GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמואל מלכיס: מה פתאום המדינה בכלל מתערבת, שמי שקנה רכב חייב לתקן אותו?
<שמואל מלכיס: אני לא מבין את הרעיון הזה.
<שמואל מלכיס: "יתקן את הרכב במוסך שניתן לו רישיון".
<שמואל מלכיס: הוא חייב לתקן?
<מרב תורג'מן: הוא לא חייב, אבל אם הוא מתקן הוא צריך לתקן במוסך שניתן לו רישיון.
<שמואל מלכיס: מה זה "יתקן את הרכב"?
<שמואל מלכיס: זה הוראה.
<שמואל מלכיס: צריך לכתוב "אם יתקן".
דוד צור: אנחנו מתערבים כי אנחנו חושבים שיש בזה גם הורדת תמריץ לגניבות חלפים ורכבים וגם עניין בטיחותי.
דוד צור: זה שיהיו רמאים וינסו לעקוף – זה נכון לכל חוק ולכל תקנה, ברור.
דוד צור: לכן המחוקק מחוקק, שלא יהיה אפילו ספק קל שהדבר בוצע לכאורה בתום לב או באי ידיעה או משהו דומה לזה.
דוד צור: לכן החקיקה הולכת ונעשית יותר הדוקה.
<אמנון ניקריטין: הוא אמר ששמאים לא מבינים ברכב.
דוד צור: אבל ביטלנו את האמירה הזאת.
<אמנון ניקריטין: אבל אין חברת ביטוח שמשלמת נזק ללא דוח שמאי.
<שמואל מלכיס: השמאי מעריך נזק, לא את איכות התיקון.
<אמנון ניקריטין: אין חברת ביטוח שמשלמת נזק ללא שמאי.
<אמנון ניקריטין: אפילו בנזקים קטנים, קל וחומר בנזקים גדולים כפי שמדברים פה, נזקים של אובדן להלכה, שהם נזקים של בסביבות 50% מערך הרכב צריך שתהיה מעורבות של שמאי.
<אמנון ניקריטין: חברות הביטוח לא רוצות מעורבות של שמאי, מעוניינות לחסוך כסף, אבל אני חושב שיש פה איזה פספוס כי השמאי הוא כן גורם דומיננטי בכל המערכת.
<אמנון ניקריטין: השמאי כן מבין במכונאות רכב ובתיקוני רכב.
<אמנון ניקריטין: אני חושב שבאיזה מקום התפספסה כל המערכת הזאת בין חברת הביטוח, הקונה, המתקן ורוכש הרכב.
דוד צור: אבל הוועדה צריכה גם לשקול שיקולים איך לא לייקר בסופו של דבר, גם כי בסוף העלויות האלה מושתות על הצרכן.
<אמנון ניקריטין: אלה עסקאות של עשרות אלפי שקלים.
דוד צור: יצא מפה מי שאמור להגן על הצרכן.
דוד צור: בסוף, איך שלא נעשה את זה, זה מושת על האזרח הקטן.
<אמנון ניקריטין: אם מחיר מכונית ממוצעת שיוצאת מהשבתה של אובדן להלכה בפועל הוא- - -
דוד צור: אנחנו לא מדברים רק על אובדן להלכה.
<אמנון ניקריטין: אני מדבר עכשיו על נושא של אובדן להלכה.
<אמנון ניקריטין: בממוצע הסכום הוא 50,000 שקל.
<אמנון ניקריטין: כלומר המכונית נמכרת בכ-20,000 שקל.
<אמנון ניקריטין: ההוצאה של עוד כמה מאות שקלים היא שולית וזניחה ואני סבור שהיא חשובה.
דוד צור: בהכירנו את חברות הביטוח, מן הסתם היא לא תיעצר שם.
דוד צור: היא תהיה מושתת עוד פעם על האזרח.
<אמנון ניקריטין: אז יש לשמאי בית, שהם בלאו הכי בודקים את החשבון.
דוד צור: לשמאי יש תפקיד בשלב הראשון.
דוד צור: אנחנו לא רואים את תפקידו של השמאי ללוות לאורך כל הדרך את התיקון, כולל פיקוח וכניסה למוסכים.
דוד צור: זו אחריות שמוטלת על איגוד המוסכים.
<אמנון ניקריטין: מי שבחברות הביטוח מאשר את החשבונות האלה זה שמאי, שמאי מורשה של חברת הביטוח שהוא שכיר בחברה.
<אמנון ניקריטין: אני חושב שמן הדין שהוא יבדוק את הרכב הזה בעצמו.
דוד צור: אחרי שהוא תוקן?
<אמנון ניקריטין: כן.
דוד צור: אז אנחנו חושבים שלא.
<יורם בן-יואל: אבל יש חברות ביטוח שעושות את זה.
דוד צור: מאה אחוז, אני רק מברך אותן.
דוד צור: אני לא חושב שאנחנו צריכים להטיל את זה כחובה בחקיקה, להשית עוד פיקוח של שמאים אחרי שהאוטו יצא מן התיקון.
<אמנון ניקריטין: השמאים יקבעו ונידונו.
<אינגריד הר אבן: יש לנו כמה הערות לסעיף 7א החדש.
<אינגריד הר אבן: ראשית, היינו רוצים לבקש לאסור על רוכש הרכב למכור אותו הלאה לפני קבלת הרישיון.
<אינגריד הר אבן: כבוד יושב-ראש הוועדה, זה דבר שאנו נתקלים בו, שהרוכשים, הסוחרים כבר מעבירים לעוד אדם ועוד אדם ועוד אדם עוד לפני שקיבלו את הרישיון.
<אינגריד הר אבן: היינו מבקשים לאסור את זה כדי שלצרכן הסופי יהיה בעל בית אחד ולא שרשור של סוחרים.
דוד צור: זה לא אסור היום?
<מרב תורג'מן: אבל איך הוא יכול להעביר את הרישיון?
<מרב תורג'מן: הוא לא יכול למכור.
<אינגריד הר אבן: הוא כותב בהסכם עם הסוחר השני או השלישי או הרביעי שכאשר יתקבלו הרישיונות הוא ייתן לו אותם.
<אינגריד הר אבן: זאת פרקטיקה נוהגת.
<שלמה תוסיה-כהן: ברכב, הבעלות, הרישיון הוא רק דקלרטיבי.
<אינגריד הר אבן: הוא מוכר את החזקה באוטו בלי הרישיון.
דוד צור: מי קונה אוטו בלי שיעבירו לו בעלות אלא האוטו עובר פעם שנייה ושלישית?
<אינגריד הר אבן: זאת המציאות, כבוד יושב-ראש הוועדה.
<אינגריד הר אבן: סוחרים מעבירים לסוחרי משנה, מעבירים לעוד יד.
<אינגריד הר אבן: זה קורה כל הזמן ואז לצרכן הסופי אין כתובת.
דוד צור: אני מבקש לשאול עכשיו את אנשי יחידת "אתגר" והמשטרה, מבחינת החוק זה מותר?
<ולדו אלעזר: למכור רכב בלי להעביר בעלות?
<ולדו אלעזר: בוודאי.
דוד צור: עזוב לרגע את המציאות הנוהגת.
דוד צור: לא למכור מבלי להעביר בעלות.
דוד צור: הוא יכול למכור וזה יהיה במגרש הגרוטאות.
דוד צור: אנחנו מדברים על לנסוע.
<שרית זוכוביצקי-אור: יש חובת העברת בעלות מכוח פקודת התעבורה.
<אינגריד הר אבן: למכור את הרכב במצבו הניזוק כשעדיין לא הגיעו- - -
דוד צור: עד שהרכב לא עולה לכביש הוא לא מקבל את הרישיון.
דוד צור: אז אני לא רואה פה בעיה.
<אינגריד הר אבן: אני מדברת על פרקטיקה שנוהגת, שסוחר א' מוכר לסוחר ב' את הרכב במצבו הניזוק וגם מעביר לו את חובת התיקון וכולי, ואז חברת הביטוח מקבלת את המסמכים מהסוחר השני, השלישי או הרביעי.
<רונן לוי: מעבירים את השרשור של האחריות אחר-כך בתביעות, אז יש 4-5 נתבעים.
דוד צור: אני לא מבין למה זה ענייננו, מהסיבה הפשוטה, הרי כל החוק נועד למנוע גניבות וגם שלא יעלה לכביש רכב שלא תוקן כהלכה.
<רונן לוי: רק לשקף לך את המצב.
<רונן לוי: כל רוכש רכב כזה כאשר בא לתבוע אחר-כך כשהוא מגלה את העניין, בדרך כלל זה 4 נתבעים, 4 עורכי-דין בכל תיק של הונאה כזו.
<רונן לוי: זה מה שקורה בפרקטיקה.
דוד צור: מה שמציעה עו"ד הר אבן הוא לאסור בחוק העברת בעלות טרם קבלת הרישיון.
<אינגריד הר אבן: העברת חזקה ברכב.
<שרית זוכוביצקי-אור: חברת הביטוח תמיד עובדת מול הרוכש.
<שרית זוכוביצקי-אור: יש לה רוכש אחד ואחריו היא עוקבת.
<שרית זוכוביצקי-אור: עו"ד הר אבן אומרת שמעבירים פה חזקות.
דוד צור: אבל היא אומרת שהוא מעביר בדרך.
<רונן לוי: אחד מעביר את האחריות לאחר.
<רונן לוי: זה מה שקורה בבתי-משפט.
דוד צור: השאלה אם זה צריך להיות בחוק הזה.
<אינגריד הר אבן: כבוד יושב-ראש הוועדה, יש פה סעיף שמחייב את הרוכש לדווח בתוך 90 ימים על מקום הימצאו של הרכב.
<אינגריד הר אבן: הרי מה זה "ואת מקום הימצאו"?
דוד צור: אם להיות תכליתיים, במקום לכתוב "רוכש רכב" היא מציעה להוסיף "או מי שמחזיק בחזקה".
<אינגריד הר אבן: בדיוק להיפך.
<אינגריד הר אבן: אני רוצה לאסור על מי שקנה מחברת הביטוח להעביר את הרכב הלאה טרם קבלת הרישיונות.
דוד צור: את מתערבת פה בשוק אזרחי.
דוד צור: אני לא רוצה להתערב דרך חקיקה.
דוד צור: תביני את הרציונל שלנו כמחוקק.
דוד צור: את רוצה להסדיר משהו בשוק דרך חוק שבכלל מסדיר נושא של מניעת גניבות חלפים ונושא של בטיחות.
<אינגריד הר אבן: זה מתייחס בדיוק לעניין הזה, כי אם אתה מטיל פה חובות על רוכש הרכב, שהוא הסוחר, אם כבר מצאת לנכון – כבודו הסביר את זה קודם – להטיל חובות על הסוחר למה אי אפשר למנוע ממנו להמחות את החובות שלו למישהו אחר?
<אינגריד הר אבן: זאת השאלה.
<אינגריד הר אבן: הרי אם אותו סוחר מכר כבר לסוחר-משנה אז מי חייב עכשיו בכל החובות הללו?
<שרית זוכוביצקי-אור: הרוכש הראשון חייב.
<אינגריד הר אבן: אם הרכב כבר אצל השני, מי חייב בחובות הללו?
<שרית זוכוביצקי-אור: הרוכש הראשון.
<קריאה: יש כאן עניין של פיקוח.
<קריאה: יש כאן גם התערבות בפיקוח.
<מרב תורג'מן: אם סוחר הרכב מכר את הרכב לסוחר נוסף, כאשר הסוחר הנוסף מכר לסוחר נוסף, הזכויות והחובות שחלות על רוכש הרכב הראשון מומחות יחד עם המכירה.
<שרית זוכוביצקי-אור: החוק מייצג פוזיציה בין חברת הביטוח לרוכש ממנה ומפרט את כל החובות.
<שרית זוכוביצקי-אור: כאן מוצע להחיל את החובות על הרוכש השני והשלישי.
<אינגריד הר אבן: לאסור את המכירה.
<שרית זוכוביצקי-אור: אנחנו לא מתערבים פה במכירות.
<שרית זוכוביצקי-אור: אנחנו רוצים להסדיר את היחסים שבין חברת הביטוח לבין מי שהיא מכרה לו ושם להסדיר את כל העניינים: שהרכב יתוקן כדין, שהרכב יתוקן בחלקים תקינים.
<שמואל מלכיס: לא רק חברת ביטוח, גם בעל צי רכב.
<אביטל בגין: הוא ממשיך להיות הרוכש גם אם הוא מעביר את החזקה.
<אביטל בגין: הראשון ממשיך להיות הרוכש.
<שמעון אלקיים: אם הרכב מקבל דוח זה בא על שם בעל הרכב.
<אביטל בגין: חלה עליו החובה לדווח לחברת הביטוח אחת ל-90 ימים.
<מרב תורג'מן: אין זה עניינו של החוק אם הרוכש הזה בחר להעביר לפלוני שיתקן את הרכב.
<מרב תורג'מן: זה לא מעניין אותנו.
<מרב תורג'מן: הרוכש של הרכב – עליו חלות החובות.
<אביטל בגין: הוא לא יכול להעביר את הבעלות, לכן הוא ממשיך להיות בעלי הרכב.
דוד צור: אני לא שומע כלום.
דוד צור: אני מבקש שקט רגע.
דוד צור: אני רוצה להבין, עד כמה התופעה הזאת נפוצה?
<ולדו אלעזר: היא נפוצה.
דוד צור: אתם מציעים לאסור בחוק את האפשרות בכלל למכור רכב כזה?
<ולדו אלעזר: אנחנו לא נכנסים לזה.
<רונן לוי: לייצר כתובת.
<מרב תורג'מן: יש פה כתובת כי הם נדרשים לדווח אחת ל-90 ימים מה הסטטוס של הרכב.
<אינגריד הר אבן: אבל הצרכן הסופי כשהוא כבר קונה מהסוחר הרביעי- - -
<מרב תורג'מן: למה הצרכן הסופי צריך לתבוע את הסוחר הראשון?
<מרב תורג'מן: אני לא מצליחה להבין.
<רונן לוי: אז את מי הוא תובע?
<מרב תורג'מן: היריבות שלו היא נגד אותו אדם שמכר לו את הרכב.
<מרב תורג'מן: אני לא מבינה למה נכנסים- - -
<אינגריד הר אבן: אבל על אותו אדם לא חלות החובות לפי החוק הזה.
<אינגריד הר אבן: זה מה שאני שואלת אותך, ואני מייצגת אנשים כאלה.
<מרב תורג'מן: אבל כרגע הוסבר שהחובות האלה, כל עוד לא עברה הבעלות, חלות עליו.
<רונן לוי: שאין לו כתובת.
<אינגריד הר אבן: הרי הרוכש הסופי תובע את מי שמכר לו, וזה לא אותו אחד שהחובות פה חלות עליו.
<קריאה: זה לא נועד להסדרת השוק האזרחי.
<שמואל מלכיס: זה למניעת שימוש בחלפים משומשים.
<שמואל מלכיס: אי אפשר להעמיס הכול על החוק הזה.
<שמעון אלקיים: זה בעיה.
דוד צור: אני לא רואה שאנחנו צריכים להסדיר את כל הבעיות, את חובות השקיפות, חובות גילוי נאות והחובות אחרות שחלות דרך החוק הזה.
<אינגריד הר אבן: אני מדברת על החובות של החוק הזה, שרוכש הרכב שחלות עליו חובות לא יוכל להמחות את החובות הללו למישהו אחר.
<שרית זוכוביצקי-אור: אילו חובות?
דוד צור: הצעה יפה וסדורה, יש בה היגיון, אבל אנחנו לא מקבלים אותה.
דוד צור: אני מתקדם.
<אינגריד הר אבן: יש לי הערה נוספת לסעיף הזה.
<אינגריד הר אבן: הסעיף הזה מבחין בין מי שרוכש את הרכב לשימוש אישי ולא לשימוש אישי.
<אינגריד הר אבן: יוצא שמנוסח החוק יש גם אבחנה בחובות שלהם, כי סעיף קטן 7א(ב) מחיל את החובות הללו רק על מי שרוכש שלא לשימושו האישי, כלומר הסוחר.
<אינגריד הר אבן: יוצא מזה שמי שרוכש לשימושו האישי אין עליו את החובות האלה.
<אינגריד הר אבן: זאת הבעיה הראשונה.
<אינגריד הר אבן: הבעיה השנייה, הרוכש הזה לשימושו האישי, שאני לא יודעת מי זה, אילו אנשים הולכים לחברות ביטוח לקנות רכב לתיקון לשימושם האישי, בפועל זאת פרצה מסוכנת מאוד לאותם אנשים שלא מצהירים בפני הצרכן שהם סוחרים אלא אומרים לצרכן, יוצרים מצג: זה של סבתא שלי, זה של אמא שלי.
<אינגריד הר אבן: יש פסיקה רבה מאוד לגבי אלה שלא מגלים לצרכן שהם סוחרים.
<אינגריד הר אבן: לדעתנו זאת פרצה מאוד מסוכנת.
<אינגריד הר אבן: היינו מציעים קודם כול לא לאפשר את המכירה לאנשים פרטיים לשימוש אישי כי זה אפשרות לסוחרים לא הגונים לנצל את הפרצה הזאת.
<אינגריד הר אבן: אני מפנה לדבריי קודם, שאנחנו מציעים שהעסקאות הללו יבוצעו רק מול סוחרים מוכרים עם רישיון.
<אינגריד הר אבן: שנית, לכאורה מן הנוסח יוצא שזה לא אותן חובות.
<אינגריד הר אבן: את זה צריך להסדיר.
<אינגריד הר אבן: והערה אחרונה, אמרה חברתי שרוצים לעשות תמונת ראי בין חובות המבטח לחובות רוכש הרכב.
<מרב תורג'מן: לעניין פסקה (3).
<אינגריד הר אבן: אז צריך להוסיף פה גם את עניין חוות דעת השמאי והחשבונית שמופיע בסעיף 3(א)(3) ופה נשמט.
<אינגריד הר אבן: אם חברת הביטוח צריכה לקבל חוות דעת וחשבונית הוא צריך למסור את חוות הדעת והחשבונית.
<שרית זוכוביצקי-אור: קודם כול, למה אנחנו עורכים אבחנה בין אישי ללא אישי.
<שרית זוכוביצקי-אור: אגיד נתונים, שעל-פי בדיקתנו למעשה רוב כלי הרכב נמכרים לסוחרים.
<שרית זוכוביצקי-אור: המיעוט שבמיעוט נמכרים לאדם הפרטי.
<שרית זוכוביצקי-אור: כעיקרון אנחנו לא יכולים להגביל את חברת הביטוח ולהגיד לה למכור רק ל-א' או רק ל-ב'.
<אינגריד הר אבן: אבל לפחות להשוות את החובות.
<שרית זוכוביצקי-אור: לעניין החובות על אדם פרטי תשלים את התשובה אביטל בגין.
<אביטל בגין: זו היתה ההתנגדות שלנו כעמדה של משרד המשפטים, שאנחנו מתנגדים להטיל אחריות על צרכן, בשונה מן העוסק.
<אביטל בגין: אם את הולכת לעורך-דין והעורך-דין רמאי לא מוטלת עליך חובה לבדוק אם הוא רמאי אלא האחריות היא של עורך-הדין.
<אינגריד הר אבן: אז אדם פרטי יכול לתקן במוסך לא חוקי?
<אינגריד הר אבן: זה מה שיוצא מזה.
<אביטל בגין: אדם פרטי יכול לתקן במוסך לא חוקי.
<אביטל בגין: התפקיד שלנו ושל ההסדרה לדאוג שלא יהיו מוסכים לא חוקיים.
דוד צור: בסופו של דבר ניפול על המוסך ולא על האדם הפרטי.
דוד צור: הוא מבחינתו נכנס למוסך.
<אינגריד הר אבן: אבל הוא לא צריך להביא אישורים וחשבונית למבטח?
<אביטל בגין: האדם הפרטי לא צריך לעשות את זה.
<מרב תורג'מן: היו לנו שיחות ארוכות על העניין הזה.
<מרב תורג'מן: גם אני שאלתי את השאלות הללו.
<מרב תורג'מן: אי אפשר לדרוש מאדם פרטי- - -
דוד צור: אפשר, אם רוצים, לאכוף על אדם פרטי את העניין אם הוא לא יביא חשבוניות וכן הלאה, דרך רשות המסים.
<אביטל בגין: מדברים פה על נזק והשאלה מי הוא הסוחר ועליו מוטלות החובות ולא על האדם הפרטי.
<אביטל בגין: מהנתונים שיחידת "אתגר" הביאה זה היה למעלה מ-95%, וגם האחוזים הנותרים היו אנשים שקנו רק 3 רכבים ולכן לא הגדרנו אותם כסוחרים.
דוד צור: אני מקבל את העמדה הזאת.
<מרב תורג'מן: מה לגבי ההערה על תמונת הראי, ההערה שלה לגבי החובה להמציא את החשבונית?
<שרית זוכוביצקי-אור: שתוטל על הרוכש?
<שרית זוכוביצקי-אור: זה על הרוכש לא לשימוש אישי.
<לאה ורון: הרוכש לא יכול לנסות לתקן את הרכב בבית אם זה התחביב שלו?
דוד צור: הוא לא יקבל את הרישיון.
<מרב תורג'מן: ההוראה הזאת בכלל לא חלה עליו.
דוד צור: הרוכש יכול בעיקרון לא לתקן את זה במקום מסודר?
<מרב תורג'מן: לא, הוא חייב לתקן את זה במוסך שניתן לו רישיון כדין.
<דידי רוזנפלד: כדי לקבל מחברת ביטוח את הרישיון הוא צריך להביא- - -
דוד צור: בדיוק, הרישיון הוא בן ערובה, לכן ממילא זה יחול עליו.
<מרב תורג'מן: יש לי שתי הערות.
<מרב תורג'מן: ראשית, אני חושבת שמבחינה טכנית סעיף קטן (א) צריך להיות אחרי סעיף קטן (ב) משום שסעיף קטן (ב) מתייחס להעברת הבעלות, שהיא בדרך כלל מבוצעת אחרי התיקון, אז מבחינת הסדר ראוי שסעיף קטן (א) יהיה אחרי סעיף קטן (ב).
<מרב תורג'מן: דבר שני, מעט יותר מהותי, השאלה מה חברת הביטוח תעשה עם המידע שנשלח אליה אחת ל-90 ימים.
<מרב תורג'מן: מה היא אמורה לעשות עם זה?
<שמואל מלכיס: זה הכול מיותר ולא הגיוני.
<שמואל מלכיס: סתם עומס בירוקרטי שלא נותן שום דבר.
<שמואל מלכיס: ה-90 ימים האלה זה ממש מיותר.
<שמואל מלכיס: גם למה מוטלת חובה על אדם לתקן רכב?
דוד צור: הממונה על הביטוח, מה אתה אומר על החובה הזאת?
<אוהד מעודי: אנחנו לא רואים בזה משהו מהותי.
דוד צור: אגב, החובה הזאת לא חלה עליכם.
<דידי רוזנפלד: אבל כאשר אתה מקבל את המידע הזה, מה תעשה אתו?
<דידי רוזנפלד: איפה תתייק אותו?
<דידי רוזנפלד: אדם קנה אוטו, החזיק אותו שנתיים, אז במשך שנתיים בכל 90 ימים הוא ישלח לך מכתב?
<מרב תורג'מן: כמה זמן היא נדרשת לשמור את המידע הזה ולתייק אותו?
<מרב תורג'מן: האם זה חלק מתיק הרכב או לא חלק מתיק הרכב?
<מרב תורג'מן: השאלה שלי לא נוגעת להיגיון.
<לאה ורון: את השאלות הבנו.
<לאה ורון: עכשיו מבקשים תשובות.
דוד צור: הממונה על שוק הביטוח, בבקשה.
<אוהד מעודי: בעיקרון בחוזר שלנו לגבי כל נושא השמאים וחברות ביטוח ומוסכים, חברת הביטוח צריכה לשמור את התיעוד של כל הנושא הזה.
<אוהד מעודי: בהקשר הזה, אם זה מהותי שתשמור.
<אוהד מעודי: אני לא רואה בזה איזה ערך מהותי.
<מרב תורג'מן: אתם תורו להם לשמור על המידע?
<מרב תורג'מן: זו השאלה.
<אוהד מעודי: בהקשר הזה אני לא רואה צורך.
דוד צור: לא נגדיר את זה כאן.
דוד צור: נבקש מהממונה על הביטוח לתת דעתו בעניין הזה, אם בנהלים פנימיים או אחרים או בהנחיות שתוציאו בעניין הזה.
דוד צור: אנחנו יותר רואים את החובה של המדווח, של הרוכש, מאשר את החובה של חברות הביטוח לאגד את זה, לשמור את זה או איזו אחריות שתוטל עליהן למעקב.
<שמואל מלכיס: זה לא רק למבטחים.
<שמואל מלכיס: זה גם ל- - -
דוד צור: מר מלכיס, אני לא יכול.
דוד צור: גם במקומות שאני מנסה לעזור לכם יש לך מה להעיר.
דוד צור: אני אתך, אז אתה מעיר אפילו גם על זה?
<לאה ורון: מה גם שמישהו אחר קיבל רשות דיבור.
<אלי מקמל: בסך הכול העמדה של יחידת "אתגר", של המשטרה, היא שאנחנו מעדיפים שהדיווחים האלה יישמרו בתיקייה של חברת הביטוח בדיוק מן הסיבה שציין קודם ולדו אלעזר.
<אלי מקמל: מסתבר שזה לא בדיוק רק תיקי חקירה שנוהלו בעבר ביחידה אלא גם בימים אלה חברות ביטוח מוצאות טעם לדווח ליחידת "אתגר", לדווח למשטרה, להגיש תלונה במשטרה על כך שנעשו העברות בעלות שלא בידיעתן בכלי רכב שלכאורה הם מחזיקים את הרישיון שלהם.
דוד צור: השאלה פה, משרד המשפטים, האם זה אמור להיות בחקיקה ראשית.
דוד צור: האם נכניס את חובת התיוק והשמירה, התיעוד של המהלכים האלה בחקיקה הראשית או נניח לממונה על הביטוח להוציא הנחיות בהתאם?
<אוהד מעודי: אם זה לצורך אכיפה של החוק הזה ולבקר אותו אז המקום הוא פה.
דוד צור: לכן אני שואל את משרד המשפטים.
<אביטל בגין: אני מעדיפה להימנע מקביעת עוד עבירה על עוד שלייקעס של חברת הביטוח.
<אביטל בגין: כיוון שמדובר בשוק שהוא לא פרוץ אלא מוסדר ואלה גורמים שאפשר לנהל איתם את הדברים ולהגיע להבנות לא ברמת החקיקה, אם זה יכול לעבוד כך הייתי מעדיפה להשאיר את זה במסלול הזה.
דוד צור: מכיוון שמשרד המשפטים כממונה על החקיקה בכלל לא חושב כך, אני מציע לכם לערוך פגישה נוספת בעניין חובת האגירה/תיוק/שמירה, כי צריך להחליט לכמה זמן ומה הסנקציה בצד העניין, אם כן או לא, אם בכלל רוצים להיכנס לזה.
דוד צור: אצביע כרגע על נוסח הצעת החוק כפי שהוא.
דוד צור: אם תגיעו להבנות, אם משרד האוצר, משרד המשפטים ומשרד התחבורה, שזה חשוב לכם, אם המשרד לביטחון פנים יפנה בעניין הזה, או אם תגיעו להבנה תבואו בחזרה לכאן.
דוד צור: מכיוון שאנחנו ממילא מסיימים כרגע אצביע על הסעיף הזה כפי שהוא כרגע ואם יהיה צורך בתיקון נפתח אותו דרך רביזיה שאגיש.
<אלי מקמל: אני מבקש להניח את דעתו של אדוני.
<אלי מקמל: מכיוון שבלאו הכי אותה תיקייה ואותה אחריות לכאורה נשמרת בחזקה של חברת הביטוח כל זמן שרישיון הרכב אצלה, כמובן השאלה איפה יישמר כל הדיווח הזה – זה לא שאנחנו עכשיו- - -
דוד צור: אתם רוצים שהדיווחים יישמרו עד שהוא מחזיר את הרישיון?
דוד צור: אבל החקירה יכולה להתחיל אחרי.
<שרית זוכוביצקי-אור: ממילא יש לו לפי חוק גילוי נאות חובה לשמור את המידע 7 שנים.
<מרב תורג'מן: השאלה אם זה חל.
<שרית זוכוביצקי-אור: זה באופן כללי.
<שרית זוכוביצקי-אור: החובה רחבה יותר.
דוד צור: הרי אם כן החקירה תיפתח אחרי, כי יבוא איזה מתלונן אחרי שקיבל את הרישיון.
<אלי מקמל: המציאות הראתה דברים אחרים.
<אלי מקמל: המציאות הראתה שהתיקייה עדיין בחברת הביטוח, עדיין פתוחה והרכב הזה עובר ידיים, עושים העברות בעלות.
<אלי מקמל: כפי שאמרתי, יש עבירות נלוות בסיפור הזה, של זיוף, זיוף של ייפויי כוח וכולי.
<אלי מקמל: אנחנו לא מכריחים אותם לפתוח תיקייה חדשה.
<אלי מקמל: התיקייה קיימת.
<אלי מקמל: התיקייה עם רישיונות הרכב עדיין קיימת וממתינה לסוחר שיגמור את התהליך של שיקום הרכב.
דוד צור: תכניסו את התיקונים, או ניסוח אחר שמעגן חובה כזו אם תמצאו לנכון שזה אכן קורה.
דוד צור: אם משרד המשפטים ומשרד האוצר יסכימו אתכם ביחד אז נאשר את השינוי.
<רונן לוי: בהיבט שלאזרח מותר לתקן במוסך לא חוקי שהוא פרטי- - -
דוד צור: לא אמרנו שזה מותר.
דוד צור: אמרנו שהאכיפה לגביו היא לא- - -
<אביטל בגין: אין איסור על האזרח לתקן במוסך לא מורשה.
<רונן לוי: לא צריך לעודד את זה.
<רונן לוי: זה כמו שאוכל עכשיו לעודד שימוש בעורך-דין לא מורשה.
<אביטל בגין: למה מה שאמרתי מעודד את זה?
<אביטל בגין: אמרתי שלא חל איסור על האזרח.
<מרב תורג'מן: אין היתר לפתוח מוסך שלא כדין.
דוד צור: יש הבדל.
דוד צור: כל מה שהמחוקק לא אוסר בעיקרון מותר.
דוד צור: זה עדיין לא אומר- - -
<רונן לוי: לכן רוצים לאסור כי זה מעודד.
דוד צור: אתה לא מקשיב לי.
דוד צור: מכיוון שממילא באת כנראה עם עמדה מגובשת ולא חשוב מה אנחנו נגיד אז שווה לסגור את הישיבה ולא להגיד.
דוד צור: אני מנסה לומר לך שהמחוקק כעיקרון מתערב במקומות שהוא רוצה להגיד: אני את זה אוסר עליך.
דוד צור: כל מה שהוא לא אומר – בעיקרון מותר.
דוד צור: זה לא אומר שאנחנו מתירים לעשות את הדברים האלה כי אנחנו חושבים שהם בסדר.
<אביטל בגין: גורם הנזק הוא המוסך, הוא זה שמקים את ההצדקה לפגוע בחירותו, בקניינו, לא חשוב מה אתה מטיל עליו, בזה שהוא עושה משהו שהוא מייצר הנזק החברתי.
<אביטל בגין: האדם שהולך הוא השולי בכל הסיפור הזה.
<אביטל בגין: צריך לפעול נגד המוסכים הלא מורשים בתקווה שאף אחד לא ישתמש בשירותיהם.
דוד צור: מכיוון שיש פה עניין עקרוני, עד כמה אנחנו רוצים לאסור או לא ועל מי להטיל את העונש- - -
<רונן לוי: לא מדויק מה שאת אומרת ואת כן מעודדת ברגע הזה, כי את אומרת "שימוש אישי".
<רונן לוי: כי רוב הסוחרים שקונים את המכוניות הללו, שאנחנו נתקלים בהם בבתי-משפט, הם סוחרים לא מורשים, אין להם אפילו עוסק מורשה.
<אביטל בגין: הוא לא צריך להיות עוסק מורשה.
<רונן לוי: הוא אומר שהוא לוקח את זה לשימוש אישי.
<רונן לוי: זה הפרקטיקה.
<שמואל מלכיס: אני רוצה לבקש שהוועדה הנכבדה לא תצביע עכשיו על סעיף 4.
דוד צור: מכיוון שקלעת לדעת גדולים, הציעה את זה היועצת המשפטית של הוועדה לפני רגע, אז אני לא מצביע על זה.
<שמואל מלכיס: אני מבקש לומר כמה מילים.
<שמואל מלכיס: נראה לי משונה מאוד שהצעת החוק מטילה על רוכש רכב חובה לתקן את הרכב.
<שמואל מלכיס: רוכש רכב יכול להגיע למסקנה שאולי לא כדאי לו כלכלית לתקן את הרכב והוא מעדיף לפרק אותו.
<שמואל מלכיס: לא משנה כרגע.
<שמואל מלכיס: הרישיון לא אצלו, הרישיון אצל חברת הביטוח.
דוד צור: שידווח.
דוד צור: אנחנו מטילים עליו חובת דיווח.
<שמואל מלכיס: והתהליך המוזר הזה, שבכל 90 ימים הוא צריך לדווח, לא הגיוני בכלל.
<שמואל מלכיס: זה הכבדה פשוט לא סבירה.
דוד צור: על מי?
<שמואל מלכיס: על כולם.
<שמואל מלכיס: גם על חברות הביטוח, גם על ציי הרכב וגם על הסוחרים שרכשו את הרכב.
<שמואל מלכיס: אם הוא החליט לא לתקן, זכותו.
<שמואל מלכיס: גם ההוראה עצמה, הלשון שהחוק נוקט פה: "יתקן את הרכב" – למה הוא חייב לתקן את הרכב?
<שמואל מלכיס: איזו חובה חלה עליו?
<מרב תורג'מן: אין חובה לתקן את הרכב.
דוד צור: אני מסכם כי אני חייב לסגור את הדיון.
דוד צור: לא אצביע על הסעיף הזה כרגע.
דוד צור: על מהות הסעיף הסכמנו.
דוד צור: יש ויכוחים.
דוד צור: הוויכוח הוא מה קורה בשרשור, כפי שגברת הר אבן אמרה, אחרי זה מה החובה, שאמרנו שתגיעו להבנות, אם אתם רוצים להגיע להבנות בעניין תיוק המסמכים, שמירה וכמה, אם בכלל.
<קריאה: אני מציע שהוא ידווח למשרד התחבורה.
דוד צור: וגם על העניין שנאמר בסוף, האם אנחנו רוצים להטיל חובה גם על האדם הפרטי, למרות שאמרתי כבר שאני לא מסכים.
דוד צור: בעיקרון יש לכם שלושה נושאים לדיון לפני שנגיע להצבעה בישיבה הבאה.
דוד צור: מי שלא יעביר הערות טרם קיום הישיבה, לא נתייחס להערותיו.
דוד צור: אז תעבירו את הערותיכם בכתב בזמן כדי שנוכל להפיץ אותן לכולם, כדי שנוכל לקבל פידבק ואז נוכל להתקדם.
אבישי ברוורמן: שלום לכולם, אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה.
אבישי ברוורמן: על סדר היום צו התקשורת (בזק ושידורים) (פטור מאישור סוג לציד קצה קווי).
אבישי ברוורמן: אנחנו נתקדם קצת היום.
אבישי ברוורמן: לצערי או לשמחתי, שני הדברים גם יחד, ישיבת סיעת מפלגת העבודה.
אבישי ברוורמן: אני אצטרך לגמור פה בעוד חצי שעה, משהו כזה.
אבישי ברוורמן: מי מוביל היום?
אבישי ברוורמן: עו"ד רועי ברית מוביל כהרגלו?
<רועי ברית: כן.
<רועי ברית: אני אתן קצת רקע קצר לצו עצמו לפני שנצלול לתוכו.
<רועי ברית: היום על-פי סעיף 36א לחוק התקשורת קבוע: לא ייבא אדם, לא יחזיק, לא יפיץ, לא ימכור, לא יתחזק ולא יחבר לרשת בזק ציבורית - דהיינו, לרשת תקשורת של חברת תקשורת – הוא לא יעשה את כל זה למטרה מסחרית, ציוד קצה שלא ניתן לגביו אישור סוג שנדרש לפי הוראות חוק זה.
<רועי ברית: היום אישורי סוג ניתנים לאחר שמעבדה חיצונית בודקת את הבקשה להענקת אישור, אישור ראשוני, וצריכים להתקיים לפחות שני תנאים: שציוד הקצה מתאים לרשת הבזק.
<רועי ברית: זאת אומרת, הוא יכול לפעול בצורה תקינה.
<רועי ברית: שנית, שרמת בטיחותו של ציוד הקצה מספיקה כדי למנוע פגיעה או נזק למשתמשים, מי שמטפל בציוד או לרשת הבזק.
<רועי ברית: בהתאם לרגולציה הקיימת אנחנו - משרד התקשורת מבצע כבר הרבה שנים בדיקות של ציוד קצה.
<רועי ברית: אנחנו מדברים על ציוד קצה שהוא קווי, לא ציוד סלולרי, טלפונים וכד'.
<רועי ברית: אנחנו מעניקים את אישורי הסוג ליבואנים, לכל מי שרוצה לסחור בציוד הזה.
<רועי ברית: המטרה של הצו הזה, כחלק מהמדיניות הכללית של הממשלה להסיר חסמי ייבוא, היא לצמצם את החסם הבירוקרטי הזה שקיים בפני היבואנים והסוחרים שהם לא יצטרכו לבוא למשרד כדי לקבל אישור סוג.
אבישי ברוורמן: תודה, הבהרת את דבריך.
אבישי ברוורמן: האם יש הערות כלליות?
אבישי ברוורמן: האם מישהו רוצה לפתוח?
<מנחם פארי: פארי מנחם מחברת פאריפון.
<מנחם פארי: אני יצרן ציוד קצה.
<מנחם פארי: הוא מדבר רק על יבואנים, יש גם יצרנים.
<מנחם פארי: אישור סוג ניתן גם ליצרנים.
אבישי ברוורמן: היצרן מר פארי מדבר.
אבישי ברוורמן: רועי, אתה שומע?
<מנחם פארי: אני מייצר שלושים שנה ציוד קצה.
<מנחם פארי: אני מקבל רישוי ממשרד התקשורת כמו שהיבואנים מקבלים, זה אותו דבר.
<מנחם פארי: לדעתי, הצעד הזה היה צריך להיעשות לפני עשר שנים.
אבישי ברוורמן: כמה דברים היו צריכים לעשות פה קודם?
אבישי ברוורמן: מתחילים עכשיו.
אבישי ברוורמן: אתה מברך על זה?
<מנחם פארי: מברך מאוד.
אבישי ברוורמן: נהדר, זה כבר דבר טוב.
<מנחם פארי: לא הייתי שם את כל החברות בחוץ-לארץ, את כל התקנים שנותנים בחוץ-לארץ, באותה רמה.
<מנחם פארי: יש חברה אירופאית שנקראת ETSI והיא המובילה בעולם, ויש חברות אחרות - - -
אבישי ברוורמן: הלוא כל דבר זה מי ומי.
אבישי ברוורמן: יש אנשים שאתה יודע שיש להם מוניטין והם רציניים ויש אנשים שיכולים להיות גם במדינות נאורות שאין להם מוניטין, ולכן צריך להבדיל בין יקר וזולל.
<מנחם פארי: אתם גם יכולים להיכנס למהות ולראות שהרמה שלהם היא לא מספיק גבוהה.
אבישי ברוורמן: בדיוק, אתה צודק.
אבישי ברוורמן: אילן כהן, בבקשה.
<אילן כהן: קודם כל, אני גם כן באתי לברך כי להסיר את החסמים זה דבר נפלא.
<אילן כהן: אני הדירקטור הטכני במעבדה בודקת, איי, טי, אל.
<אילן כהן: בודקים לתקנים בין-לאומיים וישראלים.
<אילן כהן: כשעברתי על הנייר הזה, יש פה כמה בעיות טכניות מהותיות.
<אילן כהן: שפכו פה רשימה של תקנים שאינם תואמים אחד עם השני.
<אילן כהן: טלפון אמריקאי לפי אישור אמריקאי - הוא לא יעבוד פה בארץ.
אבישי ברוורמן: מר כהן, אני מציע כך.
אבישי ברוורמן: ביקשתי רק הערות כלליות.
אבישי ברוורמן: אני רואה שהכוונה, וגם אתה וגם פארי אומרים שאתם מברכים.
אבישי ברוורמן: אלוהים הוא בפרטים והשטן הוא בפרטים.
אבישי ברוורמן: בואו נעבור סעיף סעיף ונראה איפה אנחנו מתקדמים.
אבישי ברוורמן: עו"ד ברית, מקובל עליך?
אבישי ברוורמן: תתחיל להתקדם.
<רועי ברית: בהחלט.
<רועי ברית: "צו התקשורת (בזק ושידורים)(פטור מאישור סוג לציוד קצה קווי), התשע"ד – 2014 בתוקף סמכותי לפי סעיפים 4א(ד3), 53א(א)(4) ו- 59 לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב-1982 (להלן – החוק), ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת לפי סעיף 59א לחוק, אני מצווה לאמור:
<מנחם פארי: <סליחה, אפשר להפסיק רגע?
<מנחם פארי: לא רק סחר.
<מנחם פארי: >
אבישי ברוורמן: אדוני, תן לו לקרוא.
אבישי ברוורמן: אחרי שהוא מסיים לקרוא אתן לך זכות דיבור ותגיד מה שאתה רוצה לתקן.
אבישי ברוורמן: אולי רק תרשום.
<רועי ברית: "ציוד קצה" - למעט ציוד קצה רדיו טלפון נייד.
<רועי ברית: " אתה מעוניין שאני אקריא סעיף סעיף?