GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלעד שפר: בסוף ההגדרה אנחנו מבקשים להוסיף את המילים "ואירועי קידום מכירות".
<אלעד שפר: ממילא משרד הבריאות בדברי ההסבר כתב לגבי ההגדרה הקיימת היום: "הגדרה זו אינה מספקת היום בשל הדרכים המתוחכמות שבהן חברות הטבק עושות שימוש כדי לקדם את מוצריהן, במיוחד אלה המופנות לצעירים, כגון קיום מסיבות שיווק ואירועים שונים".
<אלעד שפר: אין התייחסות בהצעת החוק לקיום מסיבות ואירועים שונים.
אבישי ברוורמן: משרד הבריאות רוצה להגיב?
<מיכל גולדברג: כל מתן חסות שהוא אסור לפי הצעת החוק.
<מיכל גולדברג: הוא נחשב כפרסומת והוא אסור חד-משמעית.
אבישי ברוורמן: אז ההערה של מר שפר נכללת.
<מיכל גולדברג: בהגדרת "פרסומת": "לרבות מתן חסות".
<איתי עצמון: ההגדרה מאוד-מאוד רחבה.
<איתי עצמון: היא הגדרה מרבה, אז היא כוללת בתוכה את כל הפעולות שיכולות להיות בגדר פרסום.
<אלעד שפר: גם דיילות שבאות ומציעות סיגריות?
<איתי עצמון: אני חושב שיש לכך התייחסות בסעיף מהותי, אם אני לא טועה, בהמשך.
<אלעד שפר: אולי אפשר להוסיף את זה, למען הסר ספק.
אבישי ברוורמן: כאשר נגיע לסעיף נדבר על זה.
<דן פרידמן: ברשות היושב-ראש, אם אפשר עוד דבר לגבי ההגדרות.
<דן פרידמן: ראשית, לגבי האינטרנט.
<דן פרידמן: יושב לצדי מנכ"ל "דובק" והוא מציע, כסוג של הסדר שניתן אולי להגיע אליו, שמכיוון שיש קושי גדול מאוד ל"דובק" בהצגה של מותגים חדשים ואילו החברות הזרות יכולות לעשות את זה, שנאפשר למשל פרסומת רק למותג חדש למשך 6 חודשים.
אבישי ברוורמן: אני מציע שתשלח לוועדה את ההצעה הזאת ונעביר אותה לכל חברי הוועדה.
<איתי עצמון: כי הדיון בנושא לא התקיים עכשיו.
אבישי ברוורמן: אנחנו לא רוצים לעשן, אבל אם כבר מעשנים – שיעשנו כחול-לבן.
<דן פרידמן: תודה, אני מודה לכבוד היושב-ראש.
<דן פרידמן: ועוד משפט אחד לגבי הדיוטי-פרי.
<דן פרידמן: כאן אנחנו מצדדים לחלוטין בעמדת משרד הבריאות כי המצב הנוכחי פוגע גם ב"דובק".
<דן פרידמן: אגיד בשתי מילים.
<דן פרידמן: כיום הדיוטי-פרי, למרות שהוא בשטח מדינת ישראל למיטב בדיקתי ורוב מבצעי הרכישות שם הם ישראלים, כיום אין שום רגולציה שנוגעת להסדרת האזהרות על חפיסות הסיגריות שנמכרות בדיוטי-פרי.
<דן פרידמן: כידוע, שליש מחפיסת הסיגריות כוללת אזהרות בעברית וערבית, ולמרות שרוב הרוכשים סיגריות בדיוטי-פרי הם ישראלים, כפי שאמרתי, האזהרות הן מה שנראה ל"ג'יימס ריצ'רדסון", אני לא יודע למי.
<דן פרידמן: זאת האזהרה שהם שמים.
<דן פרידמן: לכאורה הם יכולים לא לשים אזהרות בכלל.
<דן פרידמן: כפי שאמרה עו"ד ביילין, הם עושים את זה מטעמיהם.
אבישי ברוורמן: נדון בזה כאשר נגיע לסעיף הרלוונטי.
<דן פרידמן: לכן אנחנו מבקשים שהסעיף הזה לא ישונה.
<דן פרידמן: במילים אחרות, שחובת הצגת האזהרות כפי שהיא בשטח מדינת ישראל תחול גם בדיוטי-פרי, שכן היום לפעול לפי ההנחיות של "ג'יימס ריצ'רדסון" גובה מ"דובק" משאבים כספיים אדירים, שכן היא צריכה לייצר חפיסות מיוחדות לפי ההנחיות של "ג'יימס ריצ'רדסון" ולא את החפיסות שהיא מייצרת לכלל מדינת ישראל.
<הלנה ביילין: אני מופתעת מההערה.
<הלנה ביילין: היום החוק, כפי שאמרתי, באמת פוטר, אבל להיפך, אמרתי שהאזהרות הקיימות הן כמו שאנחנו קונים מה-travel retail.
<הלנה ביילין: הרי "ריצ'רדסון" לא קונה מיבואנים, מכל מיני יצרנים.
<הלנה ביילין: היא קונה בכל העולם.
<הלנה ביילין: יש travel retail שמוכרים לכל העולם, של הדיוטי-פרי בלבד.
<הלנה ביילין: כל ה-travel retail של אירופה או ארצות-הברית שולח אלינו עם האזהרות בגודל שנקבע.
<הלנה ביילין: חזרתי הבוקר מלונדון, שם האזהרות הן אותן אזהרות.
<דן פרידמן: כפי שאמרתי, אתם עושים מה שבא לכם.
אבישי ברוורמן: מה שאלתך, עו"ד עצמון?
<איתי עצמון: לאור הרחבת תחולתה של הצעת החוק גם למוצרי עישון, שהם לא מוצרי טבק, רציתי לשאול על האמירה "בשל הנזקים הקשים והקטלניים".
<איתי עצמון: האם הנזקים הקשים והקטלניים רלוונטיים גם למוצרי עישון או רק למוצרי טבק?
<רוני גמזו: גם למוצרי עישון.
<איתי עצמון: אפשר לפרט?
<רוני גמזו: כל עישון שהוא, שאיפה של עשן, אדים, כולל בתוכו חומרי בערה.
<רוני גמזו: חומרי הבערה כוללים בתוכם רעלנים.
<רוני גמזו: ברור לנו שהדברים הללו בשאיפה אל תוך מערכות הגוף יוצרים ומשמשים מצע ברור להתפתחותן של מחלות.
<מיכל גולדברג: זה סעיף טכני שאנחנו מבקשים להוסיף לאור שינוי ההגדרות.
<מיכל גולדברג: הוא נקרא החלפת מונחים.
אבישי ברוורמן: בכל מקום אתם רוצים להחליף "מוצר טבק" ל"טבק או מוצר עישון".
אבישי ברוורמן: זה רק עברית שונה?
<מיכל גולדברג: זה כותרת השוליים.
<מיכל גולדברג: לכל סעיף בחוק יש מהצד כותרת שוליים.
<מיכל גולדברג: כעיקרון, אין לה משמעות, אבל יש לה משמעות רשמית.
<מיכל גולדברג: המשמעות של התיקון הזה, כפי שדיברנו כבר כמה פעמים בדיון הקודם, היא איסור של פרסומת.
<מיכל גולדברג: עד היום פרסומת היתה אסורה באמצעים שהיו מנויים בסעיף 3.
<מיכל גולדברג: מעכשיו אנחנו משנים את ברירת המחדל: הפרסומת אסורה, למעט סייגים שעכשיו נפרט אותם בסעיף קטן (ב).
<מיכל גולדברג: אמשיך לקרוא.
<איריס אפשטיין: אפשר להתייחס לנושא?
<איריס אפשטיין: זאת בדיוק הנקודה שרצינו לומר קודם.
<איריס אפשטיין: מדובר פה באנשים שכבר החליטו לעשן, שהם מבוגרים, ואנחנו מאמתים את הגיל שלהם, ובנוסף לזה הם גם החליטו שהם רוצים לקבל פרסומות מחברות הטבק.
<איריס אפשטיין: פה אני מתחברת למה שאמרו חלק מחברי הוועדה.
<איריס אפשטיין: משהו פה גם צריך להיות מידתי.
<איריס אפשטיין: ניתנת כרגע אפשרות מאוד-מאוד מצומצמת לתקשר איתם, רק בדואר או דרך רשת האינטרנט.
<איריס אפשטיין: השאלה שלי, למה אי אפשר פשוט לתת לנו לתקשר איתם?
<איריס אפשטיין: אם אני רוצה להתקשר אליהם או אם אני רוצה לשלוח להם אס-אם-אס והם הסכימו, אם אני רוצה להזמין 50 מהם ולהראות להם מוצר חדש במשרדים שלנו- - -
אבישי ברוורמן: אינטרנט זה לא אס-אם-אס?
<מיכל גולדברג: השאלה אם זה פרסומת.
<מיכל גולדברג: מדובר כאן בסייג לפרסומת.
<איריס אפשטיין: כן, אני מדברת על פרסומת.
<מיכל גולדברג: תקשורת עם אנשים בוודאי שלא אוסרים.
<חגית אברהמי: בואי לא ניתמם.
<חגית אברהמי: מדובר על פרסומת.
<חגית אברהמי: השאלה היא באילו אמצעים ניתן לעשות פרסום.
גילה גמליאל: למה נקבע בחוק גם וגם?
גילה גמליאל: למה קיימת ההתניה הזאת?
<רוני גמזו: איזה סוג של התניה?
גילה גמליאל: למה יש את ההגבלה רק לאינטרנט ולדואר?
גילה גמליאל: זה במתכוון, ביודעין, או שפשוט לא נתתם דעתכם לעניין?
<מיכל גולדברג: זה האמצעי שעליו חשבנו.
<איתי עצמון: אם שולחים אס-אם-אס לנמען, זאת שאלה.
גילה גמליאל: אפשר לציין: "בכל אמצעי תקשורת".
אבישי ברוורמן: מה עם האס-אם-אסים?
גילה גמליאל: השאלה פשוטה.
גילה גמליאל: לדעתי בסוגיה כזאת, אם הם בגירים והם נתנו את הסכמתם למה אנחנו צריכים להתערב בענייני התקשורת ביניהם?
גילה גמליאל: זה נראה לי לא לעניין.
<רוני גמזו: קודם כול, אין לנו בעיה להרחיב: פרסומת שנמסרה בדואר או ברשת האינטרנט או בסלולר, או באמצעים אלקטרוניים.
גילה גמליאל: לא צריך לציין במה.
גילה גמליאל: למה צריך להיכנס לזה?
גילה גמליאל: לדעתי לא צריך להיכנס לזה.
<איתי עצמון: גם אם אדם הסכים שישלחו לו את החומר?
גילה גמליאל: אם מתקשרים לאדם בגיר והוא הסכים והוא מעשן כבר.
<רוני גמזו: אנחנו מבקשים רק שההסכמה לקבלת הפרסומת תהיה מפורשת ותהיה בכתב.
<רוני גמזו: זה מה שאנחנו מבקשים לקבל.
<רוני גמזו: אנחנו רוצים שיהיה ברור שזה בכתב, זה מפורש, זה לטבק.
גילה גמליאל: הסכמה מפורשת בכל אמצעי תקשורת.
גילה גמליאל: לא ענייננו להיכנס לזה.
<איריס אפשטיין: אין שום בעיה, אז פשוט צריך להוריד את המילים "בדואר או ברשת האינטרנט".
אבישי ברוורמן: היא צודקת, גברת אפשטיין צודקת.
גילה גמליאל: אני נוטה להסכים גם.
אבישי ברוורמן: אבל יש לי רק שאלה.
אבישי ברוורמן: גברת ורון הסבה את תשומת לבי, נניח שיש איזה אדון או גברת בגירים, שמעשנים "דובק", "פיליפ מוריס", מה שאתם רוצים, ויום אחד הפסיקו לעשן, ואז פתאום "מרביצים" להם כל הזמן.
<איריס אפשטיין: בכל רגע נתון הם יכולים להיות מוסרים ממאגר המידע.
<איריס אפשטיין: זה החוק במדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: אני מוסיף: "כל עוד הסכים לכך".
<חגית אברהמי: אין שום בעיה.
<חגית אברהמי: אדוני, אני גם רוצה לציין ש"פיליפ מוריס בע"מ" מידי תקופה פונה לאנשים האלה על מנת לוודא אם הם עדיין מעוניינים להמשיך ולקבל פרסומות.
אבישי ברוורמן: תוסיפו "כל עוד הסכים לכך".
<איתי עצמון: אני מניח שכולנו מודעים גם להוראות הקיימות בחוק התקשורת לגבי מסירת הודעות באי-מייל או באס-אם-אס והצורך לקבל את הסכמת הנמען.
<איתי עצמון: אנחנו מוחקים את המילים "בדואר או ברשת האינטרנט" ומוסיפים "וכל עוד הסכים".
אבישי ברוורמן: ועכשיו אם "פיליפ מוריס" רוצים הם יכולים לפרסם.
<חיים גבע-הספיל: אני רוצה להגיד מה הבעיה, מה זה פותח.
<חיים גבע-הספיל: אגיד למה הגבלנו לדואר.
<חיים גבע-הספיל: אנחנו אומרים: אתה רוצה לתת למעשן מידע?
<חיים גבע-הספיל: אין בעיה, אתה יכול להעביר לו מידע, והאמצעים המקובלים להעביר מידע זה דואר או אינטרנט.
<חיים גבע-הספיל: ברגע שאתה מוריד את ההגבלות האלה ומאפשר להם את מה שהם רוצים אז הם עושים למשל חסויות.
<חיים גבע-הספיל: מה היה באוניברסיטת תל-אביב, כדוגמה, ביום הסטודנט?
<חיים גבע-הספיל: הם הקימו מתחם מעשנים וכל מי שנכנס חתם שהוא מצהיר שהוא מעשן וזה על דעתו.
<חיים גבע-הספיל: זה היה מתחם – אני יכול להראות לכם תמונות – של וי-איי-פי, שנקרא dome ו-lounge וכל מיני שמות כאלה.
<חיים גבע-הספיל: זה הבעיה של התדמית שאנחנו לא רוצים לתת.
<חיים גבע-הספיל: אתה רוצה למסור מידע ללקוח?
<חיים גבע-הספיל: מצוין.
<חיים גבע-הספיל: אבל זה נותן להם מקום לעשות פסטיבלים ומסיבות ולהפוך את העישון למשהו ממותג, יוקרתי ולקבוצה אקסקלוסיבית.
<חיים גבע-הספיל: זה בדיוק הבעיה, מה שאנחנו לא רוצים שיקרה בפרסומת.
גילה גמליאל: לדעתי יש גבול לְמה שגם אנחנו רוצים להתערב.
<חיים גבע-הספיל: למסור מידע ללקוח זה מצוין, אבל לא להפוך את זה לקרקס תקשורתי, והם עושים את זה.
מיכל רוזין: מתחם כזה אחרי שיתקבל החוק הזה יהיה כבר אסור.
<חיים גבע-הספיל: מאיזו סיבה?
מיכל רוזין: מכיוון שברגע שהוא ממותג ויש לו חסות הוא אסור, כך אמרתם.
<חיים גבע-הספיל: לא דיברתי על חסות.
<חיים גבע-הספיל: הם עושים מתחם סגור למעשנים.
מיכל רוזין: מי זה "הם"?
מיכל רוזין: זה אסור בחוק.
<חיים גבע-הספיל: יהיה אסור בגלל שהוא מהווה פרסומת, אבל אם את מחריגה אותו- - -
גילה גמליאל: מה אתה רוצה, לעצור את זה?
גילה גמליאל: אני לא מבינה.
גילה גמליאל: אני לא מעשנת אמנם.
<חיים גבע-הספיל: אני לא רוצה שביום הסטודנט- - -
גילה גמליאל: אני חושבת שיש גבול גם להתערבות.
<חיים גבע-הספיל: החוק נועד להגביל את הפרסומת.
מיכל רוזין: אבל כבר הגבלת.
גילה גמליאל: אנחנו רוצים למנוע עידוד אנשים לעשן.
<חיים גבע-הספיל: אבל פה את מחריגה.
גילה גמליאל: אבל יש גבול, אני מדברת ואתה עונה למי שבא לך, זה נראה לי קצת לא לעניין.
גילה גמליאל: גם עם הרצון שלנו, והלוואי וכולם לא היו מעשנים, זה באמת היה פותר לכולנו את הבעיות, יש חוקים מצוינים, החוקים של גלעד ארדן, שחסכו מאתנו באמת הרבה מאוד דברים ואנחנו מברכים עליהם ומוקירים.
גילה גמליאל: יחד עם זאת, אם מדובר בבגירים שיודעים מה הם עושים ומקבלים את הסכמתם, אני לא הולכת עכשיו להיכנס לנבכי איך בדיוק, כמה ולמה.
גילה גמליאל: לדעתי זה כבר מוגזם.
מיכל רוזין: אבל החוק הזה נכנס לנבכי כמה ולמה.
<אלעד שפר: אבל זה אירוע קידום מכירות.
מיכל רוזין: אני רוצה להבהיר, אתם הסברתם בתשובה – אחרת אני מצטרפת אליו – שמתחמים כאלה, למשל ביום הסטודנט, יהיו אסורים מעתה והלאה.
מיכל רוזין: לא משנה אם יהיה כתוב עליהם "דובק" או שם של חברה אחרת או לא יהיה כתוב, זה לא משנה.
מיכל רוזין: ברגע שמישהו משלם על המתחם הזה, זה אסור.
מיכל רוזין: זה מה שאני מבינה מהצעת החוק.
<חיים גבע-הספיל: לא, הוא אסור כאשר הוא פרסומת.
<חיים גבע-הספיל: את מחריגה את המתחם הזה עכשיו.
גילה גמליאל: לפי מה שהוא אומר, במילים אחרות, פרסומת אין, אבל אם מחליטים- - -
מיכל רוזין: הוא לא אומר שאם הם ייכנסו עכשיו למתחם הסגור הזה, שאני קוראת לו "תאי הגזים" בכנסת, שם מעשנים, ויחלקו לאנשים חומר או יחתימו אותם במתחם הזה, אתה אומר שהסעיף הזה מתיר את זה.
מיכל רוזין: אני שואלת אותך, נתת דוגמה של מקום שמלכתחילה הוא לא איזה מתחם סגור שגוף ציבורי מקים אלא זה בעצם פרסומת.
גילה גמליאל: לא, הוא מדבר על אותו מתחם סגור שדיברת עליו.
מיכל רוזין: עצם זה שמקימים ביום הסטודנט כזה דבר, זה פרסומת, אז זה אסור מלכתחילה על-פי סעיף קודם.
<חיים גבע-הספיל: בגלל שזה מוחרג.
<חיים גבע-הספיל: את אומרת, המקום הזה לא ייראה כפרסומת.
מיכל רוזין: לא, אני לא אומרת.
מיכל רוזין: אתה אומר שהכללת את זה כבר, הכללת את זה בסעיף הקודם.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לענות לחברת הכנסת רוזין.
אבישי ברוורמן: עו"ד עצמון מפנה את תשומת לבי לכך שבתיקון לסעיף 8 כתוב "לא יפיץ אדם לצרכן ולא יחלק לאדם אחר במסגרת עסקית, טבק או מוצר עישון, בלא תמורה, בתמורה סמלית או בתמורה לטבק או מוצר עישון אחר.
אבישי ברוורמן: ..".
אבישי ברוורמן: זה מופיע במקום אחר.
<חגית אברהמי: גם אירוע פומבי היום אסור.
<חגית אברהמי: אסור היום לעשות פרסומת ביום הסטודנט.
<אלעד שפר: אבל כן עושים את זה.
אבישי ברוורמן: אם יהיה צורך להתייחס ליום הסטודנט אנחנו נחדד את זה.
אבישי ברוורמן: סליחה, אני חושב שבמקרה הזה צריך להוריד את זה.
אבישי ברוורמן: אם אנשים מחליטים לעשות, שיעשו מה שיעשו, יש התקשרות איתם.
אבישי ברוורמן: לגבי אירועים פומביים – יש פה שני יושבי-ראש לשעבר של אגודות סטודנטים, איציק שמולי וגילה גמליאל.
אבישי ברוורמן: בסעיף המתאים נאסור על הדברים האלה.
מיכל רוזין: שלא יהיו פה מתחמי עישון.
<אלעד שפר: אז אני שב וחוזר, אולי אפשר להוסיף בהגדרת "פרסומת": "ואירועי קידום מכירות".
<איתי עצמון: למה אתה חושב שזה לא חל?
מיכל רוזין: הם אמרו שזה חל.
מיכל רוזין: לכן נכנסתי לאי-הבנה.
מיכל רוזין: הם ענו לך שזה חל.
<חיים גבע-הספיל: נבדוק את זה שוב.
<רוני גמזו: אם נחשוב שזה לא חל, נוסיף.
אבישי ברוורמן: אם נחשוב שזה לא חל, נוסיף.
<אירית מנטש: אני רוצה, בבקשה, להתייחס לכך שיהיה קשה מאוד לאכוף את זה.
<אירית מנטש: כפי שכאשר יגידו לנוער שזה רק מגיל 18 ומעלה זה עוד יותר ימשוך אותו.
<אירית מנטש: ויש פה בעיה נוספת, איך בדיוק יאכפו את זה?
<אירית מנטש: נכנסתי עכשיו לאתר אינטרנט ואני נדרשת להצהיר שאני בת 18.
<אירית מנטש: נגיד שאני בת 16.
<אירית מנטש: מישהו יכול להוכיח שאני באמת בת 18?
<רוני גמזו: לא, אבל כתוב כאן "הסכמה מפורשת מראש ובכתב".
<אירית מנטש: אבל מה זה אומר?
<רוני גמזו: זה לא רשימות לקוחות של You, זה לא הולך כך.
<אירית מנטש: באינטרנט זה לא כמו בהצטרפות ל"ניוז-לטר"?
מיכל רוזין: גם באינטרנט זה רמאות, זה עבירה על החוק.
<אירית מנטש: איך אפשר לדעת?
<רוני גמזו: דרישה להסכמה בכתב, ככל הידוע לי, היא לא אישור אלקטרוני.
איציק שמולי: בוודאי שכן.
<אירית מנטש: אולי נדרש להבהיר את זה.
איציק שמולי: אתה טועה, רוני גמזו, אתה בפירוש טועה.
איציק שמולי: כשאדם מסמן באינטרנט "וי", שהוא רוצה לקבל מידע, זה חתימה לכל דבר ועניין ותקף מבחינה חוקית.
<איריס אפשטיין: אם אפשר להבהיר איך פועל אתר אינטרנט סגור.
אבישי ברוורמן: רבותי, מי יוציא אותנו מן המבוך הזה, בעניין האירועים הגדולים?
<איריס אפשטיין: אם אפשר להסביר איך פועל אתר אינטרנט מוגבל גישה.
<אירית מנטש: כפי שיש אתרי פורנוגרפיה, שבהם אדם נדרש להצהיר שהוא בן 18, אותו דבר, זה יפעל באותה צורה, ובאותה צורה בני נוער ייכנסו לאתר.
<איריס אפשטיין: הרי האחריות עלינו לוודא שהאדם הוא בן 18.
<אירית מנטש: אין לך דרך לוודא את זה.
<איריס אפשטיין: אני מסבירה מה הדרך.
<איריס אפשטיין: כדי להיכנס לאתר כזה בלי שאנחנו נעבור על החוק, אדם חייב להקליד את מספר תעודת הזהות שלו.
<איריס אפשטיין: אנחנו אחראים לוודא שזה מספר תעודת זהות של אדם מעל גיל 18.
<אירית מנטש: אז הוא יכניס את מספר תעודת הזהות של הוריו ואת לא תדעי.
מיכל רוזין: אבל זה כבר רמאות.
אבישי ברוורמן: בעולם הזה, אתם יושבים פה כאילו יש אפשרות לאכוף על כולם להתנהל.
אבישי ברוורמן: אנשים, פרט לעישון, עושים מעשים איומים, מתנהגים לא בסדר.
אבישי ברוורמן: גם את הילדים שלי לא הצלחתי לחנך הכי טוב, גם אני לא יצאתי הכי מחונך.
אבישי ברוורמן: לכן חלק מן הדברים אפשר לעשות וחלק אי אפשר לעשות.
אבישי ברוורמן: החוכמה היא להבדיל בין שניהם.
אבישי ברוורמן: לכן תמצאו לנו נוסח מתאים ולא נבזבז פה את כל זמן הדיון רק על זה.
גילה גמליאל: ניסוח מתאים ברוח חברי הכנסת, חברות הכנסת בעיקר.
אבישי ברוורמן: שהמבוגרים הם מבוגרים.
אבישי ברוורמן: נכון שהם עושים טעויות גדולות למרות שהם מבוגרים, אבל זכותם לעשות טעויות.
חנא סוייד: יש פה פטרנליזם.
אבישי ברוורמן: הפטרנליזם פה מוגזם.
אבישי ברוורמן: רבותי, תסתכלו מה בני אדם עושים היום.
מיכל רוזין: אם זה מונע פגיעה בבני אדם אנחנו מוכנים להיות פטרנליסטים גם.
אבישי ברוורמן: צריכה להיות מידתיות.
גילה גמליאל: מידתיות היא שֵם קוד.
אבישי ברוורמן: נמשיך הלאה, עו"ד גולדברג.
אבישי ברוורמן: בשעה 13:30 אסיים כדי שחברי הכנסת שהגיעו וכל החברים שנמצאים כאן יאכלו ארוחת צהרים וירגישו טוב בכנסת.
<מיכל גולדברג: מדובר פה בסייג נוסף.
<מיכל גולדברג: כפי שאמרנו, יש איסור כולל על פרסומת.
<מיכל גולדברג: מדובר פה על סייג נוסף לאיסור על פרסומת.
<מיכל גולדברג: הכוונה לפרסומת, ככל שהיא מוצגת בתוך חנות שמוכרת מוצרי טבק בלבד – והוספנו כאן גם חנות שמוכרת מוצרי טבק ואלכוהול – היא אפשרית.
<מיכל גולדברג: זאת אומרת, ככל שהפרסומת נמצאת בתוך החנות ולא גלויה לעין מחוץ לאותו מתחם של החנות.
<הלנה ביילין: אני רוצה להעיר על זה.
<הלנה ביילין: זאת הנקודה העיקרית אצלנו.
<הלנה ביילין: יש לנו שתי נקודות בסך הכול בכל החוק הזה, ששתיהן לפי דעתי הגיוניות.
<הלנה ביילין: בסעיף הזה אנחנו מבקשים שיתייחסו אלינו, וגם אל חנויות צידה לאניות, פה שכחתם להתייחס אליהן, וגם אל כלי טיס, שפה שכחתם להתייחס אליהם.
אבישי ברוורמן: בתור אקס-טריטוריאליים.
מיכל רוזין: כבר החריגו אותם.
<הלנה ביילין: אבל זה לא חל פה.
<הלנה ביילין: למרות שהם החריגו, זה רק מההגדרה "שיווק".
<הלנה ביילין: כאן זה חל על אזהרות, ההחרגה לא חלה פה.
<הלנה ביילין: אני מבקשת שיתייחסו, כדי שנוכל לקיים את כל מה שמוטל עלינו על-ידי רשות שדות התעופה במתחם שקיבלנו ובמוצרים שאנחנו חייבים למכור, שבאזור – אני מתחייבת שיהיה לנו אזור ייעודי שבו תהיה הפרסומת הפנימית ואפשר יהיה להציג את הסיגריות.
<הלנה ביילין: אם יהיה צורך בהצעת נוסח אשלח את הנוסח.
<רוני גמזו: אני דוחה את הבקשה הזאת.
<רוני גמזו: יש פה חנות מסוימת, הגדרה מסוימת.
<רוני גמזו: אם בתוך מתחם הדיוטי-פרי יבנו מתחם חיצוני, מתחם פנימי נפרד, אני לא יודע- -
<הלנה ביילין: אין לנו.
<רוני גמזו: - - חנות נפרדת שעונה להגדרה הזו, מאה אחוז.
<רוני גמזו: אבל בדרך שזה נמצא כרגע אתם לא נפרדים, אתם מערך שמוכר, כפי שאמרת, לא מעט.
<רוני גמזו: הרבה מאוד ישראלים רואים בזה חנות לכל דבר.
<רוני גמזו: אני לא יכול להחריג אתכם כי אתם חנות לכל דבר.
<הלנה ביילין: אני רוצה, בבקשה, להמשיך את הדיון הזה.
<הלנה ביילין: זה לא רק בנפשנו, זה בנפשם של רבים מאוד , כולל רשות שדות התעופה.
<הלנה ביילין: אנחנו קיבלנו מתחם נתון.
<הלנה ביילין: אנחנו לא גרים ברחוב בתל-אביב ולא בכיכר המדינה.
אבישי ברוורמן: אתם לא יכולים לבנות חנות נפרדת.
<הלנה ביילין: אנחנו לא יכולים.
<הלנה ביילין: יש לנו קופות משותפות.
<הלנה ביילין: אנחנו חייבים למכור את המוצרים הללו.
<הלנה ביילין: אגב, זה לא חנות לילדים.
<הלנה ביילין: יש חנות בגדי ילדים, יש חנות צעצועים.
<הלנה ביילין: אלה חנויות נפרדות.
<הלנה ביילין: זה חנות שיש בה אלכוהול וסיגריות ליד, ואני מתחייבת שזה יהיה בנפרד, אבל לא בצורה כזאת שאחר כך נצטרך את כל המערכת הזאת.
<הלנה ביילין: יש זמן נתון, אנשים נוסעים, הם לא יכולים עכשיו לרוץ מחנות לחנות.
<הלנה ביילין: לא נעמוד בתנאים הללו.
<רוני גמזו: אז אל תפרסמו, זה הכול.
<הלנה ביילין: זה גם הצגה, לא רק פרסום.
<רוני גמזו: כאשר נגיע להצגה נדבר על זה.
<הלנה ביילין: זה באותו סעיף.
<הלנה ביילין: בסעיף החנות הייעודית מדובר על הצגה ופרסום פנימי.
<הלנה ביילין: אני לא רוצה לפרסם בחוץ.
<רוני גמזו: אנחנו מדברים פה על הפרסומת.
<רוני גמזו: זה אוסר עליכם בחנות שלכם לפרסם.
<רוני גמזו: זה הכול.
<הלנה ביילין: ולהציג.
מיכל רוזין: איפה להציג?
מיכל רוזין: לא רשום פה "להציג".
<הלנה ביילין: בסעיף 4א.
<רוני גמזו: עוד לא הגענו ל-4א.
איציק שמולי: אתה באמת חושב שמישהו מגיע לחנות דיוטי-פרי ושם מחליט בפעם הראשונה לעשן?
<רוני גמזו: זאת שאלה שכל אחד יכול לשאול: אתה באמת חושב שהוא קרא את המודעה בעיתון והתחיל לעשן בגללה?
<רוני גמזו: אתה באמת חושב שהשלט על ה"פיצוצייה" גרם לו לעשן?
<רוני גמזו: אתה באמת חושב שהפרסום במגזין גרם לו לעשן?
<רוני גמזו: הדברים האלו הם cues to action.
<רוני גמזו: אתה יוצר אווירה.
<רוני גמזו: אתה יוצר אווירה בתרבות הישראלית, אתה יוצר אווירה בפרסומים ב"פיצוציות".
<הלנה ביילין: אנחנו חייבים למכור סיגריות.
<רוני גמזו: אתה יוצר את האווירה בעיתונות, אתה יוצר את האווירה בדיוטי-פרי.
<רוני גמזו: האדם חי באווירה נורמטיבית.
<רוני גמזו: אנחנו רוצים באופן מפורש בחוק הזה לאט-לאט לשנות את התרבות וליצור מצב שזה לא הנורמטיבי.
<רוני גמזו: כשאתה עובר בדיוטי-פרי ליד השוקולד וליד הבושם, שלא תימשך לקנות פקט סיגריות ועוד שני פקטים, לא תימשך.
<רוני גמזו: נכון שאתה מעשן, אבל אם קנית שני פקטים לא תעשן אותם?
<הלנה ביילין: קודם כול, אסור שניים.
גילה גמליאל: מה קורה בעולם?
אבישי ברוורמן: השאלה שחברת הכנסת גמליאל שואלת, וחלק מאתנו היה פעם בעולם, איך זה לגבי התחרות.
גילה גמליאל: אני כלא מעשנת לא עוברת בכלל ליד דוכני הסיגריות האלה.
אבישי ברוורמן: לגבי התחרות, כשאתה מסתובב עכשיו ב"היתרו", בניו-יורק, במזרח אירופה.
<הלנה ביילין: גם במטוס.
אבישי ברוורמן: אני שואל כרגע באזור עצמו.
אבישי ברוורמן: יש פה גם ממד תחרותי מול מקומות אחרים.
<רוני גמזו: תחרות בין נמלי תעופה אחרים בעולם.
<רוני גמזו: ברשותך, היושב-ראש, אסביר למה פה אנחנו כל-כך מנסים להוריד את כל המסרים האלה.
<רוני גמזו: קודם כול, היינו מוכנים להעתיק את מה שקורה באוסטרליה, היינו מוכנים להעתיק את מה שקורה במרבית מדינות אירופה, במרבית מדינות ה-OECD.
אבישי ברוורמן: פרופ' גמזו, עצור את ההתלהבות רגע, תסביר לי בעניין הדיוטי-פרי, כי כולנו קצת מכירים את זה.
אבישי ברוורמן: תסביר לי איך יהיה פה בחוק החדש ומה קורה באירופה.
אבישי ברוורמן: האם אנחנו מעתיקים את הקורה באירופה עכשיו?
<רוני גמזו: ברוב המדינות יש הגבלה.
<רוני גמזו: יש מדינות שבהן מכירת הסיגריות נעשית בחנויות סגורות בדיוטי-פרי.
<רוני גמזו: יש התייחסות לזה.
<רוני גמזו: במדינות אחרות מבוצע תהליך שונה.
<רוני גמזו: יש מדינות שבהן המגבלה- - -
אבישי ברוורמן: תן לנו דוגמאות: גרמניה, צרפת.
<רוני גמזו: אני לא יודע.
<רוני גמזו: אם נצטרך ניתן לכם דוגמאות של מדינה אחר מדינה.
<רוני גמזו: צריך גם להבין שבמדינת ישראל, כל סעיף שיהיה כאן תוכלו לראות שבמדינה זאת זה לא נמצא, במדינה זאת זה לא נמצא.
אבישי ברוורמן: אני שואל אותך רק אינפורמטיבית, בניסיון להבין.
אבישי ברוורמן: אנחנו בשלב המידע.
אבישי ברוורמן: אתה בשלב מסע הצלב.
אבישי ברוורמן: אנחנו בשלב של ללמוד כדי להחליט נכון.
אבישי ברוורמן: אני שואל אותך, כאשר אנשים נכנסים לדיוטי-פרי בלונדון, בפריז או בברלין איך קורה התהליך הזה שעל-ידו מושכים אותם לאזור הטבק לעומת התהליך הישראלי הקיים והתהליך הישראלי המוצע?
אבישי ברוורמן: תן לנו קצת דוגמאות, להבין איך זה קורה במקומות אחרים.
<רוני גמזו: להערכתי ברוב המקומות אין פרסומות.
<רוני גמזו: אנחנו מדברים פה על הפרסום.
<רוני גמזו: עו"ד ביילין, אני סבור שעיקר ההתנגדות שלה היא לעניין ההצגה.
<רוני גמזו: נגיע להצגה.
<רוני גמזו: אנחנו בסעיף 3, סעיף הפרסום.
אבישי ברוורמן: לגבי פרסום אין דבר כזה?
<רוני גמזו: אין דברים כאלה.
אבישי ברוורמן: איציק שמולי, אתה זוכר?
אבישי ברוורמן: אין פרסומת לסיגריות בנמלי תעופה שונים?
איציק שמולי: הייתי מבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לבדוק את זה.
<הלנה ביילין: אבל הפרסום הפנימי לא כל-כך מעניין אותי.
<הלנה ביילין: יותר מעניין אותי ההצגה.
<רוני גמזו: אפילו הם לא מתנגדים, אז מה אתם מתנגדים כל הזמן?
אבישי ברוורמן: סליחה, לך ותרוץ מרתון 30 קילומטרים עוד פעם, תחזור ותירגע.
אבישי ברוורמן: אמרת לי שרצת הבוקר.
איציק שמולי: אני רוצה להסביר לך למה אנחנו כל-כך מתנגדים.
מיכל רוזין: אנחנו גם לא מתנגדים.
מיכל רוזין: אנחנו שואלים שאלות הבהרה, וזה לגיטימי.
איציק שמולי: כשמשרד הבריאות מקדם חקיקה שמונעת עישון בפומבי זה משהו שאני, אפילו כחבר כנסת צעיר ולא ותיק כמוך, מסוגל להבין ולהתחבר לרציונל שלו.
איציק שמולי: כאשר אתה מביא לפה חקיקה שהיא כל-כך פטרנליסטית ולא מצליח להסביר לנו את ההיגיון הטמון בהצעה הזאת, אז מה אתה מתפלא?
<רוני גמזו: הסברתי הרגע את ההיגיון.
איציק שמולי: אף אחד פה לא נגד משרד הבריאות ואף אחד מחברי הכנסת שנמצאים פה לא מעשן.
מיכל רוזין: אף אחד לא רוצה לעודד עישון, להיפך.
<רוני גמזו: אני איש מקצוע.
<רוני גמזו: הסברתי את ההיגיון.
<רוני גמזו: הסברתי לכם שיש פה אווירה של עידוד עישון.
<רוני גמזו: אתה רואה תוכנית טלוויזיה, התוכנית "בני ערובה".
<רוני גמזו: מישהו מאוד-מאוד לחוץ רוצה להירגע אז בתוכנית הטלוויזיה הוא מדליק סיגריה.
<רוני גמזו: זה cues to action.
<רוני גמזו: מחר אדם יעבור ליד מקום מסוים והוא יקנה את הפקט, כך זה עובד.
<רוני גמזו: כל עוד אתם כמחוקקים לא תעשו שינוי – אתם, אני לא יכול שינוי – ישראל לא תרד בשיעור העישון במדינה, לא תרד.
מיכל רוזין: אנחנו מסכימים, אבל השאלה למה לא לגיטימי שנשאל שאלות הבהרה כדי שנבין, כדי שנדע גם להסביר את זה אחר כך?
<רוני גמזו: איבדתי את הסבלנות לרגע.
<רוני גמזו: זה קורה לי פעם ב-3 שנים.
אבישי ברוורמן: בוא נעשה בינינו הסכם.
אבישי ברוורמן: פרופ' גמזו, אתה יודע שכולנו מעריכים.
אבישי ברוורמן: כולם פה בעד המאבק.
אבישי ברוורמן: כולם רוצים שישראל תהיה יותר בריאה, כולם תומכים בהצעת החוק.
גילה גמליאל: ובעיקר לאכוף את מה שנחקק.
אבישי ברוורמן: וגם מעריכים את המסירות שלך, אבל אנא תקשיב בתבונה.
אבישי ברוורמן: יש פה אנשים שהולכים אתך יחדיו ולא נגדך ולכן תקשיב להם בתבונה.
<רוני גמזו: מאה אחוז.
אבישי ברוורמן: עו"ד ביילין, מילה אחרונה.
גילה גמליאל: הייתי רוצה לשמוע כאן, לפני שמגישים לי חוקים נוספים, על האכיפה של החוקים הקיימים.
<הלנה ביילין: אני רוצה לענות לעניין המצומצם שלנו, לא כזה רחב.
<הלנה ביילין: יש לנו מכרז שדורש מאתנו למכור מוצרי טבק.
<הלנה ביילין: יש לנו מוצרים מיוחדים שיש לנו עליהם אקסקלוסיביות ועל זה אנחנו משלמים 200 מיליון דולר בשנה לרשות שדות התעופה.
<הלנה ביילין: איך נמכור אם לא נוכל למכור?
<הלנה ביילין: בשביל לשלם את התמלוגים האלה בזמן קצוב של נוסע יוצא, כשהאלטרנטיבה היא שירכוש את המוצרים בחוץ לארץ, אני לא מבקשת לפרסם ולא מבקשת לעודד, ואני בעצמי לא מעשנת, אבל אי אפשר להגביל אותנו, שזה יהיה מין משהו בתוך איזה דבר נסתר לא קיים וכל אחד ירוץ ויגיד: טוב, יש לי כבר בין כה טיסה.
<הלנה ביילין: לכן חייבים להתייחס אלינו טיפה בחריגה.
<הלנה ביילין: זה לא שכל אחד יכול לבחור לו.
<הלנה ביילין: לכל נוסע יש זמן מוגבל.
<הלנה ביילין: ואנחנו חייבים לשלם, זה התחייבות ל-10 שנים, זה הרבה כסף.
<הלנה ביילין: אנחנו מוכרים בכל ימות השנה למעט ביום כיפור.
אבישי ברוורמן: עו"ד עצמון ואז אסיים את הדיון.
<איריס אפשטיין: יש פה הרבה דברים שנוגעים לשוק המקומי, לנקודות המכירה, שעוד לא עלו.
<רוני גמזו: עוד לא הגענו לסעיף ההצגה.
<רוני גמזו: אנחנו בסעיף הפרסום.
<איריס אפשטיין: אנחנו מדברים על סעיף הפרסום בנקודת המכירה.
<איריס אפשטיין: הדיון עד עכשיו התרכז רק בדיוטי-פרי.
<איריס אפשטיין: גם על מקומות המכירה בארץ יש לנו הרבה מה להגיד, ואם אפשר עכשיו אז בשמחה.
אבישי ברוורמן: עו"ד עצמון, מה רצית לומר?
<איתי עצמון: יש לי שאלה למשרד בריאות.
<איתי עצמון: מכיוון שהדין הישראלי חל גם על כלי טיס ישראלי ועל כלי שיט ישראלי, גם כשהם נמצאים מחוץ לתחומי מדינת ישראל, האם הכוונה להחיל גם עליהם את האיסורים האלה?
<מיכל גולדברג: האיסור כאן הוא איסור לפרסום.
<איתי עצמון: למשל אם יש מודעה על עגלת דיוטי-פרי במטוס ישראלי, היא לא תוכל להיות יותר?
<מיכל גולדברג: ככל שמדובר בפרסומת אז היא אסורה.
<איריס אפשטיין: מדובר בנושא רחב.
<איריס אפשטיין: האם אפשר לקבל זמן דיבור בדיון הבא?