GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גילה גמליאל: הוא רק צריך להעביר את המהלך הזה עכשיו בגלל התקציב הקריטי.
<שמעון ביטון: יש לו עוד שלושה חודשים למכור את המכסות.
<שמעון ביטון: זה מה שהתכוונו לעשות פה היום.
דוד צור: לגבי המכסות שהשר והמנכ"ל אומרים שאפשר לחזור ל-70.
<רמי כהן: אנחנו מוכנים ללכת על 70, אין לנו בעיה.
<מרב תורג'מן: אי אפשר, נגמרה ההצבעה.
<מרב תורג'מן: צריך רביזיה, אי אפשר.
<אפרת ורד: בתקנה 10 יש תוספת, לבקשת היועצת המשפטית לוועדה.
<אפרת ורד: כשאני אגיע אליה אני אומר אותה.
<אפרת ורד: (הקראה): 10.
<אפרת ורד: כאן אנחנו מוסיפים סעיף (ג), לבקשת היועצת המשפטית לוועדה: "החלטת ועדת המכסות בבקשה, לפי תקנות משנה (א) ו-(ב) תינתן בתוך 30 ימים ממועד הבקשה".
אבישי ברוורמן: בעד סעיף 10 – פה-אחד
אבישי ברוורמן: סעיף 10 אושר פה-אחד.
<אפרת ורד: (הקראה): 11 (א) המועצה תקבע לכל בעל מכסה בתחילת שנת התכנון וכן מזמן לזמן במהלכה - -
גילה גמליאל: רגע, אין לי סעיף (ג) כאן.
<אפרת ורד: אמרתי בתחילת דברי שזה סעיף (ג), לבקשת היועצת המשפטית לוועדה.
גילה גמליאל: אז תאמרי לי מה את מקריאה עכשיו.
אבישי ברוורמן: בנצי, תן למר אדוני להיכנס.
<אפרת ורד: כבר הקראתי אותו.
<אפרת ורד: עכשיו אני מקריאה את 11.
<אפרת ורד: ב-(ג) רצו שיהיה דד-ליין לתשובה של הוועדה.
<אפרת ורד: (הקראה): 1.
אבישי ברוורמן: אין פה בעיות.
אבישי ברוורמן: בעד סעיף 11 – פה-אחד
אבישי ברוורמן: סעיף 11 אושר פה-אחד.
<אפרת ורד: (הקראה): 12.
אבישי ברוורמן: יש פה בעיות?
אבישי ברוורמן: בעד סעיף 12 – פה-אחד
יצחק וקנין: אבישי, אני רוצה להגיד משהו.
יצחק וקנין: לכל החברים שלי, אני רוצה להגיד משהו.
יצחק וקנין: כל החששות שלכם - -
אבישי ברוורמן: איציק, רק רגע אחד.
אבישי ברוורמן: לגבי התוספות, אנחנו מאשרים.
<מרב תורג'מן: תוספת ראשונה ותוספת שנייה.
יצחק וקנין: רבותי, אני מוכן שגם גילה גמליאל ועוד חבר כנסת – נשב יחד עם המנכ"ל.
יצחק וקנין: יהיו לכם טענות.
יצחק וקנין: נעבור סעיף-סעיף, נראה את היישום של הדברים.
יצחק וקנין: אם תהיה חריגה קטנה.
יצחק וקנין: מתי שאתם רוצים.
יצחק וקנין: יקבעו תאריכים.
יצחק וקנין: אנחנו נבחן את התקנות עוד שלושה חודשים.
יצחק וקנין: אם תהיה בעיה אני מבטיח לכם שנשנה את כל מה שיפריע לכם.
<קריאה: עכשיו אנחנו מפחדים.
<שמעון ביטון: יושב פה השר, יושב פה המנכ"ל – שיגידו עכשיו בפורום הזה שיש ערובה לתכנון.
יצחק וקנין: אני אומר לך – תהיה ערובה לתכנון.
יצחק וקנין: אם אין תכנון אין כלום.
יצחק וקנין: לא צריך את זה בכלל.
אבישי ברוורמן: אני שומע מה שאומר - - - ואני שמעתי מה שאמר יעקב שהיה בחוץ.
אבישי ברוורמן: הפחד הגדול - -
גילה גמליאל: לפרוטוקול אני רוצה הבהרה חד-משמעית.
אבישי ברוורמן: גילה, אני יכול לדבר רגע?
אבישי ברוורמן: אני שמעתי גם מיעקב קודם – אנשים מדברים פה מדם לבם.
אבישי ברוורמן: גם מי שהוצאנו הוצאנו כדי לגמור את הדברים ולהתקדם.
אבישי ברוורמן: הבעיה שמפחידה את כולם וגם אותי – שהייתי אחראי פעם כשעבדתי בחקלאות, על תכנון – שהתכנון הזה יביא למצב של עודף ביצים שההשמדה שלהם תיפול בסופו של דבר על המגדלים.
אבישי ברוורמן: לכן מה שאמרתי בצורה הברורה ביותר: שניהם יישבו איתכם.
אבישי ברוורמן: בכל נקודת זמן נדון בנושא.
אבישי ברוורמן: אני קורא את זה לסיכום עכשיו: הוועדה מבקשת ודורשת משר החקלאות וממנכ"ל משרד החקלאות לבחון מחדש את הכללים שאישרה היום.
אבישי ברוורמן: הוועדה תשים לב בכל נקודת זמן – באמצעות שני הנציגים האלה, גמליאל ווקנין – אין פה שום מגבלת זמן, להערות המגדלים, ולהביא אליה עד סוף חודש מרס את כל התיקונים לכללים ככל שיידרש.
אבישי ברוורמן: ואני שם פה את מילתי.
<לאה ורון: מרס 2014.
<שמעון ביטון: זאת מפלגת העבודה.
<יוסי קמיסה: כבוד היושב-ראש, אנחנו מתנצלים בפני השר והמנכ"ל אם פגעו בהם באופן אישי.
אבישי ברוורמן: חבריי חברי הכנסת, מנכ"לי החברות, נציגי המשרדים ונציגי הארגונים החברתיים.
אבישי ברוורמן: אנחנו דנים בנושא חוק החדשות המקומיות.
אבישי ברוורמן: בימים האחרונים נפגשתי עם מנכ"לי "הוט" ו"יס" ועם נציגי העיתונאים, התייעצתי עם גורמים נוספים במטרה לנסות למצוא דרך שתאפשר את המשך המחויבות לשידור ציבורי בפריפריה ואתה שמירה על מקומות העבודה של העיתונאים שמועסקים היום בחדשות המקומיות.
אבישי ברוורמן: אחרי שעות רבות וימים שהקדשתי לנושא הזה, הגעתי למסקנה שיש דרך היחידה לקדם את הצעת החוק הנוכחית כפי שאושרה בוועדת השרים לחקיקה ואני כבר אומר שבימים האחרונים הובהר לי מצד גורמים שונים שאפשר למצוא דרך להפחית משמעותית את העלות התקציבית ולכן לפני שאפתח בדיון אני רוצה לומר שאני מתכוון להכין היום את הצעת החוק לקריאה ראשונה אלא אם כן האנשים יגיעו במהלך הדיון הזה לפשרה.
אבישי ברוורמן: אני מתכוון להכין היום את הצעת החוק לקריאה ראשונה ואני מקווה שבמהלך הזמן הקצר שנותר עד סוף השנה אפשר יהיה להגיע לסיכום שיביא בחשבון גם את זכותם של העיתונאים להמשיך ולהתפרנס.
אבישי ברוורמן: לגבי הסעיף התקציבי אני מבקש שעד ההכנה לקריאה שנייה ושלישית יובאו נתונים מדויקים על עלויות ההפקה.
אבישי ברוורמן: מי שרוצה להירשם, בבקשה.
אבישי ברוורמן: רשות הדיבור למר הרצל עוזר, מנכ"ל "הוט", ואחרי למר סלוצקי.
<הרצל עוזר: שלום לכולם.
<הרצל עוזר: מבחינתנו הדיון הזה הוא דיון שלידתו בחטא והוא דאגה לסידור עבודה לשבעים עובדים בפורמט שכבר לא צריך אותו.
אבישי ברוורמן: מכיוון שכל מילה כאן חשובה ואנחנו מעריכים אותך מאוד, אנא דבר למיקרופון.
<הרצל עוזר: אני אומר שהדיון הזה, לידתו בחטא וכל כולו נועד למצוא סידור עבודה לשבעים עובדים בפורמט שכבר לא צריך אותו ותכף אני אפרט.
<הרצל עוזר: הדבר הזה נעשה ללא שום בדיקה, ללא שום ניתוח, ללא שום חשיבה ובאופן לא מקצועי והאבסורד, ואני תכף אפרט, שאם תעבור החלטת החוק הזאת, אף עובד מהחדשות המקומיות לא יעבוד.
<הרצל עוזר: אף עובד.
<הרצל עוזר: זה לעומתה הצעה שאני תכף אדבר עליה, כאשר הצענו לחלק מהעובדים עבודה.
<הרצל עוזר: כמה מלים על כל אחד מהדברים שאמרתי.
<הרצל עוזר: אחד, החדשות המקומיות זה לא מה שהיה פעם.
<הרצל עוזר: הרייטינג נמוך מאוד מאוד מאוד בניגוד למה שאומרים לכם.
<הרצל עוזר: אף אחד לא טרח לבקש מאתנו את הרייטינג אבל אנחנו ניתן אותו.
<הרצל עוזר: הרייטינג בערוץ 3 שהוא ערוץ הדגל שלנו הוא פחות מאחוז.
<הרצל עוזר: באחוז הייעודי, ערוץ 98, הוא שברירי אחוז.
<הרצל עוזר: לא שתושבי מדינת ישראל לא צופים בחדשות המקומיות אלא הפריפריות לא צופות בחדשות המקומיות אלא יש להן חלופות.
<הרצל עוזר: יש אינטרנט, יש רדיו אזורי, יש רשתות חברתיות.
<הרצל עוזר: הדברים מדברים בעד עצמם.
<הרצל עוזר: להיתלות באותו דבר ארכאי?
<הרצל עוזר: אני מנהל חברת טלוויזיה שלצערי הולכת וקטנה ומצטמצמת.
<הרצל עוזר: היום גם אנחנו וגם "יס" ביחד מהווים שישים אחוזים משוק הטלוויזיה כי השאר עבר לחלופות.
<הרצל עוזר: קראנו בעיתון שהדואר נסגר לאט לאט כי יש מסרונים ויש מיילים.
<הרצל עוזר: כאן מנסים להיאחז במשהו שהוא, סליחה, כבר לא רלוונטי.
<הרצל עוזר: גם מועצת הכבלים קיבלה החלטה, ואני חייב לומר שהיא קיבלה אותה באומץ לב כי זה לא פופוליסטי, כי תסתכלו על התקשורת, זה לא נעים אבל אלה החברים של אותם עיתונאים של החדשות המקומיות וכל הזמן מפרגנים להם.
איציק שמולי: היא קיבלה שתי החלטות.
איציק שמולי: לא החלטה אחת.
<הרצל עוזר: לאחרונה היא קיבלה החלטה אחרי שבחנה את הנתונים.
<הרצל עוזר: אף אחד מהאנשים שדנו בדיון לא בחן אותם.
איציק שמולי: איזו פיה הגיעה ביום חמישי למועצה לכבלים והשפיע עליה?
<הרצל עוזר: אני אתייחס לאותו מכתב שנעשה כאן בלי לדבר אתנו בכלל.
אבישי ברוורמן: אנחנו גם ניתן לנציגי המועצה להתייחס.
גילה גמליאל: מה אומרת ההחלטה?
<הרצל עוזר: אני אפרט.
<הרצל עוזר: מועצת הכבלים והלוויין החליטה שלא צריך את החדשות המקומיות.
<הרצל עוזר: משרד האוצר אומר שלא צריך ולכן הוא לא מממן.
גילה גמליאל: מתי קיבלו את ההחלטה הזאת?
<הרצל עוזר: ביום חמישי.
<קריאה: מיד אחרי הקריאה הטרומית.
<הרצל עוזר: אני אומר שהחדשות בפורמט הנוכחי, סליחה, כבר לא רלוונטיות.
<הרצל עוזר: שאלה שנייה שעולה כאן לדיון היא מי צריך לממן את זה.
<הרצל עוזר: אנחנו טוענים שאם זה חשוב למדינה, שהמדינה תממן.
<הרצל עוזר: לרשות השידור יש תקציב בסכום של 900 מיליון שקלים, לטלוויזיה החינוכית יש תקציב בסך 110 מיליון שקלים, לערוץ הכנסת יש תקציב של עשרים מיליון ולמה דווקא את החדשות המקומיות החליטו שאותן תממן חברת "הוט" וחברת "יס"?
<הרצל עוזר: זה שידור ציבורי ושהמדינה תשלם אותו.
<הרצל עוזר: שלא לדבר על כך שאם עושים את זה כחלק מרשות השידור, אנחנו מעריכים שזה לא יעלה עשרים מיליון שקלים אלא אולי שני מיליון שקלים.
<הרצל עוזר: יש אולפנים, יש כתבים ויש הכול.
<הרצל עוזר: אצלנו אין.
<הרצל עוזר: אני מזכיר לכם שרצו לתת לנו חדשות מקומיות אבל בסוף זה נפל.
<הרצל עוזר: אין לנו את התשתית הזאת, אנחנו לא בנויים לכך, העלויות של זה גבוהות מאוד ואין לכך שום סיבה.
<הרצל עוזר: כל שנה עושים דיון, כל שנה מחליטים להמשיך ופתאום התהפכו הדברים.
<הרצל עוזר: למה?
<הרצל עוזר: כי הפילו את זה על משרד התקשורת ולמשרד התקשורת אין 18 מיליון שקלים, אז הוא מחליט שזה יהיה שלנו.
<הרצל עוזר: אני רוצה לומר עוד דבר אחד.
<הרצל עוזר: חסר כסף באוצר כנראה ולכן מצאו פתרון יצירתי שאומר שאנחנו נפיל את זה על חברות הכבלים והלוויין.
<הרצל עוזר: אני מזכיר כאן שכבר היה דיון בנושא של תמלוגים והאוצר ניסה להעלות את שיעור התמלוגים אבל לא כל כך הצליח והתחייבו בפני בית המשפט לא להעלות את שיעור התמלוגים אבל לפני שנתיים התחכמו ועוד פעם קם מישהו באוצר ואמר שנעלה את שיעור התמלוגים.
<הרצל עוזר: הלכנו לבג"ץ - ואנחנו לא ממהרים ללכת לבג"ץ אבל הפעם הלכנו – ואמרנו לבג"ץ שיש החלטת בג"ץ ועושים צחוק מההחלטה הזאת.
<הרצל עוזר: בג"ץ החליט שלא מעלים את שיעור התמלוגים ועכשיו בפעם השלישית מנסים עוד פעם.
<הרצל עוזר: אני מודיע כאן חגיגית שאנחנו נלך לבג"ץ ואנחנו נגיד שאלה תמלוגים בדלת האחורית ואין שום סיבה להעלות את שיעור התמלוגים כדי לממן משהו שאם הוא חשוב - אפשר לפתוח על זה דיון - בבקשה, שהמדינה תממן אותו.
<הרצל עוזר: סוגיית העובדים.
<הרצל עוזר: אני חייב לומר כאן שאני מזדהה עם העובדים ואני מבין את המצוקה שלהם.
<הרצל עוזר: גם אנחנו צמצמנו את מספר העובדים בחברה ואני מבין שזה מהלך לא פשוט.
<הרצל עוזר: כל שוק התקשורת עובר טלטלה.
<הרצל עוזר: מעל 8,000 אנשים פוטרו בשוק התקשורת.
<הרצל עוזר: ראיתי שבדואר פוטרו אלפיים אנשים ואף אחד לא פוצה פה ולא מצפצף כי יכול להיות שאין להם חברים במקומות הרלוונטיים.
<הרצל עוזר: פתאום שבעים עובדים וכל המדינה עומדת על רגליה האחוריות, הכנסת וועדת שרים.
<הרצל עוזר: שיהיה ברור שאם בסוף התהליך – ואנחנו נלך לבג"ץ – אנחנו נאלץ לקבל החלטה, מישהו כאן חושב שאני אעסיק אחד מתוך שבעים העובדים?
<הרצל עוזר: לא כי יש לי משהו נגדם.
אבישי ברוורמן: הדברים האלה מאוד חשובים.
אבישי ברוורמן: מה שנאמר כאן זה שאף אחד מהעובדים לא יועסק בצורה הזאת ואני רוצה שהחברים יקשיבו לדברים שנאמרים כאן.
<הרצל עוזר: אין לי שום דבר נגד העובדים.
<הרצל עוזר: שלא יהיו אי הבנות, להפך, אני מנסה למצוא פתרון עבורם אבל תבינו שאם יכפו עלי, אם כאן תתקבל החלטה שכופים עלי, אני אעשה את זה עם העובדים שלי.
<הרצל עוזר: הדם של עובדי החדשות המקומיות, סליחה, הוא לא סמיך יותר מדם העובדים שלנו.
<הרצל עוזר: יש לי כאן עובדים שהגיעו לכאן היום והם יאמרו את דברם.
<הרצל עוזר: נאלצתי לבלום שלא יבואו עוד עובדים.
<הרצל עוזר: הפוליטיקאים מוטרדים משבעים עובדים שבאו ועשו הפגנות ליד הבית?
<הרצל עוזר: יבואו 2,000, 3,000, 4,000 עובדים ויעשו הפגנות כי זה מקום הפרנסה שלהם.
<הרצל עוזר: ההחלטה אומרת שנפטר עובדים של "יס" ושל "הוט" וניקח במקומם עובדים אחרים.
<הרצל עוזר: אני לא יכול לקחת.
<הרצל עוזר: סליחה, אני מתנצל, אני מסתכל בעיניים.
<הרצל עוזר: אמרתי את זה לחיים.
<הרצל עוזר: אני לא יכול לקחת, גם אם יכפו עלי, את העובדים האלה.
<הרצל עוזר: דרך אגב, אני אומר לכם שאני גם לא ערוך לזה.
<הרצל עוזר: אם תתקבל כאן החלטה, אולי עוד חצי שנה אני אעשה חדשות מקומיות ואף אחד מכם לא יעבוד.
<הרצל עוזר: מול זה באנו והצענו חלופה.
<הרצל עוזר: דרך אגב, הפריפריה מאוד חשובה לנו ואם יש ספק, אני מזמין את כולם להיכנס ולראות כמה תכניות אנחנו עושים לפריפריה.
גילה גמליאל: למי הצעתם את החלופה?
<הרצל עוזר: ישבנו עם פרופסור ברוורמן, אני יחד עם מנכ"ל "יס" ועם חיים הר-זהב ואמרנו את הדבר הבא: למרות שאנחנו חושבים שלא צריך את הדבר הזה, למרות שלא אנחנו צריכים לממן אותו ושלא אנחנו אמורים לקלוט עובד כלשהו, אנחנו מציעים שאנחנו נקים איזושהי רצועה שהיא רצועת אקטואליה שתדבר גם על הפריפריה – לא רק אבל גם על הפריפריות – בשיעור שנקבע אותו.
<הרצל עוזר: נשב ביחד ונקבע אותו.
<הרצל עוזר: אנחנו מוכנים לשבת עם העובדים ולנסות לקלוט חלק מהעובדים על אף שאנחנו לא צריכים, לקלוט אצלנו, בחברות הבנות, ואני הצעתי לבדוק – זאת לא חברה שלי – את I-24 שזאת חברה בקבוצה ורון הציע לבדוק את חברת ואלה.
<הרצל עוזר: אמרנו להם שננסה לקלוט עובדים, ננסה להקים פורמט שאתם תהיו מרוצים ממנו כי כרגע יש שתי אלטרנטיבות – אלטרנטיבת המלחמה שאומרת שלא יהיו כנראה חדשות מקומיות, ואם יהיו, אף אחד מכם לא יעבוד בה, תהיה מהומת אלוהים ועובדים שלי יפוטרו.
גילה גמליאל: מה ההצעה כרגע?
<הרצל עוזר: לעומת האלטרנטיבה השנייה שאומרת שאנחנו נשב אתכם, נהיה פורמט לא של חדשות אבל של אקטואליה שתיקח בחשבון גם את הפריפריה, ניקח על עצמנו לקלוט חלק מהעובדים אצלנו ונרים אתה דבר הזה ונביא לידי ביטוי את קולה של הפריפריה.
<הרצל עוזר: אף תכנית חדשות שהייתה ותהיה בעוד 15 שנים לא תעלה את העיר לוד כמו שאנחנו העלינו אותה כי אנחנו יודעים להעלות אותה או כל מקום אחר שעשינו לגביו.
גילה גמליאל: מה הייתה הדרישה מנגד?
גילה גמליאל: מה עלה בשיח שניהלתם?
<הרצל עוזר: חיים יספר עוד מעט.
גילה גמליאל: נמצאים כאן נציגי העובדים, נמצא כאן מר חיים הר-זהב, אתם הייתם חלק מהשיח הזה
<חיים הר-זהב: אני לא יודע אם אני כרגע ברשות דיבור.
אבישי ברוורמן: כמו שאמרו, הייתה פגישה מאוד מאוד עמוקה בין הרצל, רון אילון, חיים הר-זהב ואנכי.
<חיים הר-זהב: נכון.
גילה גמליאל: אני מאמינה שאם יהיה רצון טוב מצד כל הגורמים, יגיעו למשהו.
אבישי ברוורמן: אני תמיד מאמין בזה.
<חיים הר-זהב: אני אומר מה הציעו לי, לא לנו כי לא אמרו להגיע לבד לפגישה במשרד לובינג עם שני מנכ"לים שמרוויחים בחודש מה שאני עושה בשנה וחצי.
<חיים הר-זהב: נקראתי לפגישה.
<רון אילון: אתה רוצה שנעביר את זה לפסים אישיים?
<חיים הר-זהב: אני רוצה לענות לחברת הכנסת גמליאל.
<חיים הר-זהב: מחילה.
<רון אילון: אין מחילה.
<רון אילון: בין אדם לאדם אין מחילה.
<חיים הר-זהב: אני קצת נסער.
<רון אילון: אתה יכול להיות נסער כמה שאתה רוצה.
<רון אילון: אני הטמבל שמנסה לעזור לך.
<רון אילון: אתה מבין את זה?
<חיים הר-זהב: אני מבקש סליחה.
<חיים הר-זהב: אני מתנצל.
<חיים הר-זהב: אני מתנצל מכל הלב.
אבישי ברוורמן: אני שוכב על הגדר בשבילכם.
<חיים הר-זהב: אמת.
אבישי ברוורמן: אני מבקש ממך לתת כבוד לכולם.
גילה גמליאל: תהיו ענייניים.
גילה גמליאל: אנחנו רוצים שתהיו ענייניים כדי למצוא פתרון.
<חיים הר-זהב: הסיפור שהוצע לנו הוא סיפור כזה.
<חיים הר-זהב: לא יהיו חדשות מקומיות.
<חיים הר-זהב: ביי דפנישן לא יהיו חדשות מקומיות.
<חיים הר-זהב: הוצע לנו להפיק באמצעות בעלי הרישיון – רוצה לומר "הוט" ו"יס" – תכנית סמי אקטואליה, תכנית שאי אפשר להגדיר אותה כאקטואליה כי יש שם כל מיני סוגיות רגולטוריות, שתעסוק בין השאר בסוגיות פריפריאליות אבל אלה לא חדשות מקומיות.
<חיים הר-זהב: יותר מכך, כשאני הצגתי – ואם חבר הכנסת ברוורמן ירשה לי לומר את מה שתכננתי לומר – אוכל להתייחס.
<חיים הר-זהב: ברשותכם.
<חיים הר-זהב: תראו, למה אמרתי את מה שאמרתי?
<חיים הר-זהב: ואני מבקש שוב את סליחתם של שני האדונים שהתפנו אלי, ואני מתנצל על כך.
<חיים הר-זהב: לא דיברתי לעניין.
<חיים הר-זהב: התפניתם אלי לפגישה ואני מעריך זאת.
<חיים הר-זהב: אני לא כפוי טובה אבל אני מודה אני פוחד היום.
<חיים הר-זהב: בחיי שאני פוחד.
<חיים הר-זהב: עוד שבוע, ביום רביעי, יחד עם עוד כמה חברים שלי שנמצאים כאן בחדר הזה, מובטלים.
<חיים הר-זהב: אני פוחד כי יש לי שתי ילדות להאכיל ויש לי עוד 69 עובדים מימין ומשמאל שגם להם יש ילדים להאכיל.
<חיים הר-זהב: אני פוחד פחד מוות.
<חיים הר-זהב: אתה שומע על אנשים שבסוף אתה צריך, בשאיפה, אם יהיו חדשות מקומיות, לעבוד אתם והם אומרים לך שלא יקלטו אותם, וזאת זכותם.
<חיים הר-זהב: אני לא מערער על זכותם.
<חיים הר-זהב: אני פוחד כי אני מהוועד ומי יעסיק אותי?
<חיים הר-זהב: בואו נגיד את האמת.
<חיים הר-זהב: אני פוחד.
<חיים הר-זהב: אני חייב לומר משהו לזכות החברים שלי.
<חיים הר-זהב: החברים שלי אמרו מפורשות, וקיבלו את ההחלטה הזאת, שבין חלק מהעובדים, ולא יהיו חדשות מקומיות לבין יהיה חדשות מקומיות והעובדים לא יעבדו – הם מעדיפים את האופציה השנייה והם מעדיפים אותה מסיבה פשוטה.
<חיים הר-זהב: תבינו, לנו אין פה, לא סתם אין עוד מישהו שמייצג את החדשות המקומיות חוץ מהוועד ומהעיתונאים.
<חיים הר-זהב: לא סתם.
<חיים הר-זהב: אנחנו מסקרים את האנשים שאין להם פה אחר וזה כמו שתלך לנהג אמבולנס, אנחנו העובדים הסוציאליים של התקשורת באיזשהו מקום.
<חיים הר-זהב: אנחנו מסקרים את האנשים השקופים שכתבו לכם גם הכתבים של 1, 2 ו-10 בצפון ובדרום.
<חיים הר-זהב: אנחנו מתים להכניס את הסיפורים האלה, הם סיפורים חשובים, אבל אין סיכוי שהם ייכנסו כי ב-1, 2 ו-10 מתחרים מול חדשות חוץ, חדשות ספורט, חדשות תרבות.
<חיים הר-זהב: לעומת מה שקורה בתאילנד, מי יכניס את האימא מקריית גת שלילד שלה אין הסעה לחינוך המיוחד?
<חיים הר-זהב: רק אני.
<חיים הר-זהב: בסוף, בקצה, זה כמו שתיקחו נהג אמבולנס ותגידו לו שיעבוד בחברת חשמל ונעזור לך, אבל מי יסיע את האמבולנס?
גילה גמליאל: איך לא עונה ההצעה?
<חיים הר-זהב: גם תכנית שבועית וגם תכנית יומית של ראיונות או משהו כזה, זה לא להגיע עם מצלמה לאותו נכה, לבית, לכוך שהוא גר בו בדרום או בצפון, שאין לו דרך אחרת.
<חיים הר-זהב: רובי המרשלג בצפון, שהוא אחד הכתבים הכי חברתיים שאני מכיר, לא יכול להגיע אליו ואלמוג בוקר בדרום לא יכול להגיע אליו כי העורך לא יקצה לו צוות בשביל זה.
<חיים הר-זהב: אף אחד לא יגיע אליהם.
<חיים הר-זהב: אז בסדר, יראיינו ראשי ערים וראשי הערים מאוד יקרים ללבנו והם תומכים בנו, ואולי הם ייתנו שיחות מהבית, ואולי יהיו כל מיני דברים כאלה, אבל בסוף השכנים שלנו, האנשים שאנחנו מסקרים, אף אחד לא ידבר בשמם.
<חיים הר-זהב: אני מודה שאני פוחד ואני מודה שאני נסער.
גילה גמליאל: אני מודה שאני חושבת שכן אפשר להגיע לפשרה.
גילה גמליאל: אני חושבת זמן לזה ואולי כדאי שנעשה הפסקה קצרה.
גילה גמליאל: אני רוצה שנגבש פשרה.
אבישי ברוורמן: אני נותן לך לדבר.
גילה גמליאל: אני לא רוצה לדבר.
אבישי ברוורמן: אני נותן לך להציע.
אבישי ברוורמן: יש כאן שתי אפשרויות.
אבישי ברוורמן: יצביעו על החוק והוא ייפול או יעבור.
אבישי ברוורמן: אני לא שם את המספר התקציבי כי כמו שאמרתי ה-18 מיליון הוא סכום מנופח והסכום צריך להיות הרבה יותר נמוך.
אבישי ברוורמן: מצד שני, הייתי רוצה להגיע למצב כי המשפחות חשובות לי.
<חיים הר-זהב: אנחנו יודעים את זה.
אבישי ברוורמן: ההורים שלך והילדים שלך חשובים לי.
<חיים הר-זהב: אנחנו יודעים.
אבישי ברוורמן: לכן אני יושב כאן.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לחזק את הפריפריה שם הייתי 16 שנים.
אבישי ברוורמן: החיים שלי היא הפריפריה.
אבישי ברוורמן: אם אפשר למצוא פתרון, טוב.
<אביב עזוז: בקריית שמונה אני לא אמצא עבודה.
<אביב עזוז: לא יקלטו אותי לא ב-I-24 ולא במקום אחר.
<אביב עזוז: אני מוכן לשים את הראש שלי, ללכת הביתה, אני אולי אמצא פרנסה ואולי לא, אני אביא אוכל לילדים שלי אבל חדשות מקומיות צריכות להתקיים.
<אביב עזוז: אתם חייבים להבין את זה.
גילה גמליאל: כרגע אנחנו לא יכולים להבין את זה וכרגע זה לא השיח.
גילה גמליאל: לא, זה לא.
גילה גמליאל: אני אסביר מדוע זה לא השיח.
גילה גמליאל: לא העלו את זה לדיון מלכתחילה ויש כאן החלטה שמדברת על כך שזה מובן מאליו שזה כבר קיים.
גילה גמליאל: אם היה כאן דיון ענייני האם צריך חדשות מקומיות, כן או לא, היינו מדברים על זה עכשיו, אבל לצערי זה לא המצב.
גילה גמליאל: מכיוון שזה לא המצב, זה מצריך שיח בו יוצאים מהתבנית הזאת של לדבר על זה ולבחון את הדברים בכללותם.
גילה גמליאל: אין ספק שנעשה כאן משהו מוזר.
גילה גמליאל: על פניו יש כאן מעין קביעה שיש חדשות מקומיות וזה הבסיס לשיח.
גילה גמליאל: כך זה כרגע אבל בואו נתקדם מזה עוד שלב ובשלב הבא משרד התקשורת החליט שהוא לא מתקצב את הנושא הזה.
גילה גמליאל: זאת אומרת, הוא כן רוצה את זה אבל הוא לא מתקצב את זה מאחר שמדובר בעלויות תקציביות ומשרד האוצר לא מעביר משאבים.
גילה גמליאל: לא הייתי כאן בשיח הקודם.
אבישי ברוורמן: לא מעבירים.
גילה גמליאל: לטענתם לא מעבירים את הכספים וזה גם מה שמתקבל כאן כעובדה כשההצעה הזאת עברה שלב.
גילה גמליאל: אני כרגע לא מציגה את דעתי אלא אני מציגה את המצב כהווייתו, את העובדות שכרגע נמצאות כאן על השולחן.
גילה גמליאל: הדבר הנוסף הוא שמשום מה ההצעה הזאת גם עברה שלב והגיעה שוב לוועדת שרים לענייני חקיקה ושינתה את הקונספט.
גילה גמליאל: הפילו בצורה, בעיני, לא הגיונית את התשלומים על הכולבויניקים בסיטואציה הזאת.
גילה גמליאל: כלומר, מצד אחד יש כאן קביעה שיש פה חדשות מקומיות ומצד שני יש קביעה שיש להם מממנים.
גילה גמליאל: איפה ההלימה?
גילה גמליאל: איפה הבעיה שאני נמצאת מולה?
גילה גמליאל: אני מאוד מוקירה את העובדים והדבר שאני רואה מול עיני כרגע זה איך אנחנו לא מונעים מהם את הפרנסה שלהם, בעיקר באזורים הפריפריאליים, ויכול להיות שזה מה שעמד לעיני כולם בזמן שכנראה זה עבר.
גילה גמליאל: זה מצד אחד.
גילה גמליאל: מצד שני, יש כאן גם את חברת "יס" ו-הוט שעלולות – ואני אומרת עלולות – ברגע שהחוק עובר, לגרוע מהעובדים האלה גם את הפרנסה שלהם וזה לא המצב שהייתי רוצה להוביל בסיפור הזה.
גילה גמליאל: כלומר, רוצים לברך ובסופו של יום נצא מקללים.
גילה גמליאל: עוד שנה-שנתיים יביאו לכאן ביטול החדשות המקומיות ולא יהיו לא חדשות מקומיות ולא יהיו כאן עובדים שלא תהיה להם פרנסה וכולם בסופו של תהליך ייפגעו.
מיכל רוזין: מה האלטרנטיבה?
גילה גמליאל: אני חושבת – אבישי, עשינו את זה מספר פעמים בתחומים אחרים – שצריך לקחת הפסקה של חמש דקות, נשב - וברשותך אני מציעה גם את עצמי לעניין הזה – עם הגורמים הנוגעים בדבר וננסה להגיע לפתרון שיוביל בסופו של דבר למשהו שיהיה מקובל לא כולו אבל אולי רובו ויהיה טוב יותר מאשר לקבל את ההחלטות שבסופו של דבר הן לא המגמה אליה אנחנו רוצים להגיע.
אבישי ברוורמן: אני מוכן לתת את חמש הדקות.
אבישי ברוורמן: אני הקדשתי לנושא ימים ולילות וראיתי שקורה כאן משהו.
גילה גמליאל: אפשר את המשרד שלך לחמש דקות אתך?
אבישי ברוורמן: קחו חמש דקות במשרד שלי.
גילה גמליאל: יחד אתך.
אבישי ברוורמן: אני כבר ישבתי.
גילה גמליאל: אבישי, אם אתה פותח את זה לדיון, זה נפתח לדיון.
גילה גמליאל: אם אתה רוצה לעשות הפסקה, לדעתי זה הזמן.
אבישי ברוורמן: את יכולה ללכת אתם בלעדי.
<רן מלמד: יושב כאן מנכ"ל חברת "הוט" והתחלתי לחשוב שאולי גם ירצה את התפקיד שלי.
<רן מלמד: הוא מתחיל את התפקיד שלו בזה שהוא צריך לפטר עובדים.
<רן מלמד: אני חושב שזה לא ראוי לדבר כך.
אבישי ברוורמן: חבר'ה, לא לריב כאן.
<רן מלמד: יש בעיה עובדתית אחת אותה אתם שוכחים.
<רן מלמד: היום יש חדשות בערוצים מסחריים שממומנים על ידי הציבור ולא על ידי האוצר.
<רן מלמד: רשות השידור לכאורה, גם כן כסף של הציבור.
<רן מלמד: עם כל הכבוד אדוני, גם הכסף שלך הוא כסף של הציבור.
<הרצל עוזר: אני חברה פרטית.
<הרצל עוזר: מה פתאום מטילים עלי דבר כזה?
<רן מלמד: זה כסף של הציבור.
<רן מלמד: לשמחתי אני לא לקוח שלך אלא לקוח של "יס".
אבישי ברוורמן: רן, זה לא לעכשיו.
<רן מלמד: התפקיד של החברות "הוט" ו"יס" הוא לקיים את החדשות המקומיות כי הן צריכות להיות.
<רן מלמד: אם רוצים להגיע לפשרות כאלה ואחרות, נקודת המוצא צריכה להיות כפולה כאשר האחת היא שצריכות להיות חדשות מקומיות, והשנייה, שהתשלום הבסיסי הגדול שלהן צריך לבוא מ"הוט" ומ"יס".
<רן מלמד: את כל שאר הדברים אחר כך אפשר לפתור.
<הרצל עוזר: אין שאר דברים.
אבישי ברוורמן: כידוע אני איש אופוזיציה, למרות שבוועדה שלי אין אופוזיציה וקואליציה אלא יש את טובת הציבור.
אבישי ברוורמן: אני מקבל את הצעת יושבת ראש אגודת הסטודנטים שהייתה אתי שש שנים עת הייתי נשיא אוניברסיטת בן גוריון ואנחנו נעשה הפסקה למשך חמש דקות.
אבישי ברוורמן: יש לנו אישור של יושב ראש הכנסת להמשיך את ישיבת הוועדה.
אבישי ברוורמן: אני מודה לחברי הכנסת שלמרות שהמליאה התחילה הם נשארו.
אבישי ברוורמן: כפי שאמרתי בתחילה, כולנו כאן מנסים להגיע לפתרון לפיו מרב המשפחות ימשיכו להתפרנס ושהשידור הציבורי בפריפריה ימשיך.
אבישי ברוורמן: זאת הייתה המטרה שלי מההתחלה ואכן לא חשוב לי אם זה חוק או לא.
אבישי ברוורמן: לא מזה בניתי את הקריירה שלי ולא הקריירה שלי תיבנה מהחוק.
אבישי ברוורמן: אני חושב שהייתה התקדמות מאוד משמעותית שיחה ולכן אני עוצר עכשיו את הדיון ולא נוכל להגיע כרגע להצבעה.
אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה ליושבת ראש הסתדרות הסטודנטים שלי, גילה גמליאל, שבאמת גם עזרה לנו כאן.
גילה גמליאל: עברו כבר 15 שנים.
אבישי ברוורמן: אני פונה למנהיגות של כולנו.
אבישי ברוורמן: אני חושב שאתם קרובים להגיע לפתרון ולכן לכו תתכנסו.
<חיים הר-זהב: אדוני, מתי תתקיים הישיבה הבאה?
<חיים הר-זהב: נותר לנו עוד שבוע.
אבישי ברוורמן: מאוד מהר.
<חיים הר-זהב: מתי?
<חיים הר-זהב: סליחה אני בוטה אבל יש לנו שבוע ואם זה לא עובר השבוע, הרגנו את החדשות.
אבישי ברוורמן: אני כל כך רוצה לדאוג לך, אפילו יותר מאשר אתה רוצה לדאוג לעצמך.
<חיים הר-זהב: אני מודה לך.
<חיים הר-זהב: אני מעריך את זה.
מיכל רוזין: אמרתם לנו שנחכה ובסוף אתם באים ואומרים שאתם הולכים להתייעץ ביניכם.
מיכל רוזין: את זה יכולנו לעשות גם בשעה 4:00.
מיכל רוזין: למה חיכינו כאן?
אבישי ברוורמן: כי אנחנו מנסים להגיע למשהו.
גילה גמליאל: אם הייתה פשרה, היא הייתה עולה להצבעה.
אבישי ברוורמן: אם הייתה פשרה, היינו גומרים את זה כבר עכשיו.
אבישי ברוורמן: בשביל העובדים מותר לעשות את המאמץ הזה.
מיכל רוזין: אם עושים מאמץ, למה אנחנו יושבים כאן?
אבישי ברוורמן: אני מתנצל בפניך.
יעקב אשר: אומר היושב ראש שהגיעו קרוב אבל יש עוד כמה צעדים קטנים.
גילה גמליאל: זה התנהל בצורה מקצועית ביותר.
מיכל רוזין: מכיוון שאנחנו לא יודעים, אנחנו לא יודעים איך זה התנהל.
גילה גמליאל: אפשר להסביר.
מיכל רוזין: חיכינו כדי להביע את עמדתנו.
אבישי ברוורמן: מה שקרה בפועל, אני אומר עוד פעם.
אבישי ברוורמן: אני הסתכלתי על חיים הר-זהב גם בישיבה שהתקיימה באותו יום וסיפרתי גם את החיים שלי כשלאבי הייתה נגרייה והיא נסגרה בגיל 59 ו-15 שנים הוא היה נוסע בשלושה אוטובוסים כדי לעבוד בגבעת השלושה.
אבישי ברוורמן: אמרתי לחיים שלי חשוב מה שיקרה עם אשתו ועם העובדים האחרים.
אבישי ברוורמן: לכן זה מה שמעניין אותי וכמובן שמעניין אותי השידור הציבורי כי באמת השקענו קצת בפריפריות.
אבישי ברוורמן: ישבנו כאן כדי להגיע למקסימום קליטה של העובדים במספר מאוד משמעותי.
אבישי ברוורמן: ברור שירד מהפרק הנושא של תל אביב כי תל אביב היא לא פריפריה ולכן המספר יורד משבעים ל-55.
אבישי ברוורמן: במקביל מדברים כאן על פתרון לפיו יהיה שידור ציבורי שיפיקו אותו, ואולי לא יקראו לו חדשות.
אבישי ברוורמן: לכן לדעתי יש כאן התקרבות מאוד מאוד גדולה.
אבישי ברוורמן: אני למדתי בחיים שדקה אחרי שתלכו הביתה, חצי מהאנשים שעושים מכם סיפור לא ידעו מי אתם בכלל, לא שרים ולא מנהיגים ולא כלום.
אבישי ברוורמן: כאן נעשה את המקסימום.
אבישי ברוורמן: גמישות היא כוח ועוצמה.
אבישי ברוורמן: כאן בכנסת תמיד אוהבים כוח, כוח, כותרת.
אבישי ברוורמן: אני חושב שיש כאן את חכמת הלב וצריך להוציא את המקסימום.
אבישי ברוורמן: אתה תצטרך להתפשר, הם יתפשרו ונסגור את זה.
אבישי ברוורמן: שבו עכשיו.
אבישי ברוורמן: אם לא תגיעו להסכמה, אני אעביר את החוק.
אבישי ברוורמן: לכן הבקשה שלי, לכו ושבו כאשר כל אחד מקשיב גם לצד השני.
אבישי ברוורמן: אם כל אחד יקשיב קצת לצד השני, אנחנו נסיים את זה.
דוד צור: בוקר טוב, אני מזכיר למי שזקוק לזה שבפעם הקודמת ביקשנו גם התייחסות, למרות שזה לא לב התקנות – ביקשנו גם התייחסות לעניין הנהיגה של מהגרי העבודה/הפליטים – כדי שאני לא אסתבך עם חברת הכנסת מיכל רוזין – ומסתננים.
דוד צור: בקיצור, כל אלה שמעמדם בארץ הוא - - -