GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבישי ברוורמן: מר עמית שניידר מהאופנה הישראלית.
<עמית שניידר: שלום לכולם.
<עמית שניידר: אני מסתכל פה על כל הדוברים לפניי שמייצגים תעשיות אופטימיות.
<עמית שניידר: אני לצערי מייצג תעשייה שבעצם כבר הרימה ידיים, שזו תעשיית האופנה הישראלית שבשנתיים האחרונות בעצם הגיעה לקריסה מוחלטת.
<עמית שניידר: והגורם מספר אחת לקריסה של התעשייה הישראלית, של תעשיית האופנה הישראלית זה המכסים.
<עמית שניידר: ביטול המכסים לרמה מגוחכת של סחורה מוגמרת מהמזרח.
<עמית שניידר: אנחנו את כל הייצור שלנו בעצם עושים בישראל: החל מקניית בדים, עיצוב, גזירה וגם יצוא לחוץ לארץ.
<עמית שניידר: אבל מה שקרה שבעצם כל ילד או ילדה בני 22 יכולים לנסוע לתאילנד ולהביא מיליון גופיות לישראל, ואף אחד במכס לא עוצר אותו ולא בודק אותו, ואומר לו: welcome.
<עמית שניידר: זה דבר ראשון.
<עמית שניידר: דבר שני זה נושא המיסוי על העבודה.
<עמית שניידר: השר נפתלי בנט חתם על תקנה שבעצם מעלה את ההפרשות לגמל ופנסיה לעובדים כל שנה.
<עמית שניידר: לפני ארבע או חמש שנים שילמנו 2.5% הפרשות לפנסיה לעובדים.
<עמית שניידר: מי שלא יודע, ההפרשות לפנסיה עומדות להגיע ל-17%.
<עמית שניידר: זה דבר שהתעשייה הישראלית פשוט לא תוכל לעמוד בו.
<עמית שניידר: אני בן 41.
<עמית שניידר: אני בגיל שלך.
<עמית שניידר: אני מסתכל פה על כל התעשיינים שדיברו לפניי ואני מסתכל עליהם בהערצה, ואני רואה את ממוצע הגילאים.
<עמית שניידר: מלבד הבחור הצעיר שהוא בעסק משפחתי - - -
נפתלי בנט: התייחסת לצו ההרחבה לעובדי הקבלן והניקיון?
<עמית שניידר: אני לא מדבר על עובדי ניקיון.
<עמית שניידר: לדברי מנהלת החשבונות שלי - - -
נפתלי בנט: אז על איזו תקנה אתה מדבר?
<עמית שניידר: אני מדבר על הפרשות גמל לפנסיה שאנחנו צריכים להפריש לעובדים.
<עמית שניידר: שאם לפני שלוש או ארבע שנים היו 2.5%, - -
<אמיר חייק: זה מ-2009 - - -
<עמית שניידר: - - והן עולות כל שנה בקצב שאנחנו פשוט לא יכולים לעמוד בו.
<עמית שניידר: וגם אם אני משלם למוכרת בחנות שלי משכורת לא גבוהה של 6,000 שקלים, שמישהו יעשה את החישוב כמה זה 17% על 6,000 שקלים, ולהכפיל את זה בשנה.
<עמית שניידר: עכשיו, אני מסתכל על שכבת הגיל שלי, חברים שלי בני 41, פחות או יותר.
<עמית שניידר: הם אומרים לי: אתה הפסיכי היחיד בכלל שמתעסק בייצור.
<עמית שניידר: מי בכלל הולך לייצור?
<עמית שניידר: הם אומרים לי: על מה אתה מדבר איתי בכלל?
<עמית שניידר: הם אומרים לי: סגור, תהיה יבואן או שאשתך תשב - - -
<יוסף לוי: רציתי רק לעשות איזה תיקון קטן: בסדום, העדפת תוצרת הארץ יש קדושים מעטים.
<יוסף לוי: יש שני קדושים שעושים במצב הבלתי אפשרי הזה עבודת קודש: זה מר ינון אלרואי ומר גבריאל גולומב.
<יוסף לוי: וחייבים להגיד להם את זה כי הם עושים בתנאים הבלתי אפשריים מה שאפשר בכל זאת לעשות לכחול לבן.
<יוסף לוי: חשוב להגיד את האמת הזאת כי הם ממשלה גם.
<עמית שניידר: מילה אחרונה, ברשותך: גם חברת הענק הישראלית קסטרו, שכולנו מכירים ואוהבים, חדלה לייצר בישראל.
<עמית שניידר: היא ייצרה 20%, בערך 20% מהתוצרת שלה בישראל, שזו פשוט כמות אדירה.
<עמית שניידר: גם קסטרו לא מייצרת יותר בישראל.
<עמית שניידר: ואנחנו לא מדברים פה רק על עובדים קשי יום, אנחנו מדברים פה על מעצבים, צלמי אופנה, דוגמניות, אנשי יחסי ציבור, שכולם בשנתיים האחרונות ספגו מכה אנושה.
<עמית שניידר: תודה רבה.
אבישי ברוורמן: מר יצחק תמיר.
אבישי ברוורמן: נו, יש לנו מנכ"ל קוקה קולה, הקבוצה המרכזית לייצור משקאות קלים.
אבישי ברוורמן: אתם בעלי כוח, גם לכם יש בעיות?
<יצחק תמיר: לא.
<יצחק תמיר: קודם כל, אנחנו גם כן, כמו ידידי תומר, מאמינים בתעשייה ישראלית, והקמנו מפעל, מחלבה ענקית בדרום בהשקעה של מיליארד שקל.
<יצחק תמיר: אבל אני פה כיום בתפקידי כיושב ראש איגוד תעשיות המזון ולא כמנכ"ל קוקה קולה.
<יצחק תמיר: אני אשתדל להגיד בקצרה: אני מצדיע לכנסת שמצדיעה יום שלם לתעשייה, ואני חושב שזה מבטא משהו שנאמר פה כל הזמן, גם על ידי השר וגם על ידי כולם, שמי שרוצה צמיחה צריך לדאוג לתעשייה.
<יצחק תמיר: אנחנו פה לא בשביל להתבכיין.
<יצחק תמיר: התעשייה הישראלית, תעשיית המזון והתעשייה בכלל היא תעשייה מפוארת, חדשנית, שיודעת לכלכל את צעדיה.
<יצחק תמיר: ואם אנחנו מבקשים משהו זה שלושה דברים פשוטים שאני אגיד אותם בקצרה כי הזמן נגמר: דבר ראשון, אנחנו מבקשים שלא יפריעו לנו.
<יצחק תמיר: יותר מאשר יעזרו אנחנו מבקשים שלא יפריעו: לא על ידי רגולציה מטורפת, לא על ידי חסמים, לא על ידי כל מיני, כל הדברים שכבר נאמרו 100 פעם ואני לא אחזור עליהם.
<יצחק תמיר: דבר שני, אנחנו בעד תחרות אבל אנחנו חושבים שהתחרות האמיתית היא קודם כל תחרות פנימית בישראל.
<יצחק תמיר: במקום לייבא אבטלה מחוץ לארץ, צריך לעודד מפעלים קטנים בתוך ישראל שהם יהיו המתחרים למפעלים הגדולים.
<יצחק תמיר: יש לנו מפעלים קטנים מפוארים.
<יצחק תמיר: אני מסתובב הרבה בתוקף תפקידי, ויש לנו מפעלים מפוארים.
<יצחק תמיר: אם רק יעזרו להם קצת ויעודדו אותם הם יכולים להיות התחרות האמיתית והציונית שמשאירה את העבודה פה, בישראל, ולא מייבאת יבוא של אבטלה מחוץ לארץ.
<יצחק תמיר: והדבר השלישי ואולי החשוב ביותר שאנחנו צריכים זה לעודד אותנו על ידי זה שיפסיקו לפגוע בתדמית התעשייה יומיום ולילה לילה, הן בתקשורת, הן בכל מקום.
<יצחק תמיר: היום הביאו את תדמית התעשייה לשפל כזה – קשה למצוא עובדים, זה אחד הסימפטומים, אבל אתה רואה את זה יומיום איפה שאתה מסתובב.
<יצחק תמיר: יש בעיקר דברים רעים להגיד על התעשייה, וממש לא בצדק.
<יצחק תמיר: אז מי שרוצה לעזור לנו שיעודד אותנו ולא יפריע לנו.
<יצחק תמיר: תודה רבה.
אבישי ברוורמן: מר יצחק תמיר, תודה רבה.
אבישי ברוורמן: מר אריה ריכטמן, מנכ"ל חברת "קליל".
אבישי ברוורמן: אחרי זה מר דורון יהודה, יושב ראש ארגון נכי הפוליו.
אבישי ברוורמן: השר לשעבר, מר רן כהן.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת איתן כבל, אתה רוצה להתבטא?
איתן כבל: ממש בקצרה.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת איתן כבל.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת נחמן שי, אתה רוצה עוד להוסיף מילה?
אבישי ברוורמן: השר, ואני אסכם.
<אריה ריכטמן: אני אריה ריכטמן, מנכ"ל "קליל", ויושב ראש ועדת תקינה בהתאחדות.
<אריה ריכטמן: אז דבר ראשון אני רוצה לומר לשר נפתלי בנט תודה, כי אני הבנתי, כשאתה שינית את השם הבנתי את העסק הזה: ביטלתי תעשייה, ביטלתי תעסוקה, הודעתי לעובדים שאנחנו עוברים לנושא של כלכלה.
<אריה ריכטמן: סגרנו.
<אריה ריכטמן: לפני כחודש סגרנו אחד מקווי הייצור שלנו.
<אריה ריכטמן: עברנו לעשות רכש בחוץ לארץ.
<אריה ריכטמן: נורא פשוט, אני חייב לומר לכם.
<אריה ריכטמן: מצד שני, אנחנו מאוד אנושיים, אז לא פיטרנו אף אחד מהעובדים.
<אריה ריכטמן: הדבר השני שעשינו, לאחד מהספקים שלנו, וסיפרתי על זה למר ינון אלרואי בכנס באילת: נתתי לו שרטוטים, שלא עשיתי את זה מעולם.
<אריה ריכטמן: נתתי לו שרטוטים, כי הוא גם חבר באיגוד שלי, ואני ביקשתי, התחננתי שרק ישווה את המחיר למחיר שאני יכול לרכוש את זה בחוץ לארץ.
<אריה ריכטמן: הוא אמר לי: תקשיב, אני נורא מצטער, אבל עם כל מה שקיים בארץ אני לא יכול.
<אריה ריכטמן: ובצער רב אני מודיע לכם כי בסוף החברה היא לא שלי, היא חברה ציבורית, להבדיל מכל הדור שלישי, רביעי וחמישי פה.
<אריה ריכטמן: אני קניתי את הסחורה הזו בחוץ לארץ, וזה בצד של העבודה, ואנחנו נסתדר.
<אריה ריכטמן: רק אני מסתכל עליכם ואני אומר לכם: אתם לא משרתי ציבור.
<אריה ריכטמן: אנחנו משרתים אתכם.
<אריה ריכטמן: וזה רע הדבר הזה.
<אריה ריכטמן: אני מעולם לא עליתי לפה, וגם לא מתכוון לעלות לפה יותר מדי, אבל אני לא יודע מה היעדים שלכם.
<אריה ריכטמן: אתם צריכים בסוף להגיע לאיזשהו תמ"ג ותל"ג או השד יודע מה, כשאנחנו שם ליד המכונות.
<אריה ריכטמן: אנחנו לא נגיע לזה.
<אריה ריכטמן: אתם לא תוכלו להעלות את המשכורות שלכם.
<אריה ריכטמן: אין לנו כסף לשלם לכם.
<אריה ריכטמן: שימו מיסים על הרווחים.
<אריה ריכטמן: אין לי בעיה לשלם מס על רווחים.
<אריה ריכטמן: אין לי שום בעיה, תגדילו את המיסים על הרווחים, אבל אתם לא עושים את זה.
<אריה ריכטמן: ובתור האכיפה של הנושא של התקינה אני רוצה לומר לכם: מרפסות נופלות, ילדים מתים פה בהדברות, ואתם מבטלים תקנים?
<אריה ריכטמן: ואין לכם אכיפה, ואין לכם כלום.
<אריה ריכטמן: אין לנו בעיה, אני מודיע לכם, להתמודד עם כל מה שצריך, אבל תעשו את התנאים שיהיו תנאים שווים, ואנחנו יודעים להתמודד איתם מצוין.
<אריה ריכטמן: יש לנו הרושם שאתם עוסקים יותר מדי בפופוליסטיות ובלהיכנס לעיתונים - - -
אבישי ברוורמן: אין ספק שהפופוליזם בכנסת חוגג יותר ממה שאני זוכר בשמונה שנים.
<אריה ריכטמן: אנחנו אנשים, מה שנקרא פשוטים, עובדים בפריפריה, לא צריכים טובות מאף אחד.
<אריה ריכטמן: תפסיקו לעשות את מה שאתם עושים.
אבישי ברוורמן: רבותיי, אני מבקש עכשיו, אחרון הדוברים, אני מבקש ממר דורון יהודה, יושב ראש איגוד נכי הפוליו.
<דורון יהודה: אני מדבר לא בתור מנכ"ל ארגוני הפוליו, אני מדבר באופן אישי.
אבישי ברוורמן: כן, יש לך עסק.
<דורון יהודה: אני ניסיתי להקים מפעל לכיסאות גלגלים ממונעים.
<דורון יהודה: אמרתי: למה את כל הכיסאות מביאים מסין, מכל מיני מדינות?
<דורון יהודה: למה אי אפשר לעשות את זה פה?
<דורון יהודה: מי שמשלם על הכיסאות זה אתם, המדינה.
<דורון יהודה: המדינה קונה את הכיסא.
<דורון יהודה: היא קונה אותו ב-30,000, ב-40,000, ו-50,000.
<דורון יהודה: כאשר אני בא, מביא כיסא כזה, הרווח שלי ביבוא הוא גדול מאוד.
<דורון יהודה: אמרתי: למה?
<דורון יהודה: אני לא רוצה להרוויח הרבה, אני רוצה להרוויח פחות.
<דורון יהודה: מקים מפעל, לוקח את הנכים שלא עובדים, מעסיק אותם במפעל, שהם יעשו את העגלות, ושהנכים תהיה להם תעסוקה, וכדי שאנחנו נוכל לעשות עגלות שמתאימות למגבלות שלנו, בצורה הכי טובה שיכולה להיות ועגלות טובות.
<דורון יהודה: אני יושב כרגע על עגלה כזאת.
<דורון יהודה: זו עגלה שניסיתי אותה.
<דורון יהודה: ארבע שנים אני מנסה להרוס אותה, לא מצליח.
<דורון יהודה: אוקיי?
<דורון יהודה: עכשיו, הריצו אותי, לך לפה, לך לשם.
<דורון יהודה: עד שאמרתי די.
<דורון יהודה: כנראה בארץ לא רוצים את זה.
<דורון יהודה: אני אשלח את זה לטאיוואן, שיעשו בטאיוואן את הכיסאות.
<דורון יהודה: הרווח הוא הרבה יותר גדול.
<דורון יהודה: מה שאני בא להגיד: חייבים לחשוב על תעסוקה גם לנכים, על עסקים זעירים.
<דורון יהודה: וצריך לחשוב איך אתם כמשרד באים ועוזרים לנו להקים את הדברים האלה.
<דורון יהודה: אני אומר: למה להוציא את כל התעשייה החוצה במקום להשאיר את התעשייה פה?
<דורון יהודה: שאנחנו נפרח פה - - - עכשיו יש עוד דבר קטן, שאני שמח שהשר נמצא פה.
<דורון יהודה: למה אני חושב שהוא צריך למצוא את הדרך לפתרון: כאשר אני נכנס לחדר, לעסק, אני צריך את החדר פי ארבעה יותר גדול מאדם רגיל בגלל מגבלות לכיסאות גלגלים.
<דורון יהודה: וכאשר אתה לוקח לי שכירות או קנייה או ארנונה, אתה לוקח לי כפול ארבעה מכל אדם רגיל.
<דורון יהודה: ואני חושב שפה צריך להיות מצב שנותנים הנחה לעסקים שבהם הנכה עצמו יושב על כיסא.
<דורון יהודה: זה הכול.
אבישי ברוורמן: מר דורון יהודה, תודה לך.
אבישי ברוורמן: מר רן כהן.
רן כהן: אני, קודם כל, רוצה באמת להודות גם ליושב ראש וגם לשר על ההזמנה.
רן כהן: הזדמנות בשבילי, הזדמנות נוספת בשבילי להצדיע לתעשייה הישראלית.
רן כהן: ואני רוצה לטעון שלוש טענות בצורה מאוד-מאוד לקונית, אדוני היושב ראש: אחת, נדמה לי שאנחנו לא לומדים מאבותינו שום דבר.
רן כהן: עיקר התעשייה הישראלית שנבנתה במדינת ישראל, לפני קום המדינה ואחריה, לא קמה בכוחות השוק.
רן כהן: היא קמה, עם כל הכבוד, בכוח האידיאולוגיה, בכוח הרצון להקים כאן מדינה.
רן כהן: התפיסה הייתה: בונים כאן תעשייה, בונים כאן תוצרת כחול לבן, בונים כאן מדינה.
רן כהן: נדמה לי שאת זה איבדנו.
רן כהן: כלומר, העניין הזה של לשים תוצרת כחול לבן שנוצר כאן כבניית עם ומדינה איבדנו, וזה חבל.
רן כהן: הטענה השנייה שאני רוצה לומר, וזה באמת מניסיוני, מתקופתי, אדוני השר, כשר התעשייה והמסחר, שהעמדת הפנים של שוק חופשי בעולם היא העמדת פנים.
רן כהן: כל מדינה הכי חופשית בעולם נלחמת על התעשייה שלה.
רן כהן: אני זוכר נהדר כשהייתי שר, אז בדיוק אל על עמדה לרכוש ארבעה או שישה מטוסים לתעופה.
רן כהן: אתם אין לכם מושג.
רן כהן: השר האמריקאי – מר ינון אלרואי זוכר את זה נהדר – ושרי מועצת האיחוד האירופאי לא נתנו לי מנוחה.
רן כהן: ונשבעתי להם: אני בכלל לא משפיע על העניין.
רן כהן: אמרו לי: אתה כן משפיע כי אתה שר בממשלה.
רן כהן: ואמרתי: לא, זו החלטה של אל על.
רן כהן: וגם בוועדות הם באו.
רן כהן: הם לא מוותרים כהוא זה כאשר מדובר על תחרות לטובת התעשייה שלהם.
רן כהן: אין בעניין הזה שוק חופשי במובן של: פראיירים, תלכו להתחרות.
רן כהן: מדינה מגנה על תעשייתה, מדינה מגנה על כלכלתה.
רן כהן: משפט אחד אחרון, אדוני היושב ראש.
רן כהן: בתור יושב ראש מכון התקנים אני חייב לומר דבר אחד: אם אני יודע נכון, בשנות החמישים והשישים באמת המכון הגן על התעשייה הישראלית.
רן כהן: רבותיי, הדבר הזה כבר לא קיים.
רן כהן: היום המכון בודק באופן הכי אובייקטיבי בעולם, למיטב ידיעתי.
רן כהן: עד כדי כך שהבת שלי, שהיא מהנדסת בכירה בחברת ניסקו, באה אליי בטענות, אני מוכרח להודות, הרי היא אומרת שהיא בכלל מופלה.
רן כהן: כחברה שהיא גם מייבאת וגם - - - את הייבוא מועדף לדעתה על פני תוצרת הארץ.
רן כהן: אנחנו משתדלים מאוד לא להגיע לזה.
רן כהן: אנחנו משתדלים ללכת ככל האפשר לקראת התעשייה הישראלית והתוצרת הישראלית כדי לתת לה את היכולות שבשוק הזה, אבל בסך הכול אני לומד מכל הדיון הזה המון חוכמה שמחייבת לדעתי את הכנסת ואת משרד הכלכלה למחשבה על מה שכאן נאמר.
רן כהן: כי נאמרו פה דברים מאוד-מאוד חשובים וכבדים.
אבישי ברוורמן: אני מודה לך, מר רן כהן.
אבישי ברוורמן: לפני חבר הכנסת איתן כבל, מר ינון אלרואי, אתה כבר שנים עוסק בעניין.
אבישי ברוורמן: קיבלת גם הרבה מחמאות.
אבישי ברוורמן: ביקשת חצי דקה לומר את דבריך.
<ינון אלרואי: תודה, אדוני היושב ראש.
<ינון אלרואי: אני רק רוצה לנצל את המעמד, להזכיר לכולם פה שכל אחת ואחד מאיתנו הם שר אוצר בכל רגע שאנחנו עושים החלטת רכש.
<ינון אלרואי: ובסופו של דבר, כל אחד ואחת מאיתנו, כשאנחנו קונים הביתה וכשאנחנו קונים לממשלה או לעסק שלנו, גם אתם התעשיינים, ונתקל בזה לא מעט, גם אתם מסתכלים איפה עולה לכם יותר זול.
<ינון אלרואי: אז תזכרו שיותר זול, יכול להיות שהשכן שלכם או באותו ישוב או באותו אזור - - -
<רון תומר: ועדיין מעדיפים ישראלים.
<ינון אלרואי: לא כולם מעדיפים ישראלים - - -
<קריאה: זו הערה נכונה - - -
<קריאה: - - - הממשלה זה לא - - -
<ינון אלרואי: כולם מעדיפים ישראלים.
<ינון אלרואי: בסדר.
<ינון אלרואי: אז אני מתנצל שבזבזתי את זמנכם.
אבישי ברוורמן: רבותיי, מה שמר ינון אלרואי אומר שצריך שתהיה תחרות.
אבישי ברוורמן: גם מר יצחק תמיר, נכון?
<יצחק תמיר: כן.
אבישי ברוורמן: פנימית כדי שיצרנים קטנים יתמודדו מול גדולים.
אבישי ברוורמן: גם עם כל מה שאמר מר רן כהן, העולם לא מושלם.
אבישי ברוורמן: ברור שהתחרות היא לא לגמרי הוגנת, אבל טוב שיש גם יבוא.
אבישי ברוורמן: זה גם טוב לצרכנים, וזה גם מאתגר את התעשייה.
אבישי ברוורמן: השאלה היא המידתיות.
אבישי ברוורמן: מה שאומרים פה שהמידתיות הפכה להיות בעייתית ולכן התעשייה נהרסת.
אבישי ברוורמן: הבעיה היא המידתיות.
<קריאה: הדדיות.
<ינון אלרואי: עוד מילה אחת: חברים, זה תו מיוצר בישראל.
<ינון אלרואי: אנחנו היום על 850 מפעלים במדינת ישראל שמסמנים - - -.
<ינון אלרואי: זה לא עולה לכם כסף.
<ינון אלרואי: אתם מקבלים חשיפה.
<ינון אלרואי: מר אריק זאבי עובד בשבילכם, הפייסבוק עובד בשבילכם, אתרי השוואת המחירים עובדים בשבילכם.
<ינון אלרואי: שי שנמצא שם ליד מוצרי - - - עובד קשה בשביל שאתם תקבלו חשיפה באתר של mysupermarket והשוואות מחירים אחרות.
<ינון אלרואי: חברים, מה הבעיה?
<ינון אלרואי: אדון יצחק תמיר, קדימה, לסמן.
<ינון אלרואי: גם המתחרים - - -
<יצחק תמיר: הכול אפשר.
<יצחק תמיר: מסמנים כמעט את כל המוצרים.
<ינון אלרואי: תודה רבה.
איתן כבל: שלום לכולם.
איתן כבל: האמת אני מודה שבאתי כך לעשות גיחה של חבר כנסת שבא להקשיב, ומצאתי את עצמי מתיישב באחד הדיונים היותר מרתקים שזכיתי לשמוע בתקופה האחרונה.
איתן כבל: אני רוצה ללכת מהכיוון שמר רן כהן אמר, וגם קצת לפקוח עיניים: תשמעו חברים, מתקיים מתח אמיתי בין הרצון של האזרח בישראל לרכוש מוצרים זולים.
איתן כבל: חברים יקרים, עם כל הכבוד למה שהיה אנחנו לא חיים בעולם של פעם.
איתן כבל: גם הילדים שלכם ומי מהנכדים שלו גולש באינטרנט ורוצה לקבל מוצרים נגישים על המדף בכל דבר ועניין.
איתן כבל: אז זה בסדר לשבת ולהתכנס יחד ולדבר על זה בצורה שכזו כאילו רק אנחנו, אבל אני, דרך אגב, קל לי להגיד את זה, כי אני בא ממקום ומתפיסת עולם שאולי אפילו שונה ממה שהשר מוביל.
איתן כבל: אני חושב שבמתח הזה – בגדול אני אומר את זה – שמתקיים בין המשק הישראלי לבין היבוא, אני תמיד אעדיף את המשק הישראלי.
איתן כבל: אבל העולם מאתגר אותנו, החברה הישראלית מאתגרת אותנו.
איתן כבל: וזה לא מספיק רק לבוא, ואתה יודע, ולהגיד: זה יפה, זה מרתק, הדברים שנאמרים כאן.
איתן כבל: אבל זה לא יכול ללכת, זה גם לא ילך.
איתן כבל: כשמדברים על דרך המלך, שהרמב"ם מדבר אותה ומוביל אותה, נקודת האיזון – אתם אלה שצריכים להוביל את נקודת האיזון.
איתן כבל: הרי השיח המרכזי שמתקיים, והוא לפתחו של השר שיושב כאן, הוא עניין יוקר המחייה, ויוקר המחייה זה אחד המרכיבים היותר חשובים ומרכזיים שנמצאים בליבה של ההתנהלות הכלכלית במדינת ישראל.
איתן כבל: לכן, אני בעדכם.
איתן כבל: באמת, אני אומר זאת לא רק בגלל השאיפות שאני שואף להן, אלא כתפיסת עולם באמת ובתמים.
איתן כבל: יחד עם זאת, אתם לא יכולים לבוא ולהגיד רק, ואני אומר את זה, זה נכון: העולם דואג לעצמו כפי שלא היה הרבה מאוד שנים.
איתן כבל: אנחנו פותחים עיתונים כלכליים, קוראים אותם יומיום, ורואים איך ממשלות בעולם, באירופה ובעולם בכלל, נלחמות למען הכלכלה שלהם, וזה נכון, כך צריך לנהוג.
איתן כבל: אבל יחד עם זאת, זה לא בכל מחיר.
איתן כבל: כי גם אני, כשאני אלך לחנות אני ארצה מוצר טוב, אני ארצה מוצר זול - - -
<אמיר חייק: ישראלי.
<אמיר חייק: אתה תרצה מוצר ישראלי.
איתן כבל: אם הוא ישראלי, כולנו הרווחנו.
אבישי ברוורמן: ותקן.
איתן כבל: ובוודאי תקן.
אבישי ברוורמן: תודה, חבר הכנסת איתן כבל.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת נחמן שי, אחרי זה כבוד השר ואני אסכם.
נחמן שי: לי יש עוד הזדמנות לדבר היום, אז אני לא רוצה לגזול יותר מדי זמן.
נחמן שי: אני חושב שהיה פה דיון אמיץ ואולי אפילו נדיר בחדר הזה, שלא כל כך קורה לעיתים קרובות בכנסת.
נחמן שי: ואני שמח על זה שהשר מצא את הזמן ולא קפץ כמו שהוא, מה לעשות, עושה בדרך כלל, ממקום למקום, והייתה לו הזדמנות להאזין לקבוצה שהיא גאוותנו.
נחמן שי: מה אני אגיד, אני מרגיש שאני בר מזל שאני יכול לעזור לכם בעבודה פרלמנטרית שלכם, כי באמת בלעדי
נחמן שי: כם אנחנו עוסקים היום פה, לא הזכרנו את המילה המגונה הזאת חרם, ועצמאות כלכלית וכן הלאה.
נחמן שי: זה רק בזכות האנשים שיושבים בחדר הזה, ומאות אלפי אחרים שעומדים מאחור ותומכים בהם.
נחמן שי: ואני מקווה שהדברים נרשמו ונלקחו בחשבון, ושהם ילוו את עבודת המשרד, לא באיזה אקט חד פעמי, אלא ייכנסו לתוך ההליכים של המשרד.
נחמן שי: ואני מסתכל על התיק הזה, ואני מקווה שהוא יצטמצם מצד אחד, ויהיה כתוב בו: סיוע ועזרה לתעשייה הישראלית.
נחמן שי: יהיה תיק שני.
נחמן שי: בוא נעשה, בשנה הבאה נביא תיק שני, השר.
נפתלי בנט: קודם כל, אני מאוד שמח על ההזדמנות שלי לשמוע ולהקשיב.
נפתלי בנט: היו שייעצו לי: בוא, תגיד ותצא.
נפתלי בנט: לא, אני רוצה לשמוע, וזה חשוב.
נפתלי בנט: וגם עלו פה הרבה דברים שרשמתי בפניי.
נפתלי בנט: עם חלקם אני מסכים, עם חלקם אני לא מסכים.
נפתלי בנט: אני חושב שמילת המפתח שצפה ה זה איזון והדרגתיות.
נפתלי בנט: אני מאמין בשוק חופשי, בסדר?
נפתלי בנט: אני מאמין בשוק חופשי.
נפתלי בנט: אני מאמין בחשיבות התקינה ומכון התקנים להגנה על בטיחות ואיכות הצרכן הישראלי.
נפתלי בנט: מכון התקנים והתקינה לא נועדו להיות הגנה על תעשייה, הם נועדו להגן על הצרכן.
נפתלי בנט: אבל עם זאת, אולי דרך דוגמה אני אמחיש: צריך לאפשר את התחרות הבריאה כי כל אחד מאיתנו מחזיק כמה כובעים.
נפתלי בנט: אני מרשה לעצמי לומר אנחנו כי גם אני בדרכי ובהיסטוריה שלי תעשיין.
נפתלי בנט: בתעשיית ההייטק, אבל בדיוק כמוכם, עם אותם מאבקים, עם אותם לילות טרוטי שינה, ועם אותו צורך לפעמים לפטר עובדים שזה הדבר הכי נורא שאפשר לחוות.
נפתלי בנט: רק אחרי שאתה מפטר עובדים אתה אחר כך סופר זהיר בהעסקה מחדש, כי אתה מיד אומר: רגע, אם יהיה לי.
נפתלי בנט: ומי מכם שמייצא כרגע עובר חבטות קשות מאוד באמת על לא עוול בכפכם.
נפתלי בנט: זה לא כל כך עלה, נושא הדולר פה, אבל זה.
נפתלי בנט: אני גם זוכר רגע בחברה שלי: באיזשהו שוק הייתי הספק היחיד, לא משנה.
נפתלי בנט: ויום בהיר אחד נפתחה עליי תחרות והמחירים צנחו, וזה היה פשוט אסון, והיינו צריכים מהר להתארגן ואיכשהו לייצר מוצרים חדשים כי השוק הזה מת לנו מול העיניים.
נפתלי בנט: לכן, אנחנו ננוע לכיוון הפתיחה.
נפתלי בנט: פתיחה, פתיחה, פתיחה.
נפתלי בנט: מצד שני, אני חושב שזה נכון שזה ייעשה, וזו גם הנחייתי מלפני כמה שבועות למשרד שלי – בהדרגתיות.
נפתלי בנט: כלומר, לא הווי מצב שמהיום למחר פתאום נפתחת עליך תחרות שאתה לא יודע להתארגן, להתראה, נניח, של שנתיים-שלוש להתארגן.
נפתלי בנט: אבל בסוף התחרות תהיה.
נפתלי בנט: גם עלה פה עוד דבר שהיה במודעות שלי אבל הגברתם בצורה משמעותית: הבעייתיות של התפיסה שלי, ששאר השחקנים בעולם לא מחזיקים בתפיסה הזאת והם מאוד הגנתיים, זאת בעיה.
נפתלי בנט: עכשיו, גם פה צריך איזונים.
נפתלי בנט: אנחנו גם צריכים - - - לסחר חוץ.
נפתלי בנט: הרי מה קורה?
נפתלי בנט: אם אני מוריד חסמים ואז אני ניגש למשא ומתן לסחר חופשי - -
נפתלי בנט: - - כבר נתתי.
נפתלי בנט: למרות שיש דרכים: אפשר פתאום לעלות, לדרוך להם על הרגל.
נפתלי בנט: אני מקבל את זה, את הנושא הזה.
נפתלי בנט: עוד דבר: לגבי אכיפה בתחום התקנים בשווקים.
נפתלי בנט: זה דבר שהוא חיוני, בוודאי כשאנחנו מעבירים את המשקל, נניח מבדיקה פרטנית בשערי המדינה בנמלים להסתמכות על תצהירים, זה בסדר, אבל בזרוע השנייה אנחנו צריכים אכיפה קשה, מוגברת.
נפתלי בנט: אתה דיברת על הנושא הזה.
נפתלי בנט: בקיצור, רשמתי בפניי.
נפתלי בנט: תראו, אני מסתכל הוליסטית ואני יודע שהציפייה היא שאני אהיה נטו רק מייצג שלכם.
נפתלי בנט: יש לי בעיה: אני בחצי מהמוח מייצג אתכם, ובחצי השני מייצג את צרכני מדינת ישראל.
נפתלי בנט: לקחתי, וזאת בעיה, ואני יודע שבמובן הזה זה מאכזב.
נפתלי בנט: אבל אני לא אשכח את החצי שאני מייצג אתכם.
<קריאה: החצי השני, רובו עובד אצלנו.
נפתלי בנט: אבל הכול הרי מעגלי.
<קריאה: אותו 1,600,000 איש.
נפתלי בנט: הרי תראו, אין ארוחות חינם בכלכלה.
נפתלי בנט: והרי ברגע שמישהו אומר: התחרות הורגת אותי, זה בגלל שהוא כרגע גובה סכום יותר גבוה.
נפתלי בנט: בסוף זה מתגלגל לצרכן או דרך מיסוי או דרך מחירים.
נפתלי בנט: אין ארוחות חינם.
נפתלי בנט: אבל הדבר שאני מקבל ולוקח הביתה מהסיפור הזה זה איזון, ואני מקבל את זה.
נפתלי בנט: ואנחנו נראה איך כל דבר אפשר למתן.
נפתלי בנט: כי אם יש לך מפעל סולמות, ויש תחרות מחוץ לארץ, אז איכשהו לפחות שיהיה לך מספיק זמן להתארגן, לדעת, כדי לעשות את האדפטציות.
נפתלי בנט: לא נוכל למנוע לנצח כניסת סולמות - - -
<אורי לעדן: אבל אתה צריך לדאוג שהסולמות יהיו תקניים, אלו שבאים, ולא ירודים וזולים, ואת זה אתה לא יכול לעשות אם אין לך את השומר בשער.
נפתלי בנט: אז אני מסכם עוד פעם בעניין הזה של תקינה: אני לא הולך לעשות abuse לתחום התקינה.
נפתלי בנט: התקינה נועדה להגן על הצרכן הישראלי.
נפתלי בנט: איפה שאם יש נפילה, ואם מה שאתה תיארת פה, וזה דבר שאני הולך לבדוק, כי רוחי שרתה על "הגרישות" כנראה - - -
<אורי לעדן: וזו בעיה גדולה מאוד.
נפתלי בנט: קודם כל, אני רוצה לומר שהצלחתי, כי את הרוח - - -
<אורי לעדן: הצלחת אבל לכיוון שלילי.
נפתלי בנט: אבל אם הסקאלה זזה יותר מדי, עד כדי שעל נושאים מהותיים שקשורים לבטיחות הצרכן, זה לא בסדר.
נפתלי בנט: אז אני פה אומר להנהלת משרדי, מר ינון אלרואי, ואני מבקש להעביר את זה, ואפילו לכנס פגישה עם גרישה.
נפתלי בנט: ההנחיה שלי היא סופר ברורה, שלא יהיה פה ספק: בבטיחות אין פשרות.
נפתלי בנט: בטיחות הצרכן – אין פשרות.
רן כהן: כולל בריאות.
נפתלי בנט: גם כולל בריאות, אבל - - - בריאות.
נפתלי בנט: מצד שני, אני לא רוצה לשגע אתכם.
נפתלי בנט: עכשיו אתם יודעים שאנחנו מקדמים משהו לטובת יצרני המזון פה, שלא כל פעם שמשרד הבריאות רוצה עוד איזה שינוי, אז אנחנו נכנס את זה לפעם בשנתיים את כל.
נפתלי בנט: נכנס את זה, ואז תעשו את זה במכה.
נפתלי בנט: אתם רואים, כל הזמן אנחנו מאזנים.
נפתלי בנט: בסוף אני רוצה לא לפספס את מטרת היום, ובזה אני מסכם: אתם באמת ציונות.
נפתלי בנט: באמת.
נפתלי בנט: וכאחד שבילה שנים בתעשייה, אני פשוט מצדיע לכם.
נפתלי בנט: אתה אמרת בצורה אולי חריפה אבל זה בסדר: אתם אלה שמממנים את כל המגזר הציבורי, למי שפספס.
נפתלי בנט: אין, כסף לא נופל מהשמיים.
נפתלי בנט: אתם מייצרים את מקומות העבודה, אתם מייצרים את ההכנסות ממיסים, ואתם באמת מהווים חוד החנית של הציונות.
נפתלי בנט: אז על זה אני רוצה להגיד תודה רבה.
<יוסף לוי: אדוני, מי כמוך שיודע מה זו דוגמה אישית, ממשלת ישראל לא נותנת דוגמה אישית לצרכנים בהעדפת תוצרת הארץ, ואז הצרכנים קונים תוצרת חוץ, אולי פחות טובה ואפילו יותר יקרה, כי ממשלת ישראל לא נותנת דוגמה אישית.
אבישי ברוורמן: מר יוסי לוי, תודה.
נחמן שי: תודה, מר יוסי לוי.
אבישי ברוורמן: אני באמת רוצה, קודם כל, לסכם ולהודות.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להודות לחבר הכנסת נחמן שי שארגן את היום הזה, ואני רוצה להודות לשר שהקשיב ושמע פה דברים קשים אבל הקשיב.
אבישי ברוורמן: ואני רוצה גם להגיד, למה הישיבה הזאת הייתה חשובה?
אבישי ברוורמן: כי הייתה בה הקשבה.
אבישי ברוורמן: מה שחסר בדרך כלל, שני דברים חסרים כדי שמדינת ישראל תתקדם למקום שאנחנו רוצים: אל"ף, הקשבה; ובי"ת, ביצועים.
אבישי ברוורמן: פה הייתה הקשבה, השאלה היא מה יהיה עם הביצועים.
אבישי ברוורמן: אני רוצה מצד אחד להגיד: זה יום חגיגי, כמו שאמר ידידי, השר נפתלי בנט.
אבישי ברוורמן: רבותיי, זה יום חגיגי לתעשייה, אבל הוא משולב בדברים קשים ששמעה הוועדה מהתעשיינים עצמם, ואני מוסיף: בדאגה רבה לעתיד הייצור התעשייתי ולכוח האדם.
אבישי ברוורמן: לגבי הטענות הפרטניות: אני משוכנע, ידידי השר, כי תבדוק את הטענות הפרטניות שעלו כאן גם כן.
אבישי ברוורמן: לגבי הסיכום לפרוטוקול, כי כמו שאמרת יש בלי סוף פרוטוקולים, יש בלי סוף ועדות, יש בלי סוף שדולות.
אבישי ברוורמן: המבחן יהיה במעשים.
אבישי ברוורמן: אבל אני רושם את זה שאולי היום הכחול לבן הזה יהיה שינוי דרך לגבי מקומה של התעשייה הישראלית בצמיחה החדשה של ישראל שתהיה צמיחה בת קיימא, עם עובדים בשכר גבוה, עם פריון גבוה ושכר הוגן.
אבישי ברוורמן: ועדת הכלכלה פונה לשר הכלכלה לפעול כדי ליצור לתעשייה הישראלית תנאים של תחרות הוגנת מול הייבוא, ולאפשר לתעשייה הישראלית לייצר מקומות עבודה בשכר הוגן.
אבישי ברוורמן: הוועדה קוראת לממשלה, משרדי הכלכלה והאוצר, להכין תכנית לשמירה על התעשייה הישראלית, עידודה, וכמו שהוגדר כאן, הגדלת חלקה בתוצר הלאומי תוך דיאלוג עם התעשיינים, וטיפול בבעיות שעלו כאן של תשלום לספקים, הכשרה טכנולוגית ומקצועית, ומניעת יבוא של מוצרים לא תקניים.
אבישי ברוורמן: ועדת הכלכלה אישרה במושב הקודם את החוק לרפורמה בתקינה.
אבישי ברוורמן: החוק כולל פרק של אכיפה, כולל עיצומים כספיים.
אבישי ברוורמן: הוועדה מבקשת משר הכלכלה לוודא שהחוק אכן נאכף, ומוצרים לא תקניים לא מציפים את השוק ולא מאפשרים לתעשייה ישראלית איכותית להתחרות.
אבישי ברוורמן: אני מודה לחברי חברי הכנסת, מכובדי, ראש המוסד לשעבר, אפרים הלוי, נציגי חברות ואחרים, אני ביקשתי דיון דחוף כדי לדון במשמעות של מכירת חברות ישראליות לבעלויות זרות ועל הפרק "תנובה", אבל "תנובה" היא כמשל כי הנושא כאן הוא הרבה יותר רחב והרבה יותר חמור מ"תנובה".
אבישי ברוורמן: אני רוצה לפתוח בנושא, שהדברים יהיו ברורים לחלוטין לגבי תפיסת עולמי לפחות בנוגע ליחסים בין מדינת ישראל וסין.
אבישי ברוורמן: הבעיה פה היא לא רק על סין, היא בעיה כללית, אבל כרגע "תנובה" היא מכירה לסין.