GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לאה ורון: כל פעם שהוא לוקח מים ועשה מהם קרח.
<פואד נסאר: אנאלפביתים אנחנו, גברתי, אנחנו אנאלפביתים, אנחנו דייגים - - -
אבישי ברוורמן: פופו, אל תעשה לי את זה, טוב?
אבישי ברוורמן: אל תעשה.
אבישי ברוורמן: אני שואל: בשנה יש 364 ורבע יום בדרך כלל, נכון?
אבישי ברוורמן: אז נניח שהחברה גם עובדים קשה – הם באמת לא אנשים עשירים – הולכים 330 יום בשנה לים.
אבישי ברוורמן: כמה פעמים יש להם שלל?
אבישי ברוורמן: כמה הדברים האלה?
<לאה ורון: הם יוכלו להחזיק מחברת שמנה ובכל יום שהוא יוצא לדיג - -
אבישי ברוורמן: כל יום, כל יום.
<לאה ורון: - - הוא יכתוב: המים לקרח הם - - -
<פואד נסאר: אתם לא מתארים לעצמכם איזה סירות יש לנו.
<פואד נסאר: אם את מחזיקה ספר בסירה, את עפה עם הספר.
<פואד נסאר: אלה לא ספינות עם קבינות, זה חסקה.
<פואד נסאר: אתם יודעים מה זה חסקה?
אבישי ברוורמן: רבותי, רבותי, אני לא יודע.
אבישי ברוורמן: אני אלך עם חג'ג' - - -
<מיכל גנץ: זה לא חייב להיות בסירה.
<מיכל גנץ: צריך להציג את זה - - -
<פואד נסאר: אנחנו לא פקידים, אנחנו דייגים.
אבישי ברוורמן: תקשיבי, חלק מהאנשים פה – לא גוזרים גזירה על הציבור שרוב הציבור לא יכול לעמוד בה.
<ניר פרוימן: אז אני אפשט אותה.
אבישי ברוורמן: תפשטו אותה.
אבישי ברוורמן: האם משרד הבריאות פה?
אבישי ברוורמן: תן להם עזרה פה.
<ניר פרוימן: אני אנסה לפשט את זה.
אבישי ברוורמן: זה לא איזה קפטן עם סירה, עם יאכטה, שמושך כל הזמן את העגיל הימני עם העגיל השמאלי.
אבישי ברוורמן: בבקשה, מר פרוימן, כי הזמן רץ.
אבישי ברוורמן: את הזמן אני סופר לפי חנן רטמן – ב-14:00 אני סוגר.
<ניר פרוימן: אני אחלק את זה בקיצור לשני היבטים.
<ניר פרוימן: אם מדובר שמקור קרח הוא מי ים, בספינות שיש אפשרות לשאוב מים מהים הפתוח ולהקפיא אותם, אז התיעוד יהיה באופן שבו אם הם ישנו את המקור שלו.
<ניר פרוימן: אותו דבר פה במקרה הזה: אם המקור הוא מקור אחיד, קבוע, אם זה מהבית שלו, אם הוא הקפיא מי רשת, אם הוא שינה את המקור שלו - -
אבישי ברוורמן: רק שינוי.
אבישי ברוורמן: זה כבר עושה שכל.
<ניר פרוימן: אבל אם קנו את הקרח מחנות, שישמור את הקבלה של הקניה.
אבישי ברוורמן: שמע, פופו, זה כבר מפשט את זה מאוד.
<פואד נסאר: אם אני מביא מים מהבית, אני משלם עבור המים האלה לעיריית חיפה ויש לי את הקבלה של העירייה, בשביל מה אני צריך להביא ולרשום לו?
<פואד נסאר: אני מביא לו את החשבון של העירייה ואומר לו: אלו המים.
<פואד נסאר: מה הדברים האלה?
<ניר פרוימן: עשית שינוי - - -
<פואד נסאר: אם זה מהמעגן - -
<מרב תורג'מן: כן, אבל איזה שינוי - - -
אבישי ברוורמן: אז הוא אומר לך שזה בסדר.
<פואד נסאר: - - אם זה מהמעגן, יש במעגן מים, יש שעון מים לאותה עירייה, נכון?
אבישי ברוורמן: חברה, תאמינו לי, אני הייתי מוותר על זה.
אבישי ברוורמן: לדעתי, תלכו על הדברים העיקריים פה.
אבישי ברוורמן: זה נראה כל-כך – הוא יוצא ועכשיו אני אלך לבקר את חג'ג' ביפו ואני אשאל אותו מה עם המחברת?
<פואד נסאר: סעדו ביפו.
אבישי ברוורמן: חברה, זה לא נראה לי רציני.
אבישי ברוורמן: לא זה יפתור את הבעיה שלכם.
אבישי ברוורמן: נראה לי שבמקרה הזה זה על קמצא ובר קמצא.
<אודליה אסולין-דגני: מספיקה לנו ההצהרה של הדייג, זאת אומרת הכתיבה שלו.
אבישי ברוורמן: הצהרה?
אבישי ברוורמן: רק שיצהיר?
<אודליה אסולין-דגני: שיכתוב מאיפה מקור המים, ואם המים נקנו, אז שיהיה - - -
אבישי ברוורמן: כמה פעמים?
אבישי ברוורמן: אני רוצה להטיל עליהם את העומס המינימלי.
<אודליה אסולין-דגני: אם מקור המים הוא מקור עצמי, זאת אומרת מהבית או מהים, אז מספיקה הצהרה.
<אודליה אסולין-דגני: אבל אם המים נקנו מגורם אחר - - -
אבישי ברוורמן: מי זה "גורם אחר"?
<אודליה אסולין-דגני: חנות - - -
<לאה ורון: אתם קונים קרח מחנויות מעת לעת?
<פואד נסאר: לא מה פתאום?
<לאה ורון: בכלל לא?
<פואד נסאר: אנחנו עושים מהברז של המים.
אבישי ברוורמן: אני לא רוצה לבזבז על זה זמן.
אבישי ברוורמן: אני חושב שאפשר לזרוק את זה.
אבישי ברוורמן: משרד הבריאות, למה להתעקש על הדברים אלה?
אבישי ברוורמן: בואו נלך לדברים המרכזיים?
<יוני ינון: ראשית, זה לא עניין של התעקשות.
<יוני ינון: נאמר פה קודם שמרבית הדגים, רובם ככולם, אני מניח דגים טריים, כך שאני מחלק את זה לשניים: המקור והשמירה על התיעוד.
<יוני ינון: רוב הדגים פה, אני מניח, שהם לא קפואים והם לא מגיעים להקפאה.
<יוני ינון: לגבי החלק של השמירה, אפשר לומר שמירה כל עוד הדגים בתוקף.
<יוני ינון: השאלה איך הם ידעו שהם בתוקף?
<יוני ינון: אבל נניח שמתגברים על הנושא הזה של תוקף ו-99% ואולי 100% לא מוקפאים, אז אין בעיה.
<יוני ינון: איפה בכל זאת כן לדעת לגבי התיעוד?
<יוני ינון: אם קיימת איזושהי בעיה ממקור כזה או אחר או ידוע על מקור כזה או אחר שהייתה אתו בעיה – ליידע אותם, או מי שהשתמש במקור כזה ואחר - - -
אבישי ברוורמן: אבל איך אתה עושה את זה?
אבישי ברוורמן: זה מה שאני שואל תמיד.
<מרב תורג'מן: אבל לא חשבו על זה לעומק.
<מרב תורג'מן: לא חשבו על זה.
אבישי ברוורמן: תקשיב למה שקורה פה: אני מעדיף שמי שעובר – יקבל נבוט גדול.
אבישי ברוורמן: אני שונא את הביורוקרטיה, כשמטילים בלי סוף דברים שהם לא אפקטיביים.
אבישי ברוורמן: יתפסו מישהו – שיתלו אותו בים עם הגרגרת למטה, אפשר לדבר על זה.
אבישי ברוורמן: אבל כל הדברים האלה הם לא אפקטיביים.
<יוני ינון: מאחר ומדובר בחיי ממדף קצרים – אנחנו לא מדברים על הקפוא – כי אם אנחנו אומרים בהתאם לתוקף המוצר, אז בדרך כלל שמירת התיעוד, מאחר ואלו דגים טריים, תהיה כל עוד הדגים בתוקף.
<יוני ינון: כבר אפשר לקצר את זה: לא לשנה אלא בתוקף.
אבישי ברוורמן: ד"ר ינון, תן לי משהו, לא להסביר כי הזמן שלי נגמר.
אבישי ברוורמן: תן לי משהו הכי פשוט שגם חג'ג' - - -
<לאה ורון: גם תסביר לוועדה איך אתם תפקחו על זה.
<יוני ינון: אם אפשר, אני רק אומר - - -
אבישי ברוורמן: את רוב הדברים לא אוכפים ממילא.
<יוני ינון: לנו חשוב דבר אחד – איך מסדרים אותו?
<יוני ינון: זה עניין אחר – ראשית, כל עוד הדגים בתוקף, אזי ידוע לדייג בעצמו מה מקור הקרח.
<יוני ינון: זה מה שאנחנו צריכים.
<יוני ינון: היה והפיקוח מגיע אליו ואומר לו: הדגים האלה, מה מקור הקרח?
<יוני ינון: ידוע לו מה מקור הקרח.
<יוני ינון: זאת אומרת שיש לו מידע - - -
אבישי ברוורמן: אז איך אפשר לנסח את זה שהוא יגיד מאיפה זה בא, ואם לא – הוא יעשה עבירה.
אבישי ברוורמן: הצהרה של הדייג, גמרנו.
<אודליה אסולין-דגני: הצהרה של הדייג.
<פואד נסאר: ישאל אותו מאיפה הקרח הזה – יגיד לו מאיפה, אם זה מהבית אם זה - - -
אבישי ברוורמן: גמרנו, גמרנו, אני מתקדם.
אבישי ברוורמן: אין לי זמן יותר.
אבישי ברוורמן: די, חברה.
<פואד נסאר: - - - זאת חובתו של הדייג - - -
אבישי ברוורמן: הצהרה וזהו.
אבישי ברוורמן: ומי שמשקר – זאת עבירה פלילית.
אבישי ברוורמן: יתלו אותו.
<פואד נסאר: אדוני, אין בעיה.
<מרב תורג'מן: לא יחזיק אדם בכלי שיט שלל דיג אלא בתנאים אלה: באפשרותו לציין מה מקור הקרח למשך שנה מיום שליית אותם דגים שהקרח שימש לצינונם - - -
<יוני ינון: כל עוד זה לא השתנה, בהחלט זאת אופציה.
<פואד נסאר: איזה סעיף זה?
אבישי ברוורמן: עדיין אנחנו בסעיף (7), על ההצהרה.
אבישי ברוורמן: היא תנסח את זה, תקרא ואנחנו נתקדם.
<סעדו זינב: יש לי מילה אחת שאני צריך להגיד, חייב להגיד אותה.
אבישי ברוורמן: דבר בזמן שהם מנסחים.
<סעדו זינב: אנחנו יכולים לחסוך את כל הדברים שמדברים עליהם על הקרח: שמשרד החקלאות יביא מכונת קרח, ישים אותה ופתרנו את כל הבעיות.
אבישי ברוורמן: חברה, יאללה מכונת קרח ליפו, משרד החקלאות.
<סעדו זינב: משרד החקלאות הוא האבא שלנו?
<סעדו זינב: הוא נותן לנו רישיונות?
<סעדו זינב: למה אנחנו צריכים את כל הדברים האלה?
אבישי ברוורמן: מוצא חן בעיני.
אבישי ברוורמן: מכונה אחת לדייגים ביפו – זה המחיר שאני אדרוש בסוף.
<פואד נסאר: אדוני, בסעיפים ששלחתי לך, הדרישה שלי הייתה שאנחנו מוכנים - - -
אבישי ברוורמן: לא חיפה – חיפה עשירים.
אבישי ברוורמן: ליפו.
<פואד נסאר: לא, לא, אח שלי.
<פואד נסאר: אני דרשתי לא ממשרד הבריאות – ממשרד החקלאות, שהם רוצים לאמץ את התקנה הזאת.
אבישי ברוורמן: תאמינו לי, מכונה אחת יפה של קרח – יהיה מאוד נחמד.
<פואד נסאר: שיביאו.
<סעדו זינב: פתרנו את כל הבעיה.
<פואד נסאר: זה רשום במה שנישלח.
אבישי ברוורמן: - - - היגיון, במקום כל הסרבולים האלה.
אבישי ברוורמן: כמה כבר, בכל התקציב, עולה מכונת קרח?
<פואד נסאר: כמה, 200-100 אלף שקל?
<פואד נסאר: אז ישימו איזה - - -
<סעדו זינב: פחות.
<פואד נסאר: יש להם כסף - - -
אבישי ברוורמן: חנן, איך אני מתקדם?
<חנן רטמן: אנחנו לא זזים מ-14:00.
אבישי ברוורמן: מרב, את יכולה לגמור את זה?
אבישי ברוורמן: לקראת סוף הדיון תביאו לי ניסוח, אני לא מצביע כרגע על סעיף (7).
אבישי ברוורמן: אני מצביע על (2), אני מאשר את פסקאות (1), (2), (3), (4), (5), (6).
אבישי ברוורמן: את סעיף (7), עד שאני אראה את הניסוח וגם יראו אותו דייגים, אני לא מאשר אותו.
אבישי ברוורמן: סעיף 3, בבקשה.
<אודליה אסולין-דגני: "3.
<אודליה אסולין-דגני: לא יעשה אדם שימוש בציוד הבא במגע עם שלל דיג אלא אם כן הציוד עשוי חומר עמיד לקורוזיה וניתן לחיטוי וניקוי בנקל.
אבישי ברוורמן: פופו אמר שהם עוד יותר מקפידים ממה שכתוב פה.
אבישי ברוורמן: הלאה, סעיף 4.
<פואד נסאר: סליחה, היא הבינה לא נכון.
<פואד נסאר: מה אני בנירוסטה שם?
<פואד נסאר: קלקר - - -
<חנן רטמן: אפשר לחטא את זה פתוח.
אבישי ברוורמן: פתוח, מה שאתה רוצה.
<פואד נסאר: תבינו, פה מדובר על קורוזיה.
<פואד נסאר: תבינו מה כתוב.
<פואד נסאר: בניקיון, עוד פעם חזרנו לעניין של ההדברה, אדוני, אני לא אלך לסכן את הציבור.
אבישי ברוורמן: עמיד לקורוזיה פוגע בדגים?
<פואד נסאר: אדוני, לא על זה אני מדבר כרגע.
<פואד נסאר: חומר חיטוי, עוד פעם - - -
<פואד נסאר: הם רוצים שאותו כלי, אותו ארגז שאתה רואה אותו בחנויות דגים, היא רוצה שאני אנקה אותו עם חומר חיטוי.
<פואד נסאר: אני אין לי רישיון - - -
<מרב תורג'מן: אבל דיברנו על זה שאתה - - -
<פואד נסאר: אבל זה חוזר על עצמו.
<פואד נסאר: שלא ישתמשו בסעיף הזה.
אבישי ברוורמן: כרגע אישרה הדברה גם כן.
<מרב תורג'מן: הוועדה אישרה הדברה.
<מרב תורג'מן: יש חובת הדברה.
אבישי ברוורמן: הדברה, מה אתה רוצה?
<מרב תורג'מן: חלה עליכם חובת הדברה.
<פואד נסאר: את מה להדביר?
<מרב תורג'מן: את כלי השיט.
<פואד נסאר: במה?
<לאה ורון: את הג'וקים.
<פואד נסאר: אין את זה.
<פואד נסאר: אתם לא יודעים, זה לא חדרים – את יודעת מה זה חסקה של מציל?
אבישי ברוורמן: כן, חסקה.
<פואד נסאר: רק עם מנוע.
<פואד נסאר: וזה מנוע חיצוני, זה לא מנוע פנימי – אין שם שמנים, אין כלום.
אבישי ברוורמן: האם לסירה קטנה עם מנוע, עם כל הדברים האלה, האם אומרים שזה לא רלוונטי בכלל.
<חיים חג'ג': התקנות האלה טובות אולי בעיקר לספינות, למכמורתנים, אבל לא לסירות קטנות.
<חיים חג'ג': אתם צריכים לעשות עבודה.
<פואד נסאר: - - - לא מכמורתנים, צריך להבדיל - - -
<ניר פרוימן: אדוני היושב-ראש, בוא נתמקד.
<ניר פרוימן: הדרישה בתקנה הזאת היא שהציוד שבו, עליו, מניחים את הדגים – אם זו צידנית, אם זה קלקר, אם זה ארגז פלסטיק שבו שמים את הדגים, אלה הכלים שבהם שמים את הדגים – יהיה מחומר שעמיד לקורוזיה.
<ניר פרוימן: ככל שאני יודע, יתקנו אותי אנשים – אולי אני לא מבין – פלסטיק או קלקר או חומר - - -
<פואד נסאר: לא ברזל.
<ניר פרוימן: הוא עמיד לקורוזיה ואפשר לנקות אותו.
<פואד נסאר: אבל נושא החיטוי – אנחנו לא נעשה הדברה.
<פואד נסאר: אני אעשה הדברה, ברוורמן יבוא אלי לחיפה ויאכל דגים וישלשל.
<פואד נסאר: מי ישלם?
<פואד נסאר: אתה תשלם?
<פואד נסאר: בחייך.
<ניר פרוימן: אם צריך לחטא - - -
<פואד נסאר: אני לא מחטא כלום.
<פואד נסאר: תביא לי מישהו שלך שהוא ילמד אותנו וייתן לנו מכשיר חיטוי.
<פואד נסאר: שיהיה באחריותך, למה באחריותי?
<ניר פרוימן: אמרתי שהחומר שממנו מורכב הארגז הזה צריך להיות מחומר שאפשר לחטא, במידת הצורך.
<ניר פרוימן: לחטא – זה חומר שמשרד הבריאות מאשר אותו.
<סעדו זינב: אבל כל הארגזים - - - יגידו לי שקלקר זה לא טוב?
<סעדו זינב: בחייך.
<מיכל גנץ: קלקר אי אפשר לנקות.
<מיכל גנץ: אם זה חד פעמי - - -
<פואד נסאר: את רואה?
<פואד נסאר: אז איך אתם מאשרים?
<פואד נסאר: איך אתם מאשרים לייבא דגים בקלקרים אם זה לא - - -
<ניר פרוימן: - - - חד פעמי - - -
<פואד נסאר: מי אמר לך שזה חד פעמי?
<פואד נסאר: אתם אוכפים את זה?
<ניר פרוימן: הקלקר חד פעמי.
<פואד נסאר: נראה לכם?
<פואד נסאר: הם משתמשים בזה מיליון פעם.
<פואד נסאר: אנחנו יודעים, אנחנו הדייגים רואים.
אבישי ברוורמן: רבותי, סעיף 3 – בנקל, נגד קורוזיה.
אבישי ברוורמן: נא לקרוא את סעיף 4.
<אודליה אסולין-דגני: "4.
<אודליה אסולין-דגני: לא יחזיק אדם שלל דיג בכלי קיבול (להלן- מכל), אלא בתנאים אלה: (1) המכל נקי ועשוי חומר הניתן בקלות לניקוי ולחיטוי; (2) שלל הדיג נוקה מלכלוך ונשטף במים נקיים לפני הכנסתו למכל; (3) שלל הדיג מכוסה בקרח.
אבישי ברוורמן: מקובל על פופו, מקובל על זינב.
<מרב תורג'מן: רק רגע.
<מרב תורג'מן: לגבי סעיף 4 - - -
<פואד נסאר: קרח, עוד פעם, אדוני, אני מסכים קרח אבל אל תגידו לי משאיפה הבאת את המים.
<פואד נסאר: אותו פקח - - -
<חנן רטמן: נביא נוסח מקובל על כולם, נביא נוסח.
אבישי ברוורמן: חנן, יופי.
אבישי ברוורמן: נא להמשיך לסעיף 5.
<אודליה אסולין-דגני: "5.
<אודליה אסולין-דגני: מקרר המשמש להחסנת שלל דיג בכלי שיט יהיה מצויד במד טמפרטורה ורשם טמפרטורה תקינים, וקצב הצינון של שלל הדיג בתוכו יהיה כמפורט להלן: (1) צינון לטמפרטורה של 3 מעלות צלזיוס עד 6 שעות משליית שלל הדיג; (2) צינון לטמפרטורה של 0 מעלות צלזיוס עד 16 שעות משליית שלל הדיג.
אבישי ברוורמן: זה מה שמקובל בכל מקום באירופה – מאושר.
<פואד נסאר: לא לגבי דיג חופי, אדוני.
<פואד נסאר: הם לא אומרים לך את האמת.
<פואד נסאר: זה לא שייך לדיג חופי, לסירות קטנות.
<פואד נסאר: על מה מדברים?
<פואד נסאר: אנחנו יוצאים לים בין 3 ל-4 שעות.
<חנן רטמן: - - - אצלנו זה פחות חמור.
<חנן רטמן: בעולם יש החמרה אפילו גדולה יותר.
<פואד נסאר: אנחנו יודעים מה הולך שם.
<אודליה אסולין-דגני: זה רק לכלי שיט שיש עליו מקרר.
<ניר פרוימן: זה כתוב, התקנה נוגעת רק לכלי שיט שיש עליו מקרר.
אבישי ברוורמן: אם הולכים בחסקה בלי מקרר – לא רלוונטי.
אבישי ברוורמן: אישרתי את סעיף 5.
אבישי ברוורמן: נא לקרוא את סעיף 6.
אבישי ברוורמן: רגע, רגע – לא כתוב שיש פה מקרר, איפה כתוב?
<מרב תורג'מן: אין חובה להתקין מקרר, כתוב:
<מרב תורג'מן: מקרר המשמש להחסנת שלל דיג - - -
אבישי ברוורמן: אבל אם אין מקרר – זה לא תופס.
אבישי ברוורמן: לא תופס, לא תופס.
אבישי ברוורמן: הלאה, סעיף 6.
<אודליה אסולין-דגני: "6.
<אודליה אסולין-דגני: לא יחזיק אדם בכלי שיט שלל דיג במשך יותר מ-24 שעות משלייתו, אלא כשהוא מצונן באמצעות אחד המתקנים המפורטים בטור א' להלן לטמפרטורה המצוינת בטור ב' שלצדו: טור א טור ב (1) מכל כאמור בתקנה 4, בעל מבנה המאפשר ניקוז יעיל בין 0 ל-2 מעלות צלזיוס (2) מקרר תקין כאמור בתקנה 5 0 מעלות צלזיוס.
אבישי ברוורמן: גם זה רק במקום שיש מקרר.
אבישי ברוורמן: נרשם – רק במקום שיש מקרר.
<מרב תורג'מן: פה לא מדובר על מקרר.
<מרב תורג'מן: אפשר במקרר, אבל אפשר גם לא במקרר, ובלבד שהוא יגיע לטמפרטורות כמו שכתוב בפסקה (1) וכמו שכתוב בפסקה (2).
אבישי ברוורמן: זה בכל מקום בעולם.
<פואד נסאר: אין לנו בעיה.
<פואד נסאר: רק תדאגו להביא לנו מדי טמפרטורה.
<פואד נסאר: כדי שנדע איך זה עובד, תלמדו אותנו, קורס קטן.
אבישי ברוורמן: כמו שבכל מקום בעולם, אני בטוח שאתם עושים את זה.
אבישי ברוורמן: מה שאתם עושים כרגע נופל בדברים האלה.
<לירון אדלר-מינקה: אם יש קרח, אז זה כנראה ב-0 מעלות.
אבישי ברוורמן: 0 מעלות זו לא נקודת הרתיחה.
<מרב תורג'מן: איך אפשר יהיה לפקח שבמשך כל אותן שעות הוא היה בטמפרטורה של 0 מעלות?
<לירון אדלר-מינקה: אם הקרח נשמר.
<מרב תורג'מן: אם הוא שם אחרי זה עוד קרח?
<פואד נסאר: יש שיטה.
<פואד נסאר: הם צודקים, זה בסדר.
<פואד נסאר: דיברנו איך עושים את זה: אנחנו שמים יוטה או שמיכות, טובלים אות במים, מכסים את הדגים וכל שעוד הדיג שופכים דליי מים על השמיכות ואנחנו יודעים שנשמר אפילו פחות מ-0.
אבישי ברוורמן: גמרנו, תודה רבה.
אבישי ברוורמן: סעיף 7, עורכת הדין אסולין-דגני.
<אודליה אסולין-דגני: "7.
<אודליה אסולין-דגני: לא יועסק אדם בדיג או בפריקת שלל דיג מכלי שיט או מכלי רכב, אם הוא נגוע במחלה זיהומית כרונית או במחלה מידבקת העלולה לעבור לאדם אחר עקב מגע בשלל הדיג.
אבישי ברוורמן: ברור, חברה, תפסתם מחלה קשה – אתם לא יוצאים לים.
<פואד נסאר: ברשותך, תחזרי שוב, לאט-לאט, יש לנו קשיי הבנה.
אבישי ברוורמן: לא יועסק אדם בדיג - - -
<אודליה אסולין-דגני: לא יעסוק אדם - - -
אבישי ברוורמן: לא יעסוק אדם.
אבישי ברוורמן: אני אקרא את זה כדי שפופו ישמע: "לא יעסוק אדם בדיג או בפריקת שלל דיג מכלי שיט או מכלי רכב, אם הוא נגוע במחלה זיהומית כרונית או במחלה מידבקת העלולה לעבור לאדם אחר עקב מגע בשלל הדיג.
אבישי ברוורמן: ".
<פואד נסאר: בסדר.
<פואד נסאר: אירוע מוחי, לא מעביר, נכון?
<פואד נסאר: זה בסדר.
אבישי ברוורמן: הלאה, סעיף 8.
<אודליה אסולין-דגני: "8.
<אודליה אסולין-דגני: לא יוביל אדם שלל דיג חי ברכב אלא כאמור בפרט 13 בתוספת לתקנות רישוי עסקים (תנאים תברואיים להובלת בשר, דגים, עופות ומוצריהם), התשל"ב – 1971 .".
אבישי ברוורמן: תסבירי או שיסביר פרוימן.
<ניר פרוימן: ד"ר גנץ.
אבישי ברוורמן: ד"ר גנץ, בבקשה.
אבישי ברוורמן: תני דוגמה, אדם לקח את שלל הדיג שעדיין חי, הדגים לא מתו - - -
<מיכל גנץ: חי או מת או מפרפר.
<מיכל גנץ: הוא הגיע לנמל - - -
אבישי ברוורמן: כתוב פה: "שלל דיג חי", לא כתוב מת.
<מיכל גנץ: אתה צודק.
אבישי ברוורמן: אז אני מוריד את המילה "חי".
<מיכל גנץ: רק צריך "שלל דיג".
אבישי ברוורמן: מוריד את המילה "חי": "לא יוביל אדם שלל דיג".
אבישי ברוורמן: הכניסו את זה לרכב - - -
<מיכל גנץ: הוא הגיע לנמל.
<מיכל גנץ: עכשיו בנמל גם צריך לשמור על טמפרטורה.
<מיכל גנץ: יש תקנות רישוי עסקים מ-71' שבהם יש בדיוק - - -
אבישי ברוורמן: איך צריך לעשות.
<פואד נסאר: פה משהו לא בסדר.
אבישי ברוורמן: יצאת לים, לקחת - - -
<פואד נסאר: היא אומרת לבוא עם הדגים.
<פואד נסאר: מאיפה לבוא?
<פואד נסאר: אני בא מהים, הכול בסדר.
<מיכל גנץ: אתה בא מהים ואתה רוצה להעביר אותם - - -
אבישי ברוורמן: לרכב.
<פואד נסאר: לבית מסחר – זה מפה עד - - -
<מיכל גנץ: כמובן שאם זה - -
<פואד נסאר: למה?
<מיכל גנץ: - - באותה מעגנה, אנחנו לא נדרוש - - -
<פואד נסאר: אז לפרט שלא בתוך המעגנה.
<מיכל גנץ: אבל אם אתה מעביר את זה, נוסע ברכב - - -
אבישי ברוורמן: אני אפתור את זה, אין לי זמן.
אבישי ברוורמן: אני רוצה שירשם בפרוטוקול: מרב ואסולין-דגני, תוסיפו שאם זה בתוך המעגנה אולי זה לא ברכב.
אבישי ברוורמן: לא צריך, כתוב.
אבישי ברוורמן: ברכב כתוב – אם לא רכב אז אין בעיה.
<חיים חג'ג': יש פה בעיה.
<חיים חג'ג': אני עכשיו באתי עם החסקה שלי עם 15 קילו דגים בארגז ואני צריך לנסוע לסוחר באזור התעשייה.
<חיים חג'ג': אני צריך להזמין משאית קירור?
<לירון אדלר-מינקה: צריך ארגז - - -
אבישי ברוורמן: חג'ג' באשדוד ושם אולי אלון חסן לא ייתן לו לעבור - -
<חיים חג'ג': נכון, וזה בדיוק ככה.
<חיים חג'ג': לא טעית.
אבישי ברוורמן: - - בקיצור, הוא לוקח את הדברים האלה וצריך להגיע לאזור התעשייה - - -
<אודליה אסולין-דגני: ארגז קיבול - - -
<לאה ורון: מה אתה רוצה, שבחמסין בישראל - - -
<פואד נסאר: חברה, אנחנו דיברנו שאנחנו לוקחים מי קרח, קרח, ושמים.
<פואד נסאר: אם היא הייתה אומרת שהרכב בלי קרח – שיקבל על הראש.
<ניר פרוימן: תשמע את תקנה 13 - - -
<פואד נסאר: שיהיה לו קרח בתוך הארגז.
אבישי ברוורמן: פופו, הבנתי את חג'ג' והבנתי אותך, בואו ננסה למצוא פתרון.
אבישי ברוורמן: הסיפור פשוט: לקח באשדוד, שם את הדברים, שם את הקרח ונוסע למרחק קילומטר וחצי ולא צריך בשביל זה רכב עם קיבול קירור.
<אודליה אסולין-דגני: לפי התקנות, בארגז הקיבול יש קרח.
<לירון אדלר-מינקה: - - - דרישה לארגז.
אבישי ברוורמן: אז עם קרח זה בסדר?
<לירון אדלר-מינקה: כן.
<מרב תורג'מן: אני מצטערת אבל כתוב פה: "ארגז קיבול עם מתקן קירור".
אבישי ברוורמן: אז תמחקו את המילים "מתקן קירור".
<מרב תורג'מן: אי אפשר.
<מרב תורג'מן: זה לא מה שמונח בפני - - -
אבישי ברוורמן: בשביל זה את שומרת על הדייגים ושומרת עלי.
אבישי ברוורמן: רבותי, אני רוצה לאפשר לחג'ג' לנסוע את הקילומטר בלי מתקן גדול.
<פואד נסאר: רק עם קרח.
אבישי ברוורמן: רק עם קרח.
<פואד נסאר: שלא יהיה לא מובן.
<מרב תורג'מן: פשוט תאמרו את זה במפורש שלא צריך להפנות.
אבישי ברוורמן: יש לכם פה איזו בעיה של סינכרוניזציה.
אבישי ברוורמן: ברור לחלוטין שלספינות הגדולות זה ברור לחלוטין ולרכבים הגדולים ולבעלי הבתים אבל לחברה שלקחו קצת דגים והוציאו מהים ומעבירים אותם קילומטר באשדוד, זה לא תופס.
אבישי ברוורמן: צריך להוציא את החריג הזה כאן.
<יוני ינון: השאלה היא איך אנחנו מכמתים, גם לגבי אנשי הפיקוח, מה זה - - -
אבישי ברוורמן: אני לא יודע מה זה.
אבישי ברוורמן: זאת הבעיה שלך – לא שלי.
<יוני ינון: כן.
<יוני ינון: ולכן, לפי תקנות רישוי עסקים (הובלה), ברגע שהוא כבר מוביל ברכב - - -
אבישי ברוורמן: אני נתתי לך דוגמה, איך אתה פותר את הבעיה של חג'ג' עכשיו?
<יוני ינון: עוד לפני הפתרון.
<יוני ינון: לא יכול להיות כל רכב שהוא, רכב פרטי, מונית, כי גם הדגים עצמם זה מזון.
<יוני ינון: אתה מבין?
<יוני ינון: אנחנו מדברים במזון.
<יוני ינון: זה דג, דג חי – זה מזון.
אבישי ברוורמן: יפה, קיבלתי.
<יוני ינון: המזון הזה מגיע, בסופו של דבר, ליעד.
<יוני ינון: לכן התקנות, גם רישוי עסקים – אפילו לא במישור של משרד הבריאות – מחייבות שרכב חייב להיות בהתאם למה שהוגדר.
<יוני ינון: זה צריך להיות בהתאם להגדרה.
<יוני ינון: עזוב.
<יוני ינון: אתה אומר את התשובות הכלליות – זה לא עוזר לי.
<יוני ינון: אני מתקדם עם זה.
<יוני ינון: אדוני, זה - - -
אבישי ברוורמן: הבנתי את הדברים שלך, זה נכון לרוב האנשים.
אבישי ברוורמן: אבל אני מדבר פה על חלק מהדייגים הקטנים שמתפקדים ולא גוזרים גזירה.
אבישי ברוורמן: אני רוצה תשובה לדוגמה הפרטית שלו, יש דוגמה פרטית: הוא יוצא עם החסקה שלו באשדוד, לוקח את הדגים ברכב, שם עליהם קרח ומוביל אותם קילומטר וחצי – אני אומר לו עכשיו שהוא יהיה מחוסר עבודה?
<יוני ינון: אדוני היושב-ראש, ישנם כלי רכב קטנטנים, לא מדובר פה במשאיות ענק, על מנת להוביל - - -
<פואד נסאר: קיבלנו.
<פואד נסאר: תקנה לנו כלי רכב.
<פואד נסאר: אדוני, אני לא מבין למה אתם לא אוכפים על החנויות האלה שלוקחים את המים בחמסינים בחוץ ואתם באים עכשיו להגיד לדייג שיכסה את הדגים.
<פואד נסאר: תסתכל לי בעיניים, מה זה?
<חנן רטמן: - - -
אבישי ברוורמן: - - - או שאתה רוצה שאני אפטר אותם או שילכו הביתה.
אבישי ברוורמן: אז תגיד שאתה רוצה שהם ילכו הביתה.
<חנן רטמן: לא.
<חנן רטמן: אנחנו לא - - - אנחנו מכלילים - - -
אבישי ברוורמן: לא העיקר להעביר את זה.
<חנן רטמן: - - - מבחינת מה?
אבישי ברוורמן: לך יש - - - להעביר כל דבר.
אבישי ברוורמן: אני רוצה שני דברים: אני רוצה שהאנשים האלה, כל מה שהם אומרים – יכול להיות שבעוד 10 שנים לא יהיו דייגים כאלה, כולם יהיו דייגים עם יותר עוצמות, בינתיים אני רוצה שיהיה פה איזה חריג לחלק מהדברים האלה, לפטור אותם.
<חנן רטמן: להיפך, אנחנו צופים פני עתיד, רוצים שהתעשייה הזאת תגדל.
אבישי ברוורמן: תעזוב אותי מהצפייה.
אבישי ברוורמן: הוא נתן לי דוגמה שאני כרגע לא יודע איך לפתור אותה.
אבישי ברוורמן: מה שאמרו לי בהתחלה שזה פתיר, עכשיו אני רואה שאמרו לי דבר לא מדויק.
<ניר פרוימן: אתה מבקש מאתנו לעשות התאמה לתקנות לכל מקרה חריג.
<ניר פרוימן: אני לא בטוח שיש לנו כרגע תשבה עניינית.
אבישי ברוורמן: יפה, תשובה.
<ניר פרוימן: במקומות רבים בעולם מקובל שיש רכב הובלה.
<ניר פרוימן: מגיעים דייגים, גם עם סירות קטנות, ויש רכב הובלה שמוביל דגים שלהם.
<ניר פרוימן: אנחנו מדברים על בריאות הציבור ובהיבטים האלה לא תמיד אני יכול לתת פתרון – במקרה הזה אני אשמח לתת – אם יהיה לו איזשהו רעיון יצירתי, אני לא - - -
אבישי ברוורמן: נשאיר את הנושא הזה.
<פואד נסאר: למה כל פעם מכניסים איזה - - -
אבישי ברוורמן: פופו, עזוב.
<פואד נסאר: אדוני, יש משהו מאוד מהותי – אני אמות אם אני לא אגיד את זה: למה זה כל-כך חשוב?
<פואד נסאר: בריאות הציבור, זה נשמע אוי ואבוי, למה בכל החנויות האלה ברחובות שמים את המים בשמש, את הוופלים בשמש, זה לא ציבור ורק הדגים לציבור?
אבישי ברוורמן: זה טוב.
<פואד נסאר: בחייכם, איפה ההיגיון?
אבישי ברוורמן: פופו, די.
אבישי ברוורמן: אני גם לא רוצה לקבל התקפת לב, אשתי עוד צריכה אותי כמה שנים.
<פואד נסאר: מה ההיגיון פה?
<פואד נסאר: רק הדייג?
<פואד נסאר: תשחטו אותנו ונגמר.
<פואד נסאר: תשלמו לנו ונעזוב את המדינה ונלך.
<פואד נסאר: בחייכם.
אבישי ברוורמן: פופו, אני אוהב אותך - -
<פואד נסאר: אני גם, אדוני.
<פואד נסאר: זה כל פעם, את השם לב שאלו גזירות?
<פואד נסאר: אלו לא תקנות – אלו גזירות.
אבישי ברוורמן: די, מספיק, אני מבקש.
אבישי ברוורמן: אני לא מצביע על הסעיף הזה.
אבישי ברוורמן: מה זה היה?
אבישי ברוורמן: סעיף 6?
<פואד נסאר: סעיף 8, אדוני.
אבישי ברוורמן: אני רוצה פה תיקון קטן לחריג, זה הכול.
אבישי ברוורמן: תמצאו לי דרך, חריג, שיבדוק חלק מהדברים האלה.
אבישי ברוורמן: הלאה, סעיף 9.
<אודליה אסולין-דגני: "9.
<אודליה אסולין-דגני: (א) לא יעביר אדם שלל דיג לשיווק למאכל אדם, אלא אם כן הדיג בוצע ברישיון לפי פקודת הדיג, ובכלי השיט, בציודו, במתקניו ובשלל הדיג מתקיימות הוראות תקנות 2 עד 7.
<אודליה אסולין-דגני: (ב) לא יעביר אדם שלל דיג לצורך שיווק למאכל אדם אלא לתחנת מיון לדגים; לעניין זה, "תחנת מיון לדגים" – מקום שבו ממיינים ואורזים לשיווק דגי מאכל, הפועל בהיתר מאת המנהל לפי פקודת מחלות בעלי חיים.
<פואד נסאר: סליחה, אדוני, הערה.
<פואד נסאר: אנחנו סתם נחזור אחורה.
<פואד נסאר: מה זה "תחנת מיון"?
אבישי ברוורמן: אדוני, היא לא סיימה את הקריאה שלה.
אבישי ברוורמן: היא תגמור את הסעיף ואז אני אתן לך לדבר.
אבישי ברוורמן: הייתה פעם אחת שמנענו ממך?
<פואד נסאר: לא, חלילה.
<אודליה אסולין-דגני: "(ג) הוראות תקנה זו לא יחולו על דיג שאינו טעון רישיון לפי פקודת הדיג אם משקלו הכולל של שלל הדיג אינו עולה על 20 ק"ג והוא מיועד לצריכה עצמית בלבד.".
אבישי ברוורמן: עכשיו אני כבר חוסך את השאלה.
אבישי ברוורמן: גם עורכת הדין תורג'מן שנתנה לי את המסמכים וישבה ועשתה פה עבודה יוצאת מן הכלל, אומרת: נניח שיש תחנת מיון אחת, אז אני אשלח את פופו לאילת לתחינת מיון?
אבישי ברוורמן: כמה תחנות מיון יש?
אבישי ברוורמן: צריך לפרט פה את הסיפור כדי שלא, חס וחלילה, יקימו תחנת מיון ואז כולם יצטרכו – זה יהיה חלם.
אבישי ברוורמן: הגדרתי את ההערה שלך באופן - - -
<מרב תורג'מן: היא נוגעת בעיקרה להוראת התחילה.
אבישי ברוורמן: כן, אבל היא גם נוגעת לכאן.
<מרב תורג'מן: בוודאי, היא נוגעת לכאן: פה ההגדרה, פה החובה להעביר דרך תחנת מיון לדגים.
אבישי ברוורמן: כמה תחנות מיון לדגים יש בארץ?
<מרב תורג'מן: כרגע אין עדיין.
אבישי ברוורמן: אין כרגע.
אבישי ברוורמן: אז רבותי, אני לא יכול לתת תקנה כזאת שתגיד "תחנת מיון לדגים" ובמקרה שתהיה רק תחנת מיון באילת, בים סוף, מה אני אעשה עם כל החברה האלה?
אבישי ברוורמן: אשלח אותם במטוסים על חשבון משרד החקלאות?
<פואד נסאר: עוד יותר, אדוני - - -
אבישי ברוורמן: סליחה, אמרתי כבר.
אבישי ברוורמן: אל תוסיף.
<אודליה אסולין-דגני: אני רוצה לציין שנמצאות בהכנה תקנות שעוסקות בנושא הזה של תחנות מיון לדגים ובמסגרתן יש כוונה להסדיר את הנושא של - - -
אבישי ברוורמן: אז תשני לי את זה כדי שכרגע, עד שלא יהיו תחנות מיון ואני אראה שהן מפוזרות – אחת ביפו, אחת באשדוד, אחת בחיפה – ושאין פה בעיה, אני לא אגזור גזירה לפני שאני רואה מה קרה.
<אודליה אסולין-דגני: לכן אנחנו ציינו בסעיף התחילה שזה יהיה רק בעוד 3 שנים.
<אודליה אסולין-דגני: בגלל שאנחנו רוצים זמן - - -
אבישי ברוורמן: אז אני מציע שבעוד 3 שנים, אני כנראה לא אשב פה בוועדת הכלכלה, כבר אמרתי את זה - - -
<פואד נסאר: ביידיש אומרים: מדברים עליך.
אבישי ברוורמן: בעוד 3 שנים, מי שיישב פה ירשום שהוא יבדוק את הדבר הזה לפני שיקרה משהו.
<פואד נסאר: אז יהיה עוד 3 שנים.
<מרב תורג'מן: התקנות קובעות שהתחילה של סעיף 9(ב), דהיינו החובה להעביר את שלל הדיג דרך תחנה למיון דגים, תהיה בעוד 3 שנים.
אבישי ברוורמן: אם ולא ייקבעו 3 תחנות מיון ביפו, אשדוד וחיפה?