GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נועם ילינק: לקחנו את כל זה והכנסנו לתוך סרטון.
<נועם ילינק: יצרנו משימה שהיא ערכית.
<נועם ילינק: יצרנו למידה שהיא משמעותית.
<נועם ילינק: זה באמת תענוג.
<נועם ילינק: כל הכבוד לתלמידים.
<נועם ילינק: הכל זה רעיונות של התלמידים, העשייה של התלמידים.
<נועם ילינק: הכל בא מהם.
<נועם ילינק: זאת השקעה יוצאת דופן מעבר לשעות הלימודים.
<נועם ילינק: אני מסיר את הכובע על ההזדמנות שנתתם לנו ועל העבודה של התלמידים.
<נועם ילינק: באמת כל הכבוד.
עמרם מצנע: תודה רבה, נועם.
עמרם מצנע: זה באמת רעיון משובח להציב קודם כל איך אנחנו מתנהגים.
עמרם מצנע: אתם חושבים שהספורט הלאומי במדינת ישראל הוא כדורגל, אבל הספורט הלאומי הוא "דפקו אותי", "שתו לי", "אכלו לי", "הפלו אותי", "סידרו אותי".
עמרם מצנע: מה זה בא לומר?
עמרם מצנע: שכולם סידרו אותי, שכולם דפקו אותי.
עמרם מצנע: השאלה המרכזית היא איפה אני בעניין הזה, מה חלקי, מה האחריות שלי.
עמרם מצנע: מאוד מצא חן בעיני הרעיון והביצוע שלו.
<עמית ייגר: קוראים לי עמית, תלמידת תיכון "בגין" בראש העין.
<עמית ייגר: אחד מהשיעורים שמעניינים הוא דווקא השיעור של חינוך פיננסי.
<עמית ייגר: אני יודעת שכל השיעורים שמלמדים אותנו בבית ספר חשובים ויעזרו, אבל במיוחד חשוב החינוך הפיננסי שהוא מקצוע שיכול לעזור לך בעתיד עם עצמך בלהסתכל על דברים בצורה אחרת, לקחת את כל מה שלומדים ולעזור לך בהחלטות שלך.
<עמית ייגר: הסרטון עצמו עזר לי להבין יותר את הנושא של הגינות.
<עמית ייגר: אני חושבת שחשוב להמשיך עם השיעור הזה כי זה מביא עניין לתלמידים, לפחות אצלנו בכיתה.
<שקד טוק: בסרטון שלנו המשפט שכתבנו היה "אם אתם מצפים שיהיו הוגנים אליכם, תהיו הוגנים בעצמכם".
<שקד טוק: יש לו שתי משמעויות.
<שקד טוק: משמעות אחת היא לצרכן, שאם אתה מצפה שיהיו הוגנים אליך, תהיה הוגן בעצמך.
<שקד טוק: משמעות שנייה היא למוכר, שאם אתה מצפה שיהיו הוגנים אליך ושלא ייקחו לך את הדברים, תעשה מחירים הוגנים.
עמרם מצנע: נכון מאוד.
עמרם מצנע: זה מעגל חוזר וחוזר וחוזר, אין בזה ספק.
עמרם מצנע: פעם אחת אנחנו צרכנים, פעם שנייה אנחנו עומדים בחנות ומנסים למכור את הסחורה שלנו.
<אהוד פלג: מסר קצת יותר כללי מאשר רק ההתייחסות לחיי הסחר לצרכנות.
<אהוד פלג: החיים במדינת ישראל זה דבר שאולי קיבלתם אותו במתנה עד עכשיו בתור בני נוער, בתור תלמידים, אבל מעכשיו - ראיתי את הבגרות שלכם בקליפים שהכנתם, גם שמעתי את הנציגים שלכם שדיברו מאוד יפה, מאוד רהוט – האחריות לדמותה של מדינת ישראל היא עליכם.
<אהוד פלג: אתם תקבעו איך היא תיראה.
<אהוד פלג: שום דבר שמעורר את הביקורת שלכם או את הכעס שלכם לא ישתנה אם לא תמצאו את הדרך לבטא, אם לא תמצאו את הדרך להראות איך צריכים החיים במדינת ישראל להיראות כפי שאתם הייתם רוצים שהם ייראו.
<אהוד פלג: אל תחכו שמישהו אחר יעשה את זה בשבילכם.
<אהוד פלג: אולי תמצאו עוד שותפים לדרך.
<אהוד פלג: אל תפטרו את עצמכם מהמלאכה, כי אם כל אחד יגיד שמישהו אחר יעשה אנחנו נהיה עדים לתופעות שאנחנו עדים להן היום.
<אהוד פלג: אני קורא לכם - אתם מסוגלים כי אתם לא פחות טובים מכל מי שעושה את המלאכה היום - לקחת את האחריות על מדינת ישראל לידיים שלכם.
<אהוד פלג: בהצלחה.
עמרם מצנע: תודה לאודי, תודה לגופים שעוסקים בצרכנות: למועצה לצרכנות, לגוף ההסתדרותי, לרשות.
עמרם מצנע: תודה למשרד החינוך שמצא לנכון להעמיד את הסוג הזה של הלימוד.
עמרם מצנע: אני מניח שתרחיבו את זה, תכינו את הנוער שלנו, את הנערים והנערות למציאות היום יומית.
עמרם מצנע: הנושא הזה מעניין כי הוא משפיע עליך באופן ישיר ומידי.
עמרם מצנע: הוא מכניס אותך דרך הלימוד אל העולם שבו אנחנו חיים.
עמרם מצנע: אחד הדברים שמאוד מטרידים אותי הוא שחלק מהמחלות של המודרניזציה זה אובדן האמון.
עמרם מצנע: אנחנו לא מאמינים כמעט לשום דבר.
עמרם מצנע: אני חושב שליצור אמון בינינו לבין עצמנו, בינינו לבין המורים שלנו, בינינו לבין המבוגרים שבחברה, בינינו הילדים, בינינו לגופי הצרכנות השונים, ליצור בסיס של אמון, מכנה משותף שבו אפשר להאמין למה שאומרים לך מבלי שלחשוד שתמיד מתחבא משהו אחרי זה - העניין של לעוות את המציאות, הניסיון למכור לנו משהו שהוא לא בדיוק נכון - זה חלק מהחינוך לצרכנות, החינוך לעמוד על שלך, החינוך לדרוש ולצפות שתקבל את מה שמגיע לך.
עמרם מצנע: דיברנו כמובן על הסרטון שזכה במקום הראשון.
עמרם מצנע: הוא מעמיד קודם כל אותנו במרכז העניין, דורש ותובע מאיתנו קודם כל ובראש וראשונה לקחת אחריות.
עמרם מצנע: כפי שגם אמר אודי, לקחת אחריות על כל מה שסובב אותנו.
עמרם מצנע: המדינה לא שייכת לפוליטיקאים, היא לא שייכת למורים, היא לא שייכת להורים, היא לא שייכת לילדים, היא שייכת לכולנו.
עמרם מצנע: אם כל אחד יעשה בחלקת האלוהים הקטנה שלו את המרב והמיטב, אני מבטיח לכם שנראה הרבה יותר טוב, נהיה הרבה יותר טובים ולכל אחד ואחת תהיה איכות חיים אחרת.
עמרם מצנע: ברוכים הבאים לכנסת.
עמרם מצנע: הישיבה הזאת צולמה באופן ישיר בערוץ 99, אז בטח אם תלכו הביתה ותיכנסו לאתר הכנסת תוכלו למצוא את זה, לראות את עצמכם ולהראות לחברים ולחברות שלכם.
אבישי ברוורמן: התכנסנו פה היום בעקבות ההחלטה האמיצה של שר התקשורת גלעד ארדן לביצוע הרפורמה ברשות השידור, בעקבות מסקנות ועדת לנדס.
אבישי ברוורמן: אני יודע שיש המון אמוציות באולם הזה, אבל חשוב שנזכור שכל מי שנמצא פה היום, אכפת לו מרשות השידור ומהשידור הציבורי.
אבישי ברוורמן: אני כבר מבקש מראש להודות לכל הנוכחים.
אבישי ברוורמן: כולנו כאן בשביל לבנות יחד משהו טוב, משהו שיש לו שלושה עקרונות חשובים שצריכים להנחות את התהליך הזה: אחד, הרשות החדשה שתיבנה תהיה בלתי תלויה, מאוזנת תקציבית ויעילה; דבר שני, העובדים האיכותיים יישארו במערכת ולא ייפגעו; דבר שלישי, העובדים הפורשים יפרשו בכבוד הראוי.
אבישי ברוורמן: הסיפור הזה נמשך שנים רבות, ואני מתכוון לעשות כל אשר בכוחותיי כדי לסיים אותו במושב הבא, תחת ועדת הכלכלה.
אבישי ברוורמן: מכיוון שהדיון הזה הוא מאוד פופולרי היום, הוא עובר מוועדה לעוד ועדה ולעוד ועדה.
אבישי ברוורמן: .. רק בכנסת הישראלית, להבדיל מהסנאט האמריקאי או הבונדסטאג, ששם יש מסורת, פה אצלנו – כל אחד לפי יכולתו.
אבישי ברוורמן: זה מה שנקרא הפוסט-מודרניזציה הישראלית.
<לאה ורון: הנושא הזה בכלל לא מצוי בתחום ענייניה של ועדת הכספים.
אבישי ברוורמן: ברור, הנושא הזה הוא בתחום ועדת הכלכלה, ויהיה בה.
אבישי ברוורמן: מכיוון שהזמן תחום, כבוד השר צריך כבר ב-9:00 לזוז, אני מבקש שהשר יפתח בקצרה, ואחר כך מר לנדס יאמר בקצרה את הנקודות המרכזיות, וניתן לחברי הכנסת ולאנשים לדבר.
אבישי ברוורמן: כמו שאמרתי, זה רק תחילתו של הדיון, והמטרה היא הקשבה.
אבישי ברוורמן: העבודה המרכזית תהיה במושב הבא, שבו אני מקווה שנסיים את הנושא הזה, שהגיע הזמן לסיים אותו בכבוד, ברצינות, למען מדינת ישראל והעובדים.
גלעד ארדן: תודה לך, ידידי יו"ר ועדת הכלכלה הפרופסור ברוורמן.
גלעד ארדן: בוקר טוב לכל האורחות והאורחים, וחברות וחברי ועדת הכלכלה, ולחברי הכנסת שטרחו והגיעו לכאן.
גלעד ארדן: קודם כול, אני שמח שהכנסת עוסקת במספר רב של ועדות בנושא הזה.
גלעד ארדן: זה מלמד על החשיבות הרבה שחברי הכנסת מייחסים לעתיד השידור הציבורי, וטוב שכך.
גלעד ארדן: כנראה שכיוונתי לדעת גדולים גם אני כשקיבלתי את ה - - -
מיקי רוזנטל: אפשר לפרש את זה גם ככה.
גלעד ארדן: מי שרוצה למצוא בדבריי ציניות, עושה זאת על אחריותו, חבר הכנסת רוזנטל.
גלעד ארדן: בכל אופן, אני, בלי ציניות, לקחתי מאוד ברצינות את התפקיד של השר הממונה על ביצוע חוק רשות השידור כשקיבלתי את האחריות הזו לפני כשנה.
גלעד ארדן: כמי שגם היה חבר לפני כ-15 שנה במליאת רשות השידור ומכיר את פעילותה ועוקב ומלווה וגם השתתף בדיונים רבים מאוד על רשות השידור, ראיתי לאורך השנים, בצער רב, את ההתדרדרות במצבה.
גלעד ארדן: וזה לא רק במצבה הפיננסי או המבני בפנים – שזה עניין למנהלי ויושבי-הראש שלה לאורך השנים – אלא הדבר המרכזי, שאסור לשכוח אותו, כי הוא בא לפני הכול, זה מה מקבל הציבור הישראלי בתמורה לתשלום הישיר שנגבה ממנו.
גלעד ארדן: לכן, כשקיבלתי את האחריות כשר הממונה, החלטתי לבחון את הנושא לעומק, מבלי להיות נתון באיזושהי מחשבה מקובעת על כיוון כזה או אחר.
גלעד ארדן: אמרתי שאני רוצה להקים ועדה של מומחים, אנשים שיש להם ניסיון תקשורתי.
גלעד ארדן: אני אף פעם לא ניהלתי באופן ישיר כלי תקשורת, עם על הכבוד לזה שהייתי חבר מליאה.
גלעד ארדן: אמנם יש עכשיו בכנסת אנשים שמבינים יותר ממני בכלי תקשורת, אבל אני חושב שהדבר הנכון, באופן מפתיע אולי, זה לנסות לתת לאנשים שניהלו גופי תקשורת, שהיו בתפקידים בכירים בגופי תקשורת, לבדוק את המצב ברשות השידור ולנסות להציע את הפתרון הנכון.
גלעד ארדן: ופה אני מתחבר לכל הנקודות שאתה ציינת בתחילת דבריך.
גלעד ארדן: גם לכך שאני מייחס חשיבות אדירה לכך שבמדינה עם כלכלה קטנה וריכוזית כמו שלנו, כאשר כלי התקשורת הפרטיים נשלטים על ידי – זה המבנה, אני לא בא כרגע בטענות, אלא רק מתאר מצב – נשלטים על ידי בעלי אינטרסים כלכליים-מסחריים; ואנחנו חברה רב-תרבותית, ויש כשלי שוק לשידור הפרטי-מסחרי, שבדרך כלל לא מחפש לשקף דווקא את המיעוטים או הציבורים החלשים; אז במדינה כזאת יש חשיבות אפילו הרבה יותר גדולה לכך שיהיה שידור ציבורי חזק, רלוונטי, משפיע, שבאמת משקף את כל חלקי החברה הישראלית; ואני מחויב למה שאתה ציינת בתחילת דבריך.
גלעד ארדן: יתר הדברים, שהם יותר בהיבט של הפרטים, גם לזה אני יכול להתחבר.
גלעד ארדן: אלו דברים חשובים מאוד כלפי עובדי רשות השידור, ואני מסכים איתך שראוי שהעובדים המסורים והטובים שקיימים – וקיימים רבים כאלה ברשות השידור – ישתלבו גם בערוצים הציבוריים החדשים שיוקמו; ורם תכף יציג את המסקנות ונראה שמדובר פה ביותר מערוץ ציבורי אחד.
גלעד ארדן: אני גם מסכים איתך לחלוטין שככל שהכנסת תאשר את הצעת החוק שבכוונתי להגיש, וככל שהחוק יאושר ורשות השידור במתכונתה הנוכחית תיסגר ויוקם גוף שידורים ציבורי חדש, אז הנחת העבודה היא, כיוון שהוא אמור להיות גוף יעיל יותר וחסכוני יותר...
גלעד ארדן: וזו לא רק אמירה שלי בעלמא, כמי שלא מבין בניהול גופי תקשורת; אלא כל אנשי התקשורת, שרבים מהם כאן, שמכירים גופי שידור ציבוריים, יאמרו לוועדה שניתן לעשות זאת בהרבה פחות כוח אדם.
גלעד ארדן: ועל כולנו לזכור – עם כל הצער והכאב, באמת, הרי מדובר בבני אדם ובאנשים שפרנסתם בסכנה – שמהצד השני יש את אזרחי מדינת ישראל, שנאלצים שלא ברצונם לממן את הנושא הזה, גם אם הוא אינו הכרחי.
גלעד ארדן: ולכן אני חושב שהכנסת בהחלט צריכה למצוא את האיזון הנכון בין הצורך שציינתי אותו ואני מחויב לו, הצורך בשידור ציבורי חזק, עצמאי, רלוונטי ומשפיע, לבין הצורך שהגוף הזה יהיה יעיל, יהיה חסכוני, יהיה מקצועי, יהיה עצמאי ובלתי תלוי.
גלעד ארדן: ואני לא רוצה להיכנס לפרטים הנוספים, לגבי החדשנות שלו, לגבי הפנייה שלו לדור הצעיר, לגבי ההשקעה שלו במדיות החדשות בעידן הרב-מסכי; אני חושב שבשביל הדברים האלה הגיעו לכאן חברי הוועדה, שאני רואה שהם מכבדים מאוד את הוועדה ואת הכנסת ורבים מהם הגיעו לכאן הבוקר, גם ממשרדי הממשלה, גם מקרב הציבור, ואני הייתי מעדיף שתאפשר להם לומר את דברם.
אבישי ברוורמן: תודה, כבוד השר.
אבישי ברוורמן: מר לנדס, מכיוון שהזמן קצר והמלאכה מרובה, תדבר בקצרה.
<רם לנדס: אני חושב שהדבר שהיה משותף לכל חברי הוועדה שישבה על המדוכה זה שניגשנו למלאכה הזאת בחרדת קודש.
<רם לנדס: חרדת קודש משני טעמים: גם בגלל החשיבות העצומה שאנחנו מייחסים לשידור הציבורי ולחשיבות שלו בתוך המרקם של הדמוקרטיה הישראלית; וגם כי ההשלכות של המסקנות הן השלכות לגבי אנשים, והרי כל אדם הוא עולם ומלואו, ואנחנו לא מקילים ראש בהשלכות האלה.
<רם לנדס: אבל בסופו של דבר, כאשר אתה בוחן את השידור הציבורי בישראל ואתה מבין שאתה ועדה מספר 14 כאשר היו 13 ועדות לפני זה, אז הטענות שלפיהן יש פה איזה אירוע נקודתי שנובע מכשלים ניהוליים של הנהלה כזו או אחרת, ברור שהן טענות שהן לא ממין העניין.
<רם לנדס: ניסינו להתעלות מעל הטענות האישיות ולדון בדבר לגופו.
<רם לנדס: אני חושב שאם מישהו יקרא את 92 העמודים של הדוח...
<רם לנדס: אני יודע שזה קצת קשה היום לקרוא 92 עמודים, אבל בכל זאת, כדאי שמי שמתייחס ל - - -
אבישי ברוורמן: אני חושב שלכל חברי ועדת הכלכלה יש עכשיו זמן בפגרה.
<רם לנדס: הדוח פותח ב-40 מסקנות.
<רם לנדס: אני לא אציין את 40 המסקנות, אני רק אגיד את המהות שמאחוריהן.
<רם לנדס: ניסינו לייצר שידור ציבורי שלא פותר בעיה נקודתית לשנה הקרובה, אלא שידור ציבורי שהוא יעיל, אפקטיבי, רלוונטי, משוחרר מלחצים פוליטיים ומצטיין, גם בעוד 20 שנה.
<רם לנדס: המסקנות עוסקות בפרטי פרטים של איך צריך להיות שידור ציבורי כזה, גם לדורות הבאים – זאת המשימה שעמדה בפנינו.
<רם לנדס: אפשר להתווכח איתנו לגופו של עניין, אפשר לטעון טענות ענייניות, אנחנו כולנו בני אדם ומן הסתם יכול להיות שנפלה בידנו טעות, אבל המהות היא שהשידור הציבורי כפי שהוא כיום לא מבצע את תפקידו הציבורי, לא משרת את הציבור בישראל, וראוי לציבור בישראל שידור ציבורי הרבה יותר טוב.
אבישי ברוורמן: אני עוצר אותך בגלל הזמן.
אבישי ברוורמן: אני חושב שיש הסכמה טוטלית של כל מי שיושב בחדר הזה שהמצב הנוכחי הוא לא טוב וצריך לשנות אותו, אז אנא תתייחס להמלצות.
מיקי רוזנטל: אבל זה לא נכון.
מיקי רוזנטל: הרדיו למשל מתפקד לא רע.
מיקי רוזנטל: יכול להות שהעלויות שלו גבוהות, אבל אי אפשר לומר באופן גורף שרשות השידור כשלה.
מיקי רוזנטל: אני לא חושב שגם לנדס חושב ככה.
אבישי ברוורמן: מיקי, אמרנו בפתיחה – אתה איחרת – שיש איכות וגם - - -
מיקי רוזנטל: אמרת ש"אין חולק בחדר" – אז יש לפחות אחד שחולק.
אבישי ברוורמן: המצב הנוכחי חייב שינוי, ואנחנו הולכים לקראת השינוי, השאלה איך אנחנו נעשה את השינוי.
<רינה חכמון: אבל לא חיסול.
<רם לנדס: אני חושב שאנחנו מתייחסים בכבוד רב לשידור הציבורי, למורשת שלו ולהיסטוריה שלו, וגם נתנו לזה ביטוי בכתב.
מיקי רוזנטל: לכן אני אומר ש - - -
אבישי ברוורמן: מיקי, אתה לא ברשות דיבור.
אבישי ברוורמן: יש לנו זמן קצוב ואני רוצה שכל אחד ידבר בתורו.
<רם לנדס: ההמלצות אומרות שראוי לאזרחי ישראל לקבל שידור ציבורי שמורכב משלושה ערוצים: ערוץ מרכזי בעברית, ערוץ בערבית וערוץ לילדים.
<רם לנדס: שידור ציבורי צריך לפגוש את הקהל שלו כבר מגיל צעיר, והורים של ילדים במדינת ישראל צריכים לקבל שירות מן השידור הציבורי שבו הם יוכלו להושיב את הילדים מול המסך בנחת ובידיעה שהילדים צופים בערוץ שאין בו שום ערכים שליליים.
<רם לנדס: יש כשל שוק בעניין הזה בגילאי 6 עד 15, והשידור הציבורי צריך לתת מענה לזה.
<רם לנדס: הוא צריך לתת מענה גם ברלוונטיות שלו בעברית ובערבית.
<רם לנדס: אנחנו ממליצים, וגם קבענו זאת, על סכומי מינימום של תוכן שיופנה למסך.
<רם לנדס: אנחנו ממליצים על יחסים מאוד ברורים בין עלויות השכר לבין העלויות שעוברות אל המסך, לפרטי פרטים.
<רם לנדס: אני חושב שאם הייתי עובד רשות השידור בחטיבת חדשות מאוחדת בתקציב של 160 מיליון שקל – זאת בשורה חד-משמעית גם לעובדים וגם לציבור בישראל.
<רם לנדס: זו חטיבת חדשות שיכולה להתמודד וגם להצטיין ולנצח את מהדורות החדשות הקיימות; ואי אפשר להגזים בחשיבות של זה.
<רם לנדס: וכן הלאה וכן הלאה – יש 40 מסקנות שיורדות לפרטי פרטים, כולל איך לשמר את הרצון להצטיין, גם של המנהלים וגם של העובדים, לאורך שנים.
<רם לנדס: אני מבין את החששות, אני מבין את הפחדים.
<רם לנדס: זה מאוד אנושי לפחד מדברים חדשים.
<רם לנדס: אם נסתכל על ההיסטוריה של העם היהודי, אפילו ביציאת מצרים 80% לא יצאו ממצרים כי פחדו מחידוש והעדיפו את העבדות הנוראה על היציאה ממצרים.
<רם לנדס: אני מבין את העובדים, שחוששים מהעתיד הבלתי ידוע, אבל אני חושב שהעתיד הזה מבשר בשבילם הרבה יותר טוב ממה שיש להם היום.
<קריאות: זה יהיה חושך.
<קריאות: חושך.
אבישי ברוורמן: רבותיי, אנחנו נפתח את הדיון, אבל לפני זה יש לי שאלה לשר.
אבישי ברוורמן: אני הסתכלתי על התקציבים ולא ברור לי נושא המימון כאן.
אבישי ברוורמן: השר, אולי תאמר כמה משפטים בנושא המימון של רשות השידור החדשה.
גלעד ארדן: יש כמה חלקים.
גלעד ארדן: יש כמובן את עלויות הסגירה, יש את עלויות ההקמה ויש את העלויות השוטפות של גופי השידור החדשים שיוקמו.
גלעד ארדן: בקשר לעלויות הסגירה – כמובן בהנחה שהחוק יתקבל בכנסת במתכונת שהוועדה הציעה – האוצר אמור להקים צוות משא ומתן שידון עם הארגונים היציגים, שהעובדים יחליטו מי הם - - -
מיקי רוזנטל: יש לי שאלה לגבי העניין הזה, אדוני השר.
מיקי רוזנטל: כל העובדים הולכים הביתה, או שחלק מהם יישארו בגוף החדש?
גלעד ארדן: יש כאן איזו סתירה מובנית בין לבקש ניתוק ככל שניתן בין פוליטיקה ותקשורת, לבין הדרישה ממני כשר ופוליטיקאי לעסוק במי מהעובדים ישתלב ב - - -
מיקי רוזנטל: לא, לא מי, אלא - - -
גלעד ארדן: אני מסביר, אני הבנתי את השאלה.
גלעד ארדן: התשובה הזו היא תשובה שאני לא חושב שאני אמור לעסוק בה.
גלעד ארדן: אני חושב שהמבחן שלי והמבחן של הממשלה הוא למנות איש מקצוע ראוי שיקים את הגוף החדש, והוא, בשקיפות ובנהלים המתחייבים, יעסוק בגיוס כוח האדם.
גלעד ארדן: אם אתם שואלים אותי האם מוסרית והסתברותית ראוי שחלק נכבד מהאנשים שמשתלבים בגוף החדש יהיו אנשים שמסיימים את עבודתם בגוף שאמור להיסגר – אז ודאי שכן.
גלעד ארדן: אמרתי את זה ואני אמשיך ואומר זאת.
גלעד ארדן: אבל אני אינני חושב שאני יכול או כשיר לעסוק בהיבט הפרסונלי ובהיבט של סוגי המקצועות.
גלעד ארדן: הרי מה לעשות, כולנו יודעים שיש סוגי מקצועות שיכול להיות שהצורך בהם בגלל העידן הדיגיטלי הוא כבר לא ממש הכרחי, ובכל זאת הם ממשיכים להתקיים ברשות השידור.
גלעד ארדן: אולי אנשי התוכן ברשות השידור לא יודו בכך, כי הם לפעמים גם חוששים מהם, אבל יכול להיות שהם עוד שם רק בגלל איזשהם הסכמים, שהציבור משלם את עלותם.
גלעד ארדן: ולכן אני לא מתכוון להיכנס לנושאים של יחסי עבודה ושל הפיצויים הראויים או הלא-ראויים - - -
מיקי רוזנטל: אבל השאלה היא - - -
גלעד ארדן: תן לי לסיים התשובה לשאלה ששאל אותי היושב-ראש - - -
מיקי רוזנטל: לא היה גוף ממשלתי שפורק וכל העובדים שלו הלכו הביתה.
מיקי רוזנטל: לפחות בחרו חלק מהעובדים - - -
גלעד ארדן: מיקי, גם לא היה אף פעם הסכם שלום עם הפלסטינים ובכל זאת אני מניח שאתה רוצה שיהיה.
גלעד ארדן: אז זה שלא היה אף פעם משהו זה לא מחייב שום דבר לגבי השאלה אם זה נכון או לא נכון.
אבישי ברוורמן: מיקי, אני אתן לך זכות דיבור, אבל - - -
מיקי רוזנטל: אני לא רוצה זכות דיבור, אני רק רוצה שאלות הבהרה.
גלעד ארדן: הוא לא רוצה דיבור, הוא רק רוצה חקירה נגדית.
מיקי רוזנטל: חס וחלילה, אלה שאלות הבהרה.
גלעד ארדן: אם תיתן לי לדבר ברצף, אולי ההבהרות יינתנו.
אבישי ברוורמן: מיקי, השעה היא 8:30 ואני סוגר ב-9:00, כי הוא צריך ללכת, בגלל המנהג המגונה שיש פה, של ארבע ועדות על נושא אחד.
מיקי רוזנטל: אז מה אנחנו עושים פה, רק באים להקשיב?
אבישי ברוורמן: רבותיי, אני רוצה להסביר לחברי הכנסת, שכולם פה מומחים: מה שעשינו כאן זה רק פתיחה ראשונה.
אבישי ברוורמן: אמרתי שיהיו פה דיונים יום ולילה, דיונים ארוכים, במושב שנפתח במאי, וכאן רק ביקשתי מהשר ומרם לפתוח, זה הכול, כי יש מגבלת זמן.
אבישי ברוורמן: אני הייתי מעדיף שנשב פה עד 11:00, אבל בגלל מגבלת הזמן של השר, זה מה שיש.
אבישי ברוורמן: השאלה שלי לשר הייתה לגבי התקציב, והוא ענה פחות או יותר - - -
<לאה ורון: שאלת על עלות סגירה, עלות הקמה ועלות תפעול שוטף.
גלעד ארדן: אני אענה בשני משפטים.
גלעד ארדן: שר האוצר, מתוך הכרה בחשיבות הנושא, הסכים לממן גם את עלויות הסגירה והפרישה וגם את עלויות ההקמה של הגוף החדש, בתקציב שלדעתי יאפשר להקים כלי תקשורת מהאיכותיים, החזקים והטובים ש - - -
<משה שגב: אדוני היושב-ראש, האוצר לא הסכים ברפורמה לשלם 90 מיליון שקלים, אז עכשיו הוא יסכים לשלם מאות מילוני שקלים?
אבישי ברוורמן: יושב פה נציג האוצר, ואנחנו נשאל אותו.
אבישי ברוורמן: תכף נשמע מה הם אומרים.
גלעד ארדן: השאלה ששאלת אותי, אני מניח שהיא מכוונת בעיקר לתקציב השוטף של הגוף, כי הרי חלק מהעניין וחלק מהמסקנות של הוועדה הם שכאשר רוצים שהציבור ייתן אמון ויתמוך ויחזק את השידור הציבורי, אז להציב את השידור הציבורי בגבייה ישירה ועם הצורך לבצע אכיפה מול אזרחי מדינת ישראל זה איננו דבר נכון.
גלעד ארדן: לכן ההמלצה של הוועדה הייתה לבטל את אגרת רשות השידור.
גלעד ארדן: ההמלצה הזאת התקבלה פה אחד ולשמחתי שר האוצר אימץ את הוועדה הזאת, ועל כך מגיעות לו כל הברכות וכל התודות.
גלעד ארדן: הממשלה מבינה שככל שיהיה פער בין הסכום שמועבר מתוך אגרת הרכב, יחד עם מכירת הפרסום והחסויות מגופי השידור – הפער הזה יכוסה על ידי משרד האוצר, בין אם מהכנסות ייעודיות של המדינה, שיוסטו, מבלי להגדיל אותן – מבלי להגדיל אותן – לטובת השידור הציבורי, ובין אם זה בהעברה תקציבית ישירה, כפי שמתקיים כיום במספר לא מועט של מדינות מערביות, שמכירות בכך ששידור ציבורי הוא חלק מהשירות שהממשלה מתקצבת אותו.
גלעד ארדן: איך עושים את זה?
גלעד ארדן: באיזה מנגנון שקוף משתמשים, כדי שלא יהיה דיון שנתי על גובה התקציב הזה וכדי שאף שר או פוליטיקאי לא ישחק בגובה שלו כדי לפגוע בעצמאות ה"אדירה" – אני אומר את זה בציניות – שהיום קיימת על בסיס האגרה?
גלעד ארדן: על כך אנחנו ניתן תשובה בחוק, ואני בטוח שאתם תדרשו מאיתנו תשובות טובות, ובצדק.
אבישי ברוורמן: אנשי האוצר, עופר, אני רוצה לשמוע מתי יוקם הצוות שאמור לקיים משא ומתן עם הארגונים היציגים של העובדים.
<עופר מרגלית: הצוות שאמור לקיים את המשא ומתן אמור להיות מוקם בימים הקרובים.
<עופר מרגלית: מי שיוביל אותו זה - - -
<אחיה גינוסר: האם זה אותו צוות שחתם על הרפורמה לפני כמה חודשים?
נחמן שי: הם גם ידועים כמי שנותנים כספים באופן חופשי ופתוח.
אבישי ברוורמן: עופר, הימים הקרובים זה לפני פסח, כן?
<משה שגב: נחמן, כמו שאתה מכיר, אותם צוותים הם גם הצוותים שייעצו לוועדה.
<רינה חכמון: יש את הרפורמה.
<קריאה: זה אותו שצוות שעשה גם - - -
אבישי ברוורמן: רבותיי, הדברים האלה יימשכו הלאה.
אבישי ברוורמן: השאלה האחרונה שלי - - -
<קריאה: חמש שנים ישבנו במשא ומתן - - -
אבישי ברוורמן: אני יודע, אני הייתי גם יושב-ראש ועדת הכספים - - -
<רינה חכמון: אז בשביל מה לפתוח עוד פעם הכול מחדש?
<רינה חכמון: מה קרה?
<קריאה: מדברים כאילו מתעסקים פה בתרנגולות, "לשלוח הביתה", לזרוק ככה 2,000 משפחות.
<קריאה: "לא נורא, אני אהיה בסביון, אעשה את ליל הסדר בסביון".
<קריאה: כולנו נהיה שם, תהיה מלחמה.
אבישי ברוורמן: רבותיי, אני יכול לסגור את הדיון הזה - - -
<קריאה: חמש שנים רפורמה.
<קריאה: עשינו הסכם.
<קריאה: ככה בקלות לזרוק 2,000 משפחות.
<רינה חכמון: נורא נחמד, מילים מאוד יפות.
<רינה חכמון: אבל יש עובדים פה, יש אנשים שעובדים - - -
<קריאה: לא, זה שטויות, הכול - - -
אבישי ברוורמן: אני יכול לנהל את הדיון הזה?
אבישי ברוורמן: תאמין לי שאני דואג לעובדים.
אבישי ברוורמן: אני פעלתי למען העובדים ואני פועל למען העובדים.
אבישי ברוורמן: אז בואו נעשה את העבודה בוועדה.
אבישי ברוורמן: הקריאות האלה כרגע לא ישפיעו.
אבישי ברוורמן: אדוני השר, מה לוחות הזמנים?
אבישי ברוורמן: במושב הבא אנחנו מקדישים לך את כל הזמן, אז מה לוח הזמנים שלך?
גלעד ארדן: השאיפה היא שבשבועיים הקרובים יופץ תזכיר ממשלתי מטעם משרד התקשורת, והוא יגיע, בשאיפה, להצבעה בממשלה לקראת פתיחת המושב הבא של הכנסת, ואז הוא יגיע ממש בתחילת המושב לקריאה הראשונה.
אבישי ברוורמן: ואז לכל הנציגים יהיה את המקום והדברים...
אבישי ברוורמן: המטרה שלנו היא להגיע לפתרון שאני מקווה שיהיה לו את חוכמת השולחן ואת שלושת העקרונות שאמרנו, כולל כבוד לעובדים, אלה שנשארים ואלה שיוצאים.
אבישי ברוורמן: אני פותח את הדיון עם לזר צנדקוביץ', יו"ר ועד ההנדסה של קול ישראל, ואחריו חבר הכנסת ניצן הורוביץ.
<לזר צנדקוביץ': כבוד יושב-ראש הוועדה, אני אקרא את מה שכתבתי:
<לזר צנדקוביץ': כבוד שר התקשורת והשר הממונה על רשות השידור, גלעד ארדן, חברי כנסת נכבדים, אורחים ואנשי ועדת לנדס, שלום רב.
<לזר צנדקוביץ': אני לזר צנדקוביץ', יו"ר הוועד הארצי בתחום ההנדסה בקול ישראל.
<לזר צנדקוביץ': אני עובד ברשות השידור מעל 40 שנה.
<לזר צנדקוביץ': אני מייצג את העובדים מתוך אהבה וכבוד למקום העבודה, שהיה עבורי אוניברסיטה ובית.
<לזר צנדקוביץ': מכובדיי, הערכתי נתונה לכם, לפועלכם, אך אני משוכנע ללא כל צל של ספק כי הדוח המהודר שהפיקה חבורת האנשים המוכשרים עשוי להוביל לרצף של קטסטרופות ולשאת השלכות הרות אסון.
<לזר צנדקוביץ': כבוד השר, אני מצטט מדבריך: "אנחנו מתחילים תהליך שאי אפשר להפריז בחשיבותו, של הצלת השידור הציבורי וחיזוקו.
<לזר צנדקוביץ': זה יקרה באמצעות סגירת רשות השידור והקמת גוף שידורים חדש בישראל".
<לזר צנדקוביץ': המשא ומתן על הרפורמה ארך שש שנים, והיה מושתת על דיאלוג ארוך ומתיש לכל הצדדים.
<לזר צנדקוביץ': הדוח של ועדת לנדס נוסח תוך פחות מחצי שנה, שלושה חודשים בוועדת המשנה, כאשר אותם אנשים שחתמו על הרפורמה היו אמונים על הטקסט שפסל את אותה רפורמה עצמה.
<לזר צנדקוביץ': מה קרה בדרך?
<לזר צנדקוביץ': כיצד התהפכו להן הדעות וההבנות שהושגו בדיאלוג שארך שש שנים?
<לזר צנדקוביץ': נראה שזה הרבה יותר קל ופשוט לסגור, לפרק, להרוס, לפנות את כל העובדים ממשרותיהם, לומר קדיש ולהתחיל מחדש.
<קריאה: הוא יפטר בדואר, הוא יפטר.
<קריאה: הוא יפטר - - -
<לזר צנדקוביץ': רגע, אל תפריע לי.
<קריאה: את כולם יפטרו - - -
<לזר צנדקוביץ': אל תפריע לי עכשיו, אל תפריע.
אבישי ברוורמן: אדוני, פעם נוספת ואתה יוצא החוצה.
אבישי ברוורמן: כל אחד ידבר פה, כל אחד יציג את דעתו, אבל לא יפריע.
<לזר צנדקוביץ': ...
<לזר צנדקוביץ': אלא שאיננו עוסקים כאן בפינוי-בינוי.
<לזר צנדקוביץ': למעשה, בתחילת ההסכמים על הרפורמה יצרנו קווי מתאר – ואני מצטט את אריה גולן – "מעין תמ"א 38".
<לזר צנדקוביץ': הייתי שותף לעבודה, יחד עם צוות של ההסתדרות, האוצר, ההנהלה והוועדים.
<לזר צנדקוביץ': אני יודע שזה קשה, אבל מידת הקושי של תהליך לא יכולה להיות הקריטריון של ביצועו.
<לזר צנדקוביץ': אנו עוסקים באנשים, זה לא אמור להיות קל.
<לזר צנדקוביץ': במשך השנה האחרונה רשות השידור, על עובדיה, תוצרתה ואופן מימונה, עברו דה-לגיטימציה ודמוניזציה, כאשר גופי התקשורת המסחריים מנפקים חדשות לבקרים דיווחים אובייקטיביים לכאורה על סיאוב שפושה במסדרונות רשות השידור, וכל זה כחלק מהשטחה פופוליסטית של מורכבות המצב.
<לזר צנדקוביץ': רשות השידור הינה האוניברסיטה הגדולה של התקשורת בארץ: מיטב השדרים, הכתבים, העורכים והמפיקים יצאו ממנה – לערוצים, לתחנות הרדיו ולכל מקום.
<לזר צנדקוביץ': מדוח לנדס עולה תמונה של הפיכת העובדים לחפצים, בדיוק כמו בשוק הפרטי, דבר שיוביל לרידוד רמת השידור ויבטל את הערך התרבותי העצום שיש לערוצי שידור ציבוריים.
<לזר צנדקוביץ': בכל העולם - - -
אבישי ברוורמן: לזר, אני מאוד מעריך אותך, אבל תודה רבה.
<לזר צנדקוביץ': עוד חצי דקה.
<לזר צנדקוביץ': בכל העולם מתחילים להבין עד כמה חשוב לזכור את זכותו הבסיסית של האדם העובד לביטחון תעסוקתי.
<לזר צנדקוביץ': זו בדיוק הזכות שמטווחת – מטווחת – בדוח לנדס, שיהפוך את העובדים למסה אנושית חסרת צורה; לחפצים שנמדדים על ידי הפעמון ומושלכים הצדה, ללא אפשרות להגן על עצמם.
<לזר צנדקוביץ': בין 1,700 ל-2,000 עובדים, כ-8,000-7,000 משפחות, עומדים לשלם מחיר כבד אל מול הבחירה בפתרון הקל.
<קריאה: "לא נורא", גם במקומיות כל האנשים הלכו הבית.
אבישי ברוורמן: אדוני, צא החוצה בבקשה, צא החוצה.
<קריאה: למה לא? יש פה תרנגולות, זה העניין, מתעסקים ב...
<קריאה: באיזה אנשים מתעסקים?
<קריאה: כל המקומיות עובדים - - -
אבישי ברוורמן: חבר'ה, אתם רוצים לפוצץ את הישיבה?
אבישי ברוורמן: הלוא אתה יודע שאני בא גם לעזור לכם, אז אתם מפריעים לעצמכם?
<קריאה: לעזור?
<קריאה: איזה לעזור?
אבישי ברוורמן: הרי הוא מפריע ללזר לדבר.
<לזר צנדקוביץ': מפריע.
<לזר צנדקוביץ': מר לנדס, אני מבקש לצטט משפט מהספר שכתבת, מהפתיח: "אני מצהיר בזאת כי ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו, שללא תמיכתו ורוח המפקד שלו...".
<לזר צנדקוביץ': אני חושב שרוח המפקד היא אחרת ממה שאתה אמרת בדוח הזה, ואני רוצה להשמיע אותה.
אבישי ברוורמן: לסיכום, לזר.
<לזר צנדקוביץ': (משמיע הקלטה) "(קריין): קול ישראל מירושלים, שלום רב.
<לזר צנדקוביץ': .. (גלעד ארדן): אני מיומי הראשון בתפקיד הבנתי: אין מנוס אלא לסגור את רשות השידור... (יאיר לפיד): היות והרשות הזאתי הלכה לעולמה, אז אנחנו רק באנו לחתום על תעודת הפטירה.
<לזר צנדקוביץ': .. (גלעד ארדן): אני מיומי הראשון בתפקיד הבנתי: אין מנוס אלא לסגור את רשות השידור...