעיה הזאת וברגע שיש לך הסכם קיבוצי כזה אפשר לגשת לחקיקה פשוטה שהולכת בעקבות הסכם קיבוצי, כפי שנעשה בהרבה תחומים בארץ.
<אשר חלד: למשל: קחו את נושא הפנסיות, ששם נעשתה חקיקה בעקבות הסכמים קיבוציים.
<אשר חלד: ואז כל מה שנשאר, זה פשוט: כולם מרוויחים.
<אשר חלד: כולם מרוויחים בהקטנת תשתיות, כולם מרוויחים בהקטנת כמות של תאונות דרכים, וכולם מרוויחים בכל יתר התועלות שסביב השולחן הזה מדברים עליהן.
אבישי ברוורמן: אני מודה לך, עורך הדין אשר חלד, ואנחנו נזדקק אולי גם לתשומה, ולחוכמה והניסיון שלך.
אבישי ברוורמן: אני ממשיך בנושא הזה, מכיוון שאנחנו כרגע מדברים על תל-אביב כמובילה, לא נוכל שלא להזכיר את עיר בירתנו.
אבישי ברוורמן: מר תמיר ניר, מחזיק תיק התחבורה בעיריית ירושלים.
אבישי ברוורמן: זה קצת קוסם גם לירושלים, למרות שתל אביב היא מישור ובירושלים קצת יותר קשה לנסוע באופניים.
<תמיר ניר: לגמרי.
<תמיר ניר: גם עניין האופניים, כמובן, וגם עניין התחבורה הציבורית, בעצם אנחנו קוראים, אני, מאז שנכנסתי לתפקיד, אבל אני מניח שגם קודמיי קוראים לשיפור התחבורה הציבורית בתוך ירושלים.
<תמיר ניר: יש מהלך מאוד-מאוד מרשים שמשרד התחבורה והבטיחות בדרכים עושה בירושלים, של הרכבת הקלה, שיכול להביא לשינוי דרמטי בהתנהלות של האנשים.
<תמיר ניר: כמובן, השאלה אם יהיה להם את ה-incentive לעשות את זה: לוותר על הרכב ולהישאר בבית.
<תמיר ניר: אני יודע שרק בעיריית ירושלים יש 7,000 עובדים.
<תמיר ניר: רובם מחזיקים רכב, ורובם מקבלים החזקת רכב.
<תמיר ניר: מחזיקים רכב, מקבלים אחזקת רכב.
<תמיר ניר: אני לא צריך לדבר על המחירים הסביבתיים שיש לזה.
<תמיר ניר: אנחנו מדברים על שנת 2014, על 64 מיליון שקל רק, רק מעיריית ירושלים, אני לא מדבר על העיר, רק בעירייה, עובדי העירייה שהולכים כל שנה לדבר הזה.
<תמיר ניר: אני חושב שיש מקום גם לפתח את שבילי האופניים.
<תמיר ניר: אני יודע שב-2013 לא קיבלנו כסף לטובת פיתוח שבילי אופניים.
<תמיר ניר: ב-2014 הנושא עוד מוטל בספק, לא ברור.
<תמיר ניר: לי, לפחות.
<תמיר ניר: אולי מר דרור גנון יוכל להתייחס לזה.
<תמיר ניר: ראוי שנפתח את שני הדברים האלה, וזה ניתן ואפשרי.
<תמיר ניר: תודה.
אבישי ברוורמן: במיוחד לאור ההערה של עורך הדין אשר חלד, שמדובר כאן במהלך שאין לו שום עלות.
אבישי ברוורמן: ברגע שהוא נעשה בחוכמה, בהסכם, וכמו שאמרתי, עם הרוח הגבית שלנו, של יושב ראש ההסתדרות, של הממונה על השכר, ואמר את זה בצורה ברורה מר אלי יריב, פשוט מה שצריך לעשות זה להתכנס לעבודה ואז להתחיל לראות באמת שתל אביב תחילה במקרה הזה.
אבישי ברוורמן: הבירה - - -
<מיטל להבי: ביחד עם ירושלים.
<תמיר ניר: יחד, יחד.
אבישי ברוורמן: ביחד.
<מיטל להבי: ביחד, כן.
אבישי ברוורמן: גמרנו, לא מתחרים – לא תל-אביב הבירה - - -, ולא ירושלים בירת מדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לפנות למר גיל יעקב, מנכ"ל 15 דקות, ארגון צרכני התחבורה הציבורית.
אבישי ברוורמן: אתה תומך, ומה אתה רוצה עוד להוסיף ליום הסביבה?
יעקב גיל: כמובן שאנחנו תומכים ביוזמה לפטור את נושא ההטבה במשכורת.
יעקב גיל: חשוב מאוד להוסיף עוד מרכיב מאוד-מאוד מרכזי, שזה נושא זמני הנסיעה לעבודה.
יעקב גיל: בעצם, היום, גם אם אנחנו ברגע זה ניתן את ההטבה לעובדים, על פי גם מיפוי שעשינו ומונח לפניכם, זמני הנסיעה לאזורי תעסוקה הם פשוט לא מהווים איזושהי תחרות לרכב הפרטי.
יעקב גיל: מדובר על פי שניים, פי שלושה, ופי ארבעה לפעמים מנסיעה ברכב הפרטי.
יעקב גיל: זה מתחיל בתשתיות של נתיבי תחבורה ציבורית; זה עובר בתכנון, שהוא שגוי בהקשר הזה; כמות האוטובוסים היא לא מספיק גדולה.
יעקב גיל: ובעצם, זה הדבר שצריך להתעסק בו.
יעקב גיל: עכשיו באמת, השאלה ששאלת, איפה משרד התחבורה והבטיחות בדרכים?
יעקב גיל: זה גם מעניין אותנו לדעת מכיוון שהנושא ידוע.
יעקב גיל: אנחנו, אגב, מפעילים מוקד פניות ציבור ואנשים פונים אלינו מידי יום בדיוק על הסוגיה הזאת, שלוקח לי לעבודה להגיע שעה, לוקח שעה וחצי לפעמים.
יעקב גיל: עכשיו, מאוד חשוב פה לערוך סקרים ולשאול את האנשים מאיפה הם מגיעים.
יעקב גיל: היום רוב הסקרים של משרד התחבורה והבטיחות בדרכים זה סקרים ששואלים את מי שכבר נוסע בתחבורה הציבורית, - -
אבישי ברוורמן: ולא את הפוטנציאליים.
יעקב גיל: - - ואין מספיק סקרים על הפוטנציאל.
יעקב גיל: ואגב, הקיצור של זמני הנסיעה הוא אפשרי.
יעקב גיל: דוגמה ספציפית בירושלים שאולי חלק מכירים: אנחנו רוצים לקצר נביעה לאזור התעסוקה גבעת שאול, שזמני הנסיעה היו לשם 60 ו-70 דקות, והיום יש קו שמביא את האנשים ב-25 דקות, חצי שעה.
יעקב גיל: זה דברים שהם אפשריים.
יעקב גיל: צריך לתת עליהם את הדגש.
יעקב גיל: כמובן שיש לזה תועלות למשק ולכולם, אבל זה חייב להיות מהלך משולב: גם ההטבה וגם השיפור של התחבורה הציבורית, תוך שיתוף הציבור.
יעקב גיל: זה מאוד חשוב העניין הזה.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת, במקביל.
אבישי ברוורמן: רק תזכיר לכולנו, לציבור, ביום הסביבה, למה 15 דקות ולא 14 דקות.
יעקב גיל: 15 דקות זה קונספט שבעצם אומר שצריך להגיע למרכז עירוני תוך 15 דקות מכל מקום שאתה גר בו.
יעקב גיל: זה המהות של - - -
אבישי ברוורמן: נו, אני שאלתי למה 15 דקות ולא 14 דקות?
אבישי ברוורמן: רבע שעה?
יעקב גיל: למה לא 14 דקות?
יעקב גיל: אם זה יהיה עשר דקות אנחנו נשמח.
יעקב גיל: ונתחיל ב-15 דקות.
יעקב גיל: אם יהיה 15 דקות אנחנו נתקדם.
אבישי ברוורמן: תודה רבה ותחזקנה ידיכם על העבודה הברוכה.
אבישי ברוורמן: הצטרפה אלינו חברת הכנסת תמר זנדברג.
תמר זנדברג: תודה, תודה רבה, אדוני, ותודה רבה לכל המשתתפים וליוזמי הדיון; לנציגי הרשויות המקומיות; חברתי, סגנית ראש העיר, הגברת מיטל להבי, ואדוני מירושלים; ובאמת כל הארגונים: 15 דקות, תחבורה היום ומחר, ישראל בשביל אופניים, מי שלא ציינתי.
תמר זנדברג: באמת, כל השותפים.
תמר זנדברג: אני רוצה לספר לכם שאנחנו בכנסת הזאת הקמנו את השדולה לתחבורה בת קיימא, ביחד עם חבר הכנסת יריב לוין ואני, בשביל לחזק את הרעיון של מה שכאן נקרא: הגעה ירוקה לעבודה, בשביל לחזק את הרעיון של תחבורה מקיימת.
תמר זנדברג: אנחנו אפילו לא קוראים לזה תחבורה אלא נגישות, תנועה.
תמר זנדברג: כי הרעיון הוא שגם הליכה ברגל היא תחבורה מקיימת, וגם נסיעה באופניים היא תחבורה מקיימת, ובחוק האופניים – נמצא כאן מר יותם אביזוהר מישראל בשביל אופניים – אנחנו עובדים על הגעה באופניים לעבודה.
תמר זנדברג: ומסתבר שהחסם המרכזי לזה, למשל, זה בניית מקלחות, משהו שכביכול לא קשור.
תמר זנדברג: הנתונים כאן של 15 דקות הם, אני חושבת, תעודת עניות לכולנו.
תמר זנדברג: קודם כל, בתור חברה.
תמר זנדברג: מדינה כל כך קטנה, כל כך צפופה, ושעדיין כל כך תלויה וכל כך מבוססת על הרכב הפרטי.
תמר זנדברג: אני רוצה לדבר גם, כמו שבעצם פה, בנייר של 15 דקות, אולי אפילו נרמז, הייתי אומרת, לקראת הסוף, שהבעיה טמונה אפילו עוד הרבה לפני המאמץ הבאמת ראוי להערכה, וכל הכבוד שלכם ברשויות המקומיות, הוא טמון בסוגיה תכנונית קודמת: איפה ממוקמים מוסדות הציבור; איפה ממוקמות תחנות הרכבת, שהיום אחד הנושאים זה איפה בנינו את תחנות הרכבת?
תמר זנדברג: במקום שאי אפשר להגיע אליו.
תמר זנדברג: הרבה מתחנות הרכבת הקיימות אנשים לא נוסעים בהן.
תמר זנדברג: כי החניון מלא ו"מפוצץ".
תמר זנדברג: תחנות רכבת, אגב, שבשנות התשעים, כשהקימו אותן, טענו שאין בהן צורך כי אף אחד לא ישתמש בהן, היום אי אפשר להשתמש בהן כי החניון מלא ואין בו מקום, וזה בגלל שאין איך להגיע לתחנות האלה בצורה מקיימת.
תמר זנדברג: עכשיו, משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, אני חייבת לומר משהו, והשר יודע את זה, העליתי את הנושא הזה בפניו כמה פעמים: קודם כל, חל שינוי כיוון במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים.
תמר זנדברג: משרד התחבורה והבטיחות בדרכים התחיל להשקיע בשנים האחרונות, ואם נסתכל על עוגת חלוקת התקציב של משרד התחבורה והבטיחות בדרכים – נוטה לכיוון התחבורה הציבורית, יותר מאשר לרכב הפרטי.
תמר זנדברג: צריך את זה לומר בפתח הדברים.
תמר זנדברג: אבל יש קונספט מרכזי שעדיין לא נפל בו האסימון במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים, וזה מתחיל מהשר ויורד למטה: שתחבורה פרטית ותחבורה ציבורית, כפי שעולה בצורה ממש ברורה מהטבלה הזו – הן תחליפיות אחת לשנייה.
תמר זנדברג: אי אפשר להמשיך לקדם את שתיהן בפול גז ולחשוב שאנשים יעברו להגיע לעבודה או לכל מקום אחר בתחבורה ציבורית אם האפשרות להגיע ברכב פרטי תהיה כל כך הרבה יותר מהירה, זולה ונוחה.
תמר זנדברג: שיטת המקל והגזר, שאנחנו לא אוהבים להשתמש, לציין אותה, חייבת לחול גם כאן.
תמר זנדברג: התחבורה הציבורית חייבת להשתפר, אבל במקביל, אם ההגעה ברכב פרטי, אם אנחנו נמשיך לבנות כמה שיותר חניונים, מחלפים וכבישים – זה תמיד יהיה יותר נוח לרדת מהבית, להיכנס לאוטו בחנייה הצמודה, לנסוע בלי פקקים, ולחנות בחינם ובזול.
תמר זנדברג: ואני רוצה לציין לסיום בצער, הצעת חוק שהגשנו השבוע לכבוד שבוע הסביבה.
תמר זנדברג: חבר הכנסת יריב לוין ואני, ושלצערי נדחתה על ידי ועדת השרים לחקיקה, ושאולי הוועדה תעזור לנו לקדם – הצעת חוק שנכתבה על ידי אדם, טבע ודין – לחייב הגשת תסקיר תחבורה.
תמר זנדברג: כמו שיש כבר תסקיר השפעה על הסביבה, שכבר מוכר וידוע לכל הארגונים, תסקיר תחבורה שיצטרף לכל תכנית בנייה, על מנת שלא קודם נבנה שכונה, ואיך פרופסור הלל שוקן, מי שמכיר, קורא לזה בלון על חוט: "זורקים" שכונה, ואחר כך חושבים מה החוט, שזה כמובן כביש, שיחבר את אותה שכונה אל שכונות אחרות, אל בית הספר, אל מקומות התעסוקה וכולי.
תמר זנדברג: במקום זה, הרעיון, המחשבה על נגישות ועל תנועה בתוך השכונה ולשכונה חייבת להתחיל משלב התכנון.
תמר זנדברג: וקודם כל, כדי שבית הספר יהיה במרחק הליכה מהמגורים, וכדי ששבילי האופניים יהיו לא השבילים לספורט אלא שבילי תחבורה.
תמר זנדברג: ובסופו של דבר, שתחנת הרכבת - -
אבישי ברוורמן: סוף מעשה במחשבה תחילה - - -
תמר זנדברג: - - והאוטובוסים וכולי יהיו חלק אינטגראלי מתכנון השכונה בגלל ששם זה מתחיל.
תמר זנדברג: ואני מקווה שדרך הוועדה הזו נצליח לקדם את הצעת החוק.
תמר זנדברג: ושוב, ברכות לכל העוסקים בדבר ותודה.
אבישי ברוורמן: אנחנו אם כך ממשיכים, ואני מבקש את הגברת תמר קינן מתחבורה היום ומחר.
אבישי ברוורמן: ולאחר מכן אני אתן, ואני מבקש ממר דרור גנון, תרכז את כל השאלות כדי שאנחנו נתייחס, במיוחד לשאלה שלי - - - ועל בכלל, על רוח, אני בטוח שאתם אוהבים את רוח ההצעה.
אבישי ברוורמן: כן, הגברת תמר קינן.
<תמר קינן: קודם כל, ברכות על קיום הדיון וכל הכבוד לגברת מיטל להבי על היוזמה והנכונות לקדם את העניין.
<תמר קינן: תחבורה היום ומחר פנתה כבר בשנת 2001 למר יובל רכלבסקי שהיה בזמנו הממונה על השכר, והיינו איתו בהתכתבויות ודין ודברים על הנושא של הטבת רכב לעובדי מדינה, וכמובן, כפועל יוצא, לכל העובדים במגזר הציבורי.
<תמר קינן: הוא טען בהתחלה שנחכה להסכם שכר דור ב', וכשהיה הסכם שכר נוסף אז הוא אמר שהוא מצטער שזה לא הצליח להיכנס, שזה לא הסתייע.
<תמר קינן: ככה אני מצטטת מאחד המכתבים שלו.
אבישי ברוורמן: את יודעת, יש משפט כזה, בלעז הוא נשמע יותר טוב: There is nothing more powerful than .
אבישי ברוורמן: idea whose time has come an מר יובל רכלבסקי, שהוא היה מנהל שכר יוצא מן הכלל, כנראה נתקל ביותר מדי חסמים.
אבישי ברוורמן: אבל איך אומרים, הלילה זה הלילה.
אבישי ברוורמן: הכול פתוח.
<תמר קינן: הדבר החשוב הוא שאני חושבת שפשוט אולי הפנייה שלנו מהבחינה הזאת הקדימה את זמנה, שלא הייתה עדיין את המודעות.
<תמר קינן: ומקבלי ההחלטות, חשוב שהנושא הזה יגיע מלמעלה.