GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורי לעדן: אבל כל דבר כזה שקורה הוא נותן רמזים ואני אתן דוגמה: חברת החשמל שאנחנו עובדים איתה כבר שנים רבות, ומייצרים לה סולמות יוצאים מן הכלל על פי דרישותיהם, עשתה לפני כמה חודשים מכרז.
<אורי לעדן: אנחנו זכינו במכרז.
<אורי לעדן: אבל חברת החשמל החליטה ש-30% ממוצר עיקרי היא קונה מיבואן שמביא את הסולמות מסין.
<אורי לעדן: כי ככה.
<אורי לעדן: אבל כדי ליצור תחרות, מכיוון שאנחנו כבר הפכנו להיות ספק יחיד במשך השנים עם המשקאות שלנו וכולי.
<אורי לעדן: אבל זה צחוק, מה שיקרה זה דבר ברור: ככל שמייבאים אז מייבאים יחד עם הייבוא את האבטלה.
<אורי לעדן: יצור בארץ מייצר מקומות עבודה.
<אורי לעדן: לא צריך לחזור, זה - - - הרבה פעמים.
אבישי ברוורמן: מר אורי לעדן, זמנך עבר.
אבישי ברוורמן: הצגת את הדברים בצורה ברורה.
אבישי ברוורמן: מר שפי עוז מחברת "לגין אריזות", קיבוץ יגור.
אבישי ברוורמן: סיפור הטונה שעבר גם אצלי בעבר, גם בוועדת הכספים כשהייתי יושב ראש, והוא עוד ממשיך הלאה.
אבישי ברוורמן: מה קורה עם הטונה ביגור?
<שפי עוז: טוב, שלום לכל מכובדיי.
<שפי עוז: אני לא פוליטיקאי, ואני לא בא לפה - - -
<שפי עוז: אבל אני תעשיין גאה, ואני אגיד: קודם כל, אנחנו מפעל שקיים 75 שנה, אז אנשים מכירים באריזות המזון.
<שפי עוז: אנחנו נמצאים מפעל לאריזות פח.
<שפי עוז: למעשה, אחד מהשניים היחידים בארץ, אפשר לומר המוביל, אבל לא זה הנושא.
<שפי עוז: נושא הורדת מכסים בטונה, שזה בעצם מהווה פגיעה קשה מאוד, פגיעה אנושה בתעשיית כחול לבן.
<שפי עוז: התייחסו כל הזמן ליצרניות הטונה.
<שפי עוז: יש פה תחרות מאוד חזקה, חמש יצרניות טונה, רק אגיד: "ויליגר" בקריית מלאכי, "סטארקיסט" בטירת הכרמל, "שימורי מרכז" בבקה אל-גרביה, יש לנו את "פיל טונה" בבאר שבע, ו"פרי הגליל" בחצור הגלילית.
<שפי עוז: אז מתייחסים לנושא הזה, ובעצם הורדת המכסים עשויה להביא לחיסול התעשייה הזו.
<שפי עוז: ההשפעה של מעבר, והוזכר פה ש-400,000 בתעשייה זה גם נותני שירות ומעבר, אז כל נושא של המפעל אצלנו זו פגיעה קשה מאוד.
<שפי עוז: אנחנו מדברים על 40% מהתוצרת שלנו שהולכת לתעשייה הזו.
<שפי עוז: רק כדי לדעת, אנחנו מפרנסים מאות משפחות בסביבה: מאיבטין, חוואלד, קריות, נשר, יגור ועוד.
<שפי עוז: ומאוד מאוד חשוב להבין שהפגיעה הזו שהיא כבר קורית היום.
<שפי עוז: אנחנו מדברים על יום חג לכחול לבן, הלוואי שנוכל לחגוג את זה, ואני אברך אם בעוד שנה נוכל לחגוג את זה – 400,000 איש פלוס ולא הרבה מתחת.
<שפי עוז: כי מה שדבר כזה מוביל, הוא מוביל לפגיעה אנושה בתעשייה שלנו: אם זה גם נותני שירות נוספים, אם זה קרטונים או אריזות אחרות שגם ייפגעו מזה, בו בזמן שאנחנו שומעים פה על נושא הייבוא הלא סביר, אז סתם מספרים כדי לסבר את האוזן: תאילנד שיש בה תעשיית טונה נרחבת, היא מגנה על תעשיית הטונה ב-60% מכס, לא ב-12% שרוצים להשאיר פה בעוד שנתיים.
<שפי עוז: ארצות הברית מגנה על תעשיית הטונה עם מכס של 35%.
<שפי עוז: הם מבינים את החשיבות של הגנה על התעשייה שלהם, בזמן שאצלנו אנחנו נותנים לזה ככה לעבור.
<שפי עוז: זה בנוסף לדברים שאנחנו מתמודדים איתם, אתגרים לא פשוטים: הוזכרו פה כל נושאי מים, ארנונה, בטיחות, איכות הסביבה וכל הזה.
<שפי עוז: הכול נפלא.
<שפי עוז: יש עוד דבר שאנחנו מתמודדים איתו ביומיום וזה יבוא מטורקיה.
<שפי עוז: סחורה, אני לא אגיד נחותה, סחורה פחות איכותית משלנו.
<שפי עוז: בלי חסמים.
<שפי עוז: אבל ההתמודדות של זה יחד עם ההתמודדות בהורדת המכסים עלולה להוות פגיעה אנושה ב"לגין אריזות", ואני אומר את זה גם בשם תעשיית הטונה, וזה אחרי שיחות ארוכות איתם, כולל דיונים שהיו פה בוועדה שדחו את זה, עקב כך שראו שגם חובת המדינה היא להגן בעצם על האזרחים שלה ולדאוג להם לתעסוקה ולפרנסה בכבוד.
<שפי עוז: ותודה על ההזדמנות להגיד את זה.
אבישי ברוורמן: אני חושב גם שמה שמאפיין את הישיבה הזאת זה לא רק שאני מעריך את הזמן של ההקשבה, כי אני לפעמים יושב בהרבה ישיבות שכל אחד צועק, ופה הציבור שבאמת הוא הציבור המוביל, הוא ציבור אחראי, ואני אפילו מוכן להגיד מבוגרים אחראיים, אני חושב שזה מאוד חשוב מה שקורה פה.
אבישי ברוורמן: ואני אבקש ממר ברוך שניר, שהוא הכלכלן של התאחדות המלאכה והתעשייה.
<ברוך שניר: בוקר טוב.
<ברוך שניר: אני רק רציתי לקשור בין הנושא של יזמות תעשייתית והמחסור בכוח אדם מקצועי, החינוך הטכנולוגי בקרב המפעלים הזעירים - - - אצלנו.
<ברוך שניר: כיום המצב הוא ששני שליש - - -
נפתלי בנט: עוד פעם, מה תפקידך?
<ברוך שניר: ברוך שניר, מנהל תחום כלכלה, התאחדות המלאכה והתעשייה.
<ברוך שניר: היום המצב הוא ששני שליש לערך מבעלי המפעלים שלנו הם בוגרים בנתיב המקצועי לשעבר, באותו חינוך מקצועי שהיה קיים לפני שניים-שלושה עשורים, ופשוט יש הכרח בראייה ממלכתית בין-משרדית להחזיר באיזושהי צורה את מערכת החינוך הזו, לא רק מבחינת הנושא של המענה למחסור בכוח האדם המקצועי, אלא אם אנחנו באמת רוצים לשמור על קאדר של יזמים או אותם אנשים שאכן יקימו את המפעלים הקטנים בתחום התעשייתי.
אבישי ברוורמן: תודה למר ברוך שניר.
אבישי ברוורמן: מר דוד ברזילי, מנכ"ל מ.
אבישי ברוורמן: ברזילי.
אבישי ברוורמן: ואחריו, עורך הדין יוסי לוי, יועץ משפטי למטה כחול לבן.
<דוד ברזילי: טוב, צהריים טובים לכולם.
<דוד ברזילי: שמי דודי ברזילי, אני דור שני לחברת מ.
<דוד ברזילי: ברזילי.
<דוד ברזילי: אבא שלי הקים את החברה לפני 40 שנה.
<דוד ברזילי: חברה שיושבת באשקלון, עוסקת בעיבוד שבבים וזיווד אלקטרוני.
<דוד ברזילי: עובד בעיקר מול התעשיות הביטחוניות.
נפתלי בנט: כמה עובדים יש לך?
<דוד ברזילי: 35 עובדים ישירים, כמובן, ואני מעסיק לא מעט קבלני משנה, שזה מגיע, לדעתי, ללמעלה מ-100 עובדים, אבל זה לא ה-issue.
<דוד ברזילי: אני רוצה לדבר על מספר נושאים.
<דוד ברזילי: חבריי פה דיברו מדם ליבם, גם אני אדבר כך: אחד, כל סוגיית החינוך הטכנולוגי והתעסוקה, זה משהו שדי, נמאס כבר לשמוע.
<דוד ברזילי: חבר'ה, קבלו החלטות.
<דוד ברזילי: הסתובבתי פה בין הוועדות, ההוא אומר לי משרד הכלכלה, זה אומר לי משרד החינוך.
<דוד ברזילי: עכשיו, חבר'ה, בואו, קבלו החלטה.
<דוד ברזילי: בואו, קבלו החלטות מי המשרד האחראי.
<דוד ברזילי: תעשו תכנית רב שנתית מסודרת: כמה בתי-ספר מקימים בכל שנה, איזה מגמות לומדים, איזו גאווה מקצועית יש לכל אחד.
<דוד ברזילי: אני באתי מההייטק.
<דוד ברזילי: הייתי בעברי בצבא, באגף התקשוב, וזה היה קל, יחסית.
<דוד ברזילי: עשיתי בדיוק מסלול הפוך – מהגדול לקטן, עכשיו אני קטן.
<דוד ברזילי: את לשכות התעסוקה אפשר לסגור מחר בבוקר, אני אגיד לך למה: חבל על הכסף של כל עובדי הציבור שם כי אין להם עובדים לתת לי.
<דוד ברזילי: אני הולך לחברות כוח אדם פרטיות, משלם קופון של 30% על כל עובד כי אני רוצה להשיג עבודה.
<דוד ברזילי: ותגידו לי, איך אפשר לחיות ככה?
<דוד ברזילי: יש לשכות תעסוקה שאני פתוח עם עשר משרות של כרסמים, מפעילי לייזר, מבנאים.
<דוד ברזילי: איפה יש מבנאים?
<דוד ברזילי: אני בשבוע הבא הולך להיפגש עם רח"ט תכנון מהצבא כדי לראות כמה מבנאים מחיל האוויר כדי שאני אוכל לקלוט אותם.
<דוד ברזילי: אז על כל סוגיית התעסוקה תפתחו איזשהו באמת דיון מעמיק לראות מה קורה, כי בתכל'ס זה נושא פרוץ שחברות כוח האדם גוזרות קופון גדול.
<דוד ברזילי: דבר שני, זה כל מה שקשור ליצואן העקיף.
<דוד ברזילי: לא דובר פה אבל אני עושה מאה אחוז יצוא, אבל אין לי שום הטבות.
<דוד ברזילי: אני יושב באשקלון, חטפתי הכי הרבה קסאמים ב"עמוד ענן".
<דוד ברזילי: כמובן שגויסתי למילואים כי יש לי תפקיד בכיר בצבא, אז אבא שלי נשאר לבד, אבל אין לי שום הטבות.
<דוד ברזילי: אני צריך ללכת ל"אלתא", לרדת על ארבע שיחתמו על יצואן עקיף.
<דוד ברזילי: ללכת ל"רפאל", לרדת על ארבע.
<דוד ברזילי: למה?
<דוד ברזילי: אני עושה מאה אחוז יצוא.
<דוד ברזילי: אני עושה פרויקטים מאוד מסווגים - - -
נפתלי בנט: אתה נספר כמקומי?
<אמיר חייק: כיצוא עקיף.
<דוד ברזילי: אני יצוא עקיף.
<אמיר חייק: הוא נספר כמקומי.
נפתלי בנט: ואתה כפוף לחוק עידוד השקעות הון?
<דוד ברזילי: בוודאי.
<דוד ברזילי: אם אני אביא את הנייר שכולם צריכים לחתום לי עליו, שהבירוקרטיה והרגולציה היא אלוהים ישמור.
<דוד ברזילי: הרי אני עושה מאה אחוז יצוא, אבל לא באופן ישיר אלא באופן עקיף: ל"אלתא", ל"רפאל", שאתם משמנים אותם, ואני גם מממן אותם.
<דוד ברזילי: אני אשראי, נותן להם אשראי:
<דוד ברזילי: תע"ש משלמת לי שוטף 280-190.
<דוד ברזילי: תגיד לי, איך אפשר לעבוד ככה?
<דוד ברזילי: עכשיו, אני הולך לוועדת הכלכלה, אומרים לי: תשמע, יהיה חוק.
<דוד ברזילי: חבר'ה, לא צריך חוק, תקבלו החלטה שמהראשון לפברואר "אלתא" ו"תע"ש" משלמים לי שוטף 45.
<דוד ברזילי: נגמר העניין.
<אברהם בר דוד: שוטף 30.
<אברהם בר דוד: למה - - -
<דוד ברזילי: שוטף 45, ניתן להם הנחה.
<דוד ברזילי: לפני שנתיים הם שילמו שוטף 45, אז הוציאו נייר שמהתאריך הזה והזה אתה מקבל שוטף 90.
<דוד ברזילי: חבר'ה, זה בלתי אפשרי לעבוד בדבר הזה.
<דוד ברזילי: לא רוצה קרן הלוואות מערבות מדינה.
<דוד ברזילי: אני מסתדר לבד, אני יודע לעבוד לבד.
<דוד ברזילי: תנו לי דברים של מסגרות בסיסיות.
<דוד ברזילי: זה הכול.
<דוד ברזילי: מאוד פשוט.
<דוד ברזילי: אז הסוגיה של תנאי תשלום, חייבים לטפל בה באופן חזק ומהיר.
<דוד ברזילי: מהיר.
<דוד ברזילי: שני דברים אחרונים: אחד, זה כל מה שקשור למרכז ההשקעות.
<דוד ברזילי: כבוד השר, זה חונה במגרש שלך.
<דוד ברזילי: ואני כדי לקבל היום לתעשייה המסורתית ממרכז ההשקעות איזשהו מענק צריך איזה רואה חשבון שיהיה לידי, רק שיידע למלא את הטפסים, ואיזה מאעכרים שמסתובבים ואני לא מוכן לקחת אותם.
<דוד ברזילי: תעשו את העסק פשוט.
<דוד ברזילי: את העסק פשוט, שאני יכול לבוא בעצמי ולעשות את זה.
<דוד ברזילי: לא צריך לקחת את כל היועצים האלה שימלאו לי את הטופס המקוון הזה.
<דוד ברזילי: ואם לא כתבתי בדיוק את מה שאתה התכוונת – זה לא לעניין.
<דוד ברזילי: אתה יודע, כשאני פה אין לי איזה מישהו שבולם אותי מאחורה.
<דוד ברזילי: אבא שלי, בן 75, שיהיה בריא, הוא עובד בייצור עדיין, והוא לא יצא לפנסיה עוד.
<דוד ברזילי: אז אתה יודע, הדברים האלה הם קריטיים.
<דוד ברזילי: הדבר האחרון זה כל מה שקשור לאופסט.
<דוד ברזילי: האופסט זה שערורייה שאין כדוגמתה במדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: תסביר רק לצופים בטלוויזיה את האופסט.
<דוד ברזילי: אני אסביר.
<דוד ברזילי: זה כל מה שקשור לרכש הגומלין.
<דוד ברזילי: אנחנו, ואני אטבע את המושג הזה: אנחנו מדינת אב טיפוס.
<דוד ברזילי: אתה רוצה חדשנות?
<דוד ברזילי: הנה חדשנות.
<דוד ברזילי: רק אבי טיפוס עושים.
<דוד ברזילי: אתה בא ל"אלתא", אתה בא ל"רפאל", אומרים לך: שמע, תעשה אב טיפוס.
<דוד ברזילי: אתה מתכנן, משקיע שעות הנדסה, מייצר, לא מרוויח שקל.
<דוד ברזילי: עשית אב טיפוס, כולם מבסוטים, הולכים לידידינו הסינים וההודים ומייצרים את זה שם.
<דוד ברזילי: אני אומר להם: אוקיי, תנו לי עכשיו קצת production mass, קצת איזשהו משהו שאני אוכל לייצר פה במפעל.
<דוד ברזילי: אומרים לי: אתה יקר מדי.
<דוד ברזילי: הולכים לסין.
<דוד ברזילי: ואת כל מה שהתעשייה הזאת אמורה לכאורה לייצר פה או אני רוצה שתייצר פה, מייצרת לי שם.
<דוד ברזילי: אז אני עכשיו הולך לפתוח מפעל בהודו.
<דוד ברזילי: למה אני צריך לפתוח מפעל בהודו?
<דוד ברזילי: יש לי את התשתיות?
<דוד ברזילי: יש לי את האנרגיות?
<דוד ברזילי: יש לי את התקציב?
<דוד ברזילי: לא.
<דוד ברזילי: לכן, גם בסוגיית האופסט צריך לראות מה התמהיל.
<דוד ברזילי: לא יכול להיות שאנחנו, את כל האופסט של התעשיות הביטחוניות יעשו בחוץ לארץ.
אבישי ברוורמן: אתה משלים את מר אברהם בר דוד.
אבישי ברוורמן: יש ביניכם איזה 20 שנה הבדל, אבל - - - לאותה שיחה.
<אברהם בר דוד: אבל הבעיה נשארה אותו דבר.
<דוד ברזילי: לכן, אלה באמת הדברים - - -
אבישי ברוורמן: תודה, מר דוד ברזילי.
<גבריאל גולומב: סליחה, כבוד היושב-ראש, אני מנהל את הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי – רשפ"ת – רכש גומלין.
<גבריאל גולומב: יש פה בלבול.
<גבריאל גולומב: אולי תרשה לי - - -
אבישי ברוורמן: תיכף ניתן לך לתקן אותו.
<גבריאל גולומב: אוקיי.
אבישי ברוורמן: מר איתן קינן.
אבישי ברוורמן: בבקשה, מר איתן קינן.
<איתן קינן: תודה על רשות הדיבור.
<איתן קינן: אני רציתי להתמקד בנושא אחד שבמובן כזה או אחר - - -
אבישי ברוורמן: מה אתה מייצר, מר איתן קינן?
<איתן קינן: אני גם כן שייך לתעשיית המתכת בתחום הביטחוני.
אבישי ברוורמן: איפה המפעל?
<איתן קינן: המפעל בחולון.
<איתן קינן: אם שואלים על כוח אדם וכדומה – המפעל, קיבלתי אותו עם 31, ירדתי ל-18.
<איתן קינן: אני מקווה להתאושש.
<איתן קינן: אבל לא זה הנושא.
<איתן קינן: אני לא רוצה להתמקד בי, אני רוצה להתמקד במה שנקרא אכיפה ומשמעת.
נפתלי בנט: יש לפעמים, בחברה שלי הייתי 70 עובדים, ירדתי ל-24, וכיום יש 400.
נפתלי בנט: אז אנחנו לפעמים - - -
<איתן קינן: אז אם זה הכיוון אני מוכן.
<איתן קינן: אבל אני באמת רוצה להתמקד במשהו מאוד צר.
<איתן קינן: אני נמצא באיזו מלחמת קיום כזו או אחרת מול מינהל הרכש, ואני הייתי רוצה לנצל את הבמה.
<איתן קינן: תראו, הנושא בפשטות זה לחייב את מינהל הרכש.
<איתן קינן: לכפות על התעשיינים שהוא רוכש מהם בשקלים לייצר בשקלים.
<איתן קינן: במילה מאוד פשוטה.
<איתן קינן: היה פעם איזה סעיף בכל חוזה של מינהל הרכש לתעשיות הביטחוניות שאמר:
<איתן קינן: רק באישור מינהל הרכש יש אישור לא לייצר בארץ או לא משנה.
<איתן קינן: זה המשמעות של כחול לבן, בסך הכול.
<איתן קינן: ובסך הכול, מה כל כך קשה ליישם דבר שכזה?
<איתן קינן: הרי התעשיות הכבדות שלנו, ארבע-חמש התעשיות הביטחוניות הכבדות שלנו, הן יכולות להרשות לעצמן לרכוש גם בחוץ לארץ.
<איתן קינן: הכוונה מאוד פשוטה: תחייבו אותן לרכוש בארץ, בחוק.
אבישי ברוורמן: אתה רצית קודם להסביר.
אבישי ברוורמן: אדוני, רק לפרוטוקול.
<גבריאל גולומב: גבי גולומב, אני ממלא מקום מנכ"ל רשפ"ת – הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי.
<גבריאל גולומב: אנחנו מופקדים על תקנות חובת שיתוף פעולה תעשייתי, מה שנקרא בז'רגון רכש גומלין.
<גבריאל גולומב: אז יש פה שני נושאים - - -
אבישי ברוורמן: אנא, תסביר לנו מה הדברים שהם אמרו, מר אברהם בר דוד, ומר דוד ברזילי, איפה הם טועים ותתקן אותם.
<גבריאל גולומב: אני אתחיל עם מר דוד ברזילי.
<גבריאל גולומב: מר דוד ברזילי מתייחס למימוש התחייבויות לרכש גומלין שמוטל על תעשיות ביטחוניות ישראליות בייצוא לחוץ לארץ, שבמסגרתן הן צריכות לתת עבודה לתעשיות במדינות שמחויבים בהן ברכש גומלין.
<גבריאל גולומב: והיום מרכז הכובד הוא הודו, ויש להם התחייבויות עצומות, ולכן מחפשים דרכים איך לממש את ההתחייבות האלה.
<גבריאל גולומב: כי אם לא יממשו אותן לא יקבלו היתר עבודה, ייכנסו לרשימה שחורה, יטילו עליהן גם קנסות.
<גבריאל גולומב: אנחנו גם כן משתדלים לעזור להן במימוש התחייבויות בחוץ לארץ על סמך החלטת ממשלה.
<גבריאל גולומב: כי אנחנו, התפקיד שלנו להשיג התחייבויות מאותם ספקים שמוכרים ללקוחות ממשלתיים בהיקפים גדולים: אם זה בתחום הביטחוני או בתחום האזרחי.
<גבריאל גולומב: גם משרד הביטחון, גם חברת החשמל, רכבת ישראל וכדומה.
<גבריאל גולומב: אז לפעמים יש מקרים שחברה מתקשה לממש ואנחנו יכולים לקזז התחייבות שלה כנגד התחייבות של חברה ישראלית בחוץ לארץ.
<גבריאל גולומב: אבל עיקר העבודה שלנו זה לדאוג לכך שיושגו ההתחייבויות, לא רק ברכישות - - -
אבישי ברוורמן: אבל אני שואל אותך, וגם זה - - - למר אברהם בר דוד: הנקודה העיקרית ברכישות גומלין שמה שאומרים לך, שבארץ רוכשים אבל כשרוצים ללכת למקום אחר פתאום יש את כל החסמים.
אבישי ברוורמן: הוא דיבר על מה שקרה, מר אברהם בר דוד, למשל, עם ארצות הברית.
אבישי ברוורמן: אומרים לך בסדר.
אבישי ברוורמן: אני זוכר בזמנו שהייתי אחראי גם בבנק העולמי על חלק מהנושאים ובנושא סחר חקלאי וכולי, היית מגיע ליפן, היית - - - לסין.
אבישי ברוורמן: אז שם אפשר להתחרות.
אבישי ברוורמן: אבל פתאום מעמיסים עליך כל כך הרבה קווטות, חוקים, רגולציות – אתה יכול לייבא, אבל אתה לא יכול להיכנס.
אבישי ברוורמן: זה מה שאמר לך מר אברהם בר דוד, ולכן השאלה היא שבחלק מהתנאים האלה אנחנו יוצאים נפסדים, ופה השאלה מה אפשר לעזור להם?
<גבריאל גולומב: תראה, העובדה היא שבשעה שבממוצע היקף ההתחייבויות השנתי המושג עומד על כחצי מיליארד דולר, היקף המימושים מגיע לכשניים וחצי מיליארד דולר.
<גבריאל גולומב: דהיינו, פי חמישה.
<גבריאל גולומב: זאת אומרת, מצליחים להשיג דרך רכש גומלין בערך פי חמישה יותר מהתחייבויות.
<אברהם בר דוד: - - - שאנחנו - - - בתעשיות האלה שאני מייצג, זה רק 200 מפעלים, ומתוך מה שקיבלוGeneral Dynamics - - -, והיה צריך לעשות גומלין, אז הצלחתי אחרי מאמץ של שנה וחצי לקבל מיליון דולר מתוך חברה של 150 מיליון דולר.
אבישי ברוורמן: אז רק אולי באמת תתייחס.
אבישי ברוורמן: אתה אמרת שבתחילה דיברת כללי, לנושא של התעשיות - - -
<אברהם בר דוד: האמריקאים לא מחויבים.
<אברהם בר דוד: כתוב שם: they will do the best effort.
<אברהם בר דוד: נכון?
<אברהם בר דוד: אין מחויבות.
<אברהם בר דוד: אין מחויבות אמריקאית.
<אברהם בר דוד: יש the best effort.
<אברהם בר דוד: זה הכול.
רן כהן: לאמריקאים יש מחויבות לאמריקאים.
אבישי ברוורמן: איך אמרו, עניי עירך קודמים.
<גבריאל גולומב: למרות שמדובר ברכש בכספי סיוע אנחנו דורשים התחייבויות ומקבלים אותן.
<גבריאל גולומב: יש מקרים שבהם המימוש יותר קל.
<גבריאל גולומב: למשל: Lockheed Martin, על רכישת ה-F-16 מלפני 10, 12 שנה, היא התחייבה למיליארד וחצי דולר לממש תוך 12 שנה, גמרו את זה תוך ארבע שנים.
<גבריאל גולומב: עכשיו, G.D.L.S., על הנמר, הדרישה הייתה שהעבודה תלך למפגעי הנמר, ובאמת אנחנו עומדים על זה, והם כבר מסרו הזמנות ל-25 מפעלים, מתוך זה 18 מפעלים קטנים.
<גבריאל גולומב: היינו - - -
אבישי ברוורמן: אז רגע, מר גבי גולומב, מה שאתה אומר שסך הכול זה בסדר.
אבישי ברוורמן: יש אולי בעיות פה ושם אבל אתה מבסוט.
<גבריאל גולומב: כן.
אבישי ברוורמן: אני אבקש מעורך הדין יוסי לוי, יועץ משפטי של כחול לבן.
<יוסף לוי: אני יועץ משפטי של כחול לבן בהתאחדות התעשיינים, כפי שינון תיקן אותי בוועדה.
<קריאה: מיוצר בישראל.
<יוסף לוי: כבוד השר, חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן, חבר הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת איתן כבל.
<יוסף לוי: אני רוצה להגיד משהו כאמת כואבת: ממשלת ישראל, שהיא הרוכש הגדול ביותר במדינה כולל החברות הממשלתיות, בסופו של חשבון שונאת, ממשלת ישראל שונאת כחול לבן, וזאת העובדה המצערת.
<יוסף לוי: יותר מזה, אם בודקים את זה על בסיס בינלאומי היא למעשה מפלה לרעה תעשייה ישראלית או יצרנים ישראלים לעומת יצרנים זרים, ואני אסביר למה אני מתכוון: קודם כל, משהו היסטורי שיעניין אתכם: כשחוק חובת מכרזים נחקק בשנת 1992 שכחו את העדפת תוצרת הארץ.
<יוסף לוי: למעשה ביטלו את תוצרת הארץ במסגרת החוק.
<יוסף לוי: למה?
<יוסף לוי: משום שמי שיזם את החוק זה משרד האוצר, ומשרד האוצר לא מתעניין כל כך בהעדפה אלא בגרוש.
<יוסף לוי: התאחדות התעשיינים פנתה לראש הממשלה יצחק רבין ואמרה לו: אדוני ראש הממשלה, שכחו את ההעדפה.
<יוסף לוי: יצחק רבין המנוח אמר: לא מתקבל על דעתי.
<יוסף לוי: אני עוד זוכר את - - - כי הוא היה בארצות הברית, כמו חבר הכנסת נחמן שי שלכן הוא אולי יושב ראש השדולה, ועיכב את כניסתו של החוק במשך שלוש שנים עד שהתקנות נכנסו לתוקף; והתקנות נכנסו לתוקף, הן היו תקנות רזות יחסית בגלל מאבקים בלתי פוסקים של החשב הכללי ושל משרד האוצר.
<יוסף לוי: עכשיו, יש לנו סוף-סוף תקנות, ויש לנו תקנות רכש גומלין.
<יוסף לוי: אני אומר גם בפקפוק מסוים מה תפקידי, כי, למשל, את תקנות רכש גומלין אני בהתנדבות רבה למשרד הכלכלה או משרד התעשייה התנדבתי בעצמי, על בסיס ההשכלה האמריקאית שלי וכדומה, לנסח עבורם, ולכן אני רואה את עצמי לא רק התאחדות התעשיינים, אני רואה את עצמי מדינה.
<יוסף לוי: תסלחו לי על העובדה שאינני צנוע כי עשיתי הרבה דברים כאן בהתנדבות.
<יוסף לוי: עכשיו, מה שרציתי לומר זה כך: אז יש לנו תקנות העדפת תוצרת הארץ.
<יוסף לוי: תקנות העדפת תוצרת הארץ שנחקקו למעשה הן אות ריקה בספר החוקים.
<יוסף לוי: משום שמדינת ישראל בתחילת שנות התשעים או למעשה באמצע שנות השמונים הצטרפה לאמנה במסגרת - - - וה-.O.T.W, שקוראים לה - - - קוד הרכישות הממשלתיות, שלמעשה מבטלת את העדפת תוצרת הארץ בכל מה שקשור לרכישות ממדינות חברות.
<יוסף לוי: עכשיו, המדינות החברות הן כל מדינות המערב, ועכשיו סין עומדת להצטרף.
<יוסף לוי: לכן, אם יבדקו מתי ניתנת העדפה לתוצרת הארץ, היא ניתנת אולי במקרים מזעריים של בין 5% ל-10%.
<יוסף לוי: שישאלו אותי: אבל בכל זאת יש העדפה, איך הגענו לאפליה?
<יוסף לוי: מדינת ישראל חתמה על האמנה הזאת לא כדי שייפתחו לה מכרזים במדינות אירופה או המדינות שחברות במערב – אני עוזב רגע את ארצות הברית – אלא היא רצתה בעצם לבטל את ההעדפה.
<יוסף לוי: אבל התעשייה הייתה זכאית להדדיות - - - במדינות אחרות.
<יוסף לוי: אבל מה שקורה בפועל, שאני אומר בצורה מפורשת: אחרי 20 שנה אף אחד לא יכול להצביע ולו על מכרז אחד בחוץ לארץ שהתעשייה הישראלית זכתה בו בגין האמנה.
<יוסף לוי: אני עוזב רגע את ארצות הברית.
<יוסף לוי: בגלל שבאירופה לא מקיימים את האמנה הזאת באופן שהוא חוץ חקיקתי.
<יוסף לוי: הם מפלים לטובה, ובצדק, תסלחו לי, את היצרנים המקומיים על פני יצרני חוץ.
<יוסף לוי: ומה שסיפר כאן מר שמואל גנדלמן, חוטף הקטיושות הסדרתי, על מה שקרה לו בגרמניה, זה קורה כל הזמן.
<יוסף לוי: לכן אני אומר, אנחנו נמצאים לא במצב של העדפה, אנחנו נמצאים במצב של אפליה.
<יוסף לוי: כי אם אלה שמתחרים בנו יש להם אותו footing במדינת ישראל ואני לא זוכה במכרזים בצד השני, אני מופלה.
<יוסף לוי: הסיכום צריך להיות קודם כל: עקרונות העדפה הם עקרונות חינוכיים ממדרגה ראשונה.
<יוסף לוי: לכן ה-Buy American Act נשאר בארצות הברית משנות השלושים בתקופת הפרוטקציוניזם כי זה דבר חשוב חינוכי.
<יוסף לוי: אני חושב שמזמן היה צריך לעזוב את האמנה הזאת.
<יוסף לוי: יכול להיות שיש בעיות עם ה-.D.C.E.O, יכול להיות שיש בעיות אחרות, אבל צריכים לתקן את התקנות הקיימות באופן שייתנו הרבה יותר שיניים מאשר המצב הקיים היום, כי היום ממשלת ישראל, ונגיד את זה בגלוי, הקניין הגדול ביותר במשק יחד עם חברות ממשלתיות, 100 מיליארד שקל בעצם מפלה את התעשייה הישראלית לרעה אם בודקים את זה במישור הבינלאומי.
אבישי ברוורמן: מר יוסי לוי, תודה רבה לך.