GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבישי ברוורמן: אוכלוסייה מוחלשת או שיש לה בעיות.
אבישי ברוורמן: יש פה אנשים חזקים יותר מכל האחרים.
<רחל וידל: עם הנסיבות המיוחדות.
אבישי ברוורמן: תמשיכי להקריא.
אבישי ברוורמן: רק להגדיר מה זה.
<אפרת אביאני: (הקראה): בתוספת זו – "אזרח ותיק" – כהגדרתו בחוק אזרחים ותיקים, התש"ן – 1989; "חוק הביטוח הלאומי" – חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה – 1995; "נכה רדיפות הנאצים" –כל אחד מאלה: 1.
<אפרת אביאני: הזכאי לגמלת נכות לפי חוק נכי רדיפות הנאצים, התשי"ז-1957; 2.
<אפרת אביאני: הזכאי לגמלת נכות המשולמת על ידי ממשלת גרמניה בשל רדיפות הנאצים בהתאם לחוק הפדרלי לפיצויים (BEG) מהשנים 1953-65, למי שהוכחה זכאותו כאמור, להנחת דעתה של ועדת המכסות; 3.
<אפרת אביאני: הזכאי לגמלת נכות המשולמת על ידי ממשלת הולנד בשל רדיפות הנאצים בהתאם לחוק הגמלאות ההולנדי לנפגעי רדיפות 1945-1940 ,(WUV) למי שהוכחה זכאותו כאמור, להנחת דעתה של ועדת המכסות; 4.
<אפרת אביאני: גמלת נכות המשולמת על ידי ממשלת אוסטריה בשל רדיפות הנאצים בהתאם לחוק האוסטרי לתמיכה בקרבנות (OFG), שנחקק בהקשר לחוק התגמולים בעבור קרבנות המלחמה (סעיף 4 KOVG 57); 5.
<אפרת אביאני: הזכאי לגמלת נכות המשולמת על ידי ממשלת בלגיה לפי החוק הבלגי משנת 1954, בהקשר לקצבאות פצועים של הקרבנות האזרחיים של המלחמה -1940 1945.
<איתי עצמון: אני רוצה לשאול לשם מה יש צורך לומר "להנחת דעתה של ועדת המכסות"?
<איתי עצמון: בעצם כל הזכאויות האלה אמורות להיבחן על-ידי הגורם שנותן את הקצבה או הגמלה או ההטבה הסוציאלית לפי דין.
<איתי עצמון: למה צריך לתת שיקול דעת לוועדת המכסות?
<אפרת אביאני: חלק מהמבחנים נותנים שיקול דעת גם לגורם הרלוונטי.
<אפרת אביאני: אנחנו לקחנו את זה מארנונה.
<אפרת אביאני: אם יש לך נוסח חלופי - -
<איתי עצמון: לא, זאת יותר שאלה מהותית.
<איתי עצמון: הרי אנחנו יודעים שוועדת המכסות היא ממש לא גורם שיש לו כלים לבחון בעיה סוציאלית של בן-אדם.
אבישי ברוורמן: למחוק את זה.
<תניב רופא: אני בעד למחוק את זה.
<תניב רופא: אנחנו לא הגורם שיודע להגיד אם הוא נרדף או לא נרדף.
אבישי ברוורמן: איתי, בבקשה, תגיד את כל ההערות שלך.
<איתי עצמון: בסעיף 25 בתקנת משנה (א) צריך להבהיר שגם כאן
<איתי עצמון: מדובר על "נוסף על כל תוספות המכסה האחרות שהוא זכאי להן".
<איתי עצמון: בתקנת משנה (ב) מהו המועד המעודכן שאתם מציעים במקום 1 באפריל?
<שייקה דרורי: 1 ביולי, ו-1 באוקטובר.
<אפרת אביאני: מזיזים בשלושה חודשים.
<איתי עצמון: אז בתקנת משנה (א) זה נשאר 1 ביולי?
<אפרת אביאני: בתקנה (א) זה 1 באוקטובר, ו-(ב) זה 1 ביולי.
<אפרת אביאני: כי זה מועד ההקצאה, וזה מועד הבקשה.
<איתי עצמון: תגידי שוב בצורה מסודרת כי לא הצלחתי להבין.
<אפרת אביאני: בתקנת משנה (א) במקום 1 ביולי יבוא 1 באוקטובר; בתקנת משנה (ב) במקום 1 באפריל יבוא 1 ביולי.
<איתי עצמון: בתקנת משנה (ג) כתוב: "בבקשה והודעה לפי תקנת משנה (ב) יפרט היצרן את הנסיבות המיוחדות המתקיימות בו וירצף אליהן" – כתוב: "מסמכים התומכים בבקשתו".
<איתי עצמון: אני מציע: "אישור מאת הגורם המוסמך לפי דין".
<איתי עצמון: כלומר שיהיה ברור שהוא יצטרך להביא למשל אישור מהמוסד לביטוח לאומי.
<איתי עצמון: סוגיה נוספת שהטרידה אותי היא לגבי המידע שיועבר לוועדת המכסות, וייאגר אצלה – מידע שהוא בגדר מידע רגיש לפי חוק הגנת הפרטיות.
אבישי ברוורמן: ולכן אתה ממליץ?
<איתי עצמון: לכן אני ממליץ גם בהתייעצות עם משרד המשפטים, להוסיף סעיף שמירת סודיות.
<איתי עצמון: אני אקרא אותו עכשיו.
<איתי עצמון: הוא מאוד מקובל בחקיקה: "חבר ועדת המכסות או עובד במועצת החלב שבידו מידע שנמסר לפי תקנה זאת ישמרנו בסוד, לא יגלה אותו לאחר ולא יעשה בו כל שימוש, אלא בהתאם לתקנות אלה ולשם ביצוע תפקידו".
אבישי ברוורמן: אנחנו נוסיף את זה.
אבישי ברוורמן: אני רק רוצה לשאול אותך, איתי, מי שעובר על זה זאת עבירה פלילית.
<איתי עצמון: אני לא חושב שיש כאן עבירות פליליות בתקנות האלה.
<אפרת אביאני: על זה אין עבירה פלילית.
<איתי עצמון: יכול להיות שזאת עבירת משמעת.
<איתי עצמון: אם הוא עובד מדינה, כמובן זה דין משמעתי.
<אפרת אביאני: על עובדי מועצת החלב מכוח החוק חלות הוראות כאילו הם עובדי ציבור, לפי חוק העונשין, כולל הוראות של שמירת סודיות.
אבישי ברוורמן: הערה נוספת של עורך-דין עצמון.
<איתי עצמון: שאלה נוספת שהטרידה אותי היא מה ייעשה במידע שיימסר.
<איתי עצמון: אני חששתי שהוא יכול להיאגר ולהישמר באופן לא מאובטח, ושוב, זה מידע רגיש.
<איתי עצמון: לדעתי, צריך להוסיף הוראה שאומרת שאותו מידע לגבי נסיבות אישיות מיוחדות יישמר למשך שבע שנים, ולאחר מכן יימחק; ולקבוע שיושב-ראש ועדת המכסות ינקוט את כל האמצעים הדרושים לאבטחת המידע בהתאם לסעיף 17 לחוק הגנת הפרטיות.
<איתי עצמון: לה הוראות שיבטיחו שמירה על המידע הרגיש הזה.
אבישי ברוורמן: האם יש הערות לסעיף הזה?
<אופי רייך: הערה לסעיף (16).
אבישי ברוורמן: לגבי הורה יחיד.
<אופי רייך: סוף הפסקה אומרת: "כל עוד הם משרתים כאמור, ובתנאי שגילם אינו עולה על 21 שנה".
<אופי רייך: לא מעטים מבנינו מבצעים שירות לאומי או מכינות קדם-צבאיות, וזה אומר שהם מתגייסים בגיל מאוחר יותר.
<אופי רייך: היום גם הבן הצעיר שלי שמשרת בצבא וביצע שנת שירות לפני כן עבר את גיל 21, והוא עדיין לא שנתיים בצבא.
<אופי רייך: אני מציע את הנוסח: "שלא סיים את שירות החובה או את השירות הסדיר כמשמעותו בחוק שירות ביטחון" – הנוסח המתאים.
<קריאה: - - - הורה יחיד.
<תניב רופא: הורה יחיד, אבל שהוא אבא או אמא לבן שעדיין משרת שירות חובה.
<תניב רופא: אם הוא התחיל בגיל 19 הוא נמשך עד גיל 22.
<תניב רופא: אני בעד.
<אפרת אביאני: אז עד איזה גיל?
<אופי רייך: לא עד גיל, עד שהוא מסיים את שירות החובה.
<תניב רופא: בסדר גמור.
אבישי ברוורמן: תיקון רייך התקבל.
אבישי ברוורמן: עכשיו יש תיקון ורפל.
<צביקה ורפל: הערה לסדר: יש כאן מיליון ליטר לחלוקה בין אנשים, ולא ברור לי על-פי מה הם יחולקו.
<צביקה ורפל: כתבו על מה, ולא ברור לי על מה.
<צביקה ורפל: אני מציע לפרסם לרפתנים טופס מסודר עם כל הנושאים האלה שבו הם יצטרכו לסמן "וי" במשבצת הנכונה, ואז כולם יוכלו להיחשף לדבר הזה.
<צביקה ורפל: הדבר הזה יגיע לוועדה, והוועדה תדון.
אבישי ברוורמן: תיקון ורפל רשום.
אבישי ברוורמן: אתם מקבלים?
<תניב רופא: זה לא תיקון, זה נוהל לוועדת המכסות.
אבישי ברוורמן: זאת הערה למשרד.
<איתי עצמון: זה לא בנוסח התקנות.
אבישי ברוורמן: מספיק שיש פה המילה שלהם, וזה יפורסם.
אבישי ברוורמן: רחמים, בבקשה.
<רחמים אליהו: אבישי, אני רוצה להודות לך בשם כל החברים על הדיון הפורה והענייני, ושסוף-סוף שמת לדבר הזה סוף.
אבישי ברוורמן: אנחנו נגמור את זה.
<רחמים אליהו: אנחנו מודים לך מאוד מקרב לב.
אבישי ברוורמן: אנחנו נצביע על הכול.
<חיים חייט: לפני הסיכום יש לי שאלה.
<חיים חייט: תניב, במסגרת כל התוספות הקטנות האלה של מיליון פה ומיליון שם וכל החגיגה הזאת - -
<אפרת אביאני: זה לא מיליון, זה מיליון - - -
<חיים חייט: לא משנה, תאמיני לי שאני יודע הכול.
<חיים חייט: שייקה מכיר את הנושא, אני העליתי אותו בפניו לפני כמה שנים.
<חיים חייט: איך המשרד של מועצת החלב בתוך כל המסיבה הזאת מנסה להסתכל על העתיד ולקחת את בני דור ההמשך לתוך המסיבה הזאת?
<חיים חייט: היום אני מפעיל את הרפת של אבא שלי שאין בה פרנסה לשתי משפחות.
<חיים חייט: איך אני יכול להיכנס לנעליים האלה מחר או בעוד שנה או חמש שנים בידיעה שגם אני יכול להתפרנס במקום הזה ולא רק אבא שלי עד גיל 100?
אבישי ברוורמן: תודה, חיים, אנחנו נתייחס לזה גם בסוף הדיון הבא.
<איתי עצמון: יש עוד סעיף אחד.
אבישי ברוורמן: קודם כול אני רוצה לאשר את הסעיף הזה.
<איתי עצמון: עם כל השינויים ואת התוספת.
אבישי ברוורמן: אני מאשר אותו עם תיקון רייך, עם הערת ורפל ואת התוספת ועם כל התיקונים של עורך-דין עצמון.
אבישי ברוורמן: בעד סעיף 25 – פה-אחד
אבישי ברוורמן: סעיף 25 מאושר עם תיקון רייך, עם הערת ורפל ועם התיקונים של עורך דין עצמון.
<איתי עצמון: תקנה 26.
<איתי עצמון: אני מבקש לשאול שאלה לגבי תוקף התקנות ותחילת התקנות.
<איתי עצמון: התקנות מתייחסות למועדים שכבר חלפו.
<איתי עצמון: האם בחנתם את השאלה האם יש צורך במתן תוקף רטרואקטיבי?
<איתי עצמון: האם לקבוע תחילה רטרואקטיבית?
<אפרת אביאני: אין צורך לתת תוקף רטרואקטיבי.
<אפרת אביאני: יש מקום אחד שבו אתה מתייחס למה שנעשה כנתון, ואתה מנחה ביחס לזה את ועדת המכסות.
<אפרת אביאני: אבל אין פה תוקף רטרואקטיבי.
<אפרת אביאני: זה בעיקר בסימן א'.
<אפרת אביאני: אומרים: מי שקיבל מנת מכסה, לפי החלטת הממשלה – מתייחסים לזה.
<אפרת אביאני: אבל אין צורך בתחילה רטרואקטיבית.
<אפרת אביאני: זה יחול מכאן ואילך.
<איתי עצמון: גם לגבי חלוקת התוספת להיקף הייצור הכולל.
<אפרת אביאני: בוודאי, כי את זה עוד לא עשינו.
<איתי עצמון: אדוני, יש עוד שאלה שאני רוצה להתייחס אליה.
<איתי עצמון: כפי שאנחנו יודעים הוועדה טרם סיימה את הדיון בתקנות קביעת מכסות חלב.
<איתי עצמון: לפי מה שהבנו ממשרד החקלאות לאורך הדיונים, הן בעצם אמורות להיות ההסדר העיקרי בנושא קביעת מכסות חלב.
<איתי עצמון: אפילו נאמר באותן תקנות שקביעת מכסות חלב, שינוי, העברה, התניה בתנאים – כל פעולה אחרת לגבי מכסות – אני קורא מתוך תקנה 2 שהוועדה אישרה לתקנות קביעת מכסות חלב – "ייעשו לפי מדיניות הפיתוח" שעכשיו אדוני דן בה, "ולפי כמה מטרות".
<איתי עצמון: יש כאן מטרות שונות, ובעצם אלו עקרונות לחלוקת המכסות ולפעולת ועדת המכסות.
<איתי עצמון: אני חושש, אדוני, מפני מצב שהתקנות האלה יפורסמו ברשומות וייכנסו לתוקף, ותקנות קביעת מכסות חלב טרם אושרו על-ידי הוועדה.
אבישי ברוורמן: אז אולי פה אני אתייחס לזה.
<איתי עצמון: קודם כול זאת שאלה משפטית.
<איתי עצמון: אני אשמח לשמוע התייחסות של היועצת המשפטית של משרד החקלאות, איך שני ההסברים האלה יכולים לחיות אחד בלי השני?
<איתי עצמון: אני אציין שהעליתי את השאלה גם בפני נציגת משרד המשפטים, עורכת הדין לירון אדלר.
<איתי עצמון: היא פשוט נאלצה לצאת, והיא אישרה לי אמירה כתובה.
<איתי עצמון: היא אומרת: "ברור שהיה ראוי ששני ההסדרים האלה יהיו בתוקף יחד, אבל אין מניעה לקבוע קודם כול את תקנות מדיניות הפיתוח בגלל הדחיפות שבעניין".
<איתי עצמון: אני אשמח לשמוע עכשיו מבחינת העבודה של ועדת המכסות לאור העקרונות שדובר עליהם, והוועדה אישרה, איך הוועדה תפעל ללא תקנות קביעת מכסות חלב שהן בתוקף?
<אפרת אביאני: כמו שאמרנו יותר מפעם אחת, תקנות מכסות החלב הכלליות משקפות נהלי עבודה קיימים.
<אפרת אביאני: ברובן המכריע, למעט בעניין השותפויות שעליו אנחנו מבצעים שינוי.
<אפרת אביאני: הן בעצם מייצגות מצב נוהג.
<אפרת אביאני: לכן אנחנו לא רואים בזה שום בעיה.
<אפרת אביאני: צריך גם לומר עוד שכייעוץ משפטי של משרד החקלאות והייעוץ המשפטי של ועדת המכסות מתייחסים לטיוטת התקנות שעדיין לא אושרה כאל סוג של הנחיה, ופועלים לאורם.
<אפרת אביאני: כל פעם שיש שאלה גם מסתכלים על טיוטת התקנות אף על פי שהיא לא אושרה עדיין.
<אפרת אביאני: לכן זה עוד נדבך בהתנהלות שקיימת היום מבחינת ההתייחסות לסט הזה של התקנות אף על פי שהוא עדיין לא אושר.
<איתי עצמון: בעצם כל ועדת המכסות תפעל על פי נהלים ולפי תקנות בסגמנטים מאוד צרים של מדיניות הפיתוח וחלוקת התוספת להיקף הייצור הכולל.
<איתי עצמון: כאן יהיו תקנות.
<איתי עצמון: אתם אומרים כל הזמן שפעולה לפי נהלים היא לא פעולה תקינה, ולכן היה כל-כך דחוף לאשר את תקנות מדיניות הפיתוח היום כדי לא לפעול לפי נהלים.
<איתי עצמון: אז אני מוכרח לומר שאני קצת מוטרד מהשונות הזאת בעמדה.
<אפרת אביאני: גם אנחנו היינו מעדיפים שתקנות המכסות יהיו מאושרות עוד קודם, אבל נראה לנו שבגלל הדחיפות המיוחדת כאן של חלוקת תוספות המכסה שצריך לייצר – וכבר עברה שליש שנה – אנחנו ממש חייבים.
אבישי ברוורמן: אפרת, הסברת את זה.
אבישי ברוורמן: איתי שאל את השאלה בחידוד.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לאשר את תקנה 26.
אבישי ברוורמן: בעד סעיף 26 – פה-אחד
אבישי ברוורמן: תקנה 26 מאושרת.
אבישי ברוורמן: בהתאם לזה אני רוצה להודיע את המלצתי לאור הדו-שיח בין עורך-דין עצמון לבין עורכת-הדין אביאני להתחשב בכך שהוועדה לקראת סיום דיוניה בתקנות העיקריות שעניינן בקביעת מכסות חלב; וכדי שהוועדה לא תהיה גורם מעכב בנושא קביעת אמות מידה לחלוקה של התוספת להיקף הייצור הכולל ומדיניות הפיתוח אני אאפשר להוציא את המכתב מהוועדה המודיע על אישור התקנות בעניין מדיניות הפיתוח מיד לאחר שמשרד החקלאות יעביר כמקובל את הנוסח, לפי מה שהחליטה היום הוועדה, וניתן יהיה לפרסם את נוסח התקנות ברשומות.
אבישי ברוורמן: אנחנו נגמור את הסיפור הזה.
אבישי ברוורמן: אני מקווה שנגמור אותו בהסכמה.
אבישי ברוורמן: בסופו של דבר תמיד יש רוב אוטומטי לקואליציה או אופוזיציה.
אבישי ברוורמן: אני מעדיף שזה יהיה בהסכמה.
אבישי ברוורמן: יש לנו שבועיים לגמור ועוד שבוע עד שאפרת תחזור מהחופשה.
אבישי ברוורמן: חג פסח טוב ותודה לכולכם.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים לפתוח את הדיון.
אורי מקלב: על סדר היום הצעה לדיון מהיר של שלושה חברי כנסת – חבר הכנסת, יושב ראש הקואליציה, יריב לוין, של חברת הכנסת אורית סטרוק וגם אני הצטרפתי להצעה הזאת שמדברת על הסדרת מערך התחבורה הציבורית במטה בנימין.
אורי מקלב: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה וליושב ראש הוועדה שמצא לנכון, על אף לוח הזמנים הצפוף מאוד של ועדת הכלכלה לקראת סוף מושב החורף של הכנסת ולמרות שבוע עם דיונים עמוסים, להעלות את הנושא לדיון ביום לא מתקיימים דיונים מאחר וועדת הכלכלה רואה את החשיבות של התחבורה הציבורית בכלל, התחבורה הציבורית בפריפריה בפרט ועוד יותר תחבורה ציבורית מעבר לקו הירוק שם תמיד יש קשיים גדולים.
אורי מקלב: תחבורה ציבורית בכלל היא דבר שאנחנו רוצים לטפל בו ומישהו צריך לטפל בו והתחבורה הציבורית בפריפריה, באופן מיוחד יש לה את הדרישות שלה, בעיות של זמינות ובעיות של נגישות.
אורי מקלב: תחבורה ציבורית בפריפריה, חלק גדול מהאוכלוסייה – צעירים או אנשים שאין להם רכב - תלוי בה ואנחנו צריכים לקחת בחשבון שבמקומות כאלה, כמו מטה בנימין ובעוד מקומות גרה אוכלוסייה גדולה שאין ברשותה רכב פרטי והיא תלויה בתחבורה הציבורית.
אורי מקלב: מעבר לכך, מעבר לתחבורה הציבורית אין הרבה אלטרנטיבות ואי אפשר למשל לקחת אוטובוס עד כאן ומשם להמשיך הלאה עם תחבורה ציבורית אחרת, פתרונות שיש בעיר ובפריפריות אחרות.
אורי מקלב: כאן מדובר על נקודות ישוב המרוחקים אחד מהשני ואין לנו ספק שהתחבורה הציבורית היא דבר מאוד מרכזי בהתנהלות היום יומית של תושבים רבים ולכן אנחנו מוצאים לנכון לנהל את הדיון הזה.
אורי מקלב: אני מבקש מחבר הכנסת יריב לוין להציג את הנושא.
יריב לוין: תודה אדוני היושב ראש ותודה ליושב ראש הוועד חבר הכנסת ברוורמן על קביעת הדיון הזה וכמובן תודה לכל הצוות שעוסק במלאכה באופן שוטף.
יריב לוין: אנחנו ביקשנו את הדיון הזה משום שהנושא של מערך התחבורה במטה בנימין, אני חושב שיש לו שני היבטים שראויים לדיון.
יריב לוין: האחד הוא באמת המצוקה היום יומית של התושבים הרבים באזור הזה ותכף ניגע ונפרט אותה, והנקודה השנייה היא שהמקרה הזה בעיני הוא מקרה מייצג של בעיות כלליות רוחביות שקיימות במערך התחבורה הציבורית בכלל ובתפיסת התחבורה הציבורית שאם נצליח ליישם בצורה נכונה פתרון מתאים כאן, יכול להיות שמכאן נוכל גם לגזור למקומות אחרים ולפתור חלק מבעיות היסוד אתן אנחנו מתמודדים.
יריב לוין: אם אני יכול לתמצת את לב הבעיה הרי שבתחבורה ציבורית בכלל כדי שהיא באמת תהיה יעילה וטובה, היא צריכה להתבסס בראש ובראשונה על שני דברים, על כך שהתדירות של הגעת הקווים היא תדירות תכופה ועל כך שזמן הנסיעה של אדם מנקודה לנקודה הוא זמן סביר ולא ארוך מדי.
יריב לוין: כמובן שמעבר לדברים האלה, יש מרכיבים אחרים החל מטיב האוטובוסים או כלי התחבורה בהם נוסעים והמשך בנגישות למידע שמאפשר לאדם לתכנן את הנסיעות בזמן בצורה מסודרת, תחנות ושורה ארוכה של דברים, אבל נדמה לי ששני מרכיבי היסוד שקובעים את איכות החיים של מי שמשתמש בתחבורה ציבורית, ולכן כפועל יוצא גם משפיעים על הביקוש לתחבורה ציבורית והנכונות להשתמש בה, הם שני המרכיבים האלה.
יריב לוין: כאשר אנחנו נמצאים בסיטואציה כפי שקיימת כאן במטה בנימין שנסיעה שצריכה להיות 45 דקות או חמישים דקות אורכת שעתיים ואדם יודע שהוא נדון להיטלטל באוטובוס במשך שעתיים כדי להגיע ליעד וזה עוד לפני שלקחנו בחשבון את הזמן שהוא צריך להמתין עד שהאוטובוס מגיע, ברור לחלוטין שמי שנאלץ לעשות שימוש בשירות הזה הוא בוודאי גם מסכן ובסופו של דבר איכות החיים שלו והאפשרויות מפנאי ועד תעסוקה שעומדות בפניו נפגעות באופן משמעותי.
יריב לוין: ברור גם שכל מי שיש לו איזושהי אלטרנטיבה – ובמקרה הזה האלטרנטיבה המועדפת הרבה פעמים בלית ברירה היא אלטרנטיבה של נסיעה בטרמפים עם כל הסכנות שכרוכות בעניין הזה – בוחר באלטרנטיבה שונה.
יריב לוין: צריך גם לזכור שככל שקו ארוך יותר וזמן הנסיעה שלו ארוך יותר, מספר התחנות הוא ביותר, כך גם הפוטנציאל לאיחורים, לעיכובים ולשיבושים בלוחות הזמנים הוא כמובן יותר גדול.
יריב לוין: אין צורך להסביר את העניין הזה אבל חשוב גם לומר שמרכיב הוודאות הוא חשוב.
יריב לוין: כאשר אתה יודע שיש לך אוטובוס שמגיע תמיד בזמן מסוים, למעט במקרים חריגים, והנסיעה לוקחת איזשהו פרק זמן מסוים ואתה יכול לתכנן את לוחות הזמנים שלך, אתה נמצא במצב הרבה יותר טוב מאשר כאשר אתה יוצא לאיזו הרפתקה של שעתיים כאשר בדרך כמעט בכל פינה יכול להיות פקק או חסימה כזאת או אחרת.
יריב לוין: אני חושב שהמקרה של מטה בנימין הוא גם מקרה מובהק מקום שלכאורה כאשר מסתכלים על המפה של האזור, אתה מקבל את הרושם שהפתרון נמצא ממש תחת היד משום שיישובי בנימין נמצאים, לפחות ברובם, בקרבה לציר אחד ראשי, לכביש 60 שמחבר את ירושלים ובקצה עם אריאל, ולכאורה מתבקש לייצג כאן מערך שמבוסס על קו אורכי מסודר שרץ לאורך הציר הזה ועל מערך של קווים מזינים כפי שאנחנו בדרך כלל נוהגים לראות היום בתחבורה הציבורית שמאורגנת באופן מסודר במקומות אחרים.
יריב לוין: במקום זה אנחנו מקבלים רשת סבוכה של קווים מתפתלים בין שורה של ישובים ולפעמים בתוך כל מיני מקומות ומגיעים לתוצאה שהיא, בעיני לפחות, באמת גם לא נכונה מבחינת השירות שניתן לצרכן, ואני לא בטוח שהיא אפילו נכונה מבחינת העלויות הכספיות שכרוכות בתהליך הזה.
יריב לוין: לכן הנושא הראשון שאני הייתי מבקש לברר זה למה לא לנסות לייצר קו עורקי שרץ לאורך הציר הזה בתדירות מאוד גבוהה ובמהירות עם נקודות מסוף מהן יצאו הקווים לישובים השונים שפרוסים לאורך הציר על בסיס גושי כאשר כמובן בתוך הישובים הגדולים יותר – ואגב, רובם נמצאים גם הם על הציר כך שאפשר להגיע אליהם - אפשר לרדת שם ואז לקחת קו פנימי בתוך הישוב ובאופן הזה לייצר מערכת מסונכרנת שתעבוד בצורה הרבה יותר מהירה.
יריב לוין: יש כאן גם אלמנט נוסף שהוא חשוב והוא הנושא של צירים בהם ישנה חובת נסיעה ברכבים ממוגני ירי.
יריב לוין: רכבים ממוגני ירי הם גם יקרים יותר כמובן וגם לא תמיד יש מספיק מצאי על מנת שאפשר יהיה לתגבר את השירות או לענות על צרכים נקודתיים כפי שקורים.
יריב לוין: לכן גם כאן אני חושב שנדרש איזשהו תכנון שמתבסס על כך שהשימוש באוטובוסים ממוגני ירי ייעשה רק בקטעי הציר בהם הדבר הזה נדרש.
יריב לוין: שוב, תהיה הזנה על ידי מערכת רגילה שנוסעת במהירויות ובתדירויות הרבה יותר גבוהות ומזינה את אותם אוטובוסים ממוגני ירי למקומות אליהם הם צריכים להגיע.
יריב לוין: בצורה הזאת נוכל לרכז את האוטובוסים ממוגני הירי נטו על הצירים בהם אנחנו צריכים אותם ובדרך הזאת ננצל אותם בצורה הרבה יותר טובה ונוכל לתגבר גם את הקווים האלה.
יריב לוין: אלה השאלות.
יריב לוין: אני מקווה מאוד שנשמע גם הסברים ואולי גם נצליח להתקדם כאן עם איזה שהם פתרונות.
יריב לוין: אני מבין שבקרוב אמור להיכנס מפעיל חדש שאמור לקחת על עצמו את הטיפול במתן שירות באזור הזה ולכן אני חושב שזאת בהחלט הזדמנות טובה כדי לעשות איזושהי מחשבה מסודרת על הנושא הזה ולנסות לייצר מפה נכונה יותר.
יריב לוין: אם יהיה צורך, אפשר להיכנס אחר כך לדוגמאות אבל אני מציע בשלב הזה, לפחות מבחינתי, להסתפק בזה.
אורי מקלב: אורית סטרוק, בבקשה.
אורית סטרוק: כמה משפטים קצרים.
אורית סטרוק: הדיון הזה הוא דיון מבורך ומשמח קודם כל כי הוא מלמד על כך שברוך השם האוכלוסייה באזור בנימין גדלה מאוד והסיבה שמערך התחבורה הציבורית הקיים היום לא מספק אותה זה משום שהוא תפור על מה שהיה פעם, לפני עשרים שנים ולפני עשר שנים.
אורית סטרוק: היום ברוך השם יש קרוב לשבעים אלף תושבים בלי לקחת בחשבון את מודיעין עילית וכולי.
אורית סטרוק: המערך צריך להשתנות מהותית אבל עצם זה שאנחנו נדרשים לדיון כזה בעקבות הגידול באוכלוסייה וגם בתפזורת של האוכלוסייה, בעקבות אנשים שנוספו, זה מבורך מאוד, ברוך השם.
אורית סטרוק: אני חושבת שאזורים בהם יש מועצות אזוריות במדינת ישראל, אזורים אחרים, יודעים להתמודד עם סוגיות של תחבורה ציבורית באופן יותר יצירתי ממה שקורה באזור מודיעין ומקובל באזורים כאלה, עד כמה שאני יודעת, להפעיל ערך של שאטלים לעתים קרובות לגבי מספר יותר קטן של נוסעים ולעתים יותר קרובות לטובת הישובים הקטנים בלי להידרש לקחת את כולם בכל הטיול הארוך והגדול הזה.
אורית סטרוק: לפי עניות דעתי צריכים להתכנס לתוך פתרונות מהסוג הזה.
אורית סטרוק: אני רוצה גם להעיר לגבי הנושא של אוטובוסים ממגוני ירי.
אורית סטרוק: הנושא הזה עלה באריכות גם בוועדת החוץ והביטחון במסגרת ועדה מיוחדת ליהודה ושומרון ושם עלה בצורה מאוד ברורה וחריפה – ואני מאמינה שגם נשמע את זה כאן מהגורמים המקצועיים – שהאוטובוסים ממוגני הירי שנועדו לכאורה לשמור על חייהם של הנוסעים מפני חלילה התקפות טרור, הם למעשה היום מהווים בעצמם מלכודת מוות כי האוטובוסים האלה הם זקנים הרבה מכפי שהתקן מתיר והם צפויים לתקלות ברמות מסכנות חיים לנוסעים שלהם.
אורית סטרוק: צריך למצוא את הפתרון התקציבי להחליף אותם ובמהרה אבל עד אז צריך לשקול טוב טוב מתי כן ומתי לא משתמשים בהם ולו רק מהסיבה הבטיחותית כי האוטובוס עצמו, אם חלילה קורית בו תקלה – וצפויות להיות בו תקלות לעתים קרובות בגלל שהאוטובוס מאוד ישן וכבר לא עומד בתקן – זאת פשוט סכנת נפשות הרבה יותר גדולה מאשר לנסוע באוטובוס לא ממוגן ירי.
אורית סטרוק: גם את זה צריך לשקול.
אורי מקלב: ישראל, אתה הכנת מצגת.
<ישראל גנץ: בוקר טוב לכולם.
<ישראל גנץ: בוקר טוב אדוני היושב ראש וחברי הכנסת.
<ישראל גנץ: תודה על קיום הדיון.
<ישראל גנץ: העובדות, נכון להיום, שבבנימין כמו הרבה פעמים ביו"ש, יש תרבות טרמפים.
<ישראל גנץ: אנשים לא נעזרים בתחבורה הציבורית ואנחנו כרשות מוצאים אותם בדרכים בשעות לא שעות תחת סיכון בטיחותי וביטחוני כי הם עומדים בצמתים לא מוארים והמצב הביטחוני בו אנו מצויים לא מאפשר לנו לעבור על זה בשתיקה ואנחנו מנסים לצמצם מאוד את התופעה המסוכנת הזאת.
<ישראל גנץ: מצד שני אנחנו רואים מקומות אחרים בהם יש אוטובוסים מלאים עד אפס מקום והם לא עוצרים בתחנות, דבר שאני מבין שהביא לפניות לחברי הכנסת שביקשו לזמן את הדיון ועל כך תודתנו.
<ישראל גנץ: ביקש מאתנו חבר הכנסת יושב ראש הקואליציה יריב לדבר על השיטה והאם אפשר לנסות לבחון את השיטה האם היא נכונה או לא נכונה ובזה אנחנו נתמקד במצגת בה נבדוק איזושהי הצעה לשיטה ואלטרנטיבה לחלופות הקיימות היום.
<ישראל גנץ: אני רק אציין בהמשך לדבריה של חברת הכנסת סטרוק ששלשום כמדומני או לפני מספר ימים נשרף אוטובוס ממוגן ירי ועלה באש.
<ישראל גנץ: זה יכול לקרות באוטובוס כזה ואחר ואני לא יודע מה גרם לתקלה, אבל עובדתית היה נס כי לא היו בו הרבה נוסעים אלא למיטב ידיעתי הייתה נוסעת אחת וזה נגמר טוב, אבל זה מחזק את הנושא ואת זה שאנחנו צריכים לבחון את המערכת הזאת בצורה טובה.
<ישראל גנץ: אם נסתכל, זה שטח המועצה מטה בנימין עם כשישים אלף תושבים בפריסה רחבה של כמיליון דונם.
אורית סטרוק: שישים אלף הם התושבים שלכם של המועצה האזורית אבל באזור עצמו יש יותר תושבים.
<ישראל גנץ: נכון.
אורית סטרוק: בית אל למשל.
אורית סטרוק: מדובר בכשבעים אלף תושבים
<ישראל גנץ: אם נוסיף את בית אריה ועופרים, אנחנו מגיעים למספרים גבוהים הרבה יותר.
<ישראל גנץ: אנחנו נבחן כאן ארבעה קווים וכדי לבחון את השיטה נדבר עליהם.
<ישראל גנץ: אנחנו מדברים על קו 148 שנוסע מירושלים לכיוון אריאל.
<ישראל גנץ: תראו את המצב הקיים היום.
<ישראל גנץ: האוטובוס היום עוצר ב-28 תחנות ולוקח לו כמעט שעתיים – לפי לוח הזמנים של אגד זאת שעה ו-59 דקות – כאשר נסיעה ישירה לוקחת 51 דקות.
<ישראל גנץ: זאת אומרת, אנחנו מדברים על פער של פי שניים.
<ישראל גנץ: מי שעולה מצד לצד ונוסע באוטובוס הזה, זה לא סביר.
<ישראל גנץ: בקווים הכחולים אנחנו רואים את המצב הרצוי שהוא חלופה מהירה וזמינה של אוטובוס אחד עם מעט תחנות ואפילו יש אולי חלופה אחת שתהיה כמעט בלי עצירות ביניים כדי להעביר מירושלים לאריאל.
<ישראל גנץ: שוב, אפשר לראות כאן את הפער האדיר של הכפלת זמן הנסיעה.
<ישראל גנץ: הקו הבא הוא קו שנוסע מכיוון ירושלים לכיוון בית אריה והוא עובר בדרכים מפותלות ובעייתיות.
<ישראל גנץ: הנסיעה אורכת כשעה וחצי כאשר אנחנו מזהים שהזיקה של הישובים עטרת, נווה צוף ועפרה היא בעיקר לכיוון מודיעין ולא לכיוון תל אביב למעט מספר מועט של נסיעות ביום, אולי נסיעה בבוקר או נסיעה אחת חזור, ולכן אנחנו כבר ביקשנו בעבר לשנות את המודל.
<ישראל גנץ: צריך ליצור קו שמקיף, דהיינו נוסע מירושלים לעפרה וחוזר לכיוון מודיעין וממודיעין יש רכבות ואוטובוסים מקריית ספר וכל חמש דקות יוצאת תחבורה ציבורית לירושלים ולבני ברק.
<ישראל גנץ: זה דבר שמקצר מאוד ומייעל את הנסיעה.
<ישראל גנץ: בקווים הכחולים אנחנו רואים את המצב הרצוי לפיו אנחנו פונים בכביש 446 לכיוון מודיעין במקום לכיוון תל אביב.
<ישראל גנץ: קו 949 הוא קו מאוד מעניין.
<ישראל גנץ: הוא נוסע מירושלים לכיוון מעלה אפרים ואני חושב שיהיה מעניין אם תראו את המסלול הנסיעה שלו.
<ישראל גנץ: תסתכלו על תושב כוכב השחר שרוצה להגיע ותראו שהיום האוטובוס פונה לכיוון מכמש, היכן שאתם רואים את הקו הזה, הוא מטייל לאטו, נוסע לבסיס מג"ב שנמצא שם ואז הוא מתחיל לחזור ונוסע לכיוון כוכב השחר, מה שאומר שהיום תושב כוכב השחר שצריך לנסוע מירושלים לביתו בכוכב השחר, לא יעשה את זה כי הוא יודע שיש לו דרכים מפותלות להגיע לבסיס מג"ב שאני מניח שזקוקים לתחנה הזאת אבל את התושבים של כוכב השחר ורימונים היא לא משרתת.
<ישראל גנץ: אתם רואים את הסיבוב המפותל הזה.
<ישראל גנץ: המצב הרצוי כאן צריך להיות תנועה רציפה.
<ישראל גנץ: את הקו הזה אפשר להמשיך רגיל ולהוסיף שאטלים כמו שציינו כאן חברי הכנסת לכיוון הישובים מכמש, רימונים וכוכב השחר.
<ישראל גנץ: קו אחרון שאני אתייחס אליו הוא קו 181 שיוצא ממודיעין לכיוון גוש טלמונים.
<ישראל גנץ: קיצרתי את זה כרגע אבל שוב אתם רואים את המסלול המפותל.
<ישראל גנץ: ההצעה שלי כאן אומרת שנחלק לשני קווים וכאן אני מגיע לתוצאה אליה אנחנו רוצים להגיע.
<ישראל גנץ: אנחנו מציעים לנסוע עד נעלה ומנעלה לעבור באוטובוס שעושה סבב.
<ישראל גנץ: אני רוצה לדבר עכשיו על השיטה.
<ישראל גנץ: אם אני מסכם את הדברים, הקשיים כיום הוא בעצם העובדה שיש היום מעט אוטובוסים שמגיעים.
<ישראל גנץ: שנית, כמו שציינה חברת הכנסת אורית סטרוק, יש מעט רכבים – לא קווים – ממוגני ירי שנוסעים ואנחנו מנסים למתוח את השמיכה לכל מיני כיוונים.
<ישראל גנץ: שלישית, המסלולים האלה הם ארוכים ומסורבלים ולא יעילים.
<לאה ורון: נוסעים באזור גם אוטובוסים שאינם ממוגני ירי?
<ישראל גנץ: יש מקומות.
אורית סטרוק: יש מצב אבסורדי.
אורית סטרוק: לרובם הגדול של התושבים – אנחנו מדברים עכשיו על שישים אלף תושבים - יש רכב פרטי, לפחות רכב אחד במשפחה.
אורית סטרוק: הם כולם נוסעים ברכב לא ממוגן ירי אבל כאשר הם עולים על האוטובוס, האישה שלהם או הילדים שלהם, פתאום זה הופך להיות ממוגן ירי.
אורית סטרוק: זה מצחיק, זה מיותר וזה גם מסוכן כי הרכבים ממוגני הירי האלה היום במצב שמסכן את הנוסעים בהם.
אורי מקלב: אני מציע שזה נושא שיובא בפני ועדת המשנה של חוץ וביטחון שתדון לגבי הצורך והחלטה לגבי אוטובוסים ממוגני ירי.
אורי מקלב: בכל אופן יש הבדל בין תחבורה ציבורית לבין תחבורה פרטית כאשר כל אחד נוסע על אחריותו.
אורי מקלב: מה שמעלה ישראל גנץ זה שלא כל המסלול, לא כל אורך המסלול, צריך להיות ברכב ממוגן ירי.
אורי מקלב: הם מבקשים שנקבע כמה קווים ויהיה שאטל למרכז ושם הרכבים ממוגני הירי יתפזרו או שייסעו במקטע הרבה יותר קטן והרבה יותר מהיר.
אורי מקלב: גם אם הוא רכב ישן, הוא נותן מענה לחלק קטן ממכלול הנסיעה.
<ישראל גנץ: זה מה שציינו כאן.
<ישראל גנץ: האחד, הקצאת מיגון נוסף לתחבורה הציבורית.