GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחמן שי: יש חקיקה בתחום הזה, אבל צריך לחזק אותה ולהוסיף עליה.
נחמן שי: כי כמו תמיד יש מי שמנסה לחמוק ממנה ולא לקיים אותה, ובעניין הזה חייב להיות שיתוף פעולה בינינו.
נחמן שי: פעלנו כך בעבר.
נחמן שי: משרד האוצר הקים איזו ועדה, אבל תכליתן של הוועדות הוא להרוג את היוזמה, וכאן אנחנו זקוקים למעורבות שלך כדי שלפחות במהלך השנה הקרובה, עד יום כחול לבן הבא, נרחיב את מעגל הגופים הציבוריים, אני מדגיש, שמחויבים בחוק המכרזים, ושממילא נותנים עדיפות מסוימת, בתנאים מסוימים, לכחול לבן.
נחמן שי: עד כאן - - -
אבישי ברוורמן: אני מודה לך, חבר הכנסת נחמן שי.
אבישי ברוורמן: אני פותח את הדיון, ואני מבין שכל אחד יתחשב בחברו כי אנחנו רוצים פה שיח ברור.
אבישי ברוורמן: דוקטור רון תומר, יושב ראש מטה כחול לבן, התאחדות התעשיינים.
אבישי ברוורמן: בקצרה, לא מצגות ולא כלום.
<רון תומר: לא מצגות, אוקיי.
<רון תומר: אז נדבר בלי מצגת.
אבישי ברוורמן: אתה יודע, אנחנו כולם פה כבר בקיאים בנושא.
<רון תומר: אין בעיה, אין בעיה, - - - את התוכן בנושא.
<רון תומר: אז כבוד השר נפתלי בנט, כבוד היושב ראש אבישי ברוורמן, ידידי חבר הכנסת נחמן שי.
<רון תומר: קודם כל, אני מברך על היום הזה.
<רון תומר: אני חושב שהיום הזה חשוב.
<רון תומר: אני תעשיין.
<רון תומר: אני בעלים של חברת תרופות, ואני תעשיין גאה.
<רון תומר: אני גאה בזכות שיש לי לייצר פה, במדינה, ואני גאה בזכות שיש לי לתרום פה לכלכלה.
<רון תומר: אני גאה בזכות שיש לי להעסיק מאות עובדים ולפרנס אותם בשכר גבוה מהשכר הממוצע במשק, ואני בעיקר גאה כיוון שאני רואה בתעשייה חלק מהציונות האמיתית.
<רון תומר: אנחנו מדברים הרבה על להפריח את השממה, אנחנו מדברים הרבה על לחזק את הצבא, אבל למעשה ההוואי של מדינה, כל מדינה נורמלית, וישראל היא מדינה נורמלית, צריך להיות בכלכלה חזקה ותעסוקה בריאה שתפריח, וזה גל אמיתי שייצור פה סביבה הרבה יותר נעימה לחיות בה.
<רון תומר: והתעשייה, אם הייתי מציג את השקפים הייתי מראה לכם כמה היא מרכיב חשוב בתחום הזה.
<רון תומר: וככל שאני גאה אני גם מודאג.
<רון תומר: אני מודאג מכיוון שאנחנו היום נמצאים בסיטואציה לא פשוטה בתעשייה.
<רון תומר: אנחנו נמצאים במצב כלכלי בינלאומי קשה; אנחנו נמצאים היום תחת, מה שאני קורא לו: טרור מדיני כלכלי, שמאיימים עלינו בחרמות, שעלולים לפגוע עוד יותר בייצוא הישראלי; סביבה ישראלית לא פשוטה לעשות בה עסקים.
<רון תומר: דיברנו על רגולציה, דיברנו על נושאים אחרים.
<רון תומר: גם המחאה לא הייתה קלה לתעשייה ופגעה בה, ברובה שלא בצדק; לא לדבר על מצב ביטחוני לא פשוט.
<רון תומר: הרבה מהתעשיינים שלנו מפוזרים בפריפריה, ובחלק מהזמן עובדים תחת אש.
<רון תומר: וככל שאני מודאג אני פונה אליכם ואנחנו מצפים מכם לגב הנכון ולתמיכה המתאימה.
<רון תומר: אנחנו רואים היום יותר ויותר מפעלים שיוצאים ופותחים, מפעלים ישראלים שפותחים תעשיות בחוץ לארץ.
<רון תומר: למה?
<רון תומר: כי הם צריכים לבוא ולהתחרות במה שלא נותנים, כי מקפחים את התעשייה שנמצאת בארץ.
<רון תומר: יש לי פה שקף נפלא, שאני לא אציג, שמדבר על פרוטקציוניזם בעולם, וכמה קשה, גם בארצות הברית, והיום באירופה מגדילים רגולציה להעדיף תוצרת מקומית.
<רון תומר: ואילו פה בישראל אני מרגיש בן חורג, בן בודד.
<רון תומר: אני מרגיש שלא רק שלא מגנים עליי ולא רק שלא עוזרים לי, עוד לפעמים חובטים בי.
<רון תומר: חוק העדפת תוצרת הארץ מדבר רק על הרכש הממשלתי כי אנחנו בכנסת, הוא חוק בטל מעיקרו, ישן, לא מתאים לסביבה הנוכחית.
<רון תומר: כשבאנו בהתאחדות התעשיינים ופנינו למשרדי הכלכלה והאוצר וביקשנו לשדרג את החוק למתכונתו המקורית, שיגן על התעשייה המקומית.
<רון תומר: כמו שיש בארצות הברית - - -משרד האוצר הקים ועדה.
<רון תומר: וכמה שידוע לי, מה מסקנות הוועדה?
<רון תומר: מכיוון שהחוק עקר, מכיוון שהתעשיינים לא נהנים ממנו, אז בואו נבטל אותו.
<רון תומר: יש לנו ילד שקשרנו לו את הרגליים, הוא לא יכול לרוץ, והמנתח אומר:
<רון תומר: אז בואו נקטע לו את הרגליים במקום לחתוך את החבל.
רן כהן: דוקטור רון תומר, כי מקימים ועדה – קוברים עניין.
<רון תומר: אני יודע, אבל פה אם קוברים עניין בסוף קוברים את התעשייה, מר רן כהן.
רן כהן: נכון, ואסור לוותר.
רן כהן: - - - חברי כנסת - - -
<רון תומר: מכיוון שהתעשייה היום, והשקפים היו מראים פה כמה מפעלים חדשים נפתחים כל שנה.
<רון תומר: אני אולי המפגר היחיד שמתכנן עכשיו להשקיע מעל 150 מיליון שקל במפעל חדש, מפעל תרופות חדש שיקום בצפון ב-2015, אבל אני מהבודדים.
<רון תומר: וזה בלי מרכז ההשקעות, כי דובר כמה קשה וכמה מעט כסף יש שם, אבל אני באמת מהמשוגעים הבודדים.
<רון תומר: אני קורא לכם, רבותיי, לבוא וליצור פה את הסביבה הנכונה ולתמוך בנו, ואנחנו נתמוך בכם.
<רון תומר: לא בשבילנו, לא בשבילכם, אלא בשביל המדינה הזו, כי אנחנו העתיד.
<רון תומר: ומילה אחרונה לשר נפתלי בנט.
<רון תומר: כששינית את שם המשרד ממשרד התמ"ת – התעשייה, שהיה הראשון, מסחר ותעסוקה לכלכלה, באת ודיברת אצלנו מילים מאוד יפות.
<רון תומר: אמרת: אני אהיה השר שלכם.
<רון תומר: התרשמתי.
<רון תומר: אבל אני חייב להגיד שמשיחות עם ידידיי התעשיינים, וחלקם ידברו פה, חרף מאמצים מסוימים שהמשרד עושה, ומר ינון אלרואי פה הוא בהחלט שותף מכובד לדרך, אנחנו מרגישים שקצת איבדתם אותנו.
<רון תומר: אמנם, תפקידך לטפל בתעשייה, אני בטוח שהיום זה לא בראש סדר העדיפויות.
<רון תומר: למה אני בטוח?
<רון תומר: כי אנחנו בודקים במעשים.
<רון תומר: ובמצב של התעשייה היום אני קורא לך עוד פעם לעשות רישפל, לעצור רגע ולחשוב.
<רון תומר: אתה רוצה חדשנות, ואנחנו בתעשייה רוצים חדשנות, החדשנות תציל גם את ה-low-tech.
<רון תומר: אבל כדי לבנות חדשנות אתה חייב בסיס.
<רון תומר: אני לא יכול לפתח מו"פ חדשני אם אין לי שוק קיים.
<רון תומר: אני לא יכול לקחת עוד אשראי ולסכן את הצוואר שלי עוד יותר בלי הבסיס האיתן.
<רון תומר: תנו לנו בסיס איתן, אנחנו ניתן לכם את העתיד.
אבישי ברוורמן: דוקטור רון תומר, תודה.
אבישי ברוורמן: מר אמיר חייק, מנכ"ל התאחדות התעשיינים.
אבישי ברוורמן: לשעבר גם מנכ"ל משרד התעשייה והמסחר.
<אמיר חייק: אדוני היושב ראש, אדוני השר, חבר הכנסת נחמן שי.
<אמיר חייק: אנחנו מרגישים שכולם מחבקים את התעשייה.
<אמיר חייק: עד כדי כך, שמחבקים אותה, שמוציאים לה את הנשמה, שוברים לה את הצלעות, וחונקים אותה.
<אמיר חייק: משרד הפנים עם הארנונה חובט בתעשייה ובעסקים, בארנונה חריגה מכל כיוון; מקימים לנו על הראש תאגידי מים שמוציאים לנו את הנשמה; מעלים לנו את מחירי החשמל; עלות העבודה הולכת ועולה; המעסיקים הפרטיים צריכים לשלם, אדוני השר, על הסכמים שאתה הרחבת, וזה בסדר עם זה.
<אמיר חייק: רק אני שואל את עצמי: איך זה יכול להיות שהממשלה עצמה שחתמה על הסכם לא מקיימת אותו?
<אמיר חייק: ואם מעסיק לא יעשה את זה הוא ייכנס לכלא.
<אמיר חייק: אני שואל: מי אחראי בממשלה לא לשלם לעובדי הקבלן כמו שהוא היה צריך לשלם, ולא נכנס לכלא עד היום?
<אמיר חייק: ; רגולציה שחונקת אותנו והורגת אותנו.
<אמיר חייק: אדוני השר, אתה התייחסת לזה; הגנת הסביבה, בריאות, כיבוי אש; פקידות ממשלתית ופקידות בבית הזה, של הכנסת, שיורה את החץ, מסמנת סביבו את העיגולים, ואני אכוון למרכז המחקר והמידע עם נתונים לא נכונים שמוגשים פה, לוועדות, בצורה בלתי אחראית, ואנחנו הוכחנו את זה בצורה מסודרת, ועדיין מתבצרים בעמדה שלהם רק כדי לסדר את העמדות שלהם; יבוא שאינו עומד ברגולציה שאנחנו מטילים על החברות שלנו.
<אמיר חייק: זאת אומרת, אנחנו לא יכולים לבדוק אם בסין יש שעות עבודה ומנוחה או הגנת סביבה.
<אמיר חייק: אבל כשמטילים את זה עלינו לא פייר לבדוק אותנו במחירים מול מדינה אחרת שאינה עומדת בצרכים הללו; כוח אדם מקצועי: אין לנו כוח אדם מקצועי בתעשייה.
<אמיר חייק: ידברו התעשיינים, הלב שלהם דואב.
<אמיר חייק: אין לנו כוח אדם.
<אמיר חייק: ואתם יודעים כמה עובדים זרים מאושרים היום לתעשייה לפי החלטת ממשלה?
<אמיר חייק: אפס.
<אמיר חייק: בחקלאות עשרות אלפים, בבניין עשרות אלפים.
<אמיר חייק: אנחנו מבקשים 150 לתעשייה.
<אמיר חייק: 150 מתוך 400,000 עובדים.
<אמיר חייק: עוד אין.
<אמיר חייק: 150.
<אמיר חייק: הכול עניין של מידתיות.
<אמיר חייק: אדוני השר, אתה דיברת על הדור הצעיר.
<אמיר חייק: אם אתה תשמע את הדור הצעיר אצלנו, בהתאחדות התעשיינים – מר רון גלזר, לצערי הוא בחוץ לארץ ולא הגיע.
<אמיר חייק: הוא יושב ראש דור ההמשך – הלב כואב.
<אמיר חייק: הם אומרים דבר אחד: חבר'ה, אל תיקחו אותנו for granted.
<אמיר חייק: אנחנו לא בטוחים שאנחנו פה.
<אמיר חייק: אנחנו אמנם דור המשך של המפעלים של ההורים שלנו, אבל אנחנו נעשה חושבים שוב אם אנחנו את הכסף שלנו נשקיע פה או נשקיע בנדל"ן במזרח אירופה או בברלין או בכל מקום אחר.
<אמיר חייק: וזו שאלה מאוד קשה, וזו שאלה שצריכה להטריד את הקברניטים של המשק מכיוון שבלי תעשייה לא יהיה פה כלום.
<אמיר חייק: לא כולם מסוגלים ליזמות, ולא כולם מסוגלים לעבוד בהייטק.
<אמיר חייק: יש עד היום מובטלים באופקים שהם מחכים שיביאו להם את ההייטק אחרי שחשפו את הטקסטיל לתחרות ב-1992.
<אמיר חייק: עד היום הם מחכים בשער העיר שיכשירו אותם.
אבישי ברוורמן: לסיכום, מר אמיר חייק.
<אמיר חייק: אני אעצור כאן.
<אמיר חייק: תודה.
אבישי ברוורמן: כל מילה.
אבישי ברוורמן: אני אתן פה קצת כבוד לגיל.
אבישי ברוורמן: מר אברהם בר דוד, תת אלוף במילואים, יושב ראש פורום תעשיות המרכבה - - -, בבקשה.
<אברהם בר דוד: תודה רבה לכבוד היושב-ראש, תודה רבה על האפשרות להגיד.
<אברהם בר דוד: אני הייתי רוצה לציין פה שני דברים: אני מבין שחדשנות היא דבר מאוד חיוני ודבר שבלעדיו אי אפשר להתקדם הרי.
<אברהם בר דוד: ממילא, בלי חדשנות גם לא נוכל למכור שום דבר, לא בארץ ולא בחוץ לארץ.
<אברהם בר דוד: זה ברור.
<אברהם בר דוד: אבל יש בזה כמה בעיות לא פשוטות.
<אברהם בר דוד: אני מייצג, בין היתר, גם 200 מפעלים של קרוב ל-10,000 עובדים שעוסקים בתעשיית ה-low-tech תעשיית המתכת הפשוטה, הבסיסית, אבל היא בעצם הבסיס של כל מוצר אחר שמייצרים אותו.
<אברהם בר דוד: גם את המחשב הכי מתקדם שמים אותו באיזו קופסה.
<אברהם בר דוד: ובתעשיות האלה, אין להן שום העדפה ביחס למה שקורה בעולם.
<אברהם בר דוד: אני אתן דוגמה: אתם אומרים לי שאסור להגן על תעשייה מקומית?
<אברהם בר דוד: רק שלשום פורסם שבצבא בצרפת הוציאו מכרז ב-3 ביליון יורו כדי לייצר נגמש ולייצר טנק צרפתי, אבל מותר להשתתף במכרז אך ורק לחברות צרפתיות.
<אברהם בר דוד: אז אפשר גם ללמוד מהצרפתים.
<אברהם בר דוד: לא כל כך אסון לשמור על התעשייה המקומית אם אכן זה מה שיכול - - - את הקיום שלנו.
<אברהם בר דוד: והקיום פירושו של דבר שאם הם עושים את זה זה אלפי מקומות עבודה.
<אברהם בר דוד: הדבר השני שאנחנו עושים, אנחנו לא מקבלים סיוע אמריקאי.
<אברהם בר דוד: אנחנו - - - כסף אמריקאי שבעצם משרת 250,000 עובדים אמריקאים.
<אברהם בר דוד: וכשעושים הסכם עם האמריקאים וקונים מהם מוצר יש שם כביכול נכונות לקנות מאיתנו מוצרים, מה שנקרא רכישות גומלין.
<אברהם בר דוד: אבל הדבר הזה כתוב שם "לפי מיטב היכולת".
<אברהם בר דוד: אז אין יכולת.
<אברהם בר דוד: אז לכן לא קונים.
<אברהם בר דוד: אז עשו מכרז, הוציאו החוצה כלים תוצרת הארץ, הביאו אותם לעשות אותם בארצות הברית.
<אברהם בר דוד: יש תשובה שצריך לעשות, אבל הם אמרו: אי אפשר.
<אברהם בר דוד: כי אי אפשר לתת לתעשייה הישראלית, להיכנס עכשיו למוצר אמריקאי שכבר מייצרים אותו 15עכשיו למוצר אמריקאי שכבר מייצרים אותו 15 שנה, עם מפעל שנמצא 100 מטר מהם, ושאלה, פה בשדרות, יוכלו לעשות את זה יותר זול.
<אברהם בר דוד: בלתי אפשרי.
<אברהם בר דוד: אז לכן זה דיבורים בעלמא.
<אברהם בר דוד: בשורה התחתונה התעשייה הזאת הולכת ונחנקת, הולכת ונסגרת.
<אברהם בר דוד: תודה רבה.
אבישי ברוורמן: מר אברהם בר דוד, המעשים שלך וחבריך בארץ עוד חקוקים בכל מקום - - - בתעשייה.
אבישי ברוורמן: אני חושב שכולנו מקשיבים.
<אברהם בר דוד: תודה לכם.
אבישי ברוורמן: מר מנשה תמיר, מנכ"ל "עשת אילון" מיודפת.
<מנשה תמיר: בוקר טוב.
<מנשה תמיר: מבחינתי, כחול לבן זה לתת פרנסה.
<מנשה תמיר: ואמרתי פה בפעם הקודמת, הבאתי מדברי הרמב"ם שאמר שהמעלה הגדולה ביותר בצדקה זה לתת פרנסה לאנשים.
<מנשה תמיר: אנחנו מפרנסים 30 משפחות באופן ישיר ועוד 1,000 משפחות באופן עקיף מסביבנו, ונאבקים בנושא של הכחול לבן כי מדינת ישראל לא עוזרת לנו.
<מנשה תמיר: מבחינתנו, כל מיליון שקל של עבודה שנכנסת למפעל זה 1,000 ימי עבודה.
<מנשה תמיר: בשלושת החודשים האחרונים 25 מיליון שקל של עבודות, של מכונות, מסוג המכונות שאנחנו מייצרים, ברחו לחוץ לארץ בעידוד המדינה.
<מנשה תמיר: משרד החקלאות ופיתוח הכפר נותן מענקים של 40% לחקלאים בודדים בשביל לרכוש מכונות מהסוג של המכונות שאנחנו עושים.
<מנשה תמיר: אין שום התניה, שום דרישה מאותם חקלאים ללכת ולהחזיר את הכסף הזה לארץ, להשתמש בכסף הזה לרכוש בארץ.
<מנשה תמיר: 25,000 ימי עבודה ברחו מפה.
<מנשה תמיר: אז אנחנו מעסיקים יהודים, ערבים, נוצרים ומוסלמים, אז אני אביא גם מדברי נאסר א-דין שרכב יום אחד על חמור בעיר והוא ישב הפוך.
<מנשה תמיר: אז אמרו לו: נאסר א-דין, למה אתה יושב הפוך על החמור?
<מנשה תמיר: הוא אמר: אני לא הפוך, החמור הפוך.
<מנשה תמיר: אז אני לא יודע אם המדיניות היא הפוכה או אני הפוך, אבל משהו פה הפוך, ואתם צריכים ליישר את הדבר הזה.
<מנשה תמיר: אז היום לובי חזק מאוד של החקלאים הגיע למשרד הכלכלה ומבקש להסב את הכובע שלו, מלהיות תחת משרד החקלאות ופיתוח הכפר, שהוא מוגבל במשאבים, להיות תחת משרד הכלכלה שהוא רב משאבים, ולהיות מוגדרים כמפעלי תעשייה, לא כמפעלי חקלאות, כדי ליהנות מחוק עידוד השקעות הון ולקבל מענקים מהמדינה.
<מנשה תמיר: אני מבקש משר הכלכלה ומחבר הכנסת נחמן שי, שאחראי על הדבר הזה: בואו נדרוש מאותם חקלאים שרוצים מענקים, תפנו את הכסף הזה לרכישה של התוצרת הזאת בארץ.
<מנשה תמיר: תודה.
אבישי ברוורמן: מר רן טוטנאור, מנכ"ל טוטנאור.
<רן טוטנאור: שלום לכולם.
<רן טוטנאור: כבוד השר, היושב-ראש, חבר הכנסת נחמן שי.
<רן טוטנאור: שמי רן טוטנאור, אני יושב ראש איגוד מתכת, חשמל ותשתית.
<רן טוטנאור: 500 מפעלים, בסביבות 120,000 עובדים, בהתאחדות התעשיינים.
<רן טוטנאור: חוץ מזה, אני תעשיין באזור הר-טוב, בית שמש.
<רן טוטנאור: תעשייה רפואית, 400 ומשהו עובדים בבית שמש.
<רן טוטנאור: מייצא ל-142 מדינות.
<רן טוטנאור: אני לא חושב שיש עוד תוצרת ישראלית שמייצאת לכל כך הרבה מדינות.
<רן טוטנאור: חברה עם חברות בינלאומיות מכל העולם.
<רן טוטנאור: חברה מאוד ידועה.
<רן טוטנאור: קצת מספרים, שכולם נבין על מה אנחנו מדברים: בתעשייה הישראלית עובדים 400,000 איש.
<רן טוטנאור: על כל תעשיין יש ארבעה בשירותים.
<רן טוטנאור: אנחנו מגיעים ל-1,600,000 איש.
<רן טוטנאור: אנחנו הפה של 1,600,000 איש.
<רן טוטנאור: היום הוזמנו לכחול לבן.
<רן טוטנאור: יוזמה מבורכת.
<רן טוטנאור: אבל היום הזה הוא עקר, הוא צחוק מעבודה.
<רן טוטנאור: ביטול מכסים; ביטול תקינה רשמית; היטלי סחר – אות מתה; חוק חובת המכרזים – אות מתה; השם טוב והרצון טוב, אבל אנחנו מרגישים יתומים.
<רן טוטנאור: מאותו רגע, אדוני השר, ששינית את השם של המשרד שלך, הבנו את המסר, ולצערי זה מתמשך.
<רן טוטנאור: התעשייה הישראלית בורחת מפה.
<רן טוטנאור: 30% מכל מפעלי התעשייה ברחו מפה.
<רן טוטנאור: הגשנו גם לראש הממשלה, כמובן, וגם לך את הנתונים האלה.
<רן טוטנאור: לפני כמה שנים זה היה 18%, היום זה 30% מהתעשייה הישראלית – ברחה.
<רן טוטנאור: אני אתן לך רק דוגמה קטנה.
<רן טוטנאור: אנחנו מדברים כחול לבן.
<רן טוטנאור: מדברים שרוצים לעשות משהו למדינת ישראל אבל בבוא הזמן: מהאיגוד שלי, מדוע, אדוני השר, אתה לא בולם את הרכש לקנות אוטובוסים בסין על חשבון התעשייה הישראלית?
<רן טוטנאור: מדוע אתה לא מונע רכש כבלים לחברת החשמל מחברות טורקיות?
<רן טוטנאור: מדוע אתה לא מונע רכש מכליות כיבוי אש מחוץ לארץ על חשבון התעשייה הישראלית?
<רן טוטנאור: והדוגמה האחרונה, אבל יש לי מאות כאלה: מדוע אתה לא מונע רכש של צינורות מים ל"מקורות" מתעשייה בחוץ לארץ, ואתה מבקש ואתה מונע יבוא?
<רן טוטנאור: אבל אני אומר, אתה יודע מה, אתה צודק.
<רן טוטנאור: יבוא זה טוב, זה עוזר לנו כמפעלים.
<רן טוטנאור: אבל שומו שמיים, אני מבקש הדדיות.
<רן טוטנאור: 142 מדינות אני מייצא, אתה יודע, מזיע דם, מקיא דם.
<רן טוטנאור: פתחתי חברות בכל מקום.
<רן טוטנאור: הממשל הסיני אסר עליי יבוא כי אני איימתי על השוק הסיני במוצרים שלי.
<רן טוטנאור: אני מייצר מכשירי סטריליזציה שאתה פוגש אצל רופאי שיניים, בבית חולים, you name it.
<רן טוטנאור: אמר לי: אם אתה לא מקים מפעל, אני לא נותן לך אישור יבוא.
<רן טוטנאור: הקמתי מפעל.
<רן טוטנאור: המפעל הזה מתחיל לעבוד באפריל אחרי שאנחנו נקבל את ה-S.F.D.A. הסיני.
<רן טוטנאור: מדינות חוץ לארץ הורגות אותנו, קורעות אותנו, ואנחנו באותו זמן, סליחה על הביטוי, פותחים רגליים למדינות שאין לנו הדדיות איתן.
<רן טוטנאור: מדינות כמו אינדונזיה, מלזיה, טורקיה.
<רן טוטנאור: מדינות שלא מאפשרות לנו לייצא - - -.
<רן טוטנאור: אם אתה תיכנס או תראה יומיום בחיפה או באשדוד, תראה אוניות מלאות במכולות מהמדינות האלה.
<רן טוטנאור: למה?
<רן טוטנאור: מדוע?
<רן טוטנאור: אנחנו מורידים את מכון התקנים, מורידים את כל היטלי הסחר.
<רן טוטנאור: מה אתם רוצים להשיג?
<רן טוטנאור: יוקר המחייה, בשם יוקר המחייה להרוג את התעשייה הישראלית?
<רן טוטנאור: תראה לי שקל, תוכיח לי ששקל אחד שעבר לצרכן על זה שהורדת את יוקר המחיה.
<רן טוטנאור: במה?
<רן טוטנאור: בזה שיבואן, הורדת לו 10,000 שקל מבדיקות במכון התקנים?
<רן טוטנאור: ה-10,000 שקל האלה יגיעו לאותו צרכן מסכן, לשוק הישראלי?
<רן טוטנאור: בשום פנים ואופן לא.
<רן טוטנאור: מה שאתה עשית בסך הכול, שכל יבוא זול ייכנס למדינת ישראל, הצרכן יקבל תוצרת זבל, ואנחנו ניסגר.
<רן טוטנאור: המצב הוא קשה בצורה לא רגילה, ואני רוצה עוד מילה אחת וזהו זה: כוח אדם.
<רן טוטנאור: התעשייה הישראלית מושתתת על העלייה הרוסית.
<רן טוטנאור: גם לי, מתוך 400 ומשהו עובדים בבית שמש רובם מהעלייה הרוסית.
<רן טוטנאור: החבר'ה האלה בני 55.
<רן טוטנאור: עוד עשר שנים, פלוס מינוס - - -
<רן טוטנאור: 60.
<רן טוטנאור: 55, 60.
<רן טוטנאור: עוד חמש שנים, שבע שנים, אין עובדים בתעשייה הישראלית.
<רן טוטנאור: איפה ההכשרה המקצועית?
<רן טוטנאור: איפה הכסף שהובטח לנו?
<רן טוטנאור: עובר מוועדה לוועדה לדיבורים, כל מה שאתם רוצים אבל בפועל כלום שום.
<רן טוטנאור: אם לא נתעורר כרגע, אם - - - לא יתעורר כרגע, לא תהיה פה תעשייה ישראלית.
<רן טוטנאור: ואנחנו יודעים שחקלאות, אנחנו יודעים בדיוק איפה היא, אף על פי.
<רן טוטנאור: אני מאוד עצוב להגיד את זה.
<רן טוטנאור: תיירות, כן או לא, לפי אינתיפאדה או לפי טיל זה או אחר.
<רן טוטנאור: מה נשאר?
<רן טוטנאור: 80 מיליארד דולר.
<רן טוטנאור: ממי?
<רן טוטנאור: מתעשייה.
<רן טוטנאור: אבל בקצב ש-30% יוצא מכאן לא יישאר הרבה, בטח לא לבן שלי שיהיה דור רביעי, אני דור שלישי.
<רן טוטנאור: תודה.
אבישי ברוורמן: מר רן טוטנאור, תודה לך.
אבישי ברוורמן: מר רן טוטנאור מדבר את האמת מדם ליבו.
אבישי ברוורמן: אני את מר רן טוטנאור מכיר מ-16 השנים שלי בבאר שבע.
אבישי ברוורמן: מר רן טוטנאור בא לשם, הקים, עבד בכל מקום.
אבישי ברוורמן: אני מכיר אותו שנים.
אבישי ברוורמן: מה שהוא מדבר זאת האמת שלו.
אבישי ברוורמן: הוא לא פוליטיקאי, הוא לא הדברים.
אבישי ברוורמן: הוא כואב את כאב התעשייה, ואני בטוח שהשר מקשיב לך.
אבישי ברוורמן: אני גם בעצמי עכשיו אמרתי שבשבילי, עוגן בישראל זו התעשייה.
אבישי ברוורמן: בגלל זה אני יושב בשקט, נפגש ומקשיב לתעשיינים.
אבישי ברוורמן: כי פה לפעמים בכנסת מדברים יותר מדי, והבעיה האמיתית, העם נמצא פה, והתעשיינים כואבים.
אבישי ברוורמן: ובלי תעשייה חזקה אין עתיד לכלכלה הוגנת ולרוב העובדים בישראל.
אבישי ברוורמן: מר שמואל גנדלמן, מנכ"ל סינרג'י שבשדרות.
<שמואל גנדלמן: תיקון: סמנכ"ל.
<שמואל גנדלמן: טוב, קודם כל, כבוד היושב ראש, תודה רבה.
<שמואל גנדלמן: כבוד השר, חבר הכנסת נחמן שי.
<שמואל גנדלמן: אני מייצג פה מפעל של 250 עובדים שיושב בשדרות, בשער הנגב.
<שמואל גנדלמן: מתמחה בייצור כבלי חשמל, מתח נמוך ומתח עליון.
<שמואל גנדלמן: מחצית מהתפוקה שלנו אנחנו מייצאים לחוץ לארץ, כאשר הכול מיוצר פה, בארץ.
<שמואל גנדלמן: אנחנו לא חווים הרבה נחת מהפעילות שלנו בחוץ לארץ, ומן הסתם אנחנו גם לא נתפסים כיצרנים מקומיים שם אלא אנחנו מתחרים עם יצרנים מקומיים.
<שמואל גנדלמן: אני אמשיך מהקו של חברי, מר רן טוטנאור:
<שמואל גנדלמן: אנחנו ניגשנו למכרז בגרמניה.
<שמואל גנדלמן: זכינו יחד עם חברה פולנית נוספת, היינו הכי זולים.
<שמואל גנדלמן: ובמכתב לקוני מאוד פשוט, חברת החשמל הגרמנית ששייכת לאזור הבווארי שלחה לנו ואמרה לנו שלצערנו הרב הם פוסלים את הזכייה שלנו כי בהחלטה מקרו-כלכלית החליטו להעביר את הזכייה לשלושה יצרנים גרמניים.
<שמואל גנדלמן: זה המאבקים שאנחנו נמצאים.
<שמואל גנדלמן: לצערי הרב, המפעל הזה חייב כל פעם להוכיח אותו מחדש, את היותו ישראלי, גם מול הגורמים הממשלתיים והגופים הממשלתיים, פה, בארץ.
<שמואל גנדלמן: וזה מפעל שקיבל פגיעה ישירה של קאסם לפני שנתיים.
<שמואל גנדלמן: נזק מוערך – בין עשרה ל-15 מיליון שקל, כשאנחנו צריכים להוכיח שאנחנו ישראלים לכל דבר ועניין.
<שמואל גנדלמן: כדי להשתתף, כדי לשרוד, כדי להתקיים, אנחנו משקיעים במו"פ, אנחנו משקיעים בתהליכי יצור, יעילות, בקרה, אבטחת איכות, כל זאת כדי שאנחנו נוכל לעמוד בסטנדרטים נכונים וגבוהים כדי שנוכל להוציא את התוצרת שלנו החוצה, ומדובר על מאות מיליוני שקלים יצוא.
<שמואל גנדלמן: אה-מה-מה, אנחנו נתקלים בשוק המקומי, פה, בישראל, בתמונה אחרת לגמרי.
<שמואל גנדלמן: אנחנו פה נאבקים בעצם במוצרים בעלי איכות ירודה יותר.
<שמואל גנדלמן: אני אוכל גם לבוא ולציין שישנם יבואנים שמחזיקים תעודות הסמכה של מכון התקנים.
<שמואל גנדלמן: מטביעים תו תקן במוצר, במוצרים לא תקינים.
<שמואל גנדלמן: לא תקינים משמעותם מחירים זולים יותר, ועוד בתחום החשמל שאני אומר - - - תקני משמעותו בטיחות.
<שמואל גנדלמן: אם תבדקו בסקר של שריפות תבינו שאחוז גבוה מגורמי השריפות זה כבלים לא תקניים, לצורך העניין.
<שמואל גנדלמן: והנה, לראייה נכנסים למדינת ישראל בלי אכיפה, בלי בקרה, מוצרים לא תקניים.
<שמואל גנדלמן: ועכשיו אנחנו נכנסים לתהליך שבכלל בואו נפתח, אני אשתמש ולא אני אמרתי, מר רן טוטנאור אמר בואו נפתח רגליים וניתן לכולם להיכנס פנימה.
<שמואל גנדלמן: נתחיל לחפש במסדרונות וברחובות הצרים מי עשה מה.
<שמואל גנדלמן: האימוץ הזה של כל התקנים האירופאיים הוא חכם, הוא נכון.
<שמואל גנדלמן: כל התקנים הבינלאומיים לתפיסתי, האיחוד, יישור הקו הזה הוא נכון, אבל זה רק רובד אחד.
<שמואל גנדלמן: האירופאים יש להם עוד שורשים מאוד-מאוד ארוכים של דירקטיבות, של הנחיות, ממש עמוקים-עמוקים, שגם האכיפה שלהם באה לידי ביטוי.
<שמואל גנדלמן: פה אנחנו לא מתעסקים באכיפה.
נפתלי בנט: למה אתה מתייחס - - -
<שמואל גנדלמן: אני התייחסתי.
<שמואל גנדלמן: תיכף אני אתן דוגמה מאוד קטנה: אם יבואן יביא לגרמניה מוצר לא תקני, אתה תמצא אותו במאסר, ואתה תמצא את חשבון הבנק שלו בפחות כמה מאות מיליוני יורו.
<שמואל גנדלמן: פה זה לא קורה.
<שמואל גנדלמן: איפה האכיפה?
<שמואל גנדלמן: אז אנחנו יכולים לעשות אחד משני הדברים: או לרדת בצורה משמעותית ברמת הייצור שלנו, ולייצר מוצרים מן הסתם שיתחרו, ובמידה מסוימת גם לא תקינים.
<שמואל גנדלמן: אז אנחנו נאבד את השווקים שלנו בחוץ לארץ, וגם נאבד פה בסופו של דבר את השוק.
<שמואל גנדלמן: תחרות היא טובה אבל היא חייבת להיות תחרות הוגנת.
<שמואל גנדלמן: לא יכול להיות שמפעל שמשקיע מיליוני שקלים במעבדות, באיכות, מתמודד עם בית מלאכה טורקי שמביא כבלים לא תקניים, ואנחנו צריכים להתמודד עם זה.
<שמואל גנדלמן: התחרות חייבת להיות הוגנת.
אבישי ברוורמן: מר שמואל גנדלמן, תודה לך.
אבישי ברוורמן: מר ליאור לוי, מנכ"ל "ביסקול".
נפתלי בנט: רק בקשה מעשית: אם אפשר לרכז את המרכיבים האלה שאתה התייחסת אליהם לדברים שמחוץ.
נפתלי בנט: כי אני בעד השוואת התקנים, אני בעד יישור הקו, אבל מה שאתה אמרת עושה שכל.
נפתלי בנט: מר אמיר חייק, אם תרכזו את ההיבט הזה.
נפתלי בנט: אני לא מספיק מכיר את זה.
נפתלי בנט: זה נשמע לי מאוד נכון מה שאתה אומר.
נפתלי בנט: בסדר?
<שמואל גנדלמן: תודה רבה.
אבישי ברוורמן: בבקשה, מר ליאור לוי.
<ליאור לוי: בוקר טוב.
<ליאור לוי: גם אני תעשיין דור שלישי, ומייצר סוכרזית ותמרוקים, ומייצג את התעשייה הקטנה והבינונית בהתאחדות התעשיינים.
<ליאור לוי: אני לא רוצה לחזור על כל מה שאמרו חבריי, הם בסופו של דבר צודקים, אבל אני מאמין שהרצון והכוונה טובים הם.
<ליאור לוי: זה יום חג בסופו של דבר שהכנסת מכבדת את התעשייה הישראלית, ואני רוצה להסתכל קדימה.
<ליאור לוי: אני רוצה להזכיר מה אירופה הגדירה לאחרונה.
<ליאור לוי: אירופה הגדירה את היעד שלה שאחוז התעשייה מהתוצר האירופאי לא ירד מ-20%.
<ליאור לוי: ואני קורא לכנסת, קורא לשר הכלכלה, קורא לשר האוצר, וקורא לכולם לקבוע כיעד שאחוז התעשייה, שאחוז התוצר התעשייתי מהתל"ג הישראלי יעמוד על אחוז דומה של 20%.
אבישי ברוורמן: היום כמה זה, מר אמיר חייק?
<ליאור לוי: 13.5%, אדוני.
אבישי ברוורמן: 13.5% מהתל"ג?
<ליאור לוי: 13.5%, וזה ירד מ-18%.
<ליאור לוי: זה כבר היה ב-18%.
אבישי ברוורמן: אז לפחות נגיע לגרמניה, אתה אומר.
<ליאור לוי: לפחות.
<ליאור לוי: הגשנו תכנית מפורטת למשרד הכלכלה שהתקבלה.
<ליאור לוי: אנחנו נגיש אותה גם למשרד האוצר.
<ליאור לוי: תכנית שנקראת "תחרות מבית".
<ליאור לוי: אנחנו מאמינים שבעזרתה נצליח לקדם את התעשייה הקטנה והבינונית בפרט, וכמובן את התעשייה בכלל.
<ליאור לוי: זה מה שיש לי להגיד.
אבישי ברוורמן: מר אורי לעדן מפתח תקווה.
<אורי לעדן: סולמות "חגית".
<אורי לעדן: אני רוצה לדבר ברחל בתך הקטנה על החוויות שאני חווה בשנה האחרונה.
<אורי לעדן: אני מנהל חברה שמייצרת סולמות מאז 1967.
<אורי לעדן: חברה ותיקה.
<אורי לעדן: חברה שעושה מאמצים גדולים כדי לעמוד בתקנים של הסולמות שמתאימים לתקנים הבינלאומיים, במקרה זה אירופאיים.
<אורי לעדן: ואני רוצה להגיד שאני מרגיש זלזול באחרונה, והזלזול נובע משני דברים שאני חוויתי אותם ונראים לי מאוד קשים: אחד זה תיקון מסובך בחוק התקנים שבוועדה הזאת התקבל ואחר כך התקבל בכנסת.
<אורי לעדן: תיקון מסובך, שלמעשה מפנק את היבואנים ומרע את המצב של היצרנים המקומיים.
<אורי לעדן: אנחנו מבוססים על השוק המקומי, מייצאים רק מעט.
<אורי לעדן: המצב שנוצר זה שלמעשה מוצרים שאינם תקניים נכנסים בשפע למדינה כי האפשרות - - -
אבישי ברוורמן: מר אורי לעדן, אולי תיתן פה, כמו שהיה פה בנקודה הקודמת עם מר שמואל גנדלמן, תן את הדוגמאות בשטח שלך לגבי - - -
<אורי לעדן: כן, כן, בשטח שלי.
<אורי לעדן: סולמות לא תקניים נכנסים למדינה כי הכלל עכשיו השתנה.
<אורי לעדן: הבדיקות הן לא בכניסה, לא בשער הכניסה למדינה, הבדיקות הן כאילו צריכות להיות בשוק, ואכיפה שמובטחת שהיא עשויה להוציא את הסולמות שאינם תקניים מתוך השוק, זה למעשה לא קיים.
<אורי לעדן: אז מה שקורה זה שמוצרים זולים, סולמות זולים נכנסים לשוק.
<אורי לעדן: עכשיו הגיע המצב לידי כך שמכון התקנים איננו בודק סולמות פרקיים או מפרקיים שהם למעשה מובאים לארץ בעשרות אלפים.
<אורי לעדן: מדוע?
<אורי לעדן: משום שקרה מצב שבו האירופאיים עדכנו את התקן שלהם, ואנחנו חייבים ללכת אחרי העדכון של האירופאיים.
<אורי לעדן: העדכון האירופאי חילק את התקן לשני חלקים, עם סולמות שאינם מפרקיים וסולמות מפרקיים.
<אורי לעדן: הרשמיות הוחלה רק על הסולמות הרגילים, ועל הסולמות המפרקיים לא הוחלה.
<אורי לעדן: אנחנו כמובן פנינו - - -
אבישי ברוורמן: מר רן כהן, אתה רושם את זה?
רן כהן: אני רושם.
נפתלי בנט: לא, האמת זה לא מר רן כהן זה גרישה, כי מר רן כהן לא קובע את התקינה בפועל.
אבישי ברוורמן: לא, אני אומר למה גרישה - - -
<אורי לעדן: למה?
<אורי לעדן: הם מפחדים - - -
<אורי לעדן: מה שקורה שגרישה או אני לא יודע, הם מפחדים, העובדים שלו, יש איזה עובד שנקרא - - -, מפחד בכלל לגשת ולבקש מהשר - -
<קריאה: זה מגרישה.
<אורי לעדן: - - או מגרישה, מבקש להחיל את הרשמיות גם על החלק השני.
<אורי לעדן: אז מנסים לעשות כל מיני פטנטים, להחזיר למצב קודם.
<אורי לעדן: בקיצור, זה לא עובד ככה.
<אורי לעדן: זאת אומרת, אני מרגיש שנוצרה אווירה שלילית לגבינו: גם דרך העניין הזה, וגם דרך העניין של - - -.