GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבישי ברוורמן: פניתי להנהלת הרכבת כשיצא המכרז, וביקשתי מהם שיפתחו.
אבישי ברוורמן: העסק יצא לדרך.
אבישי ברוורמן: הנקודה הזאת על השולחן.
אבישי ברוורמן: אתן פה לכל הגופים לדבר, כי המטרה שלנו היא לפתור בעיות ולפתור אותן במהירות.
אבישי ברוורמן: כמו שבדרך כלל קורה לעתים בישראל, יש דיונים כשיש בעיה, ולא פותרים.
אבישי ברוורמן: המטרה כאן, אם באמצעות חקיקה, אם באמצעות הגופים, לפתור את כשל השוק שנמצא כאן.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת וקנין.
יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר לך משהו מרוב הדיונים שאנחנו מקיימים בשנים האחרונות.
יצחק וקנין: יש פה, לדעתי, כשל מערכתי מלמעלה, למטה.
יצחק וקנין: זה מתחיל בממשלה.
יצחק וקנין: שמעת את אהוד פלג – ביקשו את המחיר הגבוה ביותר ולא את המחיר הנמוך.
יצחק וקנין: יש פה איזה מערך שעושה בעצם כסף על חשבון הציבור.
יצחק וקנין: לא מעניין אותם הציבור בכלל.
יצחק וקנין: מה שמעניין – אתה מוכר שטח אדמה, שטח של חנות.
יצחק וקנין: אתה נותן אותו במחירים מופקעים.
יצחק וקנין: הזכירו את רשות שדות התעופה.
יצחק וקנין: צודקת מנהלת הוועדה.
יצחק וקנין: אני אומר לכם, כמי שמכיר את זה מקרוב – ודאי שכשאתה מציע מחירים כל כך גבוהים, ואתה רוצה לממן את כל המערכת כולה, ודאי שתגבה מחירים כאלו, כדי לכסות את כל ההוצאות שלך.
יצחק וקנין: אותו דבר ברכבת ובבתי החולים.
יצחק וקנין: בכלל, יש פה משהו בזמן האחרון, שלא יכול להיות שבקבוק כזה שעולה שקל, שקל וחצי, באחריות, נמכר ב-7, 8 ו-10 שקלים גם.
יצחק וקנין: זה בקבוק שנמכר ב-10 שקלים, בבתי חולים לא פחות מ-7, 8 שקלים.
יצחק וקנין: תרוויחו 100 אחוז, 200, 300, 400 - לא 800 אחוז.
יצחק וקנין: מה קורה לנו - הפכנו לעשות גם בבתי חולים חנויות נוחות.
יצחק וקנין: כל מי שנכנס לשם, ואלה מקומות שהציבור מבקר כל הזמן.
יצחק וקנין: אין לו ברירה.
יצחק וקנין: הוא צריך לשהות חמש, שבע שעות – הוא לא יאכל?
יצחק וקנין: אז מישהו הבין שפה אפשר לעשות קופה.
יצחק וקנין: גם בתי החולים עושים קופה, שהם ממשלתיים, או שייכים להסתדרות - זה לא משנה.
יצחק וקנין: בית חולים מנצל את הדבר הזה לעשיית כסף על חשבון הציבור.
יצחק וקנין: אף אחד לא עוצר את זה.
יצחק וקנין: יש פה בעיית כשל ממשרד המשפטים, שנותן לדברים האלה לקרות בחוזים.
יצחק וקנין: יש חוזים שהמשרד מפקח עליהם, יש חוזים שלא מפקח עליהם בכלל, ואיש הישר בעיניו יעשה.
יצחק וקנין: הפכנו להיות מדינה – בימים ההם אין מלך בישראל.
יצחק וקנין: כל מי שרוצה לעשות משהו, יעשה אותו.
יצחק וקנין: זה מציאות קשה, ריבונו של עולם.
יצחק וקנין: עד איפה אנחנו רוצים להגיע?
יצחק וקנין: ואחרי כן אנחנו אומרים: איך אנחנו מורידים את יוקר המחיר?
יצחק וקנין: יוקר המחיר לא נגמר בזה שנכנס לסופר וקונה, שגם שם יש בעיות; יוקר המחיה הוא על כל הרף שאני לוקח אותו, בכל פינה שאני הולך.
יצחק וקנין: מישהו צריך לעצור את זה, והממשלה לא עושה דבר.
יצחק וקנין: זה הכול דיבורים.
יצחק וקנין: יש תוכנית של הכול דיבורים.
מיכל בירן: אגב, יש גם דוגמאות חיוביות, כמו אגודות הסטודנטים, שמנצלות את היתרון לגודל ואת הכוח שיש בידם כדי להוזיל את המחיר לסטודנט.
מיכל בירן: לעומת זאת אנחנו רואים את המקרים כאן, שהם הפוכים לחלוטין.
אבישי ברוורמן: אני חושב שהנושא על השולחן בצורה מאוד ברורה.
אבישי ברוורמן: אני אומר את זה גם מכיוון שראש הממשלה והנשיא עם הצמרת העסקית יוצאים בעוד מספר ימים לדאבוס.
אבישי ברוורמן: יש גאווה גדולה בעולם שאנחנו יוצאים לדאבוס, כי אנחנו startup nation.
אבישי ברוורמן: האפליקציות של התוכנות המתקדמות ביותר בעולם יוצאות מישראל, וחבורה של אנשים מבריקים עושה מאות-מיליונים.
אבישי ברוורמן: אנחנו התברכנו.
אבישי ברוורמן: אבל לצערי, ושנים הייתי מרצה בדאבוס, אולי 15 שנים, ואני אומר תמיד, מסתובבים ומדברים.
אבישי ברוורמן: הבעיה האמתית של כל העולם היום, שכבר שנים תהליך הצמיחה מתרכז רק בקבוצה קטנה.
אבישי ברוורמן: אי-השוויון הגלובלי גורם בכל העולם להידרדרות ולמתחים, ואנחנו טסים לאושוויץ ביום שני.
אבישי ברוורמן: אנחנו מדינה חזקה.
אבישי ברוורמן: יש לנו צבא חזק.
אבישי ברוורמן: אבל הוריי לימדו אותי, אבי נגר, אמי גננת, שהגיעו ב-36' וב-38', שהגענו לכאן לא רק לבנות חברה חזקה עם צבא חזק, אלא לבנות חברת מופת.
אבישי ברוורמן: מה זה חברת מופת – שיש לה כלכלה צודקת, חברה הוגנת, שרוב האזרחים נהנים מהצמיחה – שמקבלים שכר טוב.
אבישי ברוורמן: פה 50 אחוז מהעובדים, חציון מקבלים 6,600 שקל.
אבישי ברוורמן: יוקר המחיה הוא הגבוה ביותר במערב, שעם ה-6,600 שקל, 50 אחוז מהאוכלוסייה, משלמים את המחירים הגבוהים ביותר.
אבישי ברוורמן: בריאות, חינוך ורווחה הם בתחתית.
אבישי ברוורמן: לכן אנחנו צריכים לתקן את הדרך.
אבישי ברוורמן: לכן כל ההצהרות הבומבסטיות, שאנחנו הכלכלה הטובה ביותר בעולם – אנחנו הכלכלה הטובה ביותר בעולם לקבוצה קטנה של אנשים.
אבישי ברוורמן: התפקיד שלנו, לבנות פה תחרות ודרך.
אבישי ברוורמן: לכן הנושא הזה הוא רק נדבך באותה דרך שבה אנחנו רוצים לבנות תעשייה חזקה עם פריון חזק, אבל אנחנו רוצים גם כן שצרכנים שנכנסים לבתי חולים, לרכבות ישלמו מחירים מתאימים ולא מחירים מופקעים.
אבישי ברוורמן: אני פותח את הדיון, ונותן לאותם ארגונים, שהם כרגע על השולחן.
אבישי ברוורמן: לפני כן הגב' עינב הרשקוביץ, שהיא בעצמה צרכנית.
מיכל בירן: חשוב לפרגן גם לגבי דוידוביץ' מדה-מארקר, יחד עם המועצה לצרכנות- - -
אבישי ברוורמן: אני מעריך את דה-מארקר ואת כלכליסט ואת כולם, אבל לא רוצה את זה.
אבישי ברוורמן: אני רוצה את המכובדות כאן.
אבישי ברוורמן: עינב הרשקוביץ, מה הסיפור שלך?
<עינב הרשקוביץ: אני אמא של פג בן שלושה חודשים.
<עינב הרשקוביץ: בספטמבר אושפזתי באיכילוב בגלל שמירת היריון מאוד ארוכה, שהיתה חייבת להיות בבית חולים – חמישה שבועות אני בהיריון עד ללילה, ואז עוד פגייה חודש – 60 יום.
<עינב הרשקוביץ: קיבלתי הטבה באיכילוב – במקום 70 שקל, לשלם 25 שקלים.
<עינב הרשקוביץ: עדיין 60 יום 25 שקלים זה המון כסף – זה 1,500 שקל, ואני מקרה פשוט של פגייה, מאוד קצרה.
<עינב הרשקוביץ: יש לי חברות שהיו שם עם חשבונות של 5,000, 6,000 ו-7,000 שקל – הורים לפגים, שזה לא מבקרים; זה אנשים שחייבים לטפל בילדים שלהם.
<עינב הרשקוביץ: הטיפול יהיה לא טוב, אם הם לא יהיו שם.
<עינב הרשקוביץ: אנחנו שבויים, כי אני לא יכולה להתחיל לנסוע יומיים אחרי לידה ברכבות, באוטובוסים.
<עינב הרשקוביץ: לא כולם גרים בתל-אביב.
<עינב הרשקוביץ: לנו זאת היתה הרגשה של קהל שבוי.
<עינב הרשקוביץ: אפילו פנינו לפניות הציבור.
<עינב הרשקוביץ: התנערו מאתנו – לנו אין חניון, נתנו לנו לפעול בלי חניון.
<עינב הרשקוביץ: זה בסדר, מותר למרכז ויצמן לגבות מכם - עסק פרטי, זה לא אנחנו.
<עינב הרשקוביץ: זה מנוגד לנהלי משרד הבריאות, אגב.
<עינב הרשקוביץ: יש נהלים.
<עינב הרשקוביץ: אנחנו פנינו, והתשובות שהיו זה: אין, לא מחזירים לכם את הכסף.
<עינב הרשקוביץ: אתם יכולים להסתדר.
<עינב הרשקוביץ: אני, תודה לאל, יכולה לשלם את ה-1,500 שקלים האלה.
<עינב הרשקוביץ: זה יחסר, מן הסתם.
<עינב הרשקוביץ: זה לא בא לאף אחד בקלות, 1,500 שקל, אבל יש אנשים יותר קשי יום, שהם לא באו לילדים שלהם.
<עינב הרשקוביץ: אז אתה עושה את השיקולים האלה של כסף לעומת תינוק שנולד בשבוע 29, 28.
<עינב הרשקוביץ: איכות הטיפול בו מאוד משפיעה.
<עינב הרשקוביץ: אני הרגשתי שבויה שלהם: או תשלמי, או הילד שלך יוזנח, בשורה התחתונה.
<עינב הרשקוביץ: אני לא מדברת על האוכל ועל כמה שהוצאתי שם – רוצים איזה קפה, משהו – אני לא בבית חמישה שבועות.
<עינב הרשקוביץ: יש לי ילדים בבית, הם באו לבקר – הם גם.
<עינב הרשקוביץ: זה תקופה גם ככה קשה, והקושי הכלכלי הוסיף הרבה.
<עינב הרשקוביץ: אלה דאגות שלא צריכות להיות.
<עינב הרשקוביץ: הייתי מאושפזת בפגייה אחרת עם הילד הקודם שלי, ושם עוד המחירים היו איכשהו סבירים, כי יש כחול לבן ואפשר להסתדר, אבל זו היתה תחושה קשה של להיות שבויים.
אבישי ברוורמן: תודה שבאת והטרחת את עצמך להיות אתנו.
אבישי ברוורמן: ד"ר בני דוידזון, מנכ"ל מרכז רפואי אסף הרופא, בבקשה.
<בני דוידזון: תודה.
<בני דוידזון: בפברואר לפני שנה בדיוק המידע שהועבר למרכז המחקר והמידע של הכנסת אמור היה להופיע בפני חברי הוועדה.
<בני דוידזון: אני מניח שהם קראו את זה, למרות שזה לא נשמע בדברי הפתיחה, כי למשל, בבית החולים שלי, אסף הרופא, יש גם חניון תת-קרקעי וגם חניונים רגילים.
<בני דוידזון: המחיר הוא 20 שקלים ליממה.
<בני דוידזון: החונה יכול להיכנס ולצאת כמה פעמים שהוא רוצה בתוך ה-24 שעות האלה, כי יש מערכת ממוחשבת שפותחת וסוגרת את השערים ומזהה אותו פעם שהוא נכנס.
<בני דוידזון: יש רשימת פטורים שהיא בדיוק, על-פי חוזר מינהל רפואה של משרד הבריאות מלפני שנתיים.
<בני דוידזון: אני אקרא את זה פשוט: כאמור, התשלום הוא גלובלי ל-24 שעות.
<בני דוידזון: מטופלים, משפחותיהם ומבקרים משלמים עבור חניית רכביהם חוץ מהחריגים המפורטים להלן: פטורים מתשלום: מטופלים אמבולטוריים, כלומר אנשים שבאים לדיאליזה, אונקולוגיה ומלוויהם פטורים מתשלום; מטופלים אמבולטוריים החייבים להגיע לבית החולים לטיפול במשך חודש לפחות בתדירות של פעמיים בשבוע החל מתחילת הטיפול פטורים מתשלום; בני משפחה או מבקרים המטופלים או מאושפזים לתקופה של מעבר ל-30 יום - אנחנו עושים את זה אפילו על 21 יום – פטורים מתשלום.
יצחק וקנין: ההנחיה הזאת היא לכל בתי החולים הממשלתיים, אני מבין.
<בני דוידזון: כן.
יצחק וקנין: השאלה, איך נוהגים.
<בני דוידזון: זו שאלה אחרת, אבל אני מייצג את מה שאני מייצג.
עדי קול: תזכרו שההסכמה הזאת הגיעה בוועדה לפניות ציבור בכנסת בדיונים קודמים.
עדי קול: כך השיגו את ההסכמה הזאת בשנים האחרונות.
עדי קול: בדקתי את זה אחורה.
אבישי ברוורמן: יש פה נציגי משרד הבריאות.
אבישי ברוורמן: ד"ר דוידזון, תתייחס גם למחיר של כוס הקפה אצלך ולמים ולדברים האחרים.
<בני דוידזון: לא הכנתי מים אלא הכנתי קפה.
עדי קול: מים – 10 שקלים.
<בני דוידזון: אני לא יודע על מים; אני יודע על קפה.
<בני דוידזון: הורי פגים כאמור, אפרופו מה שהיה כאן קודם, פטורים; כניסה ויציאה לרכב תוך 30 דקות לכל מטרה כמובן פטור, כי הוא נכנס, מוריד ויוצא – אין בעיה; נכים פטורים.
<בני דוידזון: כל מי שיש לו תג נכה פטור; רכב ציבורי - כל הרכבים הציבוריים, כולל מוניות, פטורים; בני משפחה של חייל מאושפז פטורים; רכב צבאי בתפקיד, נהוג בידי חייל במדים פטור; עובדי משרד הבריאות, שזה עיקר החונים אצלנו, זה העובדים שלנו, הם פטורים; ומשפחות ומטופלים בכפוף להמלצת- - -
מיכל רוזין: מרב החולים?
<בני דוידזון: החונים, לא החולים.
מיכל רוזין: שמעתי – מרב החולים הם עובדי משרד הבריאות - נשמע לי מוזר קצת.
<בני דוידזון: אם ימשיכו כאלה כתובת בעיתונים, יהיה נכון.
<בני דוידזון: ..
מיכל רוזין: בריאות שוויונית לכולם.
<בני דוידזון: ומשפחות המטופלים, בכפוף להמלצות השירות הסוציאלי, כלומר אם השירות הסוציאלי מזהה מטופל שלא עונה לכל הקריטריונים האלה, אבל התנאים הכלכליים שלו הם כאלה, הוא ממליץ, ומנהל בית החולים רשאי לפטור אותו לחלוטין מתשלום.
<בני דוידזון: לנו אין הנחות – זה או הכול או כלום, וכמובן, לפי החלטת מנהל בית החולים.
<בני דוידזון: כדי לסבר את האוזן, עלות הפטורים אצלנו בשנה זה 350 אלף שקל, ובשביל לסבר את האוזן, אחוז המשלמים מתוך הנכנסים זה 25 אחוז מהנכנסים.
<בני דוידזון: לנו זה בית חולים של 3,000 עובדים.
<בני דוידזון: נכנסות משהו כמו 5,000 מכוניות, נכנסות ויוצאות.
<בני דוידזון: אלה הנתונים.
<בני דוידזון: בנתונים האלה, כדי לומר את מה שנאמר פה בפתיח, אני הייתי מרים גבה אם הייתי יודע לעשות את זה לבד.
<בני דוידזון: ביקשתם לגבי קפה.
<בני דוידזון: יש בכניסה לבית חולים קניון, שהוא לא של בית החולים, אלא הוא של היזם שקנה אותו, והוא הולך להשתמש בו ולצבור את הרווחים שלו במשך 25 שנה בשיטת BOT – BUILT OPERATE TRANSFER.
<בני דוידזון: שם יש ארומה.
<בני דוידזון: בדקתי הבוקר – ארומה לוקחת על קפה גדול 12 שקלים.
<בני דוידזון: בעגלות הקפה של חברת יעל, שזה יד עזר לחולה, שאלה מתנדבים שעושים את זה כדי אחר כך להעביר את הכסף לרווחת החולים, זה עולה 11 שקל, כוס קפה גדול.
מיכל רוזין: קודם כל, אני לא הזכרתי את ארומה, אבל מבדיקה שעשינו, בדקנו האם המחירים מחוץ לבתי החולים ובתוך בתי החולים הם אותו דבר.
שמעון סולומון: 17 שקל מול 9 שקלים.
מיכל רוזין: אנחנו בדקנו ברוב הארץ.
מיכל רוזין: המחירים הם אותם מחירים.
שמעון סולומון: לא אותם מחירים.
מיכל רוזין: לגבי חניות – אני לא מכירה מספיק טוב את בית החולים אסף הרופא, אבל אני מבינה שיש קושי לבתי חולים שנמצאים במרכזי ערים - למשל, בילינסון, איכילוב, שכאשר אנשים חונים בחניונים האלה כדי ללכת לקניון או ללכת לסידורים או ללכת ליום עבודה.
מיכל רוזין: אנחנו חייבים להעלות גם את הנקודה הזאת, שצריך להבחין ולבדוק את הנקודה הזאת.
מיכל רוזין: יש פה בעיה לבתי חולים שנמצאים במרכזי ערים.
מיכל רוזין: לצד זה, אל תיתפסו לעניין של אוכלוסיות מוחלשות.
מיכל רוזין: זה בדיוק ההבדל בין צדקה לצדק חברתי.
מיכל רוזין: לא ייתכן שכל פעם שמישהו יבוא לבית חולים, הוא יצטרך להראות מסמכים של ביטוח לאומי כדי שיקבל הנחות.
מיכל רוזין: לא יכול להיות.
מיכל רוזין: אני צריכה להוכיח שמצבי קשה כדי שתיתן לי הנחה בחניה?
מיכל רוזין: אם אני נמצאת 60 יום, גם אם מצבי טוב, זה עלות מאוד גדולה.
מיכל רוזין: זה מה שדיבר חבר הכנסת וקנין על יוקר המחיה.
<בני דוידזון: אבל לך זה לא עולה, אם תהיי 60 יום.
<בני דוידזון: אם תהיי 21 יום, זה לא עולה.
מיכל בירן: יש גם תלונות על כך שאנשים לא יודעים שמגיע להם.
<בני דוידזון: יודעם היטב.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע גם את הנציגים.
אבישי ברוורמן: הנקודה היא ברורה, שבמקומות כאלה הרבה אנשים שחונים בחניונים האלה, לא באים לבתי החולים, לכן יש בעיה.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לדבר פה על פתרונות, אבל לפני זה אני רוצה לשמוע את נציג משרד הבריאות.
אבישי ברוורמן: אנשים טוענים שלמרות מה שאמר ד"ר דוידזון, בחלק מהדברים אין פיקוח.
אבישי ברוורמן: תסביר לנו את המצב כרגע.
עדי קול: אדוני, אפשר לפני כן?
עדי קול: קודם כל, אני מברכת על הדיון הזה.
עדי קול: הנושא של מחיר החניונים נידון בכנסת הקודמת במספר דיונים בוועדה לפניות הציבור, שאני עומדת בראשותה.
עדי קול: קראתי את הפרוטוקולים, שההסכם הזה גם לגבי שהות ארוכה, אנשים שנמצאים בפגייה, טיפולי פוריות שמגיעים באופן קבוע, הושג בוועדה, וצריך לתת קרדיט למי שעמד בראשה.
עדי קול: הגיעו פניות רבות לוועדה, והאמת ש מצד רופאים ולא מצד מטופלים.
עדי קול: קבענו דיון, וראינו שהוא נקבע פה, ולכן ביטלנו אותו, לגבי מחירי מוצרי מזון.
עדי קול: אני מדברת על בית חולים מאיר בכפר סבא.
עדי קול: שם מחיר מים קטן הוא 10 שקלים.
עדי קול: הרופאים אמרו: אנחנו הקהל הכי שבוי.
עדי קול: התורנויות הן של 28 שעות.
<בני דוידזון: רק 16.
עדי קול: במקרה הספציפי הזה אני יכולה לומר לכם מתי הולכים, מתי חוזרים, והשעות במחלקה כירורגית, אתם יודעים שנשארים לנתח, ולכן זה הרבה יותר מ-26 שעות.
עדי קול: דיברתם גם על רכבות?
אבישי ברוורמן: את איחרת.
אבישי ברוורמן: העלינו את הרכבת בהתחלה, את בתי החולים.
עדי קול: ביקשתי גם מהרכבת וגם מבית החולים את המכרז שלהם, חברות ההסעה.
עדי קול: קראתי אותו.
עדי קול: היה כתוב שהחברות שקיבלו את הזיכיון מתחייבות למחירי השוק.
עדי קול: שאלתי היא, קודם כל, למה לא מציינים תעריפים במכרזים, למה לא מגבילים את זה, וגם עם הנחות לעובדים או לחולים, ובנוסף, מי אוכף שבאמת יהיו מחירי שוק, כפי שנקבע מכרז?
אבישי ברוורמן: השאלות האלה היו בפתיחה.
אבישי ברוורמן: אני שמח שאת מחדדת.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להתחיל לשמוע תשובות, כי אנחנו חוזרים על עצמנו.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע ממשרד הבריאות, פרופ' אפק, מה עמדת משרד הבריאות?
אבישי ברוורמן: מה קורה בשטח?
<ארנון אפק: קודם כל, כמוכם, גישה צרכנית כאדם, גם כאזרח במדינה, לפני שאדבר בשם משרד הבריאות – כמובן, מאוד אשמח עליה.
<ארנון אפק: אנחנו בהחלט מקבלים, גם מאמינים בגישה הזאת.
<ארנון אפק: אבל צריך לזכור שבתי החולים פועלים קודם כל בסביבה אורבנית.
<ארנון אפק: לכן נכון שהמחירים – ואתחיל דווקא במחירי הקפה – ישקפו באמת את המצב בסביבה שהם נמצאים.
תמר זנדברג: במרכז תל-אביב ליד איכילוב יש קפה ב-5 שקלים.
אבישי ברוורמן: אני מבקש באמת.
אבישי ברוורמן: כל אחד נותן את ההערה שלו.
עדי קול: אלה חלק מהזכויות שלנו כחברי כנסת.
עדי קול: אנחנו יכולים להפריע.
אבישי ברוורמן: אני רוצה פעם אחת לשמוע גם את האנשים האלה, שמתקיפים אותם – מה הם מציעים, כי המטרה של הדיון, כך חינכו אותי - להגיע לפתרונות.
אבישי ברוורמן: לכל אחד פה יש המון זכויות, ויש פה חברות כנסת צעירות שהן מהטובות ביותר בבית, ואתן לוחמות לצרכן, אבל אם לא תיתנו לאנשים שמציגים להציג את עמדתם, אפשר לסגור את זה וללכת הביתה.
אבישי ברוורמן: אני רוצה פתרונות – כך חינכו אותי.
<ארנון אפק: בהמשך לשאלה, אמרתי שמדובר בסביבה אורבנית, וצריכה להיות תחרות, כפי שהיא קיימת בתוך הערים ובמקומות אחרים.
<ארנון אפק: צריכה להיות גם תחרות עם אפשרויות שונות בתוך בית החולים.
<ארנון אפק: בדקתי הבוקר עם בית החולים רמב"ם.
<ארנון אפק: לקחתי מחיר הפוך קטן, אבל יש שם, למשל, מקדונלדס, ושם זה אותו מחיר, ובארומה זה אותו מחיר, בבית החולים.
<ארנון אפק: יש רשת ארומה, יש רשת מקדונלדס.
<ארנון אפק: לוקחים את המחירים המקובלים באותן רשתות.
מיכל רוזין: האם יש מספיק אלטרנטיבות?
מיכל רוזין: זה בסדר, שזה אותו מחיר בארומה ומקדונלדס.
אבישי ברוורמן: אני מבקש, פעם אחרונה.
אבישי ברוורמן: אני חונכתי גם לחברי כנסת, שמי שמדבר, לא מפסיקים אותו.
אבישי ברוורמן: אני יודע שזה לא מקובל בכנסת ישראל.
אבישי ברוורמן: את כל הדברים האלה אמרו כבר.
אבישי ברוורמן: הציבור שמע את זה, את מכובדת, אני מעריך אותך, אבל אני רוצה לתת לפרופ' הזה לגמור את דבריו.
<ארנון אפק: אני בדקתי עם סגן מנהל בית החולים רמב"ם כדוגמה אחת.
<ארנון אפק: ולאור השאלה שאתם מעלים ראוי לבדוק את זה גם בבתי חולים אחרים – פשוט לא הספקתי, אבל עם בית החולים רמב"ם, שדיברתי אתם הבוקר, יש המחירים של רשת ארומה, שזה 8 שקלים, וקפה נטו 8 שקלים, ומקדונלדס 4.9 שקלים, ובמכונות האוטומטיות - 6 שקלים.
<ארנון אפק: אלה המחירים שקיימים בתוך בית החולים.
<ארנון אפק: זה מה שדיווח לי סגן מנהל בית החולים.
<ארנון אפק: אני מאמין לדבריו.
<ארנון אפק: אנחנו גם נבדוק את זה, אם צריך, במקומות אחרים.
מיכל בירן: אמנם למדתי מדעי המדינה, אבל תשובה נקודתית זה לא שום סטטיסטיקה, אין לזה תוקף.
<ארנון אפק: קודם כל, אני צריך להכין את עצמי לפגישה של הוועדה.
<ארנון אפק: אז הרמתי טלפון וניסיתי לברר.
<ארנון אפק: גם אמרתי שמעבר לזה, היות שאתם מעלים שאלה, ואני מאוד מכבד את הכנסת, אנחנו גם נבדוק את זה.
<ארנון אפק: יושב פה גם סגן החשב.
<ארנון אפק: נבדוק גם מה קורה בתוך המערכת.
<ארנון אפק: היא צריכה לשקף את המחירים האורבניים מסביבה, וליצור גם תחרות פנימית, כמו בכל מקום אחר.
<ארנון אפק: אגב, אם מדברים על קהל שבוי, ואני מפאת כבוד הוועדה הגעתי מוקדם בבוקר - גם אני ישבתי כאן בבית הקפה.
<ארנון אפק: כמה עולה כאן קפה לאזרח שמגיע מבחוץ?
<ארנון אפק: המחירים האלה בתוך רמב"ם זולים בפחות מ-50 אחוז ממה שגם כאן עולה.
מיכל בירן: זה שהכנסת לא בסדר- - -
קריאה: אנחנו לקוחות שבויים פה.
<ארנון אפק: אני בא לכאן רבות, אני מופיע בפני הוועדות המכובדות הרבה מאוד פעמים.
<ארנון אפק: אז אולי גם אני קהל שבוי?
אבישי ברוורמן: אני מציע לכם, רבותיי, אני יודע שהיום בעידן המודרני צריך לצעוק הכי הרבה, ואז מקבלים את הכותרות הכי גדולות.
אבישי ברוורמן: יש פה בעיה, כפי שאמרה חברת הכנסת רוזין, שקיימת באיכילוב או במקומות כאלה, שאנשים נכנסים מכל הכיוונים.
אבישי ברוורמן: הבעיה קיימת, ואנחנו עובדים על זה, שבכלל, בכל נושא המחירים והתחרות יש לנו בעיה כללית.