GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב אשר: אני מציע שתכינו את זה לאחד הדיונים הבאים כאשר יגיעו לפרק של הוראות המעבר.
<יערה למברגר: על סעיף 57 הוועדה הצביעה?
<לאה ורון: למען הסר ספק.
יעקב אשר: לא ידוע לי שלא, אבל למען הסר ספק, מניסיונה הכל-כך חשוב של המנהלת שלנו, נאשר אותו שוב.
יעקב אשר: לא משום כבודה אלא משום חוכמתה.
<רוית הופמן: ממש הערה קצרה.
<רוית הופמן: אני ממדור תביעות באגף התנועה של משטרת ישראל.
<רוית הופמן: למיטב הבנתנו, קראנו את הצעת החוק, אין להצעת החוק רלוונטיות למשטרת ישראל.
יעקב אשר: אתם מבקשים לא לבוא לדיונים הבאים?
<לאה ורון: מכאן והלאה?
<לאה ורון: קראתם את כל הצעת החוק והיא איננה נוגעת למשטרה?
<לאה ורון: אנחנו לא צופים שחברי הכנסת ישאלו שאלות שנוגעות למשטרה?
<איתי עצמון: לרבות סמכויות מפקחים?
<איתי עצמון: לרבות אכיפה?
<איתי עצמון: לרבות כל הסוגיות?
<איתי עצמון: עוד לא הגענו לפרק האכיפה.
<איתי עצמון: בדרך כלל בפרקי אכיפה, לפי הידוע לי, נציגי המשטרה והמשרד לביטחון פנים מבקשים להגיע לדיונים.
<רוית הופמן: בסדר.
<לאה ורון: וזה לא רק עניין של מה שהם מבקשים.
<לאה ורון: אנחנו מזמינים נציגים של גורמים ומשרדים כדי לאפשר לחברי הכנסת לשאול את השאלות שלהם ולקבל את התשובות.
<רוית הופמן: אמרנו שזה למיטב הבנתנו, אבל בסדר.
<לאה ורון: חשוב לנו שחברי הכנסת יוכלו לקבל תשובות לשאלות שלהם.
יעקב אשר: בסוף העניין זה חברי הכנסת.
יעקב אשר: אם תהיה להם שאלה ולא יהיה מענה יגידו שנציגי המשטרה לא הגיעו, שלמשטרת ישראל אין זמן לשלוח נציגים.
<לאה ורון: אנחנו בכנסת וחשוב שחברי הכנסת יקבלו מענה.
<רוית הופמן: קיבלתי.
<רוית הופמן: תודה.
אבישי ברוורמן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
אבישי ברוורמן: על סדר היום – תקנות הדיור הציבורי (זכויות רכישה)(הוראת שעה), התשע"ד-2013.
אבישי ברוורמן: בדיון האחרון בתקנות החלטנו להגביל את התשלום לחברות המשכנות שמוכרות את הדירות לזכאים ל-3,000 שקלים במקום 5,000 שקלים.
אבישי ברוורמן: הכספים האלה, שמועברים לחברות המשכנות ינוכו מכספי קרן הדיור הציבורי, שמטרתה לממן בניית דירות ציבוריות חדשות ושיפוץ קיימות, בגלל הסכם בין משרד השיכון לחברת עמידר, שגם מחזיקה במרבית הדירות שיועמדו למכירה בדיור הציבורי, כל זה לפיו – דמי הטיפול לחברה הם 5,000 שקלים.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת וקנין מילא את מקומי והוועדה הצביעה להוריד את זה ל-3,000 שקלים.
אבישי ברוורמן: שר השיכון ביקש רביזיה, דיון מחדש בסעיף הזה.
אבישי ברוורמן: הוא מבקש שדמי הטיפול יהיו כפי שהוצע בתחילה – 5,000 שקלים.
אבישי ברוורמן: לפי מידע שנמסר לי מחברות אחרות, למשל עמיגור, התשלום הוא 2,500 שקלים.
אבישי ברוורמן: שר השיכון אומר שאין לו מקור תקציבי לגשר על הפער שיצרה החלטת הוועדה, שעלתה 14 מיליון שקלים, וכמובן אגף התקציבים – יש מישהו מהאוצר כאן?
<לאה ורון: אנחנו הזמנו אותם, אדוני היושב ראש.
אבישי ברוורמן: כמובן שאגף התקציבים מסרב גם הוא לממן את הפער.
אבישי ברוורמן: אני שומע פה על תקציבים אדירים שמאשרים תוך דקה.
אבישי ברוורמן: הוא מעדיף שהכספים יועברו מכספי הקרן לדיור ציבורי.
אבישי ברוורמן: יושב פה ידידי, השר וחבר הכנסת לשעבר, ויושב ראש מכון התקנים בהווה – רן כהן, שלחם כל הקריירה הציבורית שלו בנושאים רבים ובין היתר בנושא של הדיור הציבורי, והרעיון היה שתהיה קרן לדיור הציבורי ולא שהחברה' ישתמשו בזה לכל מיני הוצאות שלעתים גם לא ברורות.
אבישי ברוורמן: לחברי הכנסת צריך להיות ברור שאם נעלה את התקרה, במקום שהכסף יישאר בקרן הדיור הציבורי, הממשלה תשתמש בו לקניית דירות ציבוריות, הוא יועבר לעמידר, וכמו שרמזתי – אי אפשר יהיה לדעת מה ייעשה בו.
אבישי ברוורמן: לכן אני יכול להעלות את ההצבעה על הרביזיה, האם אנחנו צריכים לדון או לא, אבל לפני כן רציתי לשמוע מספר דעות האם אנחנו דוחים או מאשרים את הרביזיה.
<רן מלמד: אני מנכ"ל עמותת ידיד.
<רן מלמד: לא נעים לפתוח את הבוקר בדיון על סחטנות, אבל אני חושב שמה ששר השיכון עושה פה זו סחיטה לשמה.
<רן מלמד: הוא בא בעצם ואומר: הסכמנו לתקנות שמטיבות עם הרוכשים, ואני מתנה את זה שהתקנות יעברו בזה שאתם תסכימו שנקצץ לפחות 30 דירות שאפשר יהיה לקנות דרך קרן הדיור הציבורי, ואנחנו בזה נממן את העמלה של חברת עמידר, שהשאלה היא, אגב, האם היא צריכה להיות 5,000 או פחות, או האם צריך להשוות אותה – היא שאלה שאני חושב שהיא לא כרגע, למקום, פה, היא שאלה של פתיחת ההסכמים, שאני חושב שצריך לעשות אותה.
<רן מלמד: אני חושב שיש פה מצב אבסורדי שבו השר אומר:
<רן מלמד: אם לא תאשרו אנחנו נמשיך למכור לפי הנהלים הרגילים, ואז, מי שרוכש את הדירות היום נפגע, וכל ההישגים שהשגנו בדיונים האלה יילכו לפח, זה כמו לשים אקדח לרקה.
<רן מלמד: מצד שני, זו פשוט סחטנות לשמה.
<רן מלמד: יכול להיות ששווה לעשות בדיקה על לפחות לחלק את הסכום, שחלקו יירד מהקרן ושחציו השני כן ילך מתקציב משרד השיכון.
<רן מלמד: צריך לזכור שרק אתמול ועדת הכספים אישרה למעלה מ-70 מיליון שקלים לאחזקה ושיפוץ של דירות בדיור הציבורי, כולל רכישת דירות נ"ר.
<רן מלמד: אפשר מתוכם לקחת 7 או 10 מיליון שקלים כדי לממן את הדברים האלה.
<רן מלמד: אין שום סיבה לעשות את זה על הגב של מי שזכאי היום לקבל דירה בדיור הציבורי.
איציק שמולי: אם אני זוכר נכון – נכחתי בדיון, אבל אני לא בטוח לגבי זה.
איציק שמולי: היה כאן דין ודברים לגבי העניין של הסכום.
איציק שמולי: אני חושב שמה שאמרת בתחילת הדיון זה הקו שצריך ללכת אתו.
איציק שמולי: אני לא חושב שיש מקום לקחת את הכסף הזה מכספי הדיור הציבורי, מכספי הקרן, וגם, כפי שאומר רן מלמד – כאשר מצמידים, בלשון מטפורית כמובן, אקדח לרקה, אז אני מעדיף ששר הבינוי והשיכון יעמוד מול הציבור ויגיד לו שהכסף הזה צריך לבוא מהדיור הציבורי.
איציק שמולי: אני מעדיף ששר האוצר יעמוד מול הציבור אחרי שפיזר הבטחות ב-18 מיליארד שקל, ויגיד שאין כסף לדיור הציבורי.
איציק שמולי: אני חושב שאנחנו צריכים ללכת בקו שהתמדנו בו הישיבה הקודמת, וזה באמת לא כסף גדול מדי.
איציק שמולי: אחרי העוול רב השנים, אחרי השוד שהגדול של המדינה ושל הממשלות לדורותיהן של כספי הדיור הציבורי, זה באמת המינימום שאפשר לעמוד עליו.
איציק שמולי: מבחינתי ההחלטה הנכונה היא לדחות את הרביזיה.
יוני שטבון: קודם כל, ברור שבצורה טבעית הרצון הוא להפחית את האוכלוסייה המוחלשת, את האגרה, את העלויות של רכישת הדירה, וגם טענה – להשוות את זה לחברות אחרות, כמו שנאמר פה, עמיגור, וחברות אחרות ששם יש פחות.
יוני שטבון: אבל, אנחנו מכירים את המציאות.
יוני שטבון: בסוף, כשהאוצר וגורמים אחרים אומרים שאין מקור תקציבי, פעם אחר פעם – ואני אומר שתפיסתי, גם הערכית היא ודאי שצריך להוריד, אבל לעשות את זה עכשיו - - -
אבישי ברוורמן: תן לי, אני אספר לך מניסיוני, אני פה 8 שנים ואתה כאן שנתיים, ואתה יודע כמה אני מכבד אותך, גם כיושב ראש ועדת הכספים, כשמפלגתך, למשל, או מפלגה אחרת שהיא בקואליציה, ואני יכול לתת לך דוגמאות – כאשר רוצים משהו, זה קורה.
אבישי ברוורמן: אז כשאמרו לך שזה לא בסדר עדיפות גבוה ה-14 מיליון שקלים הללו - - -
יוני שטבון: הכל צריך להיבחן, הרי הדברים הם אין סופיים.
יוני שטבון: אדוני היושב ראש, ודאי שהאמירה שאמרת שאם רוצים, הכל יכול לקרות, אבל - -
אבישי ברוורמן: אז אומרים סדרי עדיפויות.
יוני שטבון: - - השאלה הגדולה, לאור השינויים שכבר נעשו, כפי שכתב השר במכתבו, ואני אומר עוד פעם - תפיסתי היא בוודאי, ואני יודע שזו גם תפיסת השר, שאיפה שאפשר – כדאי לעשות.
יוני שטבון: אבל הוא טוען, והטענה פה היא בצדק, צריך גם להתייחס לדברים - שיש דברים אחרים שנעשו.
יוני שטבון: במכלול השיקולים אני חושב שהשינוי הזה, בצורה דרסטית, הוא קצת בעייתי.
יוני שטבון: כמובן שעוד פעם, למרות שהמשפט שאני אומר אותו עכשיו, קשה להגיד אותו.
איציק שמולי: אדוני היושב ראש, אולי עוד משפט אחד.
איציק שמולי: צריך לזכור גם, שכאשר מסתכלים על התמונה הגדולה של התמודדות הממשלה מול משבר הדיור לא בתכנית המע"מ ולא בתכנית מחיר מטרה ולא בותמ"לים – אין שום איזכור לדיור הציבורי עד עכשיו.
איציק שמולי: לכן, הפתרון היחידי שמובל עכשיו הוא פה, בוועדת הכלכלה, וצריך לזכור גם את זה.
<שלומי נבון: אני מנהל אגף גביה ודיור בעמידר.
<שלומי נבון: אתה תמיד מדבר על חכמת השולחן, ואני חושב שחכמת השולחן לא מלאה אם אין לה את כל הפרטים.
<שלומי נבון: חברת עמידר היא החברה לדיור ציבורי הגדולה בארץ.
<שלומי נבון: להשוות בין ההסכמים שנעשו בינה לבין ההסכמים שנעשו עם חברות אחרות, אני חושב שזה לא דבר נכון.
<שלומי נבון: אני גם אסביר מדוע.
<שלומי נבון: לחברת עמידר יש מערך של סניפים ששונה במהותו ובהיקפו מחברות אחרות, ואנחנו מחזיקים צוות לא קטן של אנשים שעוסקים במכר.
<שלומי נבון: רק כדי לתת לכם נתונים, נכונים ליום ראשון – מאז תחולת חוק המכר, הכנסתו לעבודה, על פי הנחיית משרד השיכון - בעמידר נפתחו כבר 3,600 בקשות, מתוכן – כ-527 רוכשים קיבלו הודעות על מחיר, אבל ההשלמות הן הרבה פחות מהמספרים האלה.
<שלומי נבון: בעבר בוועדה נתתי נתון שחשוב שתדעו.
<שלומי נבון: תזכרו שלפני שלוש שנים בעצם הפסיקו המכירות, נגמרו המבצעים, ועדיין חברת עמידר המשיכה להחזיק את אותו מערך של אנשים.
<שלומי נבון: באותה תקופה היו למעלה מ-5,500 בקשות שלא מומשו.
<שלומי נבון: מישהו צריך לטפל בבקשות האלה.
<שלומי נבון: מדובר בחברה שצריכה להחזיק משרות, מערך, את מערכת המחשוב שמשתבחים בה בהרבה מקומות – אבל כל הדברים האלה עולים כסף.
<שלומי נבון: אני לא נמצא במקום שאני צריך להגן על שר השיכון, אבל לדרוש ממנו להפר הסכם קיים או לפתוח הסכם – יש עוד כמה הסכמים שאני חושב שאפשר לחשוב על לפתוח.
אבישי ברוורמן: אף אחד לא מבקש לפתוח פה הסכם.
אבישי ברוורמן: היתה החלטה של ועדת הכלכלה, החלטה לגיטימית.
אבישי ברוורמן: היא הסתכלה בין השאר על כך שבחברות אחרות – עמיגור, המחיר נמוך יותר, והחליטה לשים 3,000 שקלים.
אבישי ברוורמן: אתה יכול לומר את דבריך, אבל - - -
<אביטל סומפולינסקי: רק להגיד שישירות זה לא משליך על גובה העמלה שזכאית לקבל עמידר מהמדינה, ומערכת היחסים בינה - - -
<שלומי נבון: אני מוחק את ההערה האחרונה שלי.
<אביטל סומפולינסקי: השאלה היא, בעצם, מה ייגרע מהקרן.
<שלומי נבון: אדוני היושב ראש, אולי באמת נכנסתי למקום שאני לא צריך להיות בו, אני מושך את ההערה האחרונה שלי.
<שלומי נבון: אמרתי את הפרטים וההחלטה היא שלכם.
<רן מלמד: אגב, האם יש מידע האם התשלומים שמשלמים היום, מי שמבקש לקנות, ולפי התקנות שאמורות להיות, כפי שאנחנו, למשל, ביקשנו משר השיכון, או לפי הנהלים הקיימים?
<שלומי נבון: ההנחיה של משרד השיכון היא שמשלמים בהתאם התקנות שאושרו כאן.
אבישי ברוורמן: למרות שהן לא נכנסו לתוקפן.
<שלומי נבון: נמצא פה סמנכ"ל אכלוס משרד השיכון והוא יכול להשיב, ואני משיב מהתחום המבצע – אנחנו מבצעים - - -
<אריאל לוין: אני לא חולק על זכותה של הוועדה להחליט ולהכריע, אבל אני רק אסביר ממה זה נובע.
רן כהן: זה החוק בישראל.
<אריאל לוין: למדתי ממך.
רן כהן: אתה לא עושה טובה, אתה - - -
<אריאל לוין: כשהתחיל חוק המכר על שם רן כהן לפני הרבה מאד שנים, חברת עמיגור עצרה את המכירות ולא הסכימה לבצע מכירות עד שלא יהיה הסדר בין הנהלת הסוכנות, עמיגור ובין העובדים.
<אריאל לוין: בעקבות זה, עד שלא סוכמו תנאי פרישה והפרשה לפנסיה בסכומים משמעותיים לטובת העובדים שעבדו בעמיגור, עד אז, עמיגור נמנעה מלמכור את הדירות.
<אריאל לוין: רק אחרי שסוכמו התנאים, בתנאים מטיבים עם העובדים שנשארו, והאופציה לקבל פנסיה בתנאים מוטבים, רק אז הסכימה עמיגור להיכנס למסלול של מכירת הדירות, כי הכסף הזה מיועד לעובדים בעקבות צמצום של מלאי הדירות.
<אריאל לוין: בעמידר אין הסכם כזה.
<אריאל לוין: בעמידר, ברגע שמצטמצם מלאי הדירות ב-10%, 10% מהעובדים אמורים לסיים את העבודה שלהם.
<אריאל לוין: לסיים עבודה כאשר יש הסכם עבודה המחייב לשלם פיצויים משמעותיים לעובדי החברה.
<אריאל לוין: לכן, ההסדר המיוחד מול עמידר, אני לא אומר מאיפה מקור הכסף - מזה ההבדל נובע.
<אריאל לוין: תיאורטית היה צריך להיות אותו סכום, אבל בגלל שאין לעמידר כמו בעמיגור את ההסדר הזה - - -
אבישי ברוורמן: אז בעצם אתה אומר שהעובדה שהתשלום לעמידר הוא 5,000 ושל עמיגור הוא 2,500 זה בגלל שעמידר דואגת בכספים האלה לעובדיה.
<אריאל לוין: - - הקטנת המלאי בעמידר ב-5,000, מתוך 42,000 דירות?
<אריאל לוין: צריך לצמצם את כוח האדם בהתאם.
אבישי ברוורמן: אתה מודע לזה, מר מלמד?
<רן מלמד: אני מודע, אני חושב שהשאלה של ההוצאות של עמידר וכמה כסף עמידר גובה מהממשלה, והאם יש פה כפילויות שלא שוות דיון בפני עצמן – עמידר קיבלה עכשיו, למשל, הסכם עם המדינה של 55 מיליון שקלים כדי לנהל את דירות רשות הפיתוח.
<רן מלמד: אני מניח שיש עובדים - - הספירה של העובדים היא ספירה, בין השאר כפולה, אני חושב שזה שווה בהחלט איזשהו דיון, אבל אני חושב שהשאלה כרגע היא לא אם צריך לשלם לעמידר 5,000 או לא, כמו שאתם אמרתם בעצמכם – אלא האם זה צריך לבוא על חשבון זכאי הדיור הציבורי.
אבישי ברוורמן: וזה לא כאילו מר לוין רומז כאילו - - -
<אריאל לוין: אני לא רומז.
<אריאל לוין: אני רק מסביר.
אבישי ברוורמן: אני קלטתי את הרמיזה שזה עלול לפגוע בעובדים.
אבישי ברוורמן: זו כאילו היתה הנקודה.
<אריאל לוין: אני לא אומר - - -
אבישי ברוורמן: לא אמרת.
אבישי ברוורמן: אני לקחתי את המידע שאמרת ופירשתי אותו פירוש משלי, שזו היתה הרמיזה אולי.
אבישי ברוורמן: הסברת למה הסכום הוא יותר גבוה.
רן כהן: קודם כל, צריך לזכור דבר אחד: המעד של עמיגור והמעמד של עמידר הוא שונה לחלוטין.
רן כהן: עמידר היא חברת שיכון לאומית והיא בעצם זרוע המדינה לקיים את מרבית הדיור הציבורי.
רן כהן: עמיגור שייכת לסוכנות היהודית, לפדרציות היהודיות, ולכן, לאורך כל דרך חקיקת החוק, המעמד של עמיגור היה שונה, והיינו צריכים תמיד למצוא לו את הנוסחים המדויקים כדי שהוא יוכל - - -
אבישי ברוורמן: את העוגן הלאומי - - -שהוא שייך לכל מיני גופים לא לאומיים.
רן כהן: למרות שהוא באמת, הוא גוף לאומי.
רן כהן: אבל הוא עדיין לא ממלכתי במובן של זרוע של ממשלת ישראל.
רן כהן: עמיגור היא סיפור מאד מאד מתוסבך, אני לא רוצה להיכנס אליו, כי עד היום יש כל מיני השגות לגבי מה קרה שם, איך זה בכלל הגיע למצב הזה, נעזוב את זה.
רן כהן: כל מה שאני אומר זה דבר אחד: עמידר היא זרוע של המדינה?
רן כהן: בבקשה, ממשלת ישראל תדאג לו, שיוכל לתפקד ולהתקיים כי הדיור הציבורי הוא לא בן חורג, הוא גוף לגיטימי לאוכלוסייה גדולה מאד ומשמעותית ביותר בישראל.
רן כהן: ולכן, הממשלה צריכה לדאוג לו.
רן כהן: דבר שני, אם מותר לי כזקן חברי הכנסת לשעבר, פה.
רן כהן: ועדת הכלכלה חייבת לראות את עצמה כרגע במקום שבו היא שואלת מה הבעיה הגדולה ביותר של הדיור הציבורי כרגע.
רן כהן: אני, באופן אישי, מאחר ואני כל שבוע עדיין מקבל כמה וכמה טלפונים מדיירים שמתקשים ברכישה, וכל מיני דברים כאלה - אפילו עדים אנשי המשרד שלפעמים אני מתקשר אליהם.
רן כהן: אני אומר היום: שתי הבעיות הגדולות הן באמת הפרוצדורה של המכירה, שלעתים היא מאד קשה ומעיקה, אבל הדבר השני, וזה בידי ועדת הכלכלה - זה המחסור בדירות.
רן כהן: אם שואלים מה כוונת המחוקק, במקרה הזה – אני מודה ביוזמת החוק הזה והובלתו, אני אומר לכם שכוונת המחוקק פה היתה שני דברים: אחד, לעשות מעשה חברתי ולמכור את הדירות במחירים סבירים לדיירים, והדבר השני, שזה חלק אינטגרלי של החוק הזה.
רן כהן: הוא לא חוק של רן כהן, הוא חוק של ועדת הכלכלה ושל כנסת ישראל, לכן גם מי שמפר אותו מפר חוק של מדינת ישראל – כוונת המחוקק היתה שבכסף שנכנס מהדיור הציבורי ייבנו דירות, כי אחרת, הדיור הציבורי אוזל.
אבישי ברוורמן: וכמובן שזה לא היה.
רן כהן: אני מוכן לספר, לא בפעם הראשונה: כאשר הוספתי את הסעיף הזה על הקמת הקרן, אמרה לי עורכת הדין אתי בנדלר: אם על החוק הזה האוצר ירצה להרוג אותך, על הסעיף הזה האוצר ירצה לשפד אותך ולתלות אותך על התורן הכי גבוה.
רן כהן: הוא לא סובל שיהיה חוק שצובע כסף.
רן כהן: אבל כנסת ישראל החליטה לצבוע את הכסף כי היה לה ברור שמשרד האוצר לא ייתן כסף לבניית דיור ציבורי.
<נעמי מורביה: הוא באמת לא נתן.
רן כהן: הבעיה הגדולה היא לא רק זה, אלא שגם בכסף שנכנס הוא לא נותן לבנות.
רן כהן: העניין שעומד בפני ועדת הכלכלה הוא עניין מאד עקרוני: האם הכסף הזה ישמש ליצירת דיור חדש כדי לתת מענה לאנשים שנמצאים ברחוב ללא קורת גג, או שזה יילך לפתרונות אחרים.
רן כהן: עמידר היא באחריות משרד השיכון ומשרד האוצר, ובכל הכבוד, משרד האוצר ומשרד השיכון צריכים לדאוג לתקציבים, כדי שהיא תוכל לתפקד.
רן כהן: אני ידוע בתור לוחם גדול לזכויות עובדים, ודאי גם לעובדי עמידר מגיע לחיות חיים יציבים, אבל בשביל זה יש מדינה.
יוני שטבון: בהקשר לסעיף הספציפי של 5,000 ו-3,000, לפי גישתך זה דווקא לא הסיפור.
יוני שטבון: לא היית מתנגד לזה.
יוני שטבון: כי פה אתה דווקא מקטין - - -
אבישי ברוורמן: מעבר לנושא העיקרי, שואל חבר הכנסת שטבון, מכיוון שחכמתך וניסיונך רבים, ואתה באמת כבר מסתכל עלינו מלמעלה, גם כן , בנושא הזה – 5,000 ואנחנו הורדנו ל – 3,000.
אבישי ברוורמן: אנחנו רוצים שזה יילך לקרן.
רן כהן: לדעתי אפילו עשיתם את זה בצניעות.
רן כהן: אם עמיגור יכולה להסתדר עם 2,500 אין שום סיבה בעולם שעמידר לא תסתדר עם 3,000.
אבישי ברוורמן: מה שטוב לעמיגור טוב גם לעמידר.
רן כהן: ואם יש בעיית מעבר להתארגן לזה – בבקשה, משרד האוצר ומשרד השיכון יואילו לעזור להם בתקציב.
<נעמי מורביה: 2.5 מיליארד מקק"ל.
אבישי ברוורמן: קק"ל בשליטה פוליטית של מפלגות, לכן לא ייגעו בה.
<אבנר עורקבי: אני שמעתי פה שמוכרים דירות.
<אבנר עורקבי: זה דבר חדש בשבילי.
אבישי ברוורמן: לא שמעת פה שמוכרים דירות.
<אבנר עורקבי: כן, שמעתי.
אבישי ברוורמן: אבל לא ראית בפועל.
<אבנר עורקבי: הרי רן כהן בחוק שלו קבע אחוזי מכירה.
<אבנר עורקבי: פה אני רוצה להתמקד בעניין של בעלי מוגבלויות – כמה אחוזים, אם ישנם אחוזים של בעלי מוגבלויות, מוכרים דירות ובאיזה אחוזים מוכרים להם?
<רונן כהן: לפי החוק.
<רונן כהן: 4% לשנה - - אחוז הנחה.
אבישי ברוורמן: רבותיי, דוברת אחרונה.
<יפעת שרפלר: אני מהאגף לסיוע משפטי במשרד המשפטים.
<יפעת שרפלר: בנוגע לזכויות העובדים שדיברו עליהם, אם יעשו שימוש בקרן וירכשו דירות חדשות, אז המלאי לא יצטמצם כי הם אומרים שהזכויות יפגעו בשל צמצום המלאי.
<יפעת שרפלר: אם ישתמשו בקרן כראוי, לא יהיה צמצום של מלאי.
<רונן כהן: מתמטית זה לא נכון.
<יפעת שרפלר: דבר נוסף, אני רוצה להצטרף לעמדתו של רן כהן שבתי המשפט חדשות לבקרים אומרים שמלאי הדיור מצטמצם, וכך גם עמידר ועמיגור, אומרים שמלאי הדיור דליל ומצטמצם, ולכן קיצוץ של 14 מיליון שקל הוא קריטי למשפחות חד הוריות, עם ילדים שגרים על מזרון על רצפת הבית.
אבישי ברוורמן: אם כך, אם אין שינוי בעמדות של שר השיכון אני מעמיד להצבעה - - -
<אביטל סומפולינסקי: לפני כן שאלה – מבחינת משרד השיכון, אם התקנות יאושרו כמו שהן, בהסכמה – והשרים יחליטו לא לחתום עליהן, אתם תמשיכו לפי הנהלים?
<אריאל לוין: ודאי.
<אביטל סומפולינסקי: אתם הצהרתם בזמנו, בוועדה שאתם תפעלו בהתאם לתקנות, ברוח התקנות, על אף שהן לא אושרו, בהקשר של הסכומים.
<רונן כהן: אנחנו היום גובים בדיוק בהתאם לתעריפים שנקבעו בתקנות.
<אביטל סומפולינסקי: זאת אומרת, גם אם הוועדה תחליט לדחות את הבקשה לדיון מחדש, הסכומים של התקנות יישארו בעינם?
אבישי ברוורמן: החבורה שיושבת כאן היא הגונה, ראויה ואני רואה כל הזמן את הביצוע.
<רונן כהן: שאלת לגבי האנשים, לא לגבי החברות, נכון?
<לאה ורון: הדיירים.
<לאה ורון: לגבי הדיירים וזכויותיהם לרכישת הדיור הציבורי.
אבישי ברוורמן: אני מודה על ההבהרה.
אבישי ברוורמן: אם כך אני מעמיד להצבעה את בקשת שר הבינוי והשיכון.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת וקנין הגיע – אני אעדכן אותך, אתה מילאת את מקומי, כהרגלך, יותר טוב אפילו ממה שאני מסוגל לעשות, לגבי הדיון שהיה פה שבו הורדנו את הסכום של עמידר ל-3,000, שמתקרב לעמיגור – 2,500.
אבישי ברוורמן: היו פה מספר דיונים, נימוקים, גם השר לשעבר רן כהן אמר את דברו, משרד המשפטים, ולכן אנחנו מעמידים להצבעה את בקשת שר הבינוי והשיכון לדיון מחדש.
אבישי ברוורמן: נמנעים – אין הבקשה לדיון מחדש לא נתקבלה.
אבישי ברוורמן: הבקשה לא התקבלה.
אבישי ברוורמן: מה שאני פונה, מפני כבודי הרב, גם לשר הבינוי והשיכון וגם לשר האוצר - אנא, בשביל אותם 14 מיליון שקלים אני מבקש שתמצאו את הפתרון, ולכן אני מודיע בזה שוועדת הכלכלה מותירה את תקרת התשלומים לחברות המשכנות על 3,000 שקלים.
אבישי ברוורמן: אני קורא לשר האוצר והשיכון למצוא את 14 מיליון השקלים.
אבישי ברוורמן: יד חזקה בתוך כל הכספים שמועברים פה, המיליארדים , המיליונים לכאן ולכאן - 14 מיליון שקלים – שילכו לדיור הציבורי ולא לכל מיני מקומות כמו שהיה בעבר, שלא באים לטובת הדיירים.
<אביטל סומפולינסקי: אנחנו לא מותירים את תקרת התשלום לחברות, אנחנו מותירים את מה שנגרע מהקרן.
<אביטל סומפולינסקי: מה שמשלמים לחברות זה - - -
אבישי ברוורמן: אני מודה לך על התיקון, אני מודה לכם על ההקשבה.
אבישי ברוורמן: אני מודה גם לפקידים, תמסרו לאורי שימצא פתרון.
אבישי ברוורמן: בוקר טוב בירושלים.
אבישי ברוורמן: היה פעם אדם בארצות-הברית, כמעט מפורסם כמו חלק מאלה שיושבים פה שהתפרסם בזכות הסרט "בוקר טוב, וייטנאם".
רוברט אילטוב: "Good morning Vietnam".
אבישי ברוורמן: אז בוקר טוב, ירושלים.
<מנחם גרנית: הוא היה שדרן רדיו בסרט.
אבישי ברוורמן: רבותי, אנחנו מעלים היום הצעת חוק הארכת תקופת זכות יוצרים בתקליט וזכויות מבצעים (תיקוני חקיקה), התשע"ג-2013; של חברי הכנסת יריב לוין – אינו נוכח, רוברט אילטוב – נוכח; חבר הכנסת נחמן שי וחברת הכנסת יפעת קריב.
אבישי ברוורמן: כל החיים שלי אני משחק פוקר פתוח.
אבישי ברוורמן: גם ברוחי אני תומך בהצעה הזאת.
רוברט אילטוב: כשמשחקים פוקר פתוח זה רק המזל.
אבישי ברוורמן: מכיוון שאני מבין שחבר הכנסת אילטוב צריך לעזוב מיד אני אתן לו לומר כמה משפטים ולאחר מכן ניתן ליוזם לומר כמה מילים ולנציגי משרדי הממשלה.
דב חנין: אני רוצה להביע את התנגדותי בפני משרדי הממשלה.
אבישי ברוורמן: אתה תקבל את מקומך הראוי בשם חנין ורחום.
דב חנין: כל הכבוד, אדוני.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת אילטוב, בבקשה, אדוני.
רוברט אילטוב: ההצעה היא די פשוטה וברורה.
רוברט אילטוב: בהצעת החוק שאני מציג גם בשם כל היוזמים אנחנו מבקשים להאריך את תקופת הזכויות מ-50 שנה ל-70 שנה.
רוברט אילטוב: זה בעצם מביא אותנו למצב של השוואת זכויות, כפי שזה מקובל ברוב המדינות המתורבתות, כולל בארצות-הברית ובאירופה.
אבישי ברוורמן: אני באמת ראיתי רשימה.
אבישי ברוורמן: ראיתי שברוב המדינות זה אכן כך, 70 שנה.
אבישי ברוורמן: גם תוחלת החיים כבר עלתה מאז שכתבו את החוק מ-50 ל-80.
רוברט אילטוב: חשוב להגיד שזה לא רק תוחלת חיים, אלא גם ביטחון כלכלי של אותם יוצרים.
רוברט אילטוב: חשוב שהדבר הזה יקבל הארכה כדי שלעת זקנה יישאר לאנשים ממה להתפרנס ולחיות אחרי השקעה של מפעל חייהם.
רוברט אילטוב: זאת בעצם מהות החוק, ואני אשמח שנתחיל את הדיון.
רוברט אילטוב: אני מתנצל מראש שאני אצטרך ללכת.
רוברט אילטוב: יש כמה ועדות שאני חבר בהן, ומתנהלות בהן ישיבות במקביל.
אבישי ברוורמן: אתה הודעת לי, וזה מקובל.
רוברט אילטוב: אני סומך עליך שתקדם את הצעת החוק יחד אתנו.
אבישי ברוורמן: אני פותח עם משרד המשפטים.
אבישי ברוורמן: אני נרגש כי יש פה הרבה מאוד יוצרים, ואני מוכרח לחלוק שאף על פי שהורי אנשים חילונים שומרי מסורת בברכת המזון אומרים: "נער הייתי וגם זקנתי ולא ראיתי צדיק נעזב" – יוצר נעזב – "וזרעו מבקש לחם".
אבישי ברוורמן: אני חשבתי תמיד שזה לא נכון, ותמיד לא מצליחים להסביר לי; אומרים שזאת מין כוונה כזאת.
אבישי ברוורמן: כן, במקרים רבים גם צדיק וגם יוצר מבקש לחם.
אבישי ברוורמן: מי מדבר מטעם משרד המשפטים, בבקשה.
<הווארד פולינר: עורך דין הווארד פולינר.
אבישי ברוורמן: עורך-דין הווארד פולינר, ראש אשכול דיני קניין רוחני.
<הווארד פולינר: עמדת הממשלה הייתה לתמוך בהארכת התקופה מ-50 שנה ל-70 שנה, אבל בנוגע לסעיף 2 – לקבל תקופה חדשה כאשר הביצוע פורסם מחדש בטכנולוגיה חדשה אנחנו ממליצים לא לקבל את החלק הזה.
אבישי ברוורמן: אז נדון בסעיף כשנגיע אליו.
<הווארד פולינר: בסדר.
אבישי ברוורמן: מישהו רוצה להתבטא פה?
רוברט אילטוב: למה אתם מתנגדים לסעיף הזה?
אבישי ברוורמן: הוא יסביר בסעיף הזה.
אבישי ברוורמן: אולי יציג את עצמו?
<שייקה לוי: אני שייקה לוי.
<שייקה לוי: אני נציג גם של אשכולות ובאופן מוזר גם של המפיקים כי היום אני אחראי על הפקה שנקראת "הגשש החיוור" – אם מישהו שמע.
<שייקה לוי: אנחנו המפיקים של זה, ולכן אני גם משמש נציג של מפיקים בעניין הזה או "התרנגולים" הראשונים וכן הלאה.
<שייקה לוי: אני מתכוון להגיד שמה שאנחנו מדברים עליו בכלל קצת מעליב אותי.
<שייקה לוי: אנחנו מדברים על עניים בפתח.
<שייקה לוי: בקרב היוצרים יש יוצרים שאצלם בכלל יש חוק שאומר שהם ממשיכים להיות בעלי הנכס ויכולים להוריש לילדיהם 70 שנה אחרי מותם.
<שייקה לוי: ואילו פה אנחנו מדברים בסך הכול על 70 שנה מאז נולדה היצירה.
<שייקה לוי: אני מדבר על עניים בפתח, זה לא מספיק לי.
<שייקה לוי: ממש לא מספיק.
<שייקה לוי: אין שום סיבה שאותו יוצר שכתב – וגם לא כתב – אני יכול להעיד על עצמי שמי שכתב לנו לא בדיוק כתב לנו, אלא אנחנו כתבנו אתו לנו.
<שייקה לוי: לא על זה אני מדבר, אלא על כך שאין שום הצדקה, וזה לא הוגן לתת רק למישהו מהשותפים לדבר.
<שייקה לוי: זה כמו דירה שקנו 4-3 אנשים, ובמשך הזמן מנשלים אחד, אחרי זה מנשלים את השני, ויש אחד ש-70 שנה אחרי מותו זה הופך להיות שלו.
<שייקה לוי: למה שזה יהיה נחלת הכלל כשאצל מישהו אחד זה עדיין לא נחלת הכלל?
<שייקה לוי: למה שאני לא אוכל להוריש לילדים שלי?
<שייקה לוי: אני עשיתי דברים יפים מאוד שאני רוצה להתגאות בהם, ואני רוצה להוריש אותם לילדים שלי.
<שייקה לוי: הם יכולים עדיין להתפרנס מהם אולי.
<שייקה לוי: חוץ מזה שלא לדבר על זה שיש אמנים מבוגרים שהעבודה שלהם הולכת ומתמעטת, ומה שנשאר להם זה קצת שרואים אותם וקצת ששומעים אותם.
<שייקה לוי: אין להם יותר ממה שהם יקבלו מכמה האגורות האלה.
<שייקה לוי: מדובר בכלום כסף.
<שייקה לוי: זה גם משהו הומני – לתת אפשרות לאמן המבצע שהוא הפנים של היצירה.
<שייקה לוי: כמו שאמר פעם שר המשפטים שהיה אתנו בישיבה מול אקו"ם – היוצרים שיש להם זכויות גם 70 שנה אחרי מותם – לא מעניין אותי מי כתב, אני הולך לשמוע את פברוטי.
<שייקה לוי: אז פברוטי הוא הפנים של היצירה.
<שייקה לוי: לכן מה שאנחנו מטפלים בו עכשיו זה כמו עניים בפתח.
<שייקה לוי: זה כלום.
<שייקה לוי: זה בוודאי צריך לעבור ולהתקבל וצריך לחתור להגיע לשוויון מלא עם אותם אלה שמקבלים 70 שנה אחרי מותם.
<שייקה לוי: אין שום סיבה שלהם יהיה יותר מאשר למבצעים ולמפיקים.
<שייקה לוי: המפיק שם את הכסף, האמין באמן – למה שינשלו אותו באחד מן הימים?
אבישי ברוורמן: שייקה, זמנך עבר.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת דב חנין ואחריו עו"ד איל פרייס, הפדרציה לתקליטים.
אבישי ברוורמן: אחר כך חברת הכנסת תמר זנדברג וניר בוסקילה, מנכ"ל הפי"ל.
דב חנין: מר לוי, כשנאמר "זמנך עבר" זה רק היה בהקשר של זכות הדיבור שלך בדיון – זמנך, כנראה, אף פעם לא יעבור.
אבישי ברוורמן: הוא מכיר את עמוס חכם יותר טוב ממני.
רוברט אילטוב: אנחנו נאריך את זה לעוד 20 שנה.
דב חנין: אני בהחלט רוצה להצטרף לחלק מהתהיות של מר לוי לגבי השאלה מיהם האנשים שזוכים לאיזו הגנה?
דב חנין: אנחנו צריכים לעשות סדר בעניין הזה.
דב חנין: הקדשנו זמן רב בוועדת הכלכלה של הכנסת בקדנציות הקודמות לחוק זכויות היוצרים, אבל אני לא משוכנע שבנושא הזה יצרנו את המנגנון הכי נכון והכי צודק, ומבחינה זאת, אדוני, הערותיך היו בהחלט במקום.
דב חנין: לפני שאתייחס לגופו של החוק, אני חייב בגילוי נאות, לפי ההוראות וההנחיות הקיימות בכנסת.
דב חנין: במשפחה שלי יש עניין של זכויות יוצרים, אז אני אומר את זה על השולחן; אף על פי שאני לא מוצא שום טעם לפסול את עצמי בדיון הזה - -
אבישי ברוורמן: רק אולי תגלה לנו את הסוד הכמוס – איזה יצירות?
דב חנין: מספיק לצורך הדיון.
דב חנין: בכל מקרה אני מציין את זה לפרוטוקול אף על פי שיהיה מיד ברור מהדברים שאני אומר שאני לא רואה טעם למניעה להשתתפות שלי בדיון מכיוון שאני מסתייג מהצעת החוק הזאת.
דב חנין: לדעתי, היא עושה איזון לא נכון בין זכויות יוצרים שאני בעדם, ואני בעד לשמור עליהם לבין הזכות של הציבור הכללי ליהנות מהקניינים הרוחניים שאנחנו מעוניינים שאפשר יהיה להשתמש בהם ולשמוע אותם.
דב חנין: אנחנו מדברים היום על הארכה מ-50 שנה ממועד היצירה ל-70 שנה ממועד היצירה.
דב חנין: זה בעצם לא הגנה על זכויות היוצר, אלא הגנה על זכויות יורשי היוצר, ואולי יורשיו של יורשי היוצר.