GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תמר פינקוס: זה יהיה בהוראות הכלליות.
<דוד ימין: אני עדיין בפרק ה'.
אבישי ברוורמן: המחלוקת - - -
<תמר פינקוס: זה איפה יופיע התיקון שביקשנו, שמונח אצל - - -
אבישי ברוורמן: אז אנחנו יכולים לשים אותו בהוראות כלליות?
<דוד ימין: כן כן.
אבישי ברוורמן: אז בבקשה, סימן ד': הוראות כלליות, 22כ.
אבישי ברוורמן: אנא, עורך-דין ימין.
אבישי ברוורמן: (ב).
<אתי בנדלר: הכול שינו ל-45 יום?
<דוד ימין: אתי לא פה, שינינו את זה ל-45 ימים.
<דוד ימין: אז: יוגש בתוך 45 ימים מיום שנמסרה דרישת התשלום או ההתראה המינהלית.
<דוד ימין: שוב פעם, סעיף שמדבר בעד עצמו.
אבישי ברוורמן: הערות של עורכת-דין כספי, עורכת-דין צ'רטוק, ויש לי הפתעה בשבילכם – הפעם, להבדיל מכל הסעיפים האחרים, גם עורך-דין בורסי רוצה לדבר.
<אביגל כספי: טוב, אז רק בסעיף קטן (א) – 30 ימים יהיו לא מיום שנמסרה דרישת תשלום או התראה מינהלית אלא מיום שנמסרה דרישת תשלום או מיום שנמסרה החלטת הממונה בבקשה לביטול ההתראה המינהלית.
<דוד ימין: במידה והוגשה.
<אביגל כספי: כן.
<דוד ימין: ההיגיון ברור אבל אולי הניסוח יצטרך להיות קצת אחר.
<דוד ימין: זה בנוסח.
אבישי ברוורמן: את הניסוחים אשאיר לכם לעשות.
<דוד ימין: בסדר, ההיגיון ברור.
<אביגל כספי: וגם לעניין: החליט בית-המשפט לקבל את הערעור, אז יש פה התייחסות למקרה לאחר ששולם העיצום הכספי, יוחזר העיצום הכספי.
<אביגל כספי: אנחנו רוצים גם להתייחס למקרה ששולם העיצום הכספי או על המקרה שהופחת העיצום הכספי.
<אביגל כספי: אם הופחת העיצום הכספי אז יוחזר החלק לפי העניין.
<דוד ימין: ההיגיון ברור ומוסכם, אני חושב.
אבישי ברוורמן: עורכת-דין צ'רטוק, כן.
<אלה צ'רטוק: נוצר פה איזשהו מצב בהצעת החוק הזאת, שבעצם מי שמוטל עליו עיצום כספי יש לו אפשרות לערער לממונה, הממונה שוקל לגבי ההחלטה שהוא עצמו נתן והוא בסוף גם מקבל החלטה.
אבישי ברוורמן: רגע, עורכת-דין צ'רטוק מדברת, אבל אני לא חושב שיש פה הקשבה.
<דוד ימין: אם את מוכנה לחזור?
<אלה צ'רטוק: כן, בטח.
אבישי ברוורמן: כן, בבקשה, עורכת-דין צ'רטוק.
אבישי ברוורמן: אתי, את שומעת את עורכת-דין צ'רטוק?
אבישי ברוורמן: אביגל?
<אתי בנדלר: עכשיו אני מאוד קשובה.
<אלה צ'רטוק: תודה.
<אלה צ'רטוק: אני אומרת שבכל הצעת החוק הזו נוצר מצב שמפר שקיבל התראה יש לו אפשרות לערער בפני הממונה, הממונה שוקל את הטיעונים אחרי שהוא כבר קיבל את ההחלטה בעבר ובעצם הוא זה שמקבל את ההחלטה בערעור.
<אתי בנדלר: זה לא הערעור, זה זכות טיעון.
<אלה צ'רטוק: בזכות הטיעון.
<אלה צ'רטוק: נוצר איזשהו מצב שאתה פונה לאותו גוף שנתן כבר את ההחלטה.
<אלה צ'רטוק: וחסרה פה איזושהי אינסטנציה נוספת.
<אלה צ'רטוק: עכשיו, בכל החוקים שתוקנו לאחרונה – יש חוק ההגבלים העסקיים וחוק התקשורת, ובדומה גם יש את חוק ההגברה בדיני עבודה – בכל החוקים האלה יש אינסטנציה נוספת.
<אלה צ'רטוק: לפני שאתה שולח את העוסק לבית-המשפט בהליך שהוא ארוך והוא יקר, ואי-אפשר בשם היעילות והמהירות לפגוע בזכויות של עוסקים, אנחנו חושבים שצריך להיות פה עוד איזשהו מנגנון.
<אלה צ'רטוק: אז נכון שבחוק ההגבלים העסקיים יש איזושהי ועדה אובייקטיבית שאיתה הממונה צריך להתייעץ ובדיני עבודה יש ועדת ערר, וצריך לקבל איזושהי החלטה, אבל אי-אפשר להשאיר את זה בצורה כזאת, כשבעצם הערעור הוא רק בבית-המשפט, במיוחד שמדובר בעוסקים גדולים וקטנים ובינוניים, וכאלה שבשבילם לפנות לבית-משפט זה הרבה מאוד כסף וזמן, וזה בעייתי.
<אתי בנדלר: כן, אדוני, אני חוששת שלא ניתן לקבל את העמדה שהוצגה עכשיו.
<אתי בנדלר: אנסה לקצר בעניין הזה, ואזכיר רק שיש שני סוגים של עיצומים כספיים או שני דגמים של הטלת עיצומים כספיים.
<אתי בנדלר: דגם אחד, הדגם שאנחנו קוראים לו העיצום הכספי הפשוט, וזה כשבעל תפקיד מינהלי – ממונה, מנהל, מקבל סמכות להטיל עיצומים כספיים בסכום קבוע, וערעור על החלטתם הולך לבית-משפט.
<אתי בנדלר: ויש דגם שבו העיצום הכספי אינו בסכום קבוע, אלא החוק קובע סכומי מקסימום, ואז היקף שיקול הדעת להטלת העיצום הוא הרבה יותר גדול.
<אתי בנדלר: ובדרך כלל הסכומים שם גם הם הרבה יותר גבוהים, סכומי המקסימום.
<אתי בנדלר: במקרה כזה המחוקק לא מאפשר, לא מותיר את הסמכות להטיל את העיצום הכספי בידי אדם אחד בלבד אלא או בידי ועדה, או למשל בחוק ההגבלים העסקיים בידי הממונה על ההגבלים העסקיים בהתייעצות עם הוועדה לפטורים ולמיזוגים.
<אתי בנדלר: כאן הדגם שנבחר הוא הדגם הפשוט, הדגם שקובע סכום קבוע.
אבישי ברוורמן: ולכן נחה דעתך מהניסוח.
<אתי בנדלר: חד-משמעית.
<אתי בנדלר: מה שגברתי מציעה זה איזשהו דגם חדש שלא קיים.
<אלה צ'רטוק: זה לא דגם חדש, הוא קיים בדיני עבודה, וגם שם מדובר בעיצומים קבועים.
<אתי בנדלר: רק בדיני עבודה.
<אתי בנדלר: זה דגם ייחודי שלא רלוונטי לחלוטין.
<אתי בנדלר: הסכומים שם הרבה יותר נמוכים.
אבישי ברוורמן: תודה, עורכת-דין בנדלר, אבל אני גם רוצה לשמוע את משרד המשפטים.
<אביטל בגין: כשבחנו פה את ההסדר חשבנו שזה האיזון הנכון בין הצורך לייעל תהליכים ובין ההגנה שניתנת - - -
<אלה צ'רטוק: אבל אי-אפשר בשם היעילות לפגוע ב - - -
אבישי ברוורמן: אם ככה, מילה אחרונה של עשר שניות לעורך-דין בורסי, ואצביע.
<שמואל בורסי: זה לא עשר, יש לנו את הזמן מקודם.
אבישי ברוורמן: מר קרני, אני חושב שאתה צריך לגייס אותו להסתדרות.
<שמואל בורסי: ברשות
<שמואל בורסי: כם, אני לא מבין מדוע נדרש שהערעור יוגש לבית-משפט שלום שבו יושב נשיא בית-משפט השלום.
<שמואל בורסי: אם הנשיא יושב בחיפה, אני לא יכול להגיש את הערעור בעכו או בנהריה?
<שמואל בורסי: מה זה רלוונטי איפה הוא יושב?
<שמואל בורסי: בית-משפט שלום.
אבישי ברוורמן: עורכת-דין בגין, השאלות שלו באות אלי מעכו, מחיפה, מירוחם.
<שמואל בורסי: יש מחוז, במחוז יש מספר בתי-משפט, הנשיא לא יושב בכל אחד מבתי-המשפט.
אבישי ברוורמן: נכון, שאלה יפה.
אבישי ברוורמן: האם כבוד הנשיא או כבוד הכס הקרוב?
<שמואל בורסי: אני לא מבין מאיפה נלקח הרעיון.
<קריאה: מאילת.
<אביטל בגין: הרעיון למיטב זכרוני נלקח מההכנה שנעשית להקמת בתי-משפט מנהליים בדרגת שלום, שכרגע לא קיימת.
<אביטל בגין: וכדי לקדם את פני השינוי יש כבר הכנה בחקיקה לריכוז של הליכים מסוימים במקומות מסוימים.
אבישי ברוורמן: בעד הוספת סעיף 22כ לחוק העיקרי – פה אחד
<שמואל בורסי: לא, אבל - - -
<שמואל בורסי: לא סיימתי, אבל, סליחה.
אבישי ברוורמן: לא, אדוני, אני צריך להתקדם.
אבישי ברוורמן: אני לא יכול שתעשה לי פיליבסטר פה.
<שמואל בורסי: מר ברוורמן, אבל אני מבקש, תרשה לי לסיים.
אבישי ברוורמן: עשר שניות.
<שמואל בורסי: הנושא של מה שאמרתי עכשיו הוא פשוט מקשה, כי - - -
אבישי ברוורמן: הבנתי אותך, שמעתי את דעתך, שמעתי את עורכת-דין בגין, שמעתי את עורכת-דין בנדלר.
<שמואל בורסי: זה גם לא המצב הנכון היום.
<שמואל בורסי: גם לפי ההסבר שלה, זה לא המצב היום.
<שמואל בורסי: למה אני לא יכול להגיד בכל בית-משפט שלום?
<שמואל בורסי: למה אני צריך לרוץ לחיפה?
<תמר פינקוס: כי רוצים להקשות עליך.
אבישי ברוורמן: תקשיב, בורסי, עורכת-דין בנדלר הקשיבה.
אבישי ברוורמן: הלא כולנו, למרות אורך דבריך וסגנונם - -
<שמואל בורסי: זה קצר.
אבישי ברוורמן: - - אנחנו בדרך כלל חלק מהדברים שלך קובעים, אבל אנחנו יודעים שצריך למצוא דרכים שיש להן השפעות רוחב, משרד המשפטים.
אבישי ברוורמן: ולכן לעיתים, לעיתים נדירות, לא נוכל לקבל את המלצתך.
אבישי ברוורמן: וזהו אחד המקרים שהחלטנו לא לקבל את המלצתך.
אבישי ברוורמן: לכן אני מצביע.
<לאה ורון: הצבעת כבר.
<שמואל בורסי: עורכת-דין בנדלר, אני רוצה להבין, אני צריך לרוץ - - - בנהריה?
<לאה ורון: כנראה שכן, כי זה מה שהחליטה הוועדה.
<לאה ורון: היא סיימה להצביע.
<שמואל בורסי: אבל אני מחפש את הלוגיקה.
<אתי בנדלר: אמרתי בשקט לפרופ' ברוורמן, שהלוואי והייתי יכולה לקבל את טענתך.
<אתי בנדלר: ניהלתי על זה מאבקים עיקשים עם משרד המשפטים.
<אתי בנדלר: הם רצו בהתחלה לרכז את הכול בבית-משפט אחד.
<שוש רבינוביץ: בירושלים.
<שוש רבינוביץ: כן, בדיוק.
<אתי בנדלר: בבית-משפט אחד לרכז.
<אתי בנדלר: והפשרה שנעשתה זה שלפחות זה ייעשה בבתי-משפט שבהם יושבים נשיאי בתי-משפט שלום.
<אתי בנדלר: זו הייתה הפשרה שהוועדה קיבלה ולכן - - -
<שמואל בורסי: יש בית-דין למים שיושב בחיפה, כי זה בעניין באמת של בית-דין מאוד מאוד מקצועי.
<אתי בנדלר: אבל אין טעם לפתוח את הוויכוח.
<אתי בנדלר: הוועדה החליטה.
<אתי בנדלר: אני רק אומרת לך שהוועדה החליטה אחרי שהיו בנושא הזה הרבה ויכוחים, הרבה התכתבויות, וכך סוכם בסופו של דבר.
<שמואל בורסי: זו נקודה אחת.
<שמואל בורסי: עכשיו, נקודה שנייה ביחס לאותו סעיף של הערות כלליות.
<שמואל בורסי: מה שהייתי מציע זה להוסיף בהערות הכלליות פסקה, אפשרות לבקש במקום עיצום כספי להישפט.
<שמואל בורסי: בהערות הכלליות.
<אתי בנדלר: מה זה הערות כלליות?
<אתי בנדלר: איזה סעיף?
<שמואל בורסי: אנחנו בסעיף ההערות הכלליות – הוראות כלליות.
<שמואל בורסי: סימן ד' זה הוראות כלליות, נכון?
<שמואל בורסי: סעיף 22כ.
<אתי בנדלר: אני לא מציעה.
<אתי בנדלר: כיוון שאדוני הודיע שהיום הוא לא גומר והיה סעיף אחד שבו ביקשנו את עמדת משרד המשפטים.
<אתי בנדלר: אני מציעה שגם בנושא הזה, לישיבה הבאה, תוגש לנו עמדת משרד המשפטים.
<אביטל בגין: אני יכולה להגיד כבר עכשיו שהעמדה תהיה מתנגדת.
<אביטל בגין: אבל אין לי בעיה להעביר את זה בכתב עם נימוקים.
<יהודה לניאדו: יהיה משפט, והתוצאה ידועה מראש.
<שמואל בורסי: הוא שופט, הוא שומע.
<אביטל בגין: אתה כרגע רוקנת מתוכן את הרעיון של העיצום הכספי, אם אתה נותן לבן-אדם לבחור את האופן שבו הוא ייאכף.
<שמואל בורסי: - - - שהעיצום הכספי בא להיטיב עם העסקים.
<אביטל בגין: אני לא אמרתי שהעיצום הכספי בא להיטיב עם העסקים.
אבישי ברוורמן: טוב, רבותי, אני מצביע לסעיף.
אבישי ברוורמן: אבל אני מבקש את הנימוקים בצורה מאוד מאוד ברורה, ונקרא לזה פרשת - - - עכו.
<שמואל בורסי: אבל אולי נצביע אחרי קבלת המכתב.
<אתי בנדלר: זה לא קשור.
אבישי ברוורמן: לא, הצבעתי.
<אתי בנדלר: כיוון שהיושב-ראש לא מסיים היום את הסעיף האחרון, יועבר המכתב.
<אתי בנדלר: אם היושב-ראש יחשוב - - -
אבישי ברוורמן: אם הנימוקים לא יהיו משביעי רצון - -
<אתי בנדלר: אז הוא יבקש להוסיף עוד סעיף.
אבישי ברוורמן: - - נבקש להוסיף סעיף נוסף.
אבישי ברוורמן: ברור, מר בורסי?
<שמואל בורסי: מקובל.
אבישי ברוורמן: בבקשה, עורך-דין ימין.
<דוד ימין: ממשיכים?
<תמר פינקוס: אני רוצה רגע משהו להזכיר.
<תמר פינקוס: בדיונים שהיו לנו על העיצומים במסגרת ועדת המזון, אמרתי: אני לא יודעת להתחייב על "גוגל", ואתי הכניסה לשם איזשהו סעיף של תקנות שצריכות להיות מוגשות על-ידי הרשות למדע וטכנולוגיה כדי שזה לא יגולגל, כדי שהעבירה הזאת לא תבוא לפתחה של הרשות.
<תמר פינקוס: כי אם אני מפרסמת ממש כמו שכתוב לפי החוק אבל זה לא יורד ב"גוגל", אז אני רוצה שיוכנס אותו סעיף קטן.
<יהודה לניאדו: זה טעויות.
<יהודה לניאדו: גם הרשות יכולה לטעות.
<אתי בנדלר: אצביע על מספר קטן של תיקונים שאני מבקשת.
<אתי בנדלר: בסעיף קטן (ג) בסופו אני מבקשת: ולאחר שנתן לו הזדמנות לטעון את טענותיו בעניין זה.
<אתי בנדלר: דהיינו, אם את סבורה שיש לפרסם את שמו של יחיד שהוטל עליו עיצום כספי, משום שלהערכתך יש צורך להזהיר את הציבור מפניו, אני מבקשת לאותו מפר זכות טיעון.
<תמר פינקוס: אני רוצה רק לשאול.
<תמר פינקוס: כשיש זכות טיעון - - -
<אתי בנדלר: הוספנו את זה כבר - - -
<תמר פינקוס: לא לא לא, דקה.
<תמר פינקוס: אני רוצה לשאול.
<תמר פינקוס: יש זכות טיעון, והוא אומר לי: אני מבקש שלא, ונותן לי נימוקים ואני דוחה אותם.
<תמר פינקוס: זה לא כרוך במתן החלטה למה אלא אני פשוט מפרסמת את שמו.
<אתי בנדלר: אני מניחה שההלכות שחלות לגבי משפט מינהלי, לגבי קבלת החלטה, צריכות לחול גם כאן.
<אתי בנדלר: כל החלטה צריכה להיות מנומקת.
<אתי בנדלר: בסעיף קטן (ו), זה בדיוק הסעיף הקטן שעליו דיברה הגברת פינקוס, על הוראות לעניין אופן הפרסום לפי סעיף זה.
<אתי בנדלר: אני מבקשת להוסיף כאן, כפי שהצעת, כפי שהייתי מציעה לולי כן: לאור תקינות התקנות כאמור יפרסם הממונה את הפרטים האמורים בסעיף קטן (א) ללא שמו של המפר ובאופן שלא ניתן יהיה לזהותו.
<תמר פינקוס: צריכות להיות תקנות של הרשות.
<תמר פינקוס: אם לא פרסמו תקנות שאומרות איך זה יורד מה"גוגל", אז כל זמן שלא פורסמו, הפרסום יהיה בלי שם המוסד.
<דוד ימין: זאת אומרת, שנכון לעכשיו אני לא יכול לפרסם, ועד שלא יהיו תקנות לא יכול לפרסם שמו?
<הילה דוידוביץ-בלומנטל: גם של מי שלא - - -
<תמר פינקוס: גם לא של התאגיד?
<תמר פינקוס: של התאגיד כן.
<אתי בנדלר: - - - באופן כללי, ובחוקים האחרים - - -
<תמר פינקוס: זה רק של האדם הפרטי.
<אביטל בגין: זה לגבי היחיד.
<רונן רגב כביר: זה לגבי יחיד אולי רלוונטי, זה לא רלוונטי לגבי תאגיד.
<דוד ימין: גברתי, אני רוצה רק להגיד שגם אם הוגש נגדך כתב אישום פלילי, אומנם זה נמחק מהמרשם, אבל כל אחד יכול להיכנס ל"נבו" ולדעת שהוגש נגדך.
<דוד ימין: ואני אומר: אם פליליות, שזה הדבר הכי חמור של צנעת הפרט, כל אחד היום יכול להיכנס ל"גוגל" וזה מופיע, פה שזו סנקציה שהיא פחות מהפלילית, אני לא חושב שצריך לתת עליה הגבלות שלא נותנים על הסנקציה הפלילית.
<דוד ימין: כי זה באותה מידה להגיד שכל פסקי-הדין הפליליים לא יתפרסמו.
<אתי בנדלר: אני מרשה לעצמי לחלוק על עמדתו של עורך-דין ימין.
<אתי בנדלר: העובדה שהמרשם הפלילי הוא חסוי אבל בגלל פרסומים באתרי אינטרנט ניתן היום לדעת נגד מי הוגש כתב אישום, ואני חושבת שמשרד המשפטים הקים ועדה בקשר לעניין הזה כבר לפני שנים רבות, ומשום מה אני לא יודעת מה מתקדם עם העניין הזה ואם מתקדם.
<תמר פינקוס: הייתה לזה גם הערה של בית-המשפט.
<לאה ורון: מי אמור לפרסם את התקנות?
<אתי בנדלר: אבל ודאי שהסיטואציה הנוכחית אינה משביעה רצון.
<אתי בנדלר: אם המחוקק לעניינינו קובע כאן שמשך הפרסום יהיה ארבע שנים לגבי תאגיד או שנתיים לגבי יחיד, ככל שהותר שמו של יחיד, הכוונה היא שבתום אותה תקופה יראו אותו כמי שלא ביצע את ההפרה.
<אתי בנדלר: הוא לא צריך לשאת את הגיבנת הזאת על גביו לעולם, לצמיתות.
<אתי בנדלר: ולכן המחוקק ביקש את התקנות האלה.
<אתי בנדלר: ולא ייתכן שפשוט לא יתקינו תקנות וימשיכו - - - כאילו שום דבר לא קרה.
<תמר פינקוס: אבל שוב, אנחנו רוצים הבהרה, האם זה חל על יחיד או על תאגיד?
<אתי בנדלר: על כולם, כי אחרת אין משמעות להוראה שפרסום שמו של תאגיד יהיה לארבע שנים מיום ההפרה.
<רונן רגב כביר: אבל, רבותי, אם אפשר.
<אתי בנדלר: לא מיום ההפרה, סליחה, מיום הטלת - - -
אבישי ברוורמן: אתה חולק על - - -
<רונן רגב כביר: ודאי.
<רונן רגב כביר: לפחות לגבי תאגיד, אנחנו צריכים להבין, כמו בכל תחום, הגנת הפרטיות צריכה להיות מאוזנת מול מטרות אחרות.
<רונן רגב כביר: המטרה של סעיף הפרסום היא מטרה סופר דרמטית של יצירת התראה מפני התנהלות מעוולת.
<רונן רגב כביר: עכשיו, כשמדובר על יחיד אני עוד יכול להבין את זה, אבל כשמדובר על תאגיד יש פה פגיעה מאוד דרמטית בכושר ההרתעה של הרשות.
<אתי בנדלר: אנחנו מדברים על תקופה - - -
<רונן רגב כביר: לא, אבל את אומרת שעד שיותקנו תקנות, שאני לא יודע מתי הן יהיו, לא אוכל לדעת מי המפר, גם לגבי תאגיד.
<רונן רגב כביר: זה פשוט לא הגיוני.
אבישי ברוורמן: עורכת-דין בגין, אולי תפרידי לי בין תאגיד ויחיד?
<אתי בנדלר: אני חושבת שאין מקום - - -
<אביטל בגין: לא, מה שאני מציעה זה לא להפריד בין תאגיד ויחיד אלא בין האינטרנט ובין דרך אחרת.
<אביטל בגין: ככל שיש לנו בעיה עם האינטרנט, לעשות את המגבלה הזאת לגבי האינטרנט, אבל לאפשר איזשהו מרשם אחר שמי שמעונין יוכל - - -
<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אבל גם המרשם יופיע באינטרנט.
<הילה דוידוביץ-בלומנטל: גם אם זה יהיה באתר הרשות - - -
<אתי בנדלר: אני חושבת, אדוני, אם החוק קובע שפרסום אמור להיות למשך ארבע שנים, פשוטו כמשמעו, לא ארבע שנים בקריצת עין.
<אתי בנדלר: או שלא יוסיפו בכלל את הסעיף הזה של הגבלת משך הפרסום, אם הוועדה חשבה שיש להגביל את משך הפרסום לארבע שנים.
<אתי בנדלר: מה שאתה טוען בעצם, רונן, זה כנגד ההוראה של משך הפרסום.
<רונן רגב כביר: לא נכון.
<רונן רגב כביר: ההוראה אומרת לא לפרסם לארבע שנים, אבל זה לא אומר להעלים את המידע לאחר מכן.
<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש הבדל אם זה קופץ לך - - -
<לאה ורון: תפעילו לחץ על הרשויות הנוגעות להתקין תקנות.
<אביטל בגין: התקנות – יש איתן בעיות ענייניות ואמיתיות לגבי התקנתן.
<אביטל בגין: זה נעשה בעבודה.
<אביטל בגין: זה לא מסוג התקנות ששכבו להן שם.
<קריאה: זה מורכב מאוד.
<לאה ורון: לא, אבל צריך לסיים.
<לאה ורון: עד מאי, עד יוני – לסיים.
אבישי ברוורמן: חבר'ה, כל דבר פה לא נגמר.
אבישי ברוורמן: בגלל זה מדינת ישראל במשילות – אישור בנייה וגם שחיתות – בתחתית העולם השלישי.
<רונן רגב כביר: רבותי, יש פה פגיעה מהותית בכל מנגנון האכיפה.
<רונן רגב כביר: אתם מדברים על מצב שבו לא תהיה יכולת להרתיע.
<אתי בנדלר: מה זה קשור ל - - -
אבישי ברוורמן: מה זה שייך להרתעה?
<רונן רגב כביר: זה ועוד איך קשור.
<רונן רגב כביר: ברגע שאי-אפשר לפרסם מי הפר - - -
<קריאה: אני רוצה בכל זאת להעיר.
<לאה ורון: סעיף 22כא אושר.
אבישי ברוורמן: כא אושר.
<אתי בנדלר: עם התיקון שהוצאנו בחוק המזון.
אבישי ברוורמן: עם תיקון בנדלר.
<אתי בנדלר: גם בחוק המזון, אגב, זה אושר.
אבישי ברוורמן: גם חוק המזון, הוא אושר אתמול.
אבישי ברוורמן: 22כב.
<דוד ימין: הפרסום האינטרנטי אסור או כל פרסום אסור?
<אתי בנדלר: תראה, אנחנו בעד מנגנון אכיפה יעיל, אבל גם בעד שמירת זכויות אנשים.
<אתי בנדלר: ואנשים בעניין זה זה גם תאגידים.
<דוד ימין: אתי, רק שאלה.
<אתי בנדלר: אנחנו מדברים כרגע, פרסום כאמור, מדברים על פרסום כאמור בסעיף קטן (א), נכון?
<אתי בנדלר: פרסום כאמור בסעיף קטן (א) יפרסם הממונה באתר האינטרנט של הרשות, וכן בדרך נוספת.
<דוד ימין: זאת אומרת, אז כל פרסום אסור?
<אתי בנדלר: אז אני מוכנה לסייג את זה שזה יחול רק על פרסום בעיתונות.
<אתי בנדלר: כי בהוראות לעניין אופן הפרסום באינטרנט לפי סעיף זה.
<שמואל בורסי: אינטרנט זה גם עיתונות – "YNET".
אבישי ברוורמן: 22כב, בבקשה.
<דוד ימין: זאת אומרת, עלון שאני מוציא פעם בכמה זמן, איננו מהווה בעיה.
<אתי בנדלר: עלון זה לא - - -
<דוד ימין: תודה.
<אלה צ'רטוק: אני רוצה עוד התייחסות קטנה.
<יהודה לניאדו: אתה יכול לשים גם בפשקוויל.
אבישי ברוורמן: אני חייב לגמור.
<אלה צ'רטוק: משפט.
אבישי ברוורמן: משפט, עורכת-דין צ'רטוק.
<אלה צ'רטוק: משפט אחד.
<אלה צ'רטוק: בסעיף (א) סעיף קטן (5) מדובר פה בפרטים אודות המפר.
<אלה צ'רטוק: היינו רוצים לבקש שזה יהיה פרטים הנוגעים לעניין בלבד ולא "פרטים".
<אלה צ'רטוק: זה רחב מאוד וזה מיותר ופוגע.
<דוד ימין: זה כבר מכוסה על-ידי הגנת הפרטיות והפניות להגנת הפרטיות.
<אלה צ'רטוק: למה לא לכתוב: פרטים הנוגעים לעניין?
<דוד ימין: אפשר לכתוב הרבה דברים שהם מכוסים, ואז יהיה לנו חוק שלוש פעמים בעובי.
<אלה צ'רטוק: פרטים הנוגעים לעניין.
<דוד ימין: אבל זה מכוסה על-ידי סעיף הגנת הפרטיות.
<דוד ימין: אם זה לא קשור לעניין אין לי שום סיבה לחשוף את זה.
אבישי ברוורמן: אוקיי, אז אם ככה, אני מצביע עם תיקון בנדלר.
אבישי ברוורמן: בעד הוספת סעיף 22כא לחוק העיקרי – פה אחד
אבישי ברוורמן: הלאה, 22כג.
<רונן רגב כביר: מה הנוסח, אם אפשר?
אבישי ברוורמן: כבר נקרא.
אבישי ברוורמן: 22כג.
<דוד ימין: לא.
<דוד ימין: 22כב, אדוני.
אבישי ברוורמן: כב, סליחה.
<דוד ימין: הסעיף הזה עוסק בשמירת האחריות הפלילית.
<דוד ימין: זה בא ואומר שכל הסנקציות המינהליות שמנינו עד עכשיו, אם זו התחייבות, אם זו התראה ואם זה עיצום כספי, לא מורידים את אחריותו הפלילית.
<דוד ימין: אבל מה שזה כן אומר זה שלא יהיה לי כפל בין האחריות הפלילית לבין המינהלית.
<קריאה: אבל לא הבנתי.
<דוד ימין: אז תנו לי לסיים, אם אני יכול.
<דוד ימין: ולא יהיה לי כפל.
<דוד ימין: קרי, אם הלכתי במסלול המינהלי לא אלך למסלול הפלילי, אלא אם כן גיליתי אחר כך נסיבות מיוחדות שמצדיקות לי להעביר את המקרה הזה ממקרה שראוי לסיים אותו בהליך פלילי להליך מינהלי.
<דוד ימין: ואז כל סנקציה שהוטלה בהליך המינהלי מבוטלת, ועברתי להליך הפלילי כשהסנקציה מבוטלת.
אבישי ברוורמן: עורכת-דין בגין, בבקשה.
<אביטל בגין: הערה אחת לנוסח.
<אביטל בגין: בכנסת הקודמת פשוט זיהינו אותה מאוחר יותר.
<אביטל בגין: בסעיף קטן (ב), במקום "שילם המפר עיצום כספי" צריך להיות "נמסרה למפר הודעה על כוונת חיוב".
<אביטל בגין: המועד הרלוונטי הוא מועד ההחלטה על-ידי הממונה ולא הודעה - - -
<אתי בנדלר: את צודקת.
אבישי ברוורמן: יתוקן.
אבישי ברוורמן: מר בורסי, הערה קצרה.
<שמואל בורסי: זה בדיוק סעיף לא מאוזן.
<שמואל בורסי: על מנת לשמור על האיזון צריכה להיות - -
<שמואל בורסי: - - הדדיות, מה שאמרתי קודם.
<שמואל בורסי: שהזכות לבחור בהליך פלילי בכתב אישום היא גם של המפר לכאורה.
אבישי ברוורמן: מה התגובה, אניטה?
<אניטה יצחק: אני חושבת שזה מאיין את כל החוק.
אבישי ברוורמן: בעד הוספת סעיף 22כב לחוק העיקרי – פה אחד
<שמואל בורסי: כמו שלכם יש זכות, למה שלנו - - -
אבישי ברוורמן: 22כג אישרתי.
<יהודה לניאדו: בשביל מה באנו?
<דוד ימין: לא, 22כב.
<יהודה לניאדו: לא, בשביל מה באנו.
<תמר פינקוס: 22כב.
<דוד ימין: רגע, כג עוד לא קראנו.
<שמואל בורסי: זו זכות אלמנטרית.
<תמר פינקוס: אבל כבר הצביעו.
אבישי ברוורמן: שומרים עליך בנהלים, תאמין לי.
<שמואל בורסי: אני לא סומך על הנהלים.
אבישי ברוורמן: שערה משערת ראשו הקרח של לניאדו לא תיפול.
<תמר פינקוס: אם אתה לא סומך, תשים שכפ"ץ.
<דוד ימין: אני חייב להגיד שגם בלי הנהלים יש לו זכות ערעור.
<דוד ימין: הוא יגיע לבית-משפט - - -
אבישי ברוורמן: תמשיך, 22כג.
<דוד ימין: הנהלים לפי סעיפים 22יג ו-22טז זה הנהלים בדבר התראה ובדבר התחייבות.
<דוד ימין: אלו נהלים שיצטרכו את אישור היועץ המשפטי לממשלה.
<שמואל בורסי: ברשות יושב-ראש הוועדה, אנחנו מבקשים להוסיף, שיידרש גם אישור יושב-ראש ועדת הכלכלה.
<קריאה: כבר דיברנו על זה.
אבישי ברוורמן: דיברנו.
אבישי ברוורמן: יושב-ראש ועדת הכלכלה, כבודו במקומו מונח, אבל - - -
<שמואל בורסי: היועץ המשפטי או סגן היועץ המשפטי - -
<תמר פינקוס: <משנה.
<תמר פינקוס: >
<שמואל בורסי: - - עדיין הוא זרוע אכיפה שיש תלות, לצערי.
<תמר פינקוס: ואתה רוצה בדיקה פוליטית, בסדר.
<אתי בנדלר: אבל שכנעו אותנו שמדובר במדיניות האכיפה.
<שמואל בורסי: אני חושב איזשהו גורם נוסף שנותן balance.
אבישי ברוורמן: תאמין לי, מר בורסי, כמו שאני כבר מכיר אותך, תהיה עבירה אחת שתפגע בשערת ראשה של עורכת-דין צ'רטוק, את מי שהיא מייצגת, או באי שערת ראשו של מר לניאדו, אתה הראשון שכבר תתריע לי וכל הפעמונים בכנסת יצלצלו.
<אתי בנדלר: אני מבקשת להוסיף סעיף נוסף, אדוני.
<אתי בנדלר: על מעשה אחד המהווה הפרה של הוראה מההוראות חוק זה המנויות בסעיף – סעיף ההפרות – ושל הוראה מהוראות לפי חוק אחר, לא יוטל יותר מעיצום כספי אחד.
אבישי ברוורמן: שלא יהיה כפל.
<דוד ימין: עוד פעם?
<שמואל בורסי: איפה?
<שמואל בורסי: איזה סעיף?
<אתי בנדלר: להוסיף סעיף שלא מופיע כרגע, שאומר: על מעשה אחד המהווה הפרה של הוראה מהוראות לפי חוק זה המנויות בסעיף – מה סעיף ההפרות, 22ג?
<אתי בנדלר: אינני זוכרת – סעיף ההפרות.
<קריאה: כן, 22ג.
<אתי בנדלר: ושל הוראה מהוראות לפי חוק אחר, לא יוטל יותר מעיצום כספי אחד.
אבישי ברוורמן: עורך-דין ימין, מה הבעיה?
<אביטל בגין: הניסוח אז נשמע לי אחר.
<אביטל בגין: זה הנוסח שקיים בחוקים האחרים לגבי זה שלא יהיה כפל עיצומים על-ידי אוכפים שונים?
<אביטל בגין: אז זה לא מנוסח - - -
אבישי ברוורמן: הרוח בסדר, הניסוח תשפרו.
<אביטל בגין: אגיד מה מבחינתנו.
<אביטל בגין: ההוראה שקיימת בחוקי העיצומים האחרים, שקובעת שלא יוטל כפל עיצום על-ידי שני גורמים של אותו מעשה, מקובלת עלינו.
<אביטל בגין: אני לא יודעת מה שמעתי, זה מקובל.
<אתי בנדלר: את זה הוספנו מיוזמתנו כאן בוועדה, ואנחנו נעתיק את הנוסח שקיים בחוק אחר, לא זוכרת איפה הכנסנו את זה, בשינויים המחויבים.
אבישי ברוורמן: בעד הוספת סעיף 22כג לחוק העיקרי – פה אחד
אבישי ברוורמן: תיקון סעיף 23.
<דוד ימין: רגע, פה ביקשנו ושלחנו לוועדה כבר לפני שבוע גם הוספת סעיף 22כד.
<תמר פינקוס: זה יהיה כבר כ"ה.
<דוד ימין: זה יהיה כבר כ"ה, כי אתי הוסיפה 22כד.
<דוד ימין: שלחנו כבר לפני שבוע לוועדה להוסיף סעיף שהוא כרגע הפך להיות 22כה: "לעניין פרק זה למעט לעניין קביעת נהלים לפי סעיפים 22יג ו-22טז, "הממונה" – הממונה או עובד בכיר שהוסמך על ידו".
<דוד ימין: מטרת הסעיף הזה זה לאפשר לממונה להסמיך - - -
<תמר פינקוס: תן לי רגע להסביר.
אבישי ברוורמן: הוא כבר מסביר.
אבישי ברוורמן: הוא מסביר טוב לבד.
<דוד ימין: לאפשר לממונָה או לממונֶה להסמיך עובד בכיר מטעמו שיוכל גם להטיל עיצומים כספיים.
<תמר פינקוס: אני רוצה להסביר את המהות, אדוני.
אבישי ברוורמן: כבר דנו בנושא הזה.
אבישי ברוורמן: אנחנו בדרך כלל רוצים את הממונה, אנחנו לא רוצים מישהו אחר על סכומים גדולים.
<אתי בנדלר: אבל, אדוני, אחרי שתחזרי שוב על מספר המפוקחים.
<תמר פינקוס: אנחנו מדברים על 490,000 עסקים מפוקחים.
<תמר פינקוס: זה ייצור צוואר בקבוק שאי-אפשר יהיה לעבוד.
<שמואל בורסי: גם היום יש את אותם 490,000 וזה לא יוצר צוואר בקבוק.
<תמר פינקוס: אבל אין עיצומים.
<יהודה לניאדו: זה שיש 490,000 מוצרים בכל חנות, זה שום דבר.
<אתי בנדלר: למרות הסתייגויות הוועדה מבקשה כזאת, ואתמול היא נדחתה אגב הדיון בחוק המזון, אני חושבת שכאן - - -
<קריאה: זה היה שלשום.
<אתי בנדלר: זה היה כבר בבוקר.
אבישי ברוורמן: ויהי ערב ויהי בוקר.
<תמר פינקוס: זה היה כבר אתמול, כי זה היה אחרי 24:00 בלילה.
אבישי ברוורמן: התאריך הקובע – 5 במרץ.
<אתי בנדלר: אני חושבת שבמקרה הזה, לאפשר אך ורק לממונָה עצמה או לממונֶה עצמו להטיל עיצומים כספיים זה באמת גזירה.
<אתי בנדלר: אני מציעה שלא לאפשר אבל להסמיך כל עובד בכיר שהוא, כי בכל זאת צריכה להיות איזושהי בקרה.
אבישי ברוורמן: הבחנה.
<אתי בנדלר: לא, גם איזשהו גבול.
<אתי בנדלר: אני מציעה שזה יהיה הממונה, סגנו או מי שהוסמך ברשות להיות אחראי לנושא העיצומים הכספיים.
<שמואל בורסי: אפשר להסמיך גם כמה אנשים.
אבישי ברוורמן: די, בורסי.
אבישי ברוורמן: בעד הוספת סעיף 22כה לחוק העיקרי – פה אחד
אבישי ברוורמן: לא, לא אתן לך יותר לדבר פה.
<שמואל בורסי: כן, אבל מאה אחוז.
<שמואל בורסי: אתה כל הזמן מפריע לי.
<לאה ורון: להערכתי, לא שמעת מה אמרו.
<שמואל בורסי: שמעתי.
אבישי ברוורמן: לא שמעת.
<לאה ורון: שמעת שמדובר בשלושה או ארבעה אנשים?
<שמואל בורסי: אפשר לשמוע את הניסוח?
אבישי ברוורמן: כבר אמרו אותו.
<אתי בנדלר: שלושה אנשים בסך הכול.
אבישי ברוורמן: שלושה אנשים.
<לאה ורון: לא, אולי יהיו לו שני סגנים.
אבישי ברוורמן: מקסימום ארבעה.
אבישי ברוורמן: בבקשה, הלאה, לסעיף הבא.
<אניטה יצחק: לא, אבל בפרקטיקה אתם צריכים להבין את המשמעות.
אבישי ברוורמן: אבל הבנו את זה.
<אניטה יצחק: לא, זה לא נותן לנו פתרון.
אבישי ברוורמן: אני מבקש הלאה.
<שמואל בורסי: אז גם את הערעור אפשר להגיש לכל אחד מהם, לא רק לממונה.
אבישי ברוורמן: אתה ממשיך?
אבישי ברוורמן: סעיף 10, בבקשה.
<דוד ימין: תיקון סעיף 23 - -
אבישי ברוורמן: לחוק העיקרי.
<דוד ימין: - - לחוק העיקרי.
<דוד ימין: הסעיף הזה מתקן לי את סעיף 23 לחוק העיקרי שהוא סעיף העונשין, שבעצם קבע איזה מההפרות הן פליליות.
<דוד ימין: לפרט כל אחד מהשינויים שהוא עושה שם, אדוני?
אבישי ברוורמן: כן, אדוני?
<דוד ימין: סליחה.
<דוד ימין: הסעיף הזה מתקן את סעיף 23 לחוק העיקרי, שבעצם קבע הוראות כפליליות.
<דוד ימין: הוא מוסיף ומוריד חלק מהן.
<דוד ימין: השאלה אם לפרט כרגע לוועדה כל שינוי שנעשה.
אבישי ברוורמן: לא, אין צורך.
אבישי ברוורמן: בעד אישור סעיף 10 להצעת החוק – פה אחד
<שמואל בורסי: יש לי שאלה.
<שמואל בורסי: לא נוכחים חברי כנסת.
<שמואל בורסי: האם אין צורך בנוכחות חברי כנסת בהצבעה?
<שמואל בורסי: אני רציני.
<שמואל בורסי: היועצת המשפטית יושבת פה.
אבישי ברוורמן: תעני לו.
<שמואל בורסי: למעשה יש כאן הצבעה שבפועל, דה-פקטו, לא מתקיימת.
<יהודה לניאדו: פה אחד, נו.
<שמואל בורסי: לא, אני רק רוצה להשכיל.
<שמואל בורסי: אני אומר את זה באמת.
<אתי בנדלר: עורך-דין בורסי, כל אחד מיושבי-ראש הוועדה היה שמח אם יותר חברי כנסת היו משתתפים.
<שמואל בורסי: אבל אף אחד לא יושב.
<שמואל בורסי: זה לא יותר.
<שמואל בורסי: הצבעת יחיד למעשה.
<אתי בנדלר: מה לעשות.
אבישי ברוורמן: עורך-דין בורסי, אתה לא תמים.
<לאה ורון: הוועדה מכינה את הצעת החוק.
אבישי ברוורמן: אתה יודע שבכל כך הרבה חוקים בכנסת ישבו יושבי-ראש ועדות לבד והעבירו אותן.