GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חוה ראובני: מרגע שהוא הפך לסטטוס של עבר את המבחן שהיה בחו"ל שנתיים רצופות לפחות, כל פעם שהוא שוהה למעלה משלושה חודשים - - -
<קריאה: לא, זה לנצח נמשך.
<חוה ראובני: זהו, זה נמשך לנצח.
<חוה ראובני: רציתי להציע שאז כל פעם שהוא יוצא לחו"ל שלושה חודשים.
<חוה ראובני: אז מה יקרה?
<חוה ראובני: הוא יצא לטיול שלושה חודשים ואז עוד פעם - - -
אורי מקלב: זה ממש לא נכון.
אורי מקלב: הוא בא אחרי שנתיים, הוא ממשיך לנסוע הלוך וחוזר.
אורי מקלב: הוא בא ליום השנה של אבא שלו, הוא בכלל לא תושב חוזר.
אורי מקלב: הוא הגיע אחרי שנתיים שהוא לא היה.
אורי מקלב: אבא שלו נפטר והוא הגיע כאן לשבעה ימים והוא חוזר חזרה.
דוד צור: רבותי, מה שאני רואה כאן עוד פעם זה שהנוסח הזה לא מוכן כרגע להצבעה.
דוד צור: הוא לא מוכן להצבעה כרגע.
דוד צור: אנחנו עוד לא נתנו את הדעת על העניין הזה של הלקונה, החור הזה, שיש בתושב חוזר.
<אילן חגי: גם לא ברור למה שנתיים.
<אילן חגי: מדוע דווקא שנתיים?
<אילן חגי: אין לזה היגיון.
דוד צור: הבנתי אותך, עו"ד חגי.
דוד צור: אני רק מחזק את מה שאתה אומר.
דוד צור: אתה מתווכח איתי על משהו שאנחנו מסכימים.
<אילן חגי: לא, סליחה.
דוד צור: אני אומר, הנוסח של תושב חוזר חייב להיות מעוגן בסוף באופן שהפרצה הזו תיסגר, מאוזנת.
דוד צור: לעניין עולה חדש - עם כל הכבוד, אני לא מתווכח.
דוד צור: שנה להסדיר את זה זה נראה לי הגיוני, סביר.
דוד צור: נצביע על זה.
<אילן חגי: לא, אבל הנוסח הוא לא כזה.
דוד צור: לעניין המסתננים, מהגרים, אליבא דחברת הכנסת רוזין, יש פה השקפת עולם.
דוד צור: מי שנכנס שלא כחוק למדינת ישראל, המדינה לא חייבת לתת לו את הזכות לקבל רישיון נהיגה.
דוד צור: זו תפיסת עולם.
דוד צור: לכן, אנחנו רוצים, בסופו של דבר, ללכת עם תפיסת העולם הזו ואיתה להתקדם בחקיקה.
מיכל רוזין: אני שמחה שאתה עושה את ההפרדה.
מיכל רוזין: זה בדיוק מה שטענתי בתחילת דבריי, שאין פה עניין עקרוני של תאונות ומעורבות.
מיכל רוזין: יש פה עניין עקרוני לגבי כניסה לישראל.
מיכל רוזין: זו האמת על השולחן.
דוד צור: חברת הכנסת רוזין, יש פה עניין של הסדרה.
דוד צור: מדינה רוצה - - -
מיכל רוזין: בסדר גמור, אבל בואו נגיד את זה.
דוד צור: אני אומר.
דוד צור: אני מסתיר את זה?
מיכל רוזין: בואו נגיד שאנחנו מצטרפים למדיניות משרד הפנים, לא קשור.
דוד צור: אני אומר את זה חד-משמעי.
מיכל רוזין: אתה אומר את זה, הם לא אומרים את זה.
מיכל רוזין: הם מתרצים.
דוד צור: מי זה "הם"?
מיכל רוזין: המשטרה מתרצת כאילו המסתננים לפי ההגדרה שלך הם מעורבים בתאונות דרכים ויוצרים תאונות דרכים.
<שרון שלאין: העובדות הן שאי-אפשר לעקוב אחריהם משום שאין לנו את הנתונים שלהם, אין לנו את תעודת הזהות שלהם.
<שרון שלאין: אנחנו לא יכולים לדעת בכלל מי נהג, אי-אפשר למצוא אותם בכלל.
מיכל רוזין: לכולם יש מספר ויזה.
מיכל רוזין: יודעים לעצור אותם ולקחת אותם ל"חולות", כנראה שמוצאים אותם.
<שרון שלאין: אגב, עבירות זה לא תאונות.
<שרון שלאין: גם עבירות אפשר לעשות בלי תאונות.
דוד צור: חברת הכנסת רוזין, מה לא בסדר בניסיון שמדינה רוצה שיהיה סדר?
דוד צור: מי שנכנס שלא כחוק לא יכול לנהוג כי אין לו אפילו תעודה.
מיכל רוזין: הנושא של מבקשי מקלט מורכב יותר.
מיכל רוזין: הם לא מסולקים מכאן.
<קריאה: זה דיון אחר.
שולי מועלם-רפאלי: זה דיון אחר, אדוני היושב-ראש.
מיכל רוזין: אז תגידו את האמת, אבל תבואו בשם המשטרה, תבואו בשם משרד הפנים – זה כל העניין.
מיכל רוזין: זה מה שאני אומרת מלכתחילה, שהעניין הוא לא של המשטרה ולא מנסים להגן פה על הציבור.
מיכל רוזין: יש פה עיקרון ש- - -
שולי מועלם-רפאלי: מנסים להגן על דמותה היהודית של מדינת ישראל.
מיכל רוזין: זה משהו אחר, זה בסדר.
מיכל רוזין: זו העמדה שלך, אבל זו לא היתה עמדת המשטרה.
מיכל רוזין: שולי, את לא יכולה להכניס להם דברים לפה.
שולי מועלם-רפאלי: אני אומרת רק את עמדתי.
שולי מועלם-רפאלי: גם בחוק הזה אני רוצה להגן על דמותה היהודית והדמוקרטית של מדינת ישראל.
מיכל רוזין: אז בואו נגיד את זה, את האמת, כמו שאומר תמיד חבר הכנסת פייגלין: תגידו את האמת.
מיכל רוזין: תגידו על השולחן.
מיכל רוזין: עם זה אני יכולה להתווכח.
<חוה ראובני: יש כאן שילוב של דברים.
<חוה ראובני: ראשית, יש את הנושא של המסוכנות התעבורתית ואני חושבת שאותם מקרים שנחקרו עד הסוף והגיעו למסקנה שהיה רישיון מזויף, זה רק חלק קטן מהתאונות הרלוונטיות כי לא תמיד עוסקים בשאלה הזו בכלל.
מיכל רוזין: לא היה לפי נתוני המשטרה.
<שרון שלאין: כי לא היתה אפשרות לעקוב אחריהם, אין לנו את הנתונים שלהם.
<חוה ראובני: דבר נוסף, יש מדיניות לממשלת ישראל בנושא האוכלוסייה הזאת שידוע לי שאת חולקת עליה, אבל המדיניות הזאת קיימת.
<חוה ראובני: בממשלת ישראל כל משרד נותן את חלקו.
דוד צור: היא צריכה להיות קוהרנטית במשרדים.
משה זלמן פייגלין: אני חייב לומר לך, מיכל.
משה זלמן פייגלין: את לקחת את זה לפינה ממש, אם יורשה לי, כי אני בדרך כלל מסכים איתך בדברים האלה.
משה זלמן פייגלין: אבל פה מדובר כאן בזכויות וחובות של נהגים בישראל.
משה זלמן פייגלין: מי שנכנס לכאן שלא כדין לא יכול לדרוש את אותן זכויות.
מיכל רוזין: אנחנו שאלנו: ומה קורה עם אלה שנמצאים פה?
מיכל רוזין: ומה עם אלה שנמצאים פה, מאה אלף, שלא כדין?
מיכל רוזין: מה זה משנה איך הם נכנסו?
משה זלמן פייגלין: זה כמו לומר: מה עם זכותו של מי שלא עשה ביטוח חובה?
משה זלמן פייגלין: אין לו זכויות?
מיכל רוזין: לא, זה כמו שלדבר על זכויות בריאות של מי שנמצא פה גם אם הוא נכנס שלא כדין.
דוד צור: לא, אבל זה שונה.
מיכל רוזין: בעיניי זה לא שונה.
דוד צור: בריאות זה שונה, זה משהו שהמדינה חייבת לתת לו.
דוד צור: אבל פה זה זכות.
משה זלמן פייגלין: לתת לו לנהוג למרות שהוא פה שלא כדין, שלא כחוק?
מיכל רוזין: אבל הוא כן כחוק, לא מגרשים אותו.
מיכל רוזין: הוא נמצא פה עם אישור, עם ויזה של משרד הפנים.
מיכל רוזין: אם לא - תוציא אותו.
דוד צור: אז אף אחד לא מגרש אותו מפה, אבל הוא לא חייב לנהוג.
מיכל רוזין: דרך אגב, הוא יותר כחוק מאשר אלה שבאו באשרת תייר כדין ונמצאים פה שלא כדין.
מיכל רוזין: נו, באמת.
מיכל רוזין: אל תשחקו עם ה - - -
משה זלמן פייגלין: מיכל, אני חייב לשאול אותך שאלה.
משה זלמן פייגלין: מסורב גט, אדם שלא מוכן לתת גט לאשתו, מותר לשלול לו את הרישיון או לא?
מיכל רוזין: על-פי החוק במדינת ישראל, - - -
משה זלמן פייגלין: בתור ענישה זה בסדר או לא?
שולי מועלם-רפאלי: על-פי החוק, כן.
שולי מועלם-רפאלי: זה חלק מהסנקציות שמוטלות על גברים שמעגנים את הנשים שלהם.
דוד צור: לא, זה לא שייך.
משה זלמן פייגלין: אתה לא הבנת.
דוד צור: אני הבנתי היטב.
משה זלמן פייגלין: זה בסדר או לא בסדר, גברת רוזין?
דוד צור: מיכל, את צריכה להגיד לא.
שולי מועלם-רפאלי: היא לא יכולה להגיד - - -
מיכל רוזין: אמרתי מה בחוק, בחוק יש סנקציות - - -
משה זלמן פייגלין: אה, פתאום היא רצה לחוק.
מיכל רוזין: אני בעד גם לשלול מרוצחים ועוד כל מיני קבוצות, אבל לא קבוצות שהן אתניות והן באו לבקש - - -, זה ההבדל.
משה זלמן פייגלין: - - -בטוח שסרבני גט ישמחו לשמוע שמיכל רוזין - - -
מיכל רוזין: לא, לא אמרתי את זה.
מיכל רוזין: אמרתי שיש הבדל בין קבוצות מסוימות שאתה מגדיר - - -
דוד צור: כיוון שזה לא הוועדה לענייני זרים - - -
מיכל רוזין: אני רק אמרתי שתתייחסו לזה.
מיכל רוזין: אל תגידו שזה מנותק מה - - -.
מיכל רוזין: המשטרה הציגה כאילו יש פה איזה תופעה, קטסטרופה ברחובות, שצריך לעצור אותה, ולא כצעקתה.
שולי מועלם-רפאלי: יש באמת קטסטרופה ברחובות, לא רק בנושא - - -
מיכל רוזין: אבל היא לא בנושא - - -
<אילן חגי: רק מילה אחת.
דוד צור: לא, אתה דיברת הכי הרבה.
<אילן חגי: אבל יושב-ראש הוועדה זוכר שבדיון הקודם דווקא למילים האחרונות שלי היה משקל.
דוד צור: לכן, אני הולך לסכם.
<אילן חגי: חצי מילה לפני הסיכום, לא יותר.
<אילן חגי: מאחר והדיון הולך לקראת סיכום, אני רק רוצה שכבוד יושב-ראש הוועדה ינחה את משרד התחבורה - -
דוד צור: זה הכוונה.
<אילן חגי: - - גם לעניין העולה החדש את מה שיושב ראש הוועדה מבין.
<אילן חגי: היינו, שהשנה מתחילה מיום קבלת המעמד ולא אחורה - זה הכול.
<אילן חגי: תודה.
<מרב תורג'מן: - - -נושא אחר.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא נושא אחר, גברתי היועצת המשפטית.
שולי מועלם-רפאלי: אנשים שבאים לבדוק אפשרות לעלות, את רוצה שהשנה תהיה עכשיו מהרגע שהם מתחילים את התהליך?
<מרב תורג'מן: אני התכוונתי שזה עניין נפרד מנושא התושב החוזר - - -
שולי מועלם-רפאלי: אבל אין טעם לבוא בפעם הבאה ואז אני אציג את הנקודה הזאת ואז נגיד: שוב נשלח את היועצת המשפטית של המשרד לבדוק את זה.
שולי מועלם-רפאלי: הנה אני אומרת לך שיש פה עוד נקודה לבדוק.
דוד צור: שולי, הרעיון שבשלב שהוא מכין את עצמו להיות עולה חדש אז יהיה לו מעמד של תייר.
<אילן חגי: זה בדיוק הטענה שלנו, רק שמשרד התחבורה לא ציין את זה.
<חוה ראובני: אני לא מסכימה עם עו"ד חגי בנושא.
<חוה ראובני: אנחנו החלפנו דברים בנושא הזה.
דוד צור: מה עמדת משרד התחבורה בעניין?
שולי מועלם-רפאלי: תקראי את המשפט ותסבירי לי איך את מבינה את זה.
שולי מועלם-רפאלי: אני התחלתי היום תהליך בדיקה של עלייה לארץ, עליתי לארץ בעוד שנה.
שולי מועלם-רפאלי: מתי כניסתי האחרונה?
שולי מועלם-רפאלי: ממתי את מחשבת לי?
<חוה ראובני: הפעם האחרונה שלפניה היית בחו"ל שלושה חודשים רצוף.
<אילן חגי: זו בדיוק הבעיה.
<חוה ראובני: זה לא בדיוק הבעיה.
שולי מועלם-רפאלי: לא, זה בדיוק הבעיה.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא רוצה להפסיק את הלימודים של הילדים שלי באמצע.
<חוה ראובני: הצעה אחרת של כל זמן שהוא תייר יש לו את השנה כתייר, אחר כך הוא לוקח ויזה כתעודת עולה ואז יש לו עוד שנה, המשמעות היא שנתיים רצופות.
<אריאל ארליך: אפשר לפתור את זה.
<אריאל ארליך: אפשר לקבוע שנה מרגע הכניסה האחרונה שאחריה הוא עשה עלייה.
<אריאל ארליך: אבל כל הכניסות שהיו בשביל להכין את העלייה - - -
שולי מועלם-רפאלי: בואי תגדירי את זה יותר לקראת האנשים שמתכננים עלייה.
<חוה ראובני: אם היה פער בכניסה האחרונה שלו, הוא היה פה חורף והוא - - -
<אילן חגי: מה לא בסדר בזה?
<אילן חגי: זה בדיוק סל הקליטה שלו.
דוד צור: רבותי, אני מפסיק את הדיון.
דוד צור: מילה אחרונה לאדון ואני הולך לסכם ברוח הדברים מה אנחנו היינו מצפים ממשרד התחבורה.
דוד צור: אדוני, תציג את עצמך בבקשה.
<דן קדרון: קדרון דן, תנו יד לחירש, נכים למען נכים, ארגון ארצנו החברתית, עוזר של משה בר.
<דן קדרון: פונים אלינו המון המון נכים שגם כן חוזרים וגם כן באים להוציא רישיונות ופשוט קשה להם.
<דן קדרון: לא עוזרים להם, עושים להם את זה הרבה יותר קשה.
<דן קדרון: אלו נכים קשים, על כסאות גלגלים והדברים האלה.
דוד צור: הנוסחים כמו שאנחנו רואים שהובאו לוועדה ונשלחו חזרה וכן הלאה הם עדיין לא מסוכמים.
דוד צור: מעבר למחלוקות, הם גם לא נותנים מענה לתשובות שנשאלו פה על-ידי חברי הכנסת.
דוד צור: אגב, בלי קשר לעמדות שונות שיש והן עמדות.
דוד צור: חברת הכנסת רוזין, מותר גם להכניס השקפה פוליטית או תפיסת עולם של מדינה, ממשלה, שתשקף - - -
מיכל רוזין: חשבתי שאתה רוצה להגיד שגם עמדתי הפוליטית לגיטימית.
דוד צור: ודאי, אבל היא לא בהכרח חייבת לבוא לידי ביטוי בתוך נוסח החוק של הממשלה.
מיכל רוזין: רצית ולא יצא לך.
דוד צור: לכן, הציפייה שלנו שפעם ראשונה - משטרת ישראל, תרכזו נתונים שגם ירצו או יספקו או לא יספקו את חברת הכנסת רוזין.
דוד צור: דברו על איזה מסד נתונים.
דוד צור: אגב, אפשר גם בלי נתונים עדיין להחזיק בהשקפת עולם שאומרת שמי שנכנס שלא כחוק למדינת ישראל, מדינת ישראל לא חייבת להעניק לו את הזכות לנהוג כי היא לא זכות מוקנית כמו בריאות, וכן הלאה.
אורי מקלב: היושב-ראש אומר שהוא לא נוהג כהלכה בכניסה הוא גם לא יכול לנהוג כהלכה ברכב?
דוד צור: דבר נוסף, חייבים לתת מענה לשתי מחלוקות בהגדרות: האחת, של תושב חוזר שאין לה ביטוי בתקנות האלה.
דוד צור: השנייה, לעניין עולה החדש.
דוד צור: אנחנו בעניין העולה החדש מאוד רוצים הרי לעודד עלייה.
דוד צור: אין לנו פה כוונה להקשות עכשיו על עולים חדשים.
דוד צור: לכן, אנחנו מבקשים שכן תיתנו את הדעת בתקנות החדשות שאתם מביאים לנו, בנוסח, שלעניין העולה החדש המדיניות תהיה כזאת שהיא מקלה עליהם ולא מקשה עליהם.
דוד צור: לכן, ההצעה שאמר הבחור הצעיר אריאל לעניין מניין הזמן מהפעם האחרונה שהוא נכנס, ואני אומר את זה מה שנקרא בלשון העם, תמצאו את הנוסח המתאים מבחינה משפטית לעניין כדי לתת ביטוי לעניין הזה כי אנחנו לא רוצים להקשות על העולים החדשים, להקל עליהם.
שולי מועלם-רפאלי: ליועצת המשפטית של הוועדה היה נוסח מצוין.
דוד צור: לעניין מה שביקש חבר הכנסת מקלב, שנה מספיקה מיום באמת שיוכר לו הכניסה.
דוד צור: לדעתי, אם המענה שיינתן שבשלב הראשון הוא יוכר כתייר ומהפעם האחרונה שהוא נכנס זה יהיה שנה, זה מאוזן וזה ירצה את כולם.
<לאה ורון: מיד יצטרף אלינו חבר הכנסת כבל המציע.
אבישי ברוורמן: איפה אנחנו נמצאים, עורכת הדין בנדלר?
אבישי ברוורמן: אנחנו נסיים היום את החוק, בעזרת-השם?
אבישי ברוורמן: אתה יודע, עורך-דין פרידמן, שיש לנו פה שבעה נושאים שאנחנו צריכים לגמור פה.
אבישי ברוורמן: יש לנו המזון, הגז, החשמל, הטבק.
אבישי ברוורמן: אנחנו צריכים לגמור לפחות חלק במושב הזה.
<אתי בנדלר: הוועדה אישרה את העיקרון הכללי הקבוע בסעיף 13ט לחוק המוצע, שלפיו צרכן יהיה רשאי בכל עת לבטל עסקה לתקופה קצובה אם היא עסקה המנויה בתוספת הרביעית ובתנאים המפורטים בתוספת הרביעית.
<אתי בנדלר: אנחנו דנים בתוספת הרביעית המוצעת שמתייחסת לשני סוגי עסקאות - -
אבישי ברוורמן: צפרא טבא, חבר הכנסת איתן כבל.
אבישי ברוורמן: חיכינו רבע שעה, ובסוף אמרנו, נתחיל.
איתן כבל: למה צריך לחכות לי?
איתן כבל: מה קרה?
איתן כבל: לא מסוגלים לבד?
איתן כבל: יש לי ילדה בגן, אני צריך לשים אותה ב-7:30.
איתן כבל: אני מתנצל שאני עושה ילדים בגיל הזה.
אבישי ברוורמן: רק סיבה אחת: מכיוון שאתה חובב סרטים אז אני רציתי להתחיל ב-8:30.
אבישי ברוורמן: את פליני אתה זוכר ב-8:30?
אבישי ברוורמן: זה מה שאמרתי.
<אתי בנדלר: כפי שאמרתי, בתוספת הרביעית המוצעת יש שני סוגי עסקאות: סוג אחד זה התקשרות עם חדרי כושר, והסוג השני הוא התקשרות ביחס ליחידות נופש.
<אתי בנדלר: בחלק הראשון של הישיבה אנחנו אמורים לדון בחדרי כושר, ובעניין זה אני מציעה שהממשלה תציג את ההצעה כי בסופו של דבר אכן אמנם מדובר בהצעת חוק פרטית, אבל המציע התחייב לתאם את נוסח החוק עם משרדי הממשלה, והם בעצם גיבשו הצעה, בין היתר אחרי שהם שקלו את כל השיקולים.
<אתי בנדלר: אני מדברת על הרשות להגנת הצרכן ומשרד המשפטים; נפגשו עם נציגי חדרי הכושר - -
<הילה דוידוביץ-בלומנטל: רק הרשות.
<הילה דוידוביץ-בלומנטל: משרד המשפטים לא היה מעורב בפגישה.
<הילה דוידוביץ-בלומנטל: בסדר, מקובל עלינו.
<אתי בנדלר: אוקיי, נציגי הממשלה.
<אתי בנדלר: כמובן, שמעו גם את עמדתה של הסוכנות לעסקים קטנים שהובאה בחשבון לצורך העניין הזה.
<אתי בנדלר: לדעתי, ההצעה שגובשה כאן על-ידם מביאה בחשבון את מכלול השיקולים.
<אתי בנדלר: אני מציעה להעביר אליהם את רשות הדיבור.
אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך על הסיכום הממצה.
אבישי ברוורמן: גברתי, מי פותח?
<אפרת רחלי מאירי: אפרת רחלי מאירי מהרשות להגנת הצרכן וסחר הוגן.
<אפרת רחלי מאירי: הרעיון המרכזי של ההצעה שאנחנו מציעים לגבי מכוני כושר הוא שצרכן יוכל לצאת באמצע מעסקה שנקבעה לשנה, הוא לא יהיה כבול לעסקה של שנה.
<אפרת רחלי מאירי: הרעיון היה לעשות תחשיב כלכלי שיהיה מאוזן לאחר ניתוח תועלת מול עלות.
<אפרת רחלי מאירי: יחד עם מכוני הכושר הגענו לקביעה של אחוזים בכך שנחלק את השנה לשלושה שלישים, ובכל עת צרכן יוכל לצאת מהעסקה, בין אם זה אחרי חודש ובין אם אחרי חודשיים.
<אפרת רחלי מאירי: קודם כול העוסק צריך להציג לו שני מסלולים חלופיים.
<אפרת רחלי מאירי: הוא יכול לצאת כל חודש, אבל אז הוא ישלם מחיר מלא או את המחיר המוזל במידה שאתה מתחייב לשנה שלמה.
<אפרת רחלי מאירי: אם הצרכן מעוניין לצאת אחרי חודש, אז במספרים יותר קלים – 100 שקלים זה במידה שאתה מתחייב לשנה, ו-200 שקלים זה פר-חודש.
<אפרת רחלי מאירי: אף על פי שהפער הוא לא כזה – אני רק עושה את זה לצורך התחשיב שיהיה פשוט מתמטית.
<אפרת רחלי מאירי: אם הוא צריך לשלם 100 שקלים למשך 12 חודשים או 200 שקלים פר חודש הוא יבחר למשל במסלול שכל חודש הוא ישלם 200 שקלים או שהוא יתחייב לשנה, ואם הוא עוזב לאחר חודשיים כאן אנחנו נכנסים לתחשיב הקבוע שאנחנו עושים את ההפרש בין החודשים שהוא צרך.
<אפרת רחלי מאירי: אני מקריאה: "העוסק רשאי לגבות דמי ביטול שהם ההפרש שבין מחיר חודשי בעסקה לתקופה קצובה לבין המחיר החודשי בעסקה שאינה קצובה במכפלה של מספר החודשים שהצרכן צרך את השירות".
<אפרת רחלי מאירי: כלומר ההפרש כאן הוא 100 שקלים, הוא צריך חודשיים – הוא ישלם, למעשה, 200 שקל דמי ביטול.
<אפרת רחלי מאירי: ובלבד – וכאן שמנו את התקרה – אם אנחנו מדברים על השליש הראשון זה לא יעלה על 25%, אם זה מגיע לשליש השני של השנה אז זה לא יעלה על 20%, ואם זה השליש השלישי, זאת אומרת החודשים העשירי, האחד-עשר או השנים-עשר, זה לא יעלה על 17%.
<אפרת רחלי מאירי: זאת בעצם התקרה שהגענו עליה להסכמה עם מכוני הכושר.
<סמדר אשכנזי: זה לא היה בהסכמה.
<איל אריאל: הסכמה לא הייתה.
<סמדר אשכנזי: אני הייתי שם, ולא הייתה הסכמה.
<אפרת רחלי מאירי: הייתה הסכמה בנקודה הזאת שאנחנו שינינו את זה בהתאם לכם.
<סמדר אשכנזי: אני הייתי בישיבה הזאת.
<איל אריאל: שלושתנו היינו בישיבה הזאת.
<סמדר אשכנזי: לא הייתה שום הסכמה על זה.
<אפרת רחלי מאירי: לי ידוע - -
<סמדר אשכנזי: מי שאמר לך לא אמר לך נכון.
<תמר פינקוס: הייתה ישיבה מאוד ארוכה.
<תמר פינקוס: אנחנו שמענו את הטענות, ולכן הגדלנו את הסכומים.
<תמר פינקוס: נכון שהם רצו סכומים שלנו נראו מופרכים.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת הייתה שיחה שבסופו של דבר חלק מהדברים הסכמתם ועל חלק לא הסכמתם.
<תמר פינקוס: חלקם התקבלו וחלקם לא.
<תמר פינקוס: 25% היה על-פי דעתו של המכון הכי גדול שאת התחשיב שלו קיבלנו.
<סמדר אשכנזי: לא נכון.
<סמדר אשכנזי: אני המכון הכי גדול, וזה לא - -
<לאה ורון: אתם נרשמתם לרשות דיבור, ואני מניחה שהיושב-ראש ייתן לך, גברת אשכנזי.
<אפרת רחלי מאירי: לכאורה זה נראה שאם אדם צרך את השירות חודשיים, ואדם אחר צרך את השירות שלושה חודשים יוצא שמי שיוצא אחרי שלושה חודשים משלם הפרש גדול יותר מאשר מי שצרך את השירות חודשיים.
<אפרת רחלי מאירי: כלומר יוצא שלאחר 11 חודשים הוא משלם דמי ביטול גבוהים יותר מאשר מי שצרך רק חודשיים והתחייב לשנה.
<אפרת רחלי מאירי: ההיגיון הכלכלי שעמד מאחורי הדברים הוא שלמעשה, מי שצרך יותר מחזיר את ההנחה שהוא קיבל.
<אפרת רחלי מאירי: הרי כל חודש הוא נהנה מההנחה, ולכן הוא בעצם מחזיר את זה.
<אפרת רחלי מאירי: לכן הסכום הופך להיות גדול יותר כי באותו חודש הוא גם נהנה מאותה הנחה.
<אפרת רחלי מאירי: נקודת האיזון היא שבחודש השמיני ובחודש התשיעי זה יוצא אותו דבר.
<אפרת רחלי מאירי: לפי החישוב שלנו – אנחנו גם התלבטנו אם צריך להוסיף את הסייג הזה אף על פי שזה ברור מאליו – שלאחר 11 חודשים דמי הביטול פלוס הזמן שהוא צרך, נניח 11 חודשים, זה יוצא 1,100 שקלים, ודמי הביטול הם 140 שקלים – זה יוצא 1,240 שזה יותר מהעסקה הכוללת ל-12 חודשים שהיא 1,200.
<אפרת רחלי מאירי: האם יכול להיות שהוא ישלם יותר מהעסקה?
<אפרת רחלי מאירי: חשבנו לעשות את הסייג, אבל יוצא שלאחר 11 חודשים באמת לא שווה לו לבטל, והוא גם יכול לא להגיע – זאת גם אופציה.
<אפרת רחלי מאירי: זה עלה לנו בתחשיבים.
<זאב פרידמן: שזה לא יטעה.
<אפרת רחלי מאירי: אז אולי אפשר להוסיף את הסייג.
<אפרת רחלי מאירי: זה בדיוק מה שהתלבטנו.
<זאב פרידמן: אחרת זה עלול להטעות.
<אפרת רחלי מאירי: כשדיברנו על זה עם בִתיה חשבנו על זה כך שזה יהיה אחרי 11 חודשים.
<אפרת רחלי מאירי: האופציה שיש לו היא פשוט לא להמשיך ללכת.
<זאב פרידמן: זה נכון, אבל הצרכן יכול להודיע טלפונית שהוא רוצה לבטל, ואז הוא לא מתיישב לעשות את החשבון כמה זה יעלה לו.
<זאב פרידמן: הוא הודיע על הביטול.
<זאב פרידמן: אחרי זה תופסים אותו על מילתו שהוא ביטל.
<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אפשר לקבוע סייג.
<אפרת רחלי מאירי: אולי כן תוסיפי.
<אפרת רחלי מאירי: לגבי העסקה עם מכוני הכושר היינו צריכים לפרט למי אנחנו מתכוונים כאן.
<אפרת רחלי מאירי: אנחנו רצינו להוציא מלכתחילה את כל החוגים.
<אפרת רחלי מאירי: למשל, אם אני הולכת לחוג פילאטיס הוא לא ייחשב כאן, אלא אם יש לו אופי של מועדון ספורט.
<אפרת רחלי מאירי: אז חוגים שמבוססים על תכנית לימודים, ושמועד ההצטרפות לעסקה קבוע מראש או שלא ניתן להצטרף אליה במועד מאוחר יותר, אנחנו מחריגים אותם.
<אפרת רחלי מאירי: משום שהחשש שלנו הוא שיכול להיווצר מצב שכל מועדון ספורט שהוא מכון כושר יכול להפוך את זה - -
אבישי ברוורמן: סליחה, גברתי, קצת לתמצת את הדיון.
<לאה ורון: כן, כי אחר כך בסעיפים יישמעו הערות.
אבישי ברוורמן: אנחנו נגיע לסעיפים בלי הדברים האלה, כי אני מסיים היום.
<אפרת רחלי מאירי: בסדר גמור, חשבתי שצריך להסביר את הכול.
<אפרת רחלי מאירי: זאת הפעם הראשונה שלי.
<לאה ורון: צלחת את זה בהצלחה רבה.
אבישי ברוורמן: עורכת הדין בנדלר, אנחנו נתחיל בהקראה.
<אתי בנדלר: אני חושבת שראוי ורצוי.
<לאה ורון: אני רק רוצה לשאול את הנציגים – אתם רוצים להעיר הערות כלליות או כבר לסעיפים?
<לאה ורון: כי נרשמו פה ארבעה אנשים.
אבישי ברוורמן: אני מציע שזה יהיה לסעיפים.
אבישי ברוורמן: הלוא שמענו כבר, דיברנו בפעם שעברה.
<איל אריאל: רק הערה אחת.
<איל אריאל: רק הערה, לא מה שאני רוצה להעיר לסעיפים.
<איל אריאל: אנחנו כל הזמן ביקשנו שהנתונים שאנחנו אומרים יגובו בגוף מחקרי, ולא אנחנו נציג אותם.
<איל אריאל: יחידת ה-מ.מ.מ של הכנסת עשתה עבודה והגישה את הנייר, רק שלא הספקנו לדון בנייר הזה.
<איל אריאל: לדעתי, הנייר הזה מציג תמונה עוד יותר חריפה ממה שהצגנו: הסכנות שקיימות לענפים, עסקים קטנים, הפריפריה – אותם דברים שדיברנו עליהם כל הזמן.
<איל אריאל: אז התמונה שעולה מתוך המחקר הזה היא הרבה יותר חריפה ממה שהצגנו כאן.
<איל אריאל: ראוי שנדבר על זה.
<לאה ורון: המסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת הועבר מזה זמן לכל חברי ועדת הכלכלה, וגם פורסם באתר לטובת כל הנוגעים בדבר.
<איל אריאל: הוא לא פורסם באתר.
<סמדר אשכנזי: הוא לא פורסם באתר.
<לאה ורון: לא פורסם באתר?
<סמדר אשכנזי: לא פורסם בוודאות.
<סמדר אשכנזי: אני כל יום באתר.
<לאה ורון: לדעתי, כן פורסם.
אבישי ברוורמן: איתמר, אתה רוצה להוסיף מילה בנושא?
<איתמר מילרד: ממה שאני מכיר המסמך עלה לאתר, אבל אני אבדוק שוב.
<איתמר מילרד: בכל מקרה המסמך נשלח כבר לפני כחודש לחברי הכנסת - -
<סמדר אשכנזי: אבל אלינו הוא לא נשלח.
<לאה ורון: לא, הוא לא נשלח.
<לאה ורון: אנחנו רק מפרסמים באתר.
<סמדר אשכנזי: אני יודעת, אבל הוא לא באתר.
<לאה ורון: אולי לא נכנסת לחומרי הרקע של הצעת החוק?
<סמדר אשכנזי: ודאי שכן.
אבישי ברוורמן: חבר'ה, אני סומך עליכם.
אבישי ברוורמן: אתם מתאמנים כל בוקר.
אבישי ברוורמן: כל שלושת השבועות האחרונים אני מתאמן במקום שאני שוחה בו בבוקר, וכבר שלושה שבועות אני לא שוחה בבוקר כי אני מתחיל פה כל בוקר ב-8:00, וזה רע מאוד.
אבישי ברוורמן: איתמר, בבקשה.
<איתמר מילרד: המסמך באופן כללי עוסק רק ברקע בהיקף השוק ובמספר המכונים גם בענף בריכות השחייה.
<איתמר מילרד: - - - הצעת החוק יכולה לפגוע במכוני הכושר ובבריכות השחייה, אבל כנראה לא לפגוע בתחרות בענף הכושר כי יש מספר רב של מתחרים, במיוחד בערים הגדולות.
<איתמר מילרד: בערים הקטנות אנחנו לא יכולים להגיד כי אין לנו חיתוך של חדרי הכושר לפי הערים הקטנות ספציפית.
<איתמר מילרד: בערים הגדולות יכול להיות שחלק מהמכונים ייסגרו, אבל זה לא יביא לפגיעה תחרותית שתעשה יותר נזק לצרכנים מאשר הצעת החוק.
<חיים פרנקל: אנחנו לא מדברים על הצרכנים, אנחנו מדברים עלינו.
<חיים פרנקל: בתל-אביב, מן הסתם, כמו שאתה אומר, יש כבר תחרות, והחוק הזה יכניס גורמים נוספים תחרותיים עוד יותר.
<חיים פרנקל: אנחנו מדברים על הגנה עלינו.
<חיים פרנקל: המחקר הזה מציג שהפגיעה בנו היא כמעט פגיעה אנושה.
אבישי ברוורמן: הוא כתב את המחקר.
<חיים פרנקל: אבל הוא מציג את זה מצד הציבור.
אבישי ברוורמן: איתמר, האם מדובר בפגיעה אנושה?
<חיים פרנקל: נראה לי.
<חיים פרנקל: תקראו מה הוא כותב.
<סמדר אשכנזי: - - -
אבישי ברוורמן: סליחה, גברת, את כל הזמן מדברת.
אבישי ברוורמן: פה זה לא סטודיו C, פה זה סטודיו K – כנסת ב-K.
<סמדר אשכנזי: אין בעיה.
<איתמר מילרד: מבחינת הכנסת צריך להיות השיקול של מכוני הכושר ושל השוק עצמו, ומצד שני של הצרכנים עצמם.
<איתמר מילרד: בגלל התחרות הענפה בשוק מכוני הכושר, שהם בעיקר עסקים קטנים, כשלוקחים את זה בחשבון גם אם תהיה פגיעה במכוני הכושר, וחלק ממכוני הכושר ייסגרו, עדיין התחרות לא תיפגע, והצרכן לא ייפגע.
<חיים פרנקל: כתבת פה פרק שלם על עונתיות.
<חיים פרנקל: אולי גם אותו תציג.
אבישי ברוורמן: הנימוק הכללי עלה.
אבישי ברוורמן: איתמר אמר שברור שיש פה פגיעה מסוימת במכוני הכושר, אבל הוא טוען שיש תחרותיות בתל-אביב, וזה לא יפגע יותר מדי.
אבישי ברוורמן: אנחנו נדון סעיף-סעיף, ונראה איפה הדברים עולים.
<איל אריאל: האם אפשר להתייחס בכמה מילים למה שהוא כתב?
<איל אריאל: כשאנחנו מסתכלים על מה שכתוב כאן אנחנו רואים כבר בסעיף 2 שהוא אומר שהשוק הזה מורכב ממרכיבים שונים, ואין הבדלים מהותיים בין הדברים.
<איל אריאל: אבל הדברים החשובים יותר: יש מצב שמדבר על הרגישות של מכוני הכושר.
<איל אריאל: אני מקריא את מה שכתבת: "מספר מכוני הכושר עמד בשנת 2005 על 1,500 מכוני כושר, לעומת 850 בשנת 2011".
<איל אריאל: כלומר 650 מכוני כושר נסגרו בשלוש שנים, ירידה של כ-45% במספר מכוני הכושר.
<איתמר מילרד: לטובת העניין, מדובר בשני מחקרים של שני גופים שונים.
<איתמר מילרד: לא הייתי לוקח את הנתונים כמספר אבסולוטי מכיוון שלא בדקתי לעומק את המתודולוגיה של כל אחד מהגופים שפרסמו, אבל אני מסכים שהכיוון הכללי הוא, כנראה, ירידה במספר המכונים.
<איל אריאל: סיכון ענפי – אתה כותב: "בענף קיימת רמת סיכון גבוהה יחסית, ופתיחת מכון כושר דורשת השקעה כספית גבוהה והוצאות תפעול חודשיות גבוהות מול מספר מנויים נמוך יחסית בתחילת הפעילות".
<איל אריאל: הדברים רק הולכים ונהיים חמורים יותר גם לגבי העונתיות.
<איל אריאל: מצאתם שקיימת רמת תחרות גבוהה יחסית בענף וגם עונתיות: "שיעורי נשירה גבוהים ורמת אי ודאות גבוהה בענף".
<איל אריאל: לגבי הצרכן, אמרתם שהמינוי השנתי יירד קצת והמינוי החודשי יעלה קצת, לפי הבדיקה הכלכלית שעשיתם - -
<איתמר מילרד: זה היה התחשיב הקודם שהיה בהצעת החוק - -
<איל אריאל: ההבדל הוא מינורי.
<איתמר מילרד: הנוסחה פה שונתה.
<איתמר מילרד: אני לא הצלחתי להבין עד הסוף את הנוסחה החדשה.
<איתמר מילרד: אני עוד צריך לשבת על זה.
<איתמר מילרד: אתם הבנתם שזה טוב.
<איל אריאל: הנוסחה שונתה קצת, אבל בגדול בנוסחה הקודמת הגעתם למסקנה שמחיר המינוי השנתי יעלה בשיעור גבוה יותר לעומת שיעור הירידה.
אבישי ברוורמן: רבותי, שמעתי את ההערות הכלליות.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לעבור לסעיפים.
<איל אריאל: שתי הערות קטנות אחרונות על הדבר הזה.
<איל אריאל: א', בצדק אמרת שחלק מהספקים ייסגרו; בצדק גדול גם אמרת שבערים הגדולות יש תחרות.
<איל אריאל: אני רוצה להזכיר ליושב-ראש מה שאנחנו כל הזמן אמרנו שאיפה שאין תחרות, בפריפריה, זה רק יסגור.
<איל אריאל: כלומר מכונים לא יהיו בפריפריה, ושם אין תחרות.
<איל אריאל: פשוט מכון שלא יוכל לעמוד כלכלית ייסגר.
<איל אריאל: הערה אחרונה שלי היא הסיכום שהיה כאן:
<איל אריאל: רוב העסקים – 88% - הם עסקים פרטיים, כלומר לא מדובר פה בעסקים גדולים.
<איל אריאל: אתה כותב: "זה מגדיל את רמת אי הוודאות בזרם ההכנסות, וממילא מגדיל את הסיכון.
<איל אריאל: ספקים זקוקים לזרם הכנסות יציב על מנת לעמוד בהתחייבויות שוטפות.
<איל אריאל: הגדלת אי הוודאות בזרם ההכנסות בגין הצעת החוק צפויה לחייב אותם להגדיל מסגרת אשראי מבנקים או מספקי אשראי אחרים.
<איל אריאל: הגדלת מסגרת האשראי עשויה לשחוק את הרווחים בשל גידול הוצאות מימון, ואף להגדיל את סיכון הישרדותם של חלקם.
<איל אריאל: מצב זה נכון במיוחד בענפים הנדונים, שכן מרבית הספקים בענפים אלה הם עסקים קטנים ובינוניים אשר ממילא סובלים מקשיים בגיוס אשראי".
<איל אריאל: זה הסיכום שלך.
<איל אריאל: כלומר הצעת החוק הזאת, לפי מה שאתה כותב, מגדילה את רמת הסיכון בעיקר בעסקים קטנים.
<איל אריאל: זה אתה כתבת, אני רק ציטטתי.
<איתמר מילרד: אין במסמך סיכום, יש בו השלכות.
<איתמר מילרד: אנחנו ניתחנו את ההשלכות, ולא את הסיכום.
<איתמר מילרד: במקרה זה נמצא בסעיף 3.5.
<איל אריאל: זה לא במקרה.