GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבישי ברוורמן: סעיף 4 אושר, נעבור לתוספות.
<דנה נויפלד: לפני שנקריא את הנוסח אני אסביר מה הנוסח נועד לעשות.
<דנה נויפלד: מה שלא נכנס פעם קודמת ונכנס עכשיו, זה אחרי שקבענו את ההסדרה, מהי הסנקציה לגבי ההפרה.
<דנה נויפלד: אנחנו קובעים סעיפים של עיצומים כספיים בגין הפרות של ההוראות שהוועדה אישרה עכשיו.
<רועי ברית: מדובר על הוראות שאנחנו מוסיפים לפרק ז1 לחוק התקשורת, זה פרק שעוסק בעיצומים כספיים.
או לחסימה: 37א4א.
או לחסימה: היה למנהל יסוד סביר להניח כי מי שעוסק בסחר בציוד תקשורת גרם להגבלה או לחסימה של ציוד תקשורת, בניגוד להוראות סעיף51ג, רשאי הוא להטיל עליו עיצום כספי בסכום של עד 234,390 שקלים חדשים, ובלבד שהסכום האמור לא יעלה על הסכום האמור בסעיף 37א5.
או לחסימה: "
<דנה נויפלד: הסעיף הזה מוסיף עיצום בסכום, שמתיישב עם הוראות אחרות בתוך החוק, בתוך פרק ז1.
<דנה נויפלד: לא חרגנו מהסכום.
<אתי בנדלר: שאלתי מה זה הסכום הזה, אם זה הסכום שהמנהל רשאי להפיל בסעיף הקודם, 37א4 בתוספת הפרשי ההצמדה בהתאם להוראה כללית שיש.
<אתי בנדלר: אמרו לי שכן.
<אתי בנדלר: את הנוסח הסופי, אנחנו נראה אם להשאיר אותו כך או בנוסח אחר, אבל הכוונה היא שתהיה סכום זהה.
<דנה נויפלד: זו הערה שבהחלט מקובלת.
<דנה נויפלד: הכותרת הבאה היא "סחר בציוד תקשורת", להבדיל מ"ציוד קצה".
<דנה נויפלד: אני רק מבהירה שהכוונה פה, שהוספנו ציוד תקשורת ואנחנו מוסיפים גם פה, בגין הפרה שקשורה לציוד תקשורת.
<רועי ברית: ב.
<רועי ברית: "בפרק ז'1 לחוק, בכל מקום, במקום "37א2 עד 37א4" יבוא "37א2 עד 37א4א".
<רועי ברית: הכוונה להחיל את ההליך המנהלי של הטלת עיצומים כספיים שקבועים בחוק גם על ההפרה הזו, לסמכות של המנהל להטיל עיצום כספי לגביה.
<אתי בנדלר: בנוסח הסופי נפרט את כל הסעיפים בפרק הזה, שמחילים את הסעיף הזה.
אבישי ברוורמן: הסעיף אושר
<רועי ברית: "תיקון סעיף 37ב1: בסעיף 37ב1, בסעיף קטן (א), אחרי פסקה 6, יבוא - "(7) גרם להגבלה או לחסימה בניגוד להוראות סעיף 51ג.
<רועי ברית: ".
החוק יבוא: תיקון סעיף 53ג: בסעיף 53ג, אחרי "מתקני בזק", יבוא "וציוד תקשורת כהגדרתו בסעיף 51ג".
<דנה נויפלד: זו תוספת.
<דנה נויפלד: היום בסעיף 53ג יש סמכות לשר לתת הוראות בדבר תקנים ומפרטים שקשורים למתקני בזק וציוד בזק.
<דנה נויפלד: כיוון שהרחבנו את האיסורים גם לגבי ציוד תקשורת, אנחנו רוצים להוסיף סמכות לשר, שתהיה לו סמכות לתת הוראות גם בדבר תקנים ומפרטים, זה בשביל ליצור גילוי לציבור בנוגע לאותן תכונות בציוד וגם לקבוע את אותם מפרטים.
<אתי בנדלר: הצעת חוק יפיפייה.
אבישי ברוורמן: אין דרך יפה יותר לסיים.
אבישי ברוורמן: אני בטוח שהתיקונים של היועצת המשפטית של הכנסת ושל הצוות שלה, עשו אותה יותר מיפיפייה, גם מרשימה ורבת הדר.
אבישי ברוורמן: אני מודה לכם הישיבה נעולה
אבישי ברוורמן: רבותי חבריי חברי הכנסת, חבריי ראשי הרשויות, אהלן וסהלן.
אבישי ברוורמן: יש לנו עכשיו שתי הצעות לסדר-היום שאנחנו נדון בכל אחת כעשרים דקות.
אבישי ברוורמן: הראשונה היא מדיניות הצבת קווי החשמל - הצעה לדיון מהיר של חבר הכנסת חמד עמאר.
אבישי ברוורמן: אדוני, הבמה שלך, בבקשה.
חמד עמאר: קודם כל, אני רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה שקבעת אותו מהר.
חמד עמאר: לפני שאני מתחיל לדבר על הנושא עצמו, אני כבר ישבתי עם מנהל מחוז צפון בחברת חשמל לפני שהגעתי לדיון הזה.
חמד עמאר: גם קבעו סיור משותף וזה כבר מקדם אותנו בשיתוף הפעולה ובפעילות משותפת לנושא.
חמד עמאר: קבעתי את הדיון לאחר שקיבלתי הרבה פניות מהרבה תושבים שעובר אצלם קו חשמל באמצע האדמה.
חמד עמאר: אתה ביקרת במגזר הדרוזי ואתה הרי יודע ומכיר את המגזר הדרוזי ואת בעיות התכנון והבנייה ואנחנו מקיימים כאן דיונים עד אין סוף בקשר לתכנון ובנייה ביישובים הדרוזים.
חמד עמאר: בסיורים שקיימתי עקב פניות אנשים התברר לי שיש הרבה אנשים שנכללים בתוך תוכנית המתאר, אבל הם לא יכולים לבנות.
חמד עמאר: אנשים שיש להם דונם וחצי ושני דונם אפילו מטר אחד לא יכולים לבנות כי עובר אצלם קו של חברת חשמל.
חמד עמאר: האישורים שקיבלו חברות החשמל היו בשנות ה-60 ומשנות ה- 60 עד היום השתנו הרבה הרבה דברים.
חמד עמאר: לכן, אנחנו רוצים למקד את כל הדיון הזה בלקחת את כל קווי החשמל בשביל להקל על מצוקת הדיור ומצוקת הבנייה הדרוזי שהיא מצוקה מאוד מאוד קשה.
חמד עמאר: איפה שניתן להטמין - להטמין את קווי החשמל בגבול של החלקות, בצד הכביש.
חמד עמאר: איפה שלא ניתן להטמין - לקחת את קווי החשמל ולהעביר אותם לתוך כבישים מוכרזים, מוכרים, עוברים, כי משנות ה-60 השתנו הרבה תוכניות מתאר ואתה לא יכול להסתמך על מה שהיה בשנות ה-60 לגבי היום.
חמד עמאר: אני לא אדבר הרבה על הנושא.
חמד עמאר: ישבתי עם מנהל המחוז וגם הוא הבין את המצוקה.
חמד עמאר: הוא מכיר את המצוקה הזאת והוא בעצמו מטפל במצוקה הזאת.
חמד עמאר: אני מבקש שהדיון הזה יתמקד בזה שאנחנו ניקח את חברת החשמל ושהיא תשים יד אחת עם המועצות והרשויות המקומיות, עם התושבים המסכנים.
חמד עמאר: אחד מאבד דונם אדמה ששווה 300,000 - 400,000 דולר והוא לא יכול לקנות במקומו והוא גם לא יכול לבנות את ביתו, ואין לו מקום אחר לבנות את ביתו, את הבית של הילד, של הנכד שלו, של המשפחה שלו.
חמד עמאר: צריך לעזור לאותם אנשים וללכת לכיוון של הטמנה איפה שניתן להטמין ולהעתקה איפה שניתן להעתיק בשיתוף פעולה של חברת חשמל והמועצות המקומיות.
חמד עמאר: אנחנו ננצל את עשרים דקות שישנן עד הסוף.
אבישי ברוורמן: אתה הצגת את זה בצורה מאוד מאוד ברורה.
אבישי ברוורמן: אני חושב שהבעיה ברורה והנקודה היא להתקדם מהר לפתרון.
אבישי ברוורמן: האם מישהו מראשי רשויות הדרוזיות רוצה להוסיף?
אבישי ברוורמן: ידידי קבלאן, ראש מועצת בית ג'ן, בבקשה.
<ביאן קבלאן: מתנהל אצלנו בבית-משפט נגד תושב שהוסיף תוספת לבית הקיים שלו.
<ביאן קבלאן: חברת החשמל תבעה אותו על זה שהוא בנה קרוב לקו המתח.
<ביאן קבלאן: ישבתי עם מנהל המחוז שהגיע לבקר אותנו אחרי הסערה של השלג.
<ביאן קבלאן: הוא הבטיח גם לעזור בעניין הזה ואני מקווה שהעניין ייפתר.
<ביאן קבלאן: אבל המצוקה שאותה הציג חבר הכנסת חמד עמאר היא מצוקה גם לקרקעות ציבור.
<ביאן קבלאן: לדוגמה, אני אמור לבנות מועדון פיס לנוער ועובר מעל החלקה הזאת קו מתח גבוה שמונע ממני להוציא היתר בנייה.
<ביאן קבלאן: גם בעניין הזה הוא הבטיח שהוא יעזור.
<ביאן קבלאן: אני רק מבקש שהדברים ייסגרו כמה שיותר מהר.
אבישי ברוורמן: כבודו, בבקשה.
<נוהאד משלב: נוהאד משלב, ראש מועצת אבו-סנאן.
<נוהאד משלב: אדוני, אני רוצה להודות לך על זה שאתה מקיים דיון על הנושא הזה ואני רוצה להודות לחבריי חברי הכנסת חנא סוייד וחמד עמאר ולכולם.
<נוהאד משלב: אני מברך את כולם.
אבישי ברוורמן: הבית שלי הוא הבית שלך.
<נוהאד משלב: הבעיה ביישוב שלי היא דומה, אבל היא יותר חמורה.
<נוהאד משלב: יש לי עוד כבלי חשמל שלא משוריינים שעוברים ליד תושבים.
<נוהאד משלב: לא מדובר במקרה אחד אלא במקרים רבים.
<נוהאד משלב: הם עוברים במרחקים של חצי מטר והם גלויים.
<נוהאד משלב: מדובר בחמישה-שישה קווים.
<נוהאד משלב: הם רחוקים מהמבנה חצי מטר, פחות מחצי מטר, מטר, מטר וחצי.
אבישי ברוורמן: זו סכנה ממש.
<נוהאד משלב: התושבים באבו-סנאן מתלוננים בחורף על רטיבות ועל המים ושהחשמל לא מתאים למים ושהמים לא מתאימים לחשמל כי זה אחד נגד השני, ואין לי מענה.
<נוהאד משלב: פעמים רבות פניתי ויש לי מספר רב של מקרים כאלה של כבלים ישנים שכבר שכחנו.
<נוהאד משלב: ביישובים אחרים אנחנו רואים שהכול משוריין והכול עטוף ומוגן מבחינה בטיחותית, אבל ביישוב שלי לא מוגן ולא בטיחותי וזו בעיה.
<נוהאד משלב: ב-2006 הייתי גם כן ראש רשות וגם פניתי ואז: כן, כן.
<נוהאד משלב: שלום אדוני ראש המועצה, מה שלומך?
<נוהאד משלב: זה מאוד יפה ומכובד, אבל אני זכיתי ב-2013 והבעיה נשארה במקומה.
<נוהאד משלב: לא נפתרה אפילו בעיה אחת של כבל קצר של מאה מטר.
<נוהאד משלב: תודה רבה.
<זיאד דגש: זיאד דגש, ראש מועצת מראר.
<זיאד דגש: כמעט בכל היישובים שלנו זה דומה.
<זיאד דגש: זה אותו סיפור אצל כולם.
<זיאד דגש: למיטב זכרוני, לפני כמה שנים העתיקו איזשהו קו לכביש איך שהציע חבר הכנסת חמד עמאר.
<זיאד דגש: מאז לא המשיכו בביצוע הזה כי היתה אז החלטה.
<זיאד דגש: אני מבקש שוב פעם כמו שביקשו ידידיי, להעתיק את כל המתח הגבוה וגם את הגלויים השכונתיים לעטוף.
<זיאד דגש: תודה.
חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, ברשותך רציתי לחדד נקודה שהעלה חברי חבר הכנסת עמאר והיא שהחיבור המסיבי של יישובים ערביים לרשת החשמל התבצע בשנות ה-60, בשנות ה-70.
חנא סוייד: באותן שנים מעט יישובים ערביים זכו בתוכנית מתאר ועמודי החשמל מוקמו, אומנם בהסכמת התושבים כי אנשים רצו חשמל בכל מחיר, והם מוקמו בהתוויות כבישים שהיו מתאימות לשנות ה-60 וה-70 שזה שני רכבים ליום בכל היישוב.
חנא סוייד: כפי שאמר חברי, אנחנו היום בעידן חדש.
חנא סוייד: אם רשות מקומית פונה לחברת חשמל ומבקשת העתקת עמוד חשמל אומרים לה: רגע, אבל יש לכם חתימה.
חנא סוייד: המוכתר חתם, הוועד הציבורי חתם, ואתם לא יכולים.
חנא סוייד: אתם צריכים לשלם בעד זה.
אבישי ברוורמן: אצל יהודים ישנו משפט: עבר זמנו בטל קורבנו.
חמד עמאר: דווקא במקרים שקיבלתי יש התחייבות של חברת חשמל להעתיק את הקו בעתיד וגם זה לא ביצעו.
חנא סוייד: אז זה על אחת כמה וכמה.
אבישי ברוורמן: הבעיה ברורה.
אבישי ברוורמן: הנקודה היא כמו שראש מועצת אבו סנאן אמר, 2006 ו-2013.
אבישי ברוורמן: הלוא הבעיה במדינת ישראל היא, ואני לא מפנה כאן לחברת חשמל, זה ביצועים שבהם גורמים מתחברים ביחד ופותרים בעיה.
אבישי ברוורמן: לכן אני פונה לאדוני מנהל המחוז, בבקשה.
<שמעון יופה: שמי שמעון יופה, מנהל מחוז צפון בחברת החשמל.
<שמעון יופה: כפי שנאמר כאן, בהחלט חשמול הכפרים בצפון היה בשנות ה-60 המאוחרות, שנות ה-70 המוקדמות.
<שמעון יופה: גם לי יצא להשתתף בתהליך הזה עוד.
<שמעון יופה: אנחנו בנינו את הקווים כמיטב יכולתנו לפי תוכניות שהיו אז.
<שמעון יופה: יש לי פה אפילו דוגמה.
אבישי ברוורמן: אבל אף אחד לא מאשים.
אבישי ברוורמן: עזוב מה שהיה, השאלה היא איך לפתור את הבעיות עכשיו.
<שמעון יופה: בהחלט קיימים מקרים שאו בגלל שינוי יעוד קרקע או בגלל התגבשות של תוכניות מתאר ואחרות השתנו דברים במקום.
אבישי ברוורמן: חבל שתטריח כי הלוא כולנו יודעים שהעולם שונה לחלוטין.
<שמעון יופה: העולם שונה.
<שמעון יופה: הבעיה היא שהדברים האלה הם נכונים לרוב היישובים וכדי לשנות את הדברים באופן כולל - קודם כל, אנחנו מוכנים להירתם למשימה הזו, אבל צריך לממן את הפעילות הזאת.
<שמעון יופה: היא פעילות מסיבית, זו לא פעילות מקומית.
<שמעון יופה: במקום כזה או אחר אנחנו מגיעים, ואם יש לנו אפשרות, אם יש לנו סיבה טובה, או שהקו כבר ישן או שהוא נמצא במקום שאנחנו רוצים לשנות אותו בעצמנו, להוציא אותו למקום שיהיה אפשר לגשת, אנחנו בהחלט עושים בצורה נקודתית.
אבישי ברוורמן: מר יופה, אתה אומר דבר מאוד פשוט.
אבישי ברוורמן: אתה היית מתחילת הדרך בחברת חשמל.
אבישי ברוורמן: חברת החשמל הלוא לקראת רפורמה.
אבישי ברוורמן: יש לה בעיות כל כך גדולות.
אבישי ברוורמן: אתה אומר, נקודתית אנחנו נפתור בעיה.
אבישי ברוורמן: אבל כשבא ראש מועצת אבו-סנאן והוא אומר: צריך כסף - האם יש פה מישהו מהאוצר?
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת חמד, מכיוון שאני עדיין באופוזיציה ואתה בקואליציה ויש לך משקל רב, אני מסתכל על מה שהוא אומר.
אבישי ברוורמן: הוא אומר, נקודתית צריך להמשיך ללחוץ - אני, אתם - כדי לפתור את הבעיות.
אבישי ברוורמן: ד"ר חנא סוייד הוא ד"ר לתכנון ערים.
אבישי ברוורמן: הבעיה כולה מחייבת שפעם אחת ולתמיד, ואולי תוביל את המהלך יחד איתנו, שבו משרד האוצר ייקח את הבעיה הזה של החשמול הלא תקין של הכפרים הדרוזים והערביים ויעשו תוכנית על פני תקופה עם תקצוב.
אבישי ברוורמן: כי אחרת מה יקרה פה?
אבישי ברוורמן: הוא נקודתית.
אבישי ברוורמן: אתה הרמת את הצעקה שהיא נכונה וייפתרו עכשיו את הבעיה אצל קבלאן ופה ושם, אבל הבעיה כולה לא תיפתר.
אבישי ברוורמן: צריך פה מישהו שייקח אחריות לנושא הזה ולהגיד: אי-אפשר להמשיך עם הבעיה הזאת יותר, צריך תקצוב וכל הגורמים, ואז אני בטוח שחברת החשמל תבצע.
חמד עמאר: אנחנו מדברים פה על משהו בתקצוב ענק.
אבישי ברוורמן: בואו נתחיל, אפילו תוכנית.
אבישי ברוורמן: הלוא הדבר הזה הוא כל כך בעייתי אז בואו נגיד שהולכים על פני חמש-שש, שבע שנים, עושים תקצוב, לוקחים פרויקט.
חמד עמאר: השאלה היא האם חברת החשמל לקחה את הנושא הזה לכיוון והתחילה לבנות תוכנית להעתקה, להטמנה, לפתרון בעיה בעתיד ברגע שיתאפשר עם תקציב?
חמד עמאר: הרי הבעיה ידועה.
אבישי ברוורמן: לפי מה שהוא אומר כרגע אני לא רואה שיש את זה.
אבישי ברוורמן: אבל אני אומר דבר כזה - אני לא יודע, אפשר לפנות למנכ"ל?
חמד עמאר: יש תוכנית כזאת?
<איגור סטפנסקי: כן.
<איגור סטפנסקי: איגור, סגן מנהל מינהל החשמל משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים.
<איגור סטפנסקי: כמו שהזכיר מנהל המחוז, חברת החשמל תמיד פועלת לפי אישורים - זה נכון.
<איגור סטפנסקי: המדיניות של משרד התשתיות כבר מזמן, מ-2003, שבשטח בנוי קווי החלוקה צריכים להיות תת-קרקעיים, חד וחלק.
<איגור סטפנסקי: יש מקרים שהרשויות המקומיות מבקשות לעשות להיפך, לעשות אותם עילי בגלל תאורת רחוב.
<איגור סטפנסקי: כולם בטח מכירים את זה.
<איגור סטפנסקי: לגבי העמודים הישנים - עמוד ישן שהוא רקוב חברת החשמל מחליפה את העמוד ללא עלות מצד הרשויות.
<איגור סטפנסקי: הם מממנים את זה לבד.
<איגור סטפנסקי: אם העמודים מפריעים לתאורה זה - - -
אבישי ברוורמן: אני לא רוצה לקיים פה דיונים שכל אחד יגיד את הדבר המובן.
אבישי ברוורמן: אני אומר שיש פה בעיה והשאלה היא איך פותרים אותה.
אבישי ברוורמן: רק את הפתרון.
<איגור סטפנסקי: הפתרון - אתה אמרת נכון.
<איגור סטפנסקי: הפתרון זה התוכנית.
<איגור סטפנסקי: אני יודע שחברת החשמל הכינה מזמן כבר תוכנית כוללת, ולא רק בכפרים הערביים, בכל רשת החלוקה וכמה כסף זה צריך.
<איגור סטפנסקי: זה מיליארדים בפריסה לשנים.
<איגור סטפנסקי: אני מבקש שבסיורים שלכם יהיו עוד כמה גורמים: צריך להיות משרד האנרגיה, צריך להיות נציג רשות החשמל מבחינתי, ובוודאי רשויות מקומיות.
אבישי ברוורמן: משה בן יאיר, ראש אגף הנדסה מהרשות לשירותים חשמל, בבקשה.
אבישי ברוורמן: זה מזכיר לי סיפור, לפני שבוע הזמנתי לכאן.
אבישי ברוורמן: ישנו הנושא של פניציה.
אבישי ברוורמן: הלוא בישראל מצאו גז.
אבישי ברוורמן: אבל מה זה חשוב אם יש גז אם לא מעבירים אותו למקום?
אבישי ברוורמן: צריך צינור אבל צינור לוקח זמן, ואז אמרו: בואו נשנע אותו במשאיות.
אבישי ברוורמן: משרד התחבורה משנע כרום, ברום, אמוניה.
אבישי ברוורמן: יושב אדם שם ואומר: אנחנו מוכנים לשנע את זה, אחרת אולי יסגרו עוד מעט את המפעל והמשקיעים ילכו והעובדים יפוטרו.
אבישי ברוורמן: במשרד האנרגיה הסכימו כולם.
אבישי ברוורמן: יש אחד שאני מאוד אוהב אותו - יאשה - הוא אומר: לא.
אבישי ברוורמן: בינתיים, אמרו, תהיה ישיבת ממשלה, אולי הדבר ייפתר.
אבישי ברוורמן: לא נפתר.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת עמאר הוא חבר כנסת יסודי וחרוץ וקרוב, וגם עניי עירך קודמים, הוא קרוב גם לעדה שבקרבה הוא גדל, והוא בא ומעלה את העניין.
אבישי ברוורמן: אני שואל, מעבר לדיון הזה ששמעון יופה ייקח עוד שני אנשים וקצת יעזרו לקבלאן וקצת יעזרו לאבו-סנאן וקצת פה.
אבישי ברוורמן: אתה מעלה את הבעיה ולי כואב מכיוון שהבעיה הזאת לא יכולה להיפתר מבלי שיהיה תכלול שלה ופרויקטור שמוביל אותה.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת חמד עמאר, אם אתה רוצה לקחת את זה אז תחשוב.
אבישי ברוורמן: כי אחרת מה יקרה?
אבישי ברוורמן: אתה העלית את הנושא הזה, יפתרו את הבעיות בכמה מקומות נקודתיים, אבל הבעיה נשארת על השולחן.
אבישי ברוורמן: אנחנו לא יכולים לעשות יותר מזה.
אבישי ברוורמן: אני הבהרתי את עצמי?
<משה בן יאיר: אני רוצה לומר שני דברים: בנושא של העתקת תשתיות בעניינים של בטיחות, למיטב ידיעתי, בדרך כלל כשחברת החשמל בונה היא בונה במרחקי בטיחות ניאותים כך שבדרך כלל האקסיומה היא שברגע שיש בניין שקרוב לקו, סביר להניח שהבניין יתקרב לבניין ולא הקו לבניין.
חמד עמאר: מדובר פה על קווים שעברו בשנות ה-60, חמישים שנה לפני.
אבישי ברוורמן: עם כל הכבוד, תסלח לי, השיחה הזאת היא שיחה בטלה.
אבישי ברוורמן: הלוא ברור שהאוכלוסייה גדלה, הדברים השתנו.
אבישי ברוורמן: אנחנו נמצאים עכשיו בשיווי משקל שהוא לא בריא, שהוא מסוכן, וצריך לפתור את זה.
אבישי ברוורמן: היו צריכים אולי לתת לדרוזים יותר מקום להתפתח ולבנות.
אבישי ברוורמן: לא נתנו להם.
אבישי ברוורמן: אני לא חוזר, אני רק רוצה פתרונות.
אבישי ברוורמן: אנחנו כבר יודעים את הבעיות.
<משה בן יאיר: כבוד היושב-ראש, אני עומד על זה שצריך להתייחס לנקודה הזאת מכיוון שאם יינתן פתרון והפתרון לא יכלול גם את הסוגיה הזאת של התקרבות בתים לא עשינו שום דבר מכיוון שניפגש בעוד עשר שנים עם אותה בעיה.
אבישי ברוורמן: לזה אני מסכים, אבל צופה עתיד.
<משה בן יאיר: צופה עתיד - הרשות מקיימת את מדיניות שר התשתיות, האנרגיה והמים.
<משה בן יאיר: ככל שהשר יכתיב מדיניות שהמשמעות שלה היא העתקת תשתיות באזורים שהם כלולים בכלל מדינת ישראל הרשות תצטרך לתקצב את הפעילות הזאת במסגרת תעריפי החשמל.
אבישי ברוורמן: אני חייב להפסיק אותך.
אבישי ברוורמן: אנחנו לא באנו לדבר על המדיניות של השר.
אבישי ברוורמן: אנחנו באנו לפה לשני דברים: לנסות לפתור בעיות נקודתיות ואז אומרים לנו, שמעון יופה, שאולי כאן נפתור בכמה מקומות, ולשמוע את הצעקה בפעם המי יודע כמה שהבעיה הזאת מתמשכת.
אבישי ברוורמן: רבותי, האמת היא שכרגע אני לא רואה שום פתרון, אני לא רואה לא את המיליארדים, אני לא רואה את הפרויקטור, אני לא רואה שום דבר, וזאת האמת.
אבישי ברוורמן: בואו נקווה שלפחות מהישיבה הזאת כמה בתים וכמה דברים יחוברו.
אבישי ברוורמן: מעבר לזה, זו תהיה ישיבה פורמאלית כמו שיש המון ישיבות כשכל אחד אומר את דברו והולכים הביתה.
אבישי ברוורמן: נכון, ד"ר סוייד?
אבישי ברוורמן: לכן, אני מסכם את הישיבה הזאת.
אבישי ברוורמן: הצעקה ממשיכה, הדברים שקורים בשטח מסוכנים, הם לא נכונים.
אבישי ברוורמן: אני מקווה שבעקבות הישיבה והיוזמה של חבר הכנסת חמד עמאר שכמה פתרונות יהיו.
חמד עמאר: אבל נתייחס רק לעניין הבטיחותי ביישוב אבו-סנאן.
<נוהאד משלב: תודה רבה לכולכם, ליושב-ראש, לחברי הכנסת ולכולם.
<נוהאד משלב: אני רוצה להבהיר משהו למנהל המחוז.
<נוהאד משלב: פה מדובר בסכנת חיים.
<נוהאד משלב: אני שמעתי שפה מדובר בכסף, אבל כסף אפשר לגייס מאיזשהו מקום.
<נוהאד משלב: אנחנו יכולים לגייס בעזרת הממשלה, בעזרת שרי הממשלה.
<נוהאד משלב: אבל פה מדובר שנים על שנים על שנים בסכנת חיים של בני אדם, אדוני היושב-ראש.
אבישי ברוורמן: יש בעיות כלליות, אבל השאלה שלנו היא מה עם אבו-סנאן?
אבישי ברוורמן: אני מסכם ואני אומר שעדיין בסיכום הזה שנרשם בדברי ימי כנסת ישראל יש יותר מצעקה, ואני לא בטוח שיש פה שיניים.
אבישי ברוורמן: הוועדה מבקשת מחברת החשמל לקבוע, ולקבוע בפרק זמן קצר, ביחד עם ראשי הרשויות את קווי החשמל העוברים בסמוך לבתי מגורים או מעל קרקעות המיועדות לבנייה שיש להעתיקם.
אבישי ברוורמן: הוועדה ממליצה למשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים ולמשרד האוצר, ביחד עם חברת החשמל והרשות לשירותים ציבוריים חשמל, להכין תוכנית כוללת לקווי החשמל שיש להעתיק ברשויות הדרוזיות ולפרוס את התקציב הנדרש לשם כך במספר שנים.
אבישי ברוורמן: הוועדה מבקשת מחברת החשמל להעביר אליה בכתב את לוחות הזמנים לביצוע סעיפים 1 ו-2 האמורים.
אבישי ברוורמן: חבריי חברי הכנסת וקנין, בירן, סולומון, רוזין, כל המכובדים.
אבישי ברוורמן: על סדר-היום: הצעה לדיון מהיר: מחירים מופקעים וצרכנים שבויים בבתי החולים וברכבת ישראל, של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, שאינו עמנו, של חברת הכנסת מיכל בירן שעמנו, ושל חבר הכנסת שמעון סולומון שעמנו.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לומר בפתיחה, שבשבועות האחרונים ראינו פרסומים בכלי התקשורת על – ואני אומר את זה במירכאות – צרכנים שבועיים שנאלצים לשלם מחירים מופקעים על מזון ועל חניה בבתי חולים, עשרות, ולעתים מאות אחוזים, מעל המקובל בשוק.
אבישי ברוורמן: ייתכן מאוד שבקרוב נראה פרסומים דומים גם על הלקוחות השבויים שנוסעים ברכת ישראל.
אבישי ברוורמן: רכבת ישראל קיימה באחרונה מכרז, ובחרה זכיין אחד לדוכני המזון בתחנות.
אבישי ברוורמן: כדי שהדיון יהיה מובנה, אבקש מהדוברים להציע נקודת התייחסות, שלפיו ייקבעו המחירים במוסדות בהם הקהל הוא כאמור שבוי, פשוטו כמשמעו.
אבישי ברוורמן: אנחנו נמליץ לגופים הציבוריים – גם הרכבת וגם בתי החולים – להתייחס לעמדת הוועדה.
אבישי ברוורמן: חברת הכנסת בירן, את הגשת את ההצעה, בבקשה.
מיכל בירן: אני חושבת שיש פה אוסף של מקרים, שהמשותף להם – שמדובר בקהל שבוי.
מיכל בירן: יש פה כמה דברים שמקוממים אותי: דבר ראשון, בתי החולים.
מיכל בירן: חוץ מהרכבת, שגם שם יש צרכנים וקהל שבוי, כשאנשים נמצאים בבית חולים, הם נמצאים בנקודות השפל של החיים שלהם.
מיכל בירן: או הם חולים בעצמם – הרי מי שמתלונן זה לא מי שהגיע פעם אחת לבדיקה ושילם תשעה שקלים על בקבוק שתייה קלה; אנחנו מדברים על אנשים שחלילה חלו בסרטן, ותכף תצטרף אלינו עינב הרשקוביץ, שתדבר על היריון בסיכון בפגייה – אנשים שנמצאים הרבה זמן בבתי חולים, ומוצאים עצמם משלמים סכומי עתק, ובשלב בחיים שהם לא יתחילו להכין כריכים בבית או יתחילו לחפש מה יותר זול, בחוץ - או הם חולים בעצמם, או הם תומכים בבן משפחה חולה.
מיכל בירן: זה הדבר האחרון שהם רוצים לחשוב עליו.
מיכל בירן: ברכבת זה מקומם כי אתה, יו"ר הוועדה, היית פה ברגע שהמועצה לצרכנות האירה את תשומת לבנו למכרז שיצא – היית בקשר אתם תוך כדי, בניסיון גם שיעצרו אותו.
מיכל בירן: זה לא סביר משתי בחינות: דבר ראשון, הממשלה וכל העולם משכנע את הציבור לנסוע ברכבת – העיקר ליהנות מהדרך, אבל לא דואג למינימום, שיהיה לנו הכריך והקפה של הבוקר במחיר סביר.
מיכל בירן: אמרו: זכיין אחד, כדי שיהיו דוכנים גם בתחנות רכבת בלתי-אטרקטיביות.
מיכל בירן: רעיון יפה.
מיכל בירן: אבל מה היתה הבעיה אז לומר שחוץ מהזכיין האחד, שמקבל בכל הארץ, בכל תחנה יהיה בנוסף עסק קטן, שאין לו יותר מסניף אחד או שניים?
מיכל בירן: אנחנו היום רואים את בעלי העסקים האלה בתחנות הרכבת, וזהו.
מיכל בירן: הדבר הזה נסתיים.
מיכל בירן: בקיצור, אני חושבת שזו התנהלות שערורייתית גם ברכבת.
מיכל בירן: שאלו אותי מה אפשר לעשות.
מיכל בירן: אפילו לא צריך שינוי חקיקה.
מיכל בירן: לרגולטורים יש כלים - תפעילו אותם.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת סולומון.
שמעון סולומון: גם אני באותו קו.
שמעון סולומון: אנחנו לא מדברים על אוכלוסייה שיש לה, ובוחרת להגיע, ומה עוד, יש פה מחירים שאפשר להשוות, שבית חולים סורוקה למשל, לגבי חניה או לגבי קפה – מחירים שהם לא סבירים בכלל.
שמעון סולומון: נכון ששמענו שהסיבה של המכרז היא בכלל, למשל, בקריטריונים שהכניסו בפנים, הוא כמה משלמים, כלומר גובה השכירות שמשלמים, כלומר אין שיקולים אחרים – שיקולים חברתיים, שיקולים שמסתכלים על האזרחים, מי מגיע לשם.
שמעון סולומון: אמרו לי, גם בשדה תעופה זה אוכלוסייה שבויה וכו'.
שמעון סולומון: זה בכלל לא אותו דבר.
שמעון סולומון: אנחנו מדברים על בית חולים, על אנשים שחייבים להגיע לשם.
שמעון סולומון: לא כולם עשירים.
שמעון סולומון: גם העשירים לא צריכים לשלם מחיר מופקע.
שמעון סולומון: אנחנו מדברים על חניה.
שמעון סולומון: בהרבה מקומות אנחנו יודעים שיש יום שלם ב-16, 15 שקל מכונות אוטומטיות – פה בבתי חולים, שאתה צריך להגיע, רק לנשום, להיכנס לכמה דקות, אתה צריך לשלם מחיר.
שמעון סולומון: אנחנו מדברים על אוכלוסייה חלשה.
שמעון סולומון: אני חושב שזה לא היבט רק של רווחים כספיים - כמה משלמים לבית חולים; אנחנו מדברים על חברות ממשלתיות ולא חברות פרטיות.
שמעון סולומון: השיקול הזה של לעזור לחלשים או לקחת בשיקולים לא רק רווח כספי אלא גם שיקולים אחרים, צריך לעמוד לנגד עיניהם.
שמעון סולומון: אנחנו מדברים על בתי חולים, על מקומות שאנחנו חייבים לתת רגולציה ולתת לזה קצת חשיבות.
מיכל רוזין: אני רוצה להוסיף – לא שאני חלילה לא מסכימה עם חבריי פה לנושא של קבוצות אוכלוסייה מוחלשות, אבל אני רוצה לדבר מההיבט הצרכני.
מיכל רוזין: אנחנו מדברים פה על שילוב שני דברים, שבעיניי הם צריכים להיות הממשק שאליו אנחנו צריכים להתייחס: אחד זה קהל שבוי; ושתיים, לדבר על מוסדות שהם לא מוסדות פרטיים.
מיכל רוזין: גם כשאני מגיעה לקניון, אני קהל שבוי, כי אני בתוך הקניון, ואם אני רוצה לאכול, אני צריכה לאכול באותו קניון.
מיכל רוזין: אבל אנחנו לא מדברים על כך; אנחנו מדברים על קהל שבוי שנמצא במוסדות שהם ציבוריים או ממומנים מכספי ציבור.
מיכל רוזין: לכן כן הייתי מכניסה גם את נתב"ג.
מיכל רוזין: היום זה כבר לא פריבילגיה רק של עשירים.
מיכל רוזין: אנשים חוסכים את מיטב כספם כדי להצליח, נגיד, בקיץ לנסוע לחופשה משפחתית.
מיכל רוזין: בגלל סידורי הביטחון במדינת ישראל אתה מגיע לשעות רבות לשדה, וכאשר אתה רוצה לקנות כוס קפה או כריך לילד, אתה משלם מחירים מופקעים ולא הגיוניים.
מיכל רוזין: חס וחלילה הטיסה שלך נדחית, ואתה תקוע 6, 7, 8 שעות או יותר, אז אתה לא יכול לצאת רגע לקנות משהו.
מיכל רוזין: כנ"ל בית החולים והרכבת.
מיכל רוזין: אני חושבת ששני השילובים האלה, של קהל שבוי, פלוס מוסד, שהוא ציבורי, שמטרתו לתת שירות לאזרח - אני חושבת שצריך לדבר על זה.
מיכל רוזין: צריך להתייחס לשילוב הזה.
מיכל רוזין: אני נפגשתי לאחרונה עם המועצה לצרכנות.
מיכל רוזין: אנחנו יוזמים הצעת חוק בעניין, ואשמח שכל חברי ועדת הכלכלה יצטרפו אליה.
מיכל רוזין: אתה רוצה כן לתת בכל זאת מגוון, כמו שאומרת חברת הכנסת בירן – אתה רוצה לתת גם לבית חולים, שאם אדם רוצה לא רק לקנות כריך וקפה, אלא לשבת בחברה שקיימת שם וליהנות מארוחה יותר טובה, צריך להיות כל האופציות, אבל תמיד צריכה להיות האופציה שהיא אופציה במחיר או מפוקח או סביר או כזה שבמכרז יהיה ברור שיהיה מחיר סביר, שכל אזרח יכול לעמוד בו.
לאה ורון: אדוני היושב-ראש, אני רק מבקשת להעיר, שמאחר שההצעה עסקה בבתי החולים וברכבת ישראל, הרי שהנציגים של רשות שדות התעופה, שמשכירים את השטחים בנתב"ג, אינם פה.
אבישי ברוורמן: תודה רבה, מנהלת הוועדה, הגב' ורון.
אבישי ברוורמן: אני פותח את הנושא הזה לדיון.
אבישי ברוורמן: אני יודע, מר פלג, שאתה צריך לקפוץ על עוד מספר חתונות, אז אתן לך לפתוח.
<אהוד פלג: תודה, אני מעריך את זה.
אבישי ברוורמן: תרשה לי, אני רוצה לברך את 20 תלמידי כיתה י"ב מתיכון ליד-ה בירושלים.
אבישי ברוורמן: אתמול באתם אליי, והיה דיון כל כך קצר, כי נכנסת, קיבלתי החלטה ונגמר.
אבישי ברוורמן: היום יש לכם דיון יותר ארוך, שתלמדו מה עושים בוועדת הכלכלה.
אבישי ברוורמן: אתם התיכון ליד האוניברסיטה העברית.
<אהוד פלג: תודה, אדוני.
<אהוד פלג: המועצה הישראלית לצרכנות נלחמת, כידוע, על הזכות להגינות.
<אהוד פלג: חשבנו בתום לב או בתמימותנו, שיהיו לנו שותפים בנושא הזה בקרב הגופים הממשלתיים והציבוריים, שניתן היה לצפות שטובת הצרכן תהיה לנגד עיניהם.
<אהוד פלג: הופתענו לגלות שהדברים אינם בהכרח כך.
<אהוד פלג: מממצאים של סיירת המועצה לצרכנות בבתי החולים התגלה שרמת המחירים שם בהשוואה למחירים בחוץ היא כזו שמעוררת את השאלה, איפה היה השיקול של רווחת הצרכן, כשהוציאו את המכרזים האלה.
<אהוד פלג: מבדיקת מכרז רכבת ישראל להפעלת דוכני קפה ומאפה ברציפים התגלה שבמכרז עצמו הצמידו את רמת המחירים למחירים הגבוהים ביותר שישנם בחוץ.
<אהוד פלג: כך יוצא, שבמקום שהשיקול של הגינות לצרכנים ורווחת הצרכנים תהיה עיקרון מנחה במכרזים של גופים ממשלתיים ציבוריים, אנחנו לעתים מוצאי את הגופים האלה שותפים עסקיים לזכיינים, משתתפים ברווחים שלהם, ובזה כנראה יש גם שיקול מנחה כלשהו, למי שיזכה במכרז – לא מי שייטיב עם הצרכן אלא מי שייקח ממנו את רמת המחירים הגבוהה ביותר כדי שייתן את רמת ההכנסות הגבוהה ביותר לאותו גוף ממשלתי ציבורי.
<אהוד פלג: הדבר הזה הוא, כמובן, בלתי-תקין, בלתי-ראוי מבחינה ציבורית.
<אהוד פלג: לכן המועצה לצרכנות מבקשת שתהיה הנחיה של החשב הכללי באוצר לכל הגופים הממשלתיים ציבוריים שמוציאים מכרזים כאלה, שהשיקול של רווחת הצרכנים ומחירים הוגנים לצרכנים יהיה, אם לא השיקול החשוב ביותר, בין השיקולים החשובים ביותר, אבל ודאי בראש מעייניהם של עורכי המכרז.
<אהוד פלג: עוד דבר אופרטיבי לגבי מכרז הרכבת, שלצערנו, למרות הניסיון שלך, אדוני, להתערב, יצא לדרך מבלי להמתין, יש במכרז סעיף שמאפשר לרכבת להתערב ולפקח על המחירים שייקח הזכיין.
<אהוד פלג: אנחנו מבקשים שיכריזו כאן
<אהוד פלג: בדיון הזה שהם יבצעו את הסעיף הזה במידה והמחירים שהזכיין ידרוש מהציבור, יהיו בלתי-סבירים.
מיכל בירן: אפשר כבר לנחש שהם יהיו בלתי-סבירים.
אבישי ברוורמן: תודה, עו"ד פלג.