GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרב תורג'מן: ועוד הוראה שאולי חשבתי שנכון יהיה לעשות היא לעבות בעצם את ההליך של ביטול ההסמכה, מלבד לאפשר לו הזדמנות לטעון את טענותיו, אולי גם צריך לחשוב על איזשהו הליך של התראה או זמן מסוים שבו ניתן יהיה לאפשר לו לטעון את טענותיו, לפני שאנחנו מבטלים את ההסמכה שלו.
<מרב תורג'מן: הרי זה בפועל עיסוקו העיקרי.
<נדב גלאון: לסמן בקר זה לא עיסוקו העיקרי.
<מרב תורג'מן: אז זה חלק מעיסוקו.
אבישי ברוורמן: דוקטור גלאון, תסביר לנו עכשיו, תעשה לנו סדר.
<נדב גלאון: הסימון הוא בעצם לתת לבן הבקר שנולד תעודת זהות כבקר בישראל.
<נדב גלאון: זאת אחריות גדולה.
<נדב גלאון: אם יש לנו מישהו שפה ושם מוכר בהמות ללא אישור, או מעביר ללא אישור, או יודע שמוטל עליו הסגר - - -
<לאה ורון: או לא השתתף בהדרכות ובהשתלמויות.
<נדב גלאון: ההדרכה היא חד פעמית.
<לאה ורון: אבל נניח שהוא היה בגולה הדוויה.
<לאה ורון: למה שלא תשלחו התראה, אנחנו עומדים לבטל - - -
<נדב גלאון: רגע, אנחנו מדברים פה על ביטול.
<נדב גלאון: ההדרכה היא כדי לקבל את ההסמכה.
<לאה ורון: אין רענון?
<מרב תורג'מן: אני מבינה שלפי התקנות יש רענון.
אבישי ברוורמן: דוקטור גלאון, זה לא כזה מסובך, שכל פעם יש קורסים איך לסמן.
<נדב גלאון: לא, ממש לא.
<נדב גלאון: אמא של חבר הכנסת וילן סימנה במשך 40 שנה, ללא הסמכות.
אבשלום וילן: אבל אז לא היו צריכים להודיע תוך שבוע.
אבשלום וילן: היו נותנים שבועיים.
<אפרת אביאני: וגם לא במייל.
<אפרת אביאני: אתה לא היית בחלק הראשון.
<נדב גלאון: אתה רואה, דברים זורמים.
אבשלום וילן: במייל מודיעים?
אבישי ברוורמן: הבעיה שלי, לא לגזור על הציבור גזירה שהיא לא רלוונטית.
<נדב גלאון: הציבור יכול לעמוד בזה.
<נדב גלאון: אני לא רואה פה את הבעיה.
<אפרת אביאני: אפשר לקבוע משך זמן של - - -
<נדב גלאון: לא, אנחנו לא רוצים חלון או יכולת שהמגדל בעצם קיבל סמכות שהוא חוטא בה, ועכשיו יש דיונים מנהליים וכאלה - - -
אבישי ברוורמן: אז איך אתה מקצר ומצמצם?
אבישי ברוורמן: יש לך פה סיום?
<אפרת אביאני: אפשר לקבוע לפחות פרק זמן שהוא סביר בנסיבות העניין, לתת הזדמנות לטעון.
אבישי ברוורמן: אז קצר, קצר ולעניין.
<אפרת אביאני: נגיד, 14 ימים לפחות.
<אפרת אביאני: שבועיים.
אבישי ברוורמן: שבועיים.
אבישי ברוורמן: יאללה, גמרנו.
<נדב גלאון: צריך להבין שלרפתן בעל רפת משפחתית יש 40 - - -
<מרב תורג'מן: אז: ובלבד שנתן לו הזדמנות לטעון את טענותיו לפניו לתקופה של שבועיים?
אבישי ברוורמן: שבועיים מספיק.
<אפרת אביאני: שבועיים מראש, או משהו כזה, ונתאם את הנוסח.
אבישי ברוורמן: עוד משהו עורך-דין תורג'מן?
<מרב תורג'מן: לעניין הסעיף הזה לא.
אבישי ברוורמן: אם כך, אנחנו סיימנו.
אבישי ברוורמן: אני מאשר - - -
<מרב תורג'מן: לא, יש לנו גם את סעיף - - -
אבישי ברוורמן: אני יודע, עורך-דין תורג'מן, לפני הנייר.
אבישי ברוורמן: אני מאשר את סעיף 3, ואנחנו עוברים לסעיף התחילה, סעיף 4.
אבישי ברוורמן: עורך-דין אביאני, בבקשה.
<אפרת אביאני: אני אקדים ואומר שבשיחה מוקדמת יותר עם עורכת-דין תורג'מן, היא הציעה שכל התקנות ייכנסו לתוקף בתוך 90 יום.
<אפרת אביאני: ההערה הזאת מקובלת עלינו.
אבישי ברוורמן: תיקון, תורג'מן, בבקשה.
<מרב תורג'מן: אבל אולי גם כדאי להסביר למה, מדוע.
<אפרת אביאני: אנחנו גם נסביר למה: מכיוון שיש פה גם זמן התארגנות ליצירת הסדר הפינוי-כילוי, וגם זמן התארגנות לסימון וגם זמן התארגנות להסמכת המסמנים.
<אפרת אביאני: אז כדי שיהיה זמן לכל התהליכים הללו, אנחנו בהחלט מסכימים שאפשר לדחות את התחילה ל-90 ימים מיום הפרסום.
<מרב תורג'מן: תחילתן של כל התקנות, 90 ימים מיום פרסומן.
אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לכם.
אבישי ברוורמן: ברגע הזה אני מאשר.
אבישי ברוורמן: לכן, מר ליברמן, תדווח לשר החקלאות שהתקנות אושרו.
אבישי ברוורמן: רבותי, אני פותח את הדיון, הצעה לסדר, דיון מהיר: מצוקתם של רועי הצאן בנגב, הציע חבר הכנסת ד"ר עפו אגבאריה.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת אגבאריה, בבקשה.
עפו אגבאריה: שלום לכולם.
עפו אגבאריה: אני יזמתי את הדיון הזה בעקבות ביקור שערכתי בנגב, בכפרים הבלתי מוכרים, וכדי לבדוק את מצוקם של רועי הצאן והחקלאים בנגב, ואני רוצה לציין שזה היה אחרי הבחירות ולא לפני הבחירות.
אבישי ברוורמן: תודה לאל, זהו, עברו הבחירות, מספיק.
עפו אגבאריה: אחרי הבחירות.
עפו אגבאריה: כך שבאמת המצוקה של האנשים האלה מאוד מאוד מאוד קשה ואני אפילו לא תיארתי לעצמי לפני שביקרתי באזור שיכולות להיות כאלה בעיות.
עפו אגבאריה: האנשים האלה כבר גרים באזור מלפני מאות שנים, והעניין הרשמי שהם התחילו שם לחלק את האדמות האלה באזורים שלהם, זה היה בזמן העות'מניים, ב-1860.
אבישי ברוורמן: מי היה הסולטאן אז אתה זוכר?
עפו אגבאריה: אני לא זוכר ואני גם לא כל כך רוצה לזכור.
עפו אגבאריה: עם הזמן הם היו יכולים לנדוד בכל מיני שטחים ולחפש איפה שיש מרעה, עד שבשנים האחרונות המצוקה שאנחנו מכירים אותה בצורת אדמות הנגב וצמצום שטחי המרעה.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת ד"ר חנא סוייד, בבקשה.
אבישי ברוורמן: אני לא יכול שכולם יהיו מוסלמים, אני צריך איזה אתאיסט נוצרי גם.
עפו אגבאריה: אתה רואה, אנחנו גם נוצרי, גם מוסלמי, גם יהודי.
אבישי ברוורמן: תאמין לי, פה בוועדת הכלכלה זה ימי המשיח, הלוואי שזה גם יצא החוצה, מר ליברמן.
עפו אגבאריה: אז אני אמשיך, הסבל שלהם התחיל להיות גם בשנים האחרונות.
עפו אגבאריה: אני לא יודע אם זה כל כך קשור לפראוור או לא קשור לפראוור אבל כנראה שיש קשר.
אבישי ברוורמן: אתה יודע מה הבעיה שלי?
אבישי ברוורמן: השם שלי ברוומן, מכיוון שהערבים מחליפים פ"א ובי"ת כולם אומרים: למה עשית את זה, פראוור?
אבישי ברוורמן: זה לא פראוור, ברוורמן, זה לא אותו דבר.
עפו אגבאריה: בדיוק, אתה יודע כמה פעמים שאלו אותי אם זה ברוורמן?
עפו אגבאריה: אז אני אומר להם: לא, זה פ"א, לא ב"ית.
עפו אגבאריה: אתה רואה, אתה לא יודע כמה הגנתי עליך בעניין הזה.
אבישי ברוורמן: שוקרן.
עפו אגבאריה: אז מאז שיש את ההידוק הזה והחניקה הזו על שטחי המרעה, אז גם כן על הכפרים הבלתי מוכרים, אז גם השטחים שהם יכולים לרעות את הצאן בהם מצומצמים והולכים ומצטמצמים.
עפו אגבאריה: אפילו חכירה של האזורים האלה לא נותנים להם.
עפו אגבאריה: אני יודע למשל שבצפון רוב השטחים נחכרים על ידי המועצות האזוריות, קיבוצים מושבים, והם נותנים אותם כיד שניה לרועים באזור, אז אפילו את זה אין להם.
עפו אגבאריה: המצוקה השנייה זו מצוקת המים, שהם לא מוכרים כחקלאים והמים שהם מקבלים הם בעלויות גבוהות מאוד, שהם לא יכולים אפילו לתת לעיזים או לעדרי הצאן שלהם את המים הדרושים במחירים שיכול לקבל כל קיבוץ או איזשהו מושב באזור.
עפו אגבאריה: והדבר השלישי, עניין הסחר והשווקים.
עפו אגבאריה: אין להם כמעט שווקים.
עפו אגבאריה: העירייה ורשות החקלאות באזור צמצמו את השווקים ולא נותנים לסחור בעיזים, אין שווקים אז הם לא יכולים וכל איזשהו ניוד או הובלה של בעלי חיים זו צרה צרורה, אפילו אם יש איזושהי מסיבה ויש חתונה בשבט על יד והוא רוצה להביא אתו כבש מתנה לשם אז זה יכול לעלות לו עד 30,000 קנס.
עפו אגבאריה: זה דבר בלתי אפשרי.
עפו אגבאריה: והדבר האחרון, אני לא רוצה להרחיב כי אני יודע שהזמן מצומצם, זה עניין חיסון העדרים.
עפו אגבאריה: ברגע שהם מקבלים איזשהו חיסון של העדרים אז החיסון הוא על פי ראשים מסוימים ומעבר לזה גם יש להם בעיה עם ההכנסות, הם יסבירו את זה הרבה יותר טוב ממני.
עפו אגבאריה: אז אני חושב שיש מקום שאנחנו נטפל בבעיות האלה ונענה על כמה תשובות או המלצות שנוכל לעזור בעניין הזה, לפתור את המצוקה הקשה של האנשים האלה.
אבישי ברוורמן: אני מודה לך, שוקרן, חבר הכנסת ד"ר אגבאריה.
אבישי ברוורמן: לפני שניתן לנציגי משרד החקלאות אולי קודם חלק מהנציגים כאן.
אבישי ברוורמן: ד"ר רענן, את רוצה לפתוח?
אבישי ברוורמן: לתת לאחד או שניים לדבר?
<יעלה רענן: אני אתחיל ואחרי זה הם יוסיפו את הכאב שמגיע.
אבישי ברוורמן: רק אם אפשר לשאול מה המקצוע, ד"ר למה?
<יעלה רענן: אנתרופולוגיה, אני מרצה בספיר.
<יעלה רענן: אני אחזק ואוסיף ואדייק קצת בדברים, תודה רבה לך, חבר הכנסת עפו, ותודה רבה על זה שעשית את המאמץ וסוף סוף זה מגיע ממקום שזה אמור להגיע.
<יעלה רענן: ההרגשה הכללית היא שלגדל צאן נהיה קשה יותר משנה לשנה, וזה חבל.
<יעלה רענן: זה חבל מאוד קודם כל כמובן כי זה כאב למגדלים ואין סיבה, אם אפשר למנוע כאב מאנשים זה עדיף.
<יעלה רענן: אבל הייתי רוצה להוסיף עוד נקודות מבט אחרות.
<יעלה רענן: האנשים האלה מתפרנסים, וזו פרנסה בכבוד מחקלאות, ואצלנו במדינת ישראל חקלאות זה דבר שקיבל ומקבל מקום של כבוד, אתה מכיר את אבי, ד"ר דב פסטרנק.
אבישי ברוורמן: פרופ' דב פסטנרק, כשהגיע לאוניברסיטת בן גוריון הוא היה עוד מהאבות המייסדים, לא רק שהוביל את הפיתוח וחקלאות מדברית, אלא שאפילו יום אחד פנה אלי נשיא ארגנטינה מנם שרצה לפתח את לה ריוחה, הוא ביקש במיוחד שפרופ' פסטרנק יצטרף אלי והוא עזר לפתח את כל האזור הזה של לה ריוחה.
<יעלה רענן: והיום הוא באפריקה, גם היום הוא משהו באפריקה.
אבישי ברוורמן: תמסרי לאבא דרישת שלום.
<יעלה רענן: אני אמסור בכיף.
<יעלה רענן: אז אני שמחה שהחקלאות הוא דבר חשוב בישראל ולכן החקלאות, בעיקר חקלאות מדברית שאותה אני מכירה, מגדלי הצאן הם חלק אינטגרלי מזה, וככל שישראל עושה לטובת החקלאים – ואני אשמח שתעשה עוד, שמשרד החקלאות יאפשר לעשות יותר מאשר הוא עושה – גם בנושא מגדלי הצאן.
<יעלה רענן: אנשים שמתפרנסים בכבוד מיכולת חקלאית אשר בני האדם פיתחו לאורך אלפי שנים, אברהם אבינו גידל צאן באותה שיטה, ולכן אני חושבת שיש לזה ממש מקום של חשיבות וכבוד לעזור לענף הזה להישאר ולהתפתח, וההרגשה היא שכל מה שקורה במדינה עושה את ההפך.
<יעלה רענן: אז אני הייתי רוצה שמהישיבה בוועדת הכלכלה הזאת - - -
אבישי ברוורמן: יש לך המלצות ספציפיות?
<יעלה רענן: ספציפיות.
אבישי ברוורמן: בבקשה, מה המלצותיך?
<יעלה רענן: אנחנו נעבור לכיוון השני ונתחיל דווקא בכיוון השני.
<יעלה רענן: אני אתחיל בדברים שאתה אמרת, מים במחיר חקלאי.
<יעלה רענן: לבדואים מגדלי הצאן כרגע אין דרך בירוקרטית לבקש את המים במחיר חקלאי.
<יעלה רענן: המערכת בנויה בצורה כזאת שהבן אדם מקבל מים כרגע מברז "מקורות" בתעריף המקסימלי שאפשר לקנות מים במדינת ישראל ועם זה הוא אמור להתחרות בכבשים שהיום מייבאים מאוסטרליה.
<יעלה רענן: אז זאת תחרות לא הוגנת, המים מהווים הוצאה אדירה, זה לא פייר, היהודים כן והערבים לא.
<יעלה רענן: זה מחיר המים, שיהיה אפשר לבקש ולקבל מים במחיר חקלאי.
<יעלה רענן: השווקים.
<יעלה רענן: היה שוק צאן בבאר שבע עוד לפני שהיתה העיר באר שבע והעיר באר שבע הוקמה על יד שוק הצאן, זה היה ב-1900.
<יעלה רענן: העיר באר שבע לא רצתה את שוק הצאן והעיר סגרה את שוק הצאן באר שבע.
<יעלה רענן: גם לפני כן וגם מאז המגדלים מנסים שיהיה להם איזשהו מקום לקנות ולמכור את הצאן באותה שיטה שנעשית כבר למעלה מ-100 שנה.
<יעלה רענן: אני חייבת לומר שיש פה את ד"ר גרוס שגם עשה מאמצים גדולים יחד עם מוחמד אבו-פרחה, יושב-ראש ועד מגדלי הצאן, ועם ראש עיריית שגב שלום שלא נמצא פה אני חושבת, ניסינו לעשות מאמצים לפתוח שוק צאן חוקי רשום מסודר ומקובל על הלשכה הווטרינרית של באר שבע.
<יעלה רענן: הלשכה הווטרינרית מצידה, ובצדק, יש לה דרישות ששוק הצאן יהיה על פי תנאים מסוימים, אבל משום מה, כמעט שנה שלמה המדינה, כל הרשויות, שזה ראשי הערים אם זה רהט, כסייפה ושגב שלום, מינהל מקרקעי ישראל והלשכה הווטרינרית, לא מצליחים לדבר ולפתוח שוק צאן.
<יעלה רענן: ומה שקורה הוא שכאשר אדם מעוניין למכור כבשה הוא חייב לעבור על החוק, למה?
<יעלה רענן: כי אי אפשר לקבל מהלשכה הווטרינרית אישורי מעבר למקום שלא קיים על פי חוק.
חנא סוייד: אולי תקראו לזה לא שוק, אולי היום זה עידן הבורסה, בורסה.
<יעלה רענן: נקרא לזה בורסת הצאן.
<יעלה רענן: השאלה האם לבורסת הצאן מותר לקבל אישורי מעבר לצאן.
<יעלה רענן: אין לנו בעיה, רק תנו אישורי מעבר להעביר את הצאן לבורסה.
חנא סוייד: צריך מודרניזציה גם במושגים.
<יעלה רענן: אז העובדה שאין אומרת שאנשים מעבירים צאן בלית ברירה באופן לא חוקי.
<יעלה רענן: המספר 30,000 הוא הקנס, הוא בעצם 29,500.
<יעלה רענן: זה עצוב שאני מכירה את המספר.
<יעלה רענן: 29,500 שקל זה הקנס המקסימלי על העברת צאן בלי אישורי מעבר.
אבישי ברוורמן: ופה באמת מטילים גזירה על הציבור שהציבור לא יכול לעמוד בה.
<יעלה רענן: בדיוק.
<יעלה רענן: זה 500 לכבשה ועד 29,500.
<יעלה רענן: לדעתי כמעט כל אחד שיושב פה בשולחן קיבל בזמן זה או אחר את ה-30,000 שקל קנס הזה, וזה נכון לחלק ניכר מהציבור בנגב.
אבישי ברוורמן: את אומרת שני דברים: דבר אחד זה לגבי הנושא של מכסות מים, אפליה יהודים בדואים, זה דבר אחד.
אבישי ברוורמן: דבר שני, שצריך להגיע להסכם עם ראשי הרשויות באמצעות מנהיגות כדי למצוא שוק למקום שבו יהיה הסחר בצורה חוקית ולא להטיל קנסות ועונשים.
חנא סוייד: לרבות העברה.
אבישי ברוורמן: אוקיי, והדבר השלישי.
<יעלה רענן: השוק צריך להיות מסודר על ידי הרשויות השונות של המדינה והם לא מצליחים להסתדר.
<יעלה רענן: לגבי הקנסות זה משהו נפרד, שהקנס הזה הוא קנס לא הגיוני וקנס לאדם אשר מגדל צאן ומעביר בלי אישור העברה, לא יתכן שיהיה בגובה - - -
אבישי ברוורמן: הקנס הוא לא מידתי.
אבישי ברוורמן: אנחנו היינו עכשיו דרך אגב בהרבה מאוד דיונים, אנחנו נכנסים עכשיו כל יום על בעיית הענישה, היינו על חברות דירוג אשראי, כל הרפורמות עוברות כאן והנושא הזה של הפרופורציה הוא נושא חשוב.
<יעלה רענן: וזה החלק שחשוב לנו.
אבישי ברוורמן: והדבר האחרון.
<יעלה רענן: דבר נוסף, ב-2001 היה מפקד העדרים האחרון.
<יעלה רענן: מפקד העדרים הזה בעצם קיבע את מי שיש לו עדר צאן ומה גודלו ומאז אף אדם לא יכול לקנות צאן ולבקש ממשרד החקלאות אישורים למרעה.
<יעלה רענן: בעצם כבר מדובר על - - -
אבישי ברוורמן: זאת היתה הקפאה.
<יעלה רענן: כן.
<יעלה רענן: ואנשים פה רוצים להוסיף 3 ראשים לצאן שלהם, הם לא יכולים להוסיף את 3 הראשים החדשים למרעה.
<יעלה רענן: 3 לא יספרו, אבל 20, 100, 50, אנשים לא יכולים.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת, אסור להגדיל את המקנה.
עפו אגבאריה: את העדרים, כן.
<יעלה רענן: וכל הרעיון הזה של רישום הצאן הוא מיוחד לבדואים, אז את כל העניין הזה צריך לשנות לחלוטין, לאפשר הכנסת צאן חדש.
אבישי ברוורמן: יש עוד נקודות?
<יעלה רענן: משרד החקלאות דרש פתיחת ניהול ספרים כדרישה חדשה לפני כ-3 שנים לקבלת מרעה לצאן.
<יעלה רענן: אנחנו אז התרענו שאם אתם רוצים לבקש אחרי 60 שנה דבר חדש, בסדר, אנחנו לא רצינו אותו ומקובל עלינו שזה קיים, בואו תעשו את זה עם הכשרה ובהדרגה.
<יעלה רענן: העובדה שזה נעשה בצורה כזו החלטית, חד משמעית, גרמה לכך שהיום כ-60% ממגדלי הצאן, אין להם תיקים והם יוצאים למרעה והכול לא חוקי, אז מה הרווחנו?
<יעלה רענן: דבר נוסף זה גמלים.
<יעלה רענן: עדיין הגמל, אשר נכח פה לפנינו, הוא לא חיה חקלאית.
<יעלה רענן: הוא לא נמצא ברישום של החיות החקלאיות, חתולים כן.
אבישי ברוורמן: איך הוא מוגדר, בתור ספינת המדבר?
<יעלה רענן: החתולים כן אבל הגמלים לא.
אבישי ברוורמן: הם לא מוגדרים בתור חיה חקלאית?
<יעלה רענן: לא.
אבישי ברוורמן: אפילו אבו, אני חושב שערותיו סומרות מהביטוי הזה.
אבישי ברוורמן: גמל לא חיה חקלאית?
אבישי ברוורמן: אוקיי, הלאה.
<יעלה רענן: אני מבחינתי סיימתי.
<יעלה רענן: סליחה, עוד דבר אחד נוסף.
<יעלה רענן: לשמחתנו המדינה בעשור האחרון התחילה בהכרה בכפרים.
<יעלה רענן: בכל כפר יש הרבה מאוד מגדלים.
<יעלה רענן: דחללה ועיאד מגיעים מהכפר ביר הדאג', שם יש כ-5,000 אנשים, מתוכם כ-60% או יותר מגדלי צאן.
<יעלה רענן: הכפר מוכר, תנו לאנשים להקים מכלאות.
<יעלה רענן: עדיין לא.
אבישי ברוורמן: יפה, באמת הגדרת את השאלות בצורה ברורה.
אבישי ברוורמן: אני מוכרח רק לציין בתור אדם שהגיע ב-90' לבאר שבע כשהאוניברסיטה עוד היתה קטנה ופתחנו אותה לבדואים וכו', מה שאני טענתי כל הזמן הוא שמדינת ישראל מפלה נגד האזרחים הבדואים, לא נותנת להם את הגיבוי, לא בתשתיות, לא בחינוך, בכל הדברים.
אבישי ברוורמן: לא רק שזה לא צודק, זה גם טמטום ואי הבנה.
אבישי ברוורמן: אבל אני אומר ומקווה – הצעתי אפילו גם את עזרתי בהסדר הקרקעות בעבר, ראש הממשלה לא היה מעוניין לתת לי את האחריות למרות שהייתי שר לענייני מיעוטים – שכל דבר אפשר לפתור.
אבישי ברוורמן: צריך גם לעשות סדר אבל מצד שני צריך גם להראות שנותנים לאנשים את האפשרות להתקיים כי בסופו של דבר המדינה הזאת, כשאני קורא את מגילת העצמאות, זאת מדינה שמבטיחה זכויות שוות לכל אחד, חוק אחד ליהודי, חוק אחד לערבי וחוק אחד לבדואי.
אבישי ברוורמן: מפרי הסדר בהחלט צריכים לקבל את העונש אבל צריך את כללי המשחק לעשות בצורה שמתאימה לאותו משפט, שאני לפעמים לא יכול לשמוע, של העם הנבחר.
אבישי ברוורמן: אני שומע את ערוץ 88 ברדיו כל הזמן, כל הזמן יש איזו פרסומות שמישהו כתב ספר על העם הנבחר: העם הנבחר, העם הנבחר.
אבישי ברוורמן: אני חושב שבמקום לדבר על העם הנבחר צריך להתנהג, לא כמו אור לגויים, כמו חברה הגונה.
אבישי ברוורמן: אז לכן בנושא הזה זה גם מבחן מוסרי מעבר לנקודות האחרות.
אבישי ברוורמן: אם יש מישהו מהנציגים שרוצה להוסיף דברים, תפאדל, ואחרי זה אני אעביר את רשות הדיבור לד"ר רופא, ד"ר גלאון, בבקשה.
<מוחמד אבו-פרחה: קודם כל, אדוני היושב-ראש, אנחנו מכבדים אותך, אנחנו מברכים שאבישי ברוורמן הוא ראש ועדת הכלכלה והוא ישמע אותנו, אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים במקום שיש בו אוזן קשבת לבעיות שלנו.
<מוחמד אבו-פרחה: אבל אנחנו בטוחים שלא כל מה שאנחנו נגיד ילך לפתרון, ימצא את עצמו וילך לפתרון כי אנחנו יודעים את המצב בשטח, שהוא לא מעודד.
אבישי ברוורמן: עגום מאוד.
<מוחמד אבו-פרחה: כן, עגום ולא מעודד לתת מחיה בכבוד לאוכלוסייה הבדואית בנגב.
<מוחמד אבו-פרחה: אך בכל זאת יש לנו תקווה מלאה שאנחנו נהיה שווים ונמשיך להיאבק על הזכויות.
<מוחמד אבו-פרחה: לא ניכשל ולא נוריד את הפרופיל מזה שאנחנו רוצים להילחם על הזכויות שלנו.
<מוחמד אבו-פרחה: דבר ראשון, אנחנו מבדילים בין אבישי ברוורמן לאודי פראוור, אנחנו מבדלים מאוד, זה ברור.
חנא סוייד: תישן בשקט.
<מוחמד אבו-פרחה: אנו, תושבי הנגב, חלק ניכר עוסקים בגידול צאן וגמלים.
<מוחמד אבו-פרחה: חלק מאנשי משרד החקלאות שמופקדים על ניהול תיק החקלאות מול הבדואים אומרים: אתם מחזיקים את הגמלים בשביל פנטזיה, לא מחזיקים אותם בשביל פרנסה.
<מוחמד אבו-פרחה: וחלק מאתנו, מהכפרים הלא מוכרים, שהם גרים במרחק משירותים ומחשמל מחזיקים את הגמלים למוצר החלב.
<מוחמד אבו-פרחה: מוצר החלב הוא מוצר חשוב לילדים, ומי כמוכם יודע שמשפחות בדואיות ברוכות ילדים והם צריכים חלב, כמו הילדים היהודיים, רוצים חלב בבוקר, ואין לנו פריג'ידר בקרבת מקום אז אנחנו מחזיקים את הגמל.
<מוחמד אבו-פרחה: נכון, חלק ממנו בשביל פנטזיה והחלק הניכר הוא בשביל חלב.
<מוחמד אבו-פרחה: יש לנו בעיה מול משרד החקלאות, סגירת השווקים זה דבר גרוע ביותר.
<מוחמד אבו-פרחה: הוא הרס לנו את הענף.
<מוחמד אבו-פרחה: שנה ומשהו, שנתיים, אנחנו לא יכולים למכור את התוצרת שלנו.
<מוחמד אבו-פרחה: חלק גדול מהתוצרת שלנו נמכר לשטחים אבל בסופו של דבר לא שטחים ולא גם שוק פנימי, מציפים גם את השוק הפנימי בבשר ולא נותנים למוצר המקומי למצוא את מקומו לתושבים.
<מוחמד אבו-פרחה: זה דבר גרוע ביותר.
<מוחמד אבו-פרחה: מחירי המים גבוהים בשמים, יעלה דיברה עליהם.
<מוחמד אבו-פרחה: החכרת שטחים, ברור לכולנו ששטחים לא מחכירים לבדואים.
<מוחמד אבו-פרחה: אחרי שגומרים את הקציר בעונת הקיץ, מדסקסים את השטחים ולא מחכירים אותם לבדואים.
<מוחמד אבו-פרחה: אני יודע שהשטחים האלה של מינהל מקרקעי ישראל, למה האוכלוסייה הבדואית, בעלי העדרים, לא ישתמשו אחרי הקציר בשטחים הפתוחים, בשטחי פלחה?
<מוחמד אבו-פרחה: אני לא יודע למה.
<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו מביאים מחלה לשטח?
<מוחמד אבו-פרחה: מקלקלים את השטח?
<מוחמד אבו-פרחה: מה?
<מוחמד אבו-פרחה: למה?
<מוחמד אבו-פרחה: אם מכירים בנו שירותי הביטחון שאנחנו שווים להתגייס לצה"ל, אז גם לא שווים ליהנות מהשטח אחרי שהאחרים – נהיה סוג ב', שנהנה ממנו בפעם השנייה, לא בפעם הראשונה.
<מוחמד אבו-פרחה: כל חקלאי כל יום הולך, קם בבוקר, מאכיל את העדר אבל עם מעמסה על הגב שהוא לא רואה פתרון, הוא לא רוצה יציאה מהקיפאון שהוא נמצא בו.
<מוחמד אבו-פרחה: דבר שני שהוא באמת כואב לנו הוא שבאים אלינו ואומרים: למה אתם לא מחסנים את העדרים?
<מוחמד אבו-פרחה: הצעתי לפני שנתיים לחברי ראש השירותים הווטרינריים לחסן את עדרי הבדואים ולהגיע לכל אחד ואחד בחינם.
<מוחמד אבו-פרחה: לקח הרבה זמן עד שהדברים האלה התבשלו והגיעו לאן שהגיעו אבל בסופו של דבר אני חושב שהבקשה שלנו לפני שנתיים או שלוש כנראה נענתה בחיוב, ואני מברך על זה שיש מישהו שבסופו של דבר הבין שצריך - - -
אבישי ברוורמן: אתה מתכוון לד"ר גלאון?
<מוחמד אבו-פרחה: כן, ד"ר גלאון.
<נדב גלאון: כל החיסונים והסימון.
<מוחמד אבו-פרחה: אדוני היושב-ראש, אנחנו רוצים גם בזכות הישיבה הזאת שמנהל השירותים הווטרינרים ינחה את אנשי הפיצו"ח – אנחנו לא נגד החוק ולא נגד אנחנו הפיצו"ח ולא נגד הסיירת הירוקה, אנחנו נגד ההתנכלות, והדברים הם בוטים בשטח.
<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו נתקלנו בכמה דברים שמאוד מביאים את זעמם ואת כעסם.
<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו לא רוצים להגיע לזה, אנחנו רוצים לשמור את החוק, אבל מי שיעשה לנו דברים עם בוז – אנחנו עשינו טעות?
<מוחמד אבו-פרחה: נשלם על הטעות אבל בצורה אדיבה ובצורה מכובדת.
אבישי ברוורמן: כבוד, מכובדת ומידתית.
אבישי ברוורמן: כמו שמתייחסים ליהודים, ואפילו ליהודים מעבר לקו הירוק.
<מוחמד אבו-פרחה: בדיוק.
<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו רוצים לעזור להנהלת השירותים הווטרינרים להגיע לכל מקום ולחסן, וזה כנראה יהיה ללא תשלום, אנחנו מושיטים יד ולהגיע לכל אחד ואחד על מנת שיהיה אזור נקי, אפשר לעבור ממקום למקום בלי אישורים.
<מוחמד אבו-פרחה: אנחנו כבר שנה פונים לשירותים הווטרינרים בבאר שבע, אצל אדון גרוס, הוא חברנו, הוא רוצה לעזור, כבר שנה הוא רץ אתנו לפתוח שוק במקום מסוים והוא לא מצליח, גם אנחנו לא מצליחים וזה הרס את כל ההכנסה של הבדואי שמרוויח בכבוד.
<מוחמד אבו-פרחה: ואני אומר לך, אנחנו מחזיקים את הכבשים גם שהאישה שלא יוצאת מהבית, שתמצא לה תעסוקה בתוך הבית.
אבישי ברוורמן: תודה רבה, אני מאוד מודה לך, מוחמד אבו-פרחה, יושב-ראש הוועד, אני אומר גם לא רק על הדברים אלא גם על הטון, על השקט, על האצילות, על המכובדות, ואני מקווה שבצד השני שומעים את הדברים האלה ואנשים אחים אנחנו.
אבישי ברוורמן: אברהים אל אטרש, תפאדל.
<אברהים אל אטרש: אני אוסיף רק כמה מילים כי דיברו מספיק, אם אני צריך לדבר יש לנו הרבה על מה לדבר.
<אברהים אל אטרש: באמת אני לא ראיתי, אני הייתי בכמה מדינות בחוץ, הלחץ שאנחנו מקבלים אותו בדרום, מעולם לא נמצא לחץ כזה.
<אברהים אל אטרש: קודם כל אנחנו הרבה משפחות שחיות את פרנסתן מגידול הצאן, הרבה משפחות, וזו המסורת שלנו, זה הטבע שלנו מאז סבא ולפני סבא.
<אברהים אל אטרש: אבל המדינה, בדרום במיוחד, מתעסקת אתנו בדברים – רק לחץ.
<אברהים אל אטרש: רק לחץ, למה?
<אברהים אל אטרש: אנחנו קודם כל אזרחי המדינה ואם הם גומרים על הענף הזה אנחנו נהיה עוני על המדינה.
<אברהים אל אטרש: הרבה משפחות חיות מהדבר הזה והם הורסים את הדבר הזה, למה?
<אברהים אל אטרש: למה הורסים אותו?
<אברהים אל אטרש: לאן נלך אנחנו?
<אברהים אל אטרש: בזמן החגים שזו הפרנסה שלנו סוגרים את השווקים, מייבאים בשר מבחוץ, למה?
<אברהים אל אטרש: לשמיים?
<אברהים אל אטרש: הדברים האלה, למה עושים אותם?
<אברהים אל אטרש: עושים אותם בכוונה.
<אברהים אל אטרש: אני לא יודע על מה, לא יודע.
<אברהים אל אטרש: דבר שני, אנחנו נמצאים ברדיוס כמעט 30-40 ק"מ בדרום, זה ברור, ברור לכולם, כולם מגדלים צאן.
<אברהים אל אטרש: למה לא מאפשרים לנו שאנחנו נסתובב עם הכבש, שניים-שלוש, בתוך הרדיוס?
<אברהים אל אטרש: אם אנחנו נעבור למשל רדיוס 40-50 ק"מ, צריך אישור, אתה עובר לצפון, צריך להביא אישור.
<אברהים אל אטרש: בעולם כולו – אני הייתי בירדן לפני כמה שבועות, ישבתי עם כמה מגדלי צאן, שאלתי אותם: איך אתם?
<אברהים אל אטרש: אמרו: וואלה, בסדר, אנחנו חיים, אנחנו מהגבול של סעודיה לגבול של סוריה מסתובבים רגיל, אף אחד לא מדבר אתנו, איפה שאנחנו רוצים ללכת הולכים.
<אברהים אל אטרש: אפילו המדינה אומרת להם: אל תמכרו את הנקבות, שיגדלו את הענף הזה בשביל שאנשים יתפרנסו ויחיו בכבוד, למה אנחנו לא?
<אברהים אל אטרש: ההפך, אסור.
<אברהים אל אטרש: אישורים, למשל הבן שלי צריך לגדל צאן, הוא לא יכול, אין אישורים, לא רושמים אותו והוא לא מקבל כלום.
<אברהים אל אטרש: אני לא יודע למה מתנהגים אתנו כך?
<אברהים אל אטרש: אנחנו חייבים שיתנהגו אתנו ביחד, אותו דבר.
<אברהים אל אטרש: אין שוויון, אצלנו אין שוויון, צריך שוויון.
<אברהים אל אטרש: יתנו לנו ללכת, אישורים, הכול, בכבוד.
<אברהים אל אטרש: מה שאנחנו מחפשים זה לחיות בכבוד.
<אברהים אל אטרש: עוד דבר בקשר למים, היום אני בעל עדר, אני משלם קוב מים – תאמין לי אם אני אקנה מים בחביות זה יותר זול.
עפו אגבאריה: מינרלים.
<אברהים אל אטרש: כן.
<אברהים אל אטרש: 14 שקל לקוב.
<אברהים אל אטרש: 14 שקל לקוב, למה?
<אברהים אל אטרש: 14 שקל.
<אברהים אל אטרש: למשל החקלאים מקבלים פחות.
<יעלה רענן: שני שקלים.
<אברהים אל אטרש: שני שקלים זה שווה ל-14?
<דחללה אבו גרדוד: אנחנו 15, תגיד תודה רבה.
<אברהים אל אטרש: לא, בסדר, 14.
<אברהים אל אטרש: האמת היא שאתם צריכים להתחשב בנו.
עפו אגבאריה: יש 14 ויש 15.
<אברהים אל אטרש: אנחנו מדברים באמת מהלב, אנחנו רוצים לחיות בכבוד.
<אברהים אל אטרש: אתם לא רוצים להפוך אותנו לעבריינים, זו האמת.
<אברהים אל אטרש: סגירת השווקים – הם לא מונעים את השוק, הולכים מסביב, מעבירים כבשים, זה לא טוב.
<אברהים אל אטרש: תודה.
אבישי ברוורמן: תודה, אברהים.
אבישי ברוורמן: חשבתי שחבר הכנסת לשעבר אבו וילן רצה לדבר, ב-11:00 יש לי ישיבה נוספת, אני רוצה להתמקד ולכן אני פונה לד"ר רופא וד"ר גלאון.
עפו אגבאריה: איפה אבו?
אבישי ברוורמן: הוא יצא רגע, הוא היה צריך לדבר פה.
חנא סוייד: פתרונות.
אבישי ברוורמן: אני רוצה פתרונות ואני מסתכל על 3 דברים, ואני מסתכל בצורה הפשוטה ביותר: א', נושא המים, ב', נושא יצירת השוק, ג', הקנסות והכבוד.
אבישי ברוורמן: איפה אנחנו יכולים להתערב, איפה השר יכול להתערב.
אבישי ברוורמן: כמו שאני תומך בהרבה דברים שהשר עושה אני רוצה פה את המשקל שלו כדי לגמור את זה בין הרשויות פה ולעשות את הדברים.
אבישי ברוורמן: ד"ר רופא, עינינו נשואות אליך, בבקשה.
<תניב רופא: תודה רבה.
<תניב רופא: קודם כל אני חייבת לציין שיעלה ואני גדלנו יחד בערד, אני ערדניקית והערכה שיש לה לקהילה גם לי יש ואני חשה שגם במשרד החקלאות יש הערכה רבה לקהילה ויש פעילות ענפה בשביל להסדיר.
<תניב רופא: יש נושאים שבאמת היו לוקים בחסר כמו - - -
אבישי ברוורמן: אני רואה גם את הרוח ואני מסתכל גם על היושב משמאלך גם כן, גם הוא חיובי, אבל אנחנו צריכים לעזור עכשיו ולהתקדם כדי שאנחנו נראה.
<תניב רופא: זה כל המשרד.
<תניב רופא: אני רואה את הפעילות שהיתה ב-3 השנים האחרונות ואני חשה שזה כל המשרד.
אבישי ברוורמן: התקדמות גדולה, גם הגישה והאנשים, כי לעיתים לצערי אני רואה, יש משרדי ממשלה, יש ערים מסוימות שגם הגישה היא: לא אנשים אחים אנחנו, ופה יש גישה אחרת.
אבישי ברוורמן: אבל בואו נתקדם כאן כדי שנוכל להגיע לפתרונות.
<תניב רופא: אז לעניין מחירי המים והקצאות מים, השר אחראי על הקצאות מים, אלה תקנות שהוא מתקן.
<תניב רופא: אנחנו כללנו משנת 2011 אפשרות לתת מענה לכל עדר פר ראש, הוא מקבל מים במחירים חקלאיים.
<תניב רופא: אפשר להיכנס למחוז ולהגיש.
<תניב רופא: אני יודעת שיש הרבה בקשות.
<תניב רופא: כמובן שיש שם תנאים של להציג זכויות שימוש בקרקע, לא בעלות.
אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להבין, סליחה, ד"ר רופא.
אבישי ברוורמן: אני מסתכל על מה שאמר מר אבו-פרחה ואברהים אל אטרש, שהם משלמים מחירים מאוד גבוהים, לפי מה שאת אומרת איך את דואגת שהם ישלמו מחיר כמו רועי הצאן או החקלאים היהודיים?
<תניב רופא: הם נכנסים למחוז, מראים את כמות הראשים שיש להם שעברו חיסון שיש להם זכויות בקרקע.
<יעלה רענן: מה זה הזכויות האלה בקרקע?
<תניב רופא: למשל כשאתם מקבלים אישור על רעיה באזורים שאינם קשורים ליישוב, לאו דווקא בקרבת היישוב, מראים חוזה עם ממ"י, או קק"ל במקרה שלכם.
<יעלה רענן: ובבית?
עפו אגבאריה: ואין אין אישור כזה אז אין מים?
<תניב רופא: רק להבהיר ליושב-ראש הוועדה, ברגע שמראים לנו שהרעיה מוסדרת מקבלים מים פר ראש ברעיה.
אבישי ברוורמן: קודם כל לגבי הדברים האלה, אני הייתי רוצה, יעלה, שתשבו ביחד, אני רוצה לקבל תשובה במהירות, השבוע, אני רוצה להבין איך אפשר באמצעות הדברים האלה - - -