GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענת פייער: הציבור לא יודע.
גילה גמליאל: אבל כאן יש אינטרס שהציבור כן ידע.
<ענת פייער: ידע מה?
גילה גמליאל: אם מדובר בהלוואה בדירוג C שניתנה לגורם ביטוחי, לדוגמה, אז למה שהציבור לא ידע מזה?
גילה גמליאל: – אפרופו הדוגמה של היועצת המשפטית של הוועדה.
<ענת פייער: אני אומר לך מדוע.
<ענת פייער: כל יתר הנכסים, הציבור כן יודע באיזה אגרות חוב, באיזה פקדונות השקיעה אותה קופת גמל.
<ענת פייער: לעומת זה, בהלוואות, הנושא הזה מאוד-מאוד רגיש.
<ענת פייער: כמו שהבנקים לא מפרסמים למי הם נתנו הלוואות, הוא לא כותב, נתתי הלוואה לזה וזה.
<ענת פייער: זה נתון שהבנקים לא מפרסמים אותו.
<ענת פייער: אצלנו באגף, יכולים כמובן לקבל את הרשימה, למי כל גוף מוסדי נתן הלוואה, אבל על-מנת לעודד את התחרות מול הבנקים על מתן הלוואות, אנחנו חשבנו שנכון לא לפרסם, לכתוב, הוא נתן הלוואה לגורם X, אבל זה הדירוג.
<ענת פייער: אבל ברגע שנפרסם לציבור למי ניתנה הלוואה - - -
<אתי בנדלר: לא מדברים על למי ניתנה ההלוואה - - -
<ענת פייער: חברת הכנסת שאלה אותי.
<אתי בנדלר: בהמשך לשאלתה של חברת הכנסת גמליאל, אני רוצה להבין למה לא מפורסם לציבור דירוג ההלוואה.
<ענת פייער: לא, הדירוג כן מפורסם, ולכן זה לא יכול להיכנס לפסקה (1).
<ענת פייער: כתוב: ניתן לגורם X, וזה הדירוג.
<עמרי ידלין: אני מבין שהיום המדיניות של חברות הביטוח היא לא לפרסם למי הם נתנו את ההלוואה, אבל שום דבר לא מונע מהן בעתיד כן לעשות את זה.
<ענת פייער: מה זאת אומרת, "לא מונע מהן"?
<ענת פייער: אל"ף, אין להם אינטרס לעשות את זה, ואני לא רואה שום סיבה שהם ירצו לפרסם למי הם רוצים לתת את ההלוואה.
<ענת פייער: יחד עם זאת, הדירוג הוא רק להלוואה.
גילה גמליאל: אני יכולה להבין מדוע פסקה (2) לא יכולה להימצא בפסקה (1).
גילה גמליאל: אני רק לא מבינה למה פסקה (2) לא צריכה לחול בהוראות החוק.
<ענת פייער: לא הבנתי.
גילה גמליאל: אני מבינה מדוע הדירוג הפנימי, שנערך על-ידי גוף מוסדי, להגדרתך, לא יכול לחול ב-(1); כי הוא מפורסם, ובפסקה (1) כתוב שהוא אינו מפורסם.
גילה גמליאל: אבל מדוע שהחוק עצמו לא יחול עליו?
גילה גמליאל: זה מה שלא ברור.
גילה גמליאל: זה שזה לא יכול להירשם ביחד, זה נכון.
גילה גמליאל: אבל מדוע הוראות החוק לא יכללו את זה?
חנא סוייד: תתייחס בבקשה, למה פסקה (2) לא יכולה להיות בפסקה (1)?
חנא סוייד: מה ההבדל בין שתיהן?
גילה גמליאל: ההבדל הוא הפרסום.
חנא סוייד: רק זה ההבדל?
גילה גמליאל: אבל למה אתם לא מחילים את החוק על זה?
<אמיר וסרמן: אני אנסה לענות.
<אמיר וסרמן: השאלות שלכם נגעו לשאלה אם גופים מוסדיים תחת אגף שוק ההון צריכים לפרסם איזה הלוואות הם נותנים.
<אתי בנדלר: או תאגידים בנקאיים.
<אמיר וסרמן: או תאגידים בנקאיים – איזה הלוואות הם נותנים, ומה הדירוג הפנימי אם הם הלכו לאותן הלוואות.
<אתי בנדלר: כן, מפני שלציבור היה עניין רב מאוד לדעת.
<אתי בנדלר: אנחנו שמענו בתקופה האחרונה על כל מיני הלוואות מפוקפקות שניתנו, בסכומים גדולים מאוד, על-ידי תאגידים בנקאיים.
<אתי בנדלר: מדוע - - -
גילה גמליאל: על-מנת שלא יהיו אחר-כך "תספורות", אז אולי נצמצם את ה"תספורות" על-ידי זה שנעדכן את הדירוג.
<אמיר וסרמן: אני מבין לחלוטין את השאלה, אני רק רוצה לומר שהיא לא קשורה לדיון שלנו בחוק הזה.
<אמיר וסרמן: השאלה שלכם היא אם צריך להינתן גילוי נוסף על-ידי תאגידים בנקאיים או גופים מוסדיים להלוואות שהם נותנים, כולל הדירוג.
<אמיר וסרמן: אבל משמעות ההחרגה כאן היא פשוט שלא יקראו לגוף המוסדי או לבנק "חברת דירוג".
<אמיר וסרמן: אם אנחנו לא נותנים את הפטור הזה, זה אומר שכל גוף מוסדי או כל תאגיד שעושה דירוג לצרכים הפנימיים שלו, ייחשב חברת דירוג, ויצטרך לעמוד בכל ההוראות של החוק הזה.
<אמיר וסרמן: זה הרי חוק ייעודי מאוד, הוא נועד לטפל בדירוג אשראי של חברות.
גילה גמליאל: אתה אומר שצריך חוק נפרד?
<אמיר וסרמן: לא, אני אומר שהשאלה שלכן היא רלוונטית ברגולציה על הבנקים ועל הגופים המוסדיים, ושם אולי יש שאלה לגבי היקף הגילוי שהם נותנים בדיווחים - - -
חנא סוייד: אבל לא על חברות הדירוג?
<אמיר וסרמן: ברור שלא צריך להחיל עליהם את כל החוק.
<אתי בנדלר: איך אתם מתייחסים עכשיו לגילוי נאות לגבי דירוג הלוואות?
<ענת פייער: לגבי דירוג הלוואות, כפי שאמרתי, לציבור בעצם מתפרסם שניתנה הלוואה לגורם X, וזה הדירוג.
<אתי בנדלר: מתפרסם הדירוג?
<ענת פייער: כן, כן, מתפרסם הדירוג, אבל לא מתפרסם למי ניתנה ההלוואה, כמו שבבנקים זה לא מתפרסם.
<ענת פייער: כמובן שמעבר לזה יש לנו המון כללים של משטר תאגידי שאנחנו מחילים על הגופים המוסדיים, כאשר הם נותנים הלוואות.
<ענת פייער: מובן שבמקביל אנחנו גם מבצעים ביקורות.
<ענת פייער: אגב, ה"תספורות" היו באגרות חוב, ולכן אגרות חוב זה ממילא מידע שכן מפורסם במלואו לציבור.
<ענת פייער: אבל לגבי הלוואות יש לנו כללי משטר תאגידי מחמירים מאוד, ואנחנו, כמובן, מבצעים ביקורות.
<אמיר הלוי: יש לנו מספר הערות שמתייחסות להיקפי הפטור.
<אמיר הלוי: קודם כל, החוק אומר שהוא פוטר את אותם מקרים, אותו דירוג שנערך לצרכים פנימיים, או דירוג פנימי בפסקה (2) – אדוני, אני מציע, כדי לחזור על מה שאמרה נציגת אגף שוק ההון, זה צריך להיות לא "דירוג פנימי" אלא "דירוג לצרכים הפנימיים" של אותו אחד, כדי שיהיה ברור.
<אמיר הלוי: בפסקה (1) כתוב "צרכים פנימיים", ופה "דירוג פנימי".
<ענת פייער: אני רוצה להתייחס לזה.
<ענת פייער: יש לנו בעיה עם זה כי בחלק מהמקרים גופים מוסדיים נותנים הלוואה כ-pool של גופים מוסדיים, שתי חברות ביטוח.
<ענת פייער: ואז, במקרה כזה, אנחנו מאפשרים – הם כמו קונסורציום, כמו שבנקים נותנים הרבה פעמים הלוואה במסגרת של קונסורציום, גם הגופים המוסדיים, בחלק מהמקרים, נותנים הלוואה, כאשר כמה גופים מוסדיים נותנים את אותה הלוואה והם שותפים בעצם באותה הלוואה.
<ענת פייער: ואז, במקרה כזה, אנחנו מאפשרים לגופים שיש להם חלק קטן יותר בהלוואה, רק במקרים כאלו, להסתמך על הדירוג של הגוף הגדול, שהוא יוזם את ההלוואה.
<ענת פייער: ולכן זה לא רק לצרכיו הפנימיים.
<ענת פייער: במקרים כאלו, מאוד-מאוד מסויגים, אנחנו כן מאפשרים לכמה חברות ביטוח להסתמך על הדירוג של חברת הביטוח הגדולה, שהיא הגורם המשמעותי באותה הלוואה.
<אתי בנדלר: עדיין זה לצרכיו פנימיים.
<ענת פייער: לא, אבל זה לא רק לצרכיו הפנימיים של אותו גוף מוסדי, אלא זה כבר לצרכים הפנימיים של מספר גופים מוסדיים שהם באותו קונסורציום, ולכן כן חשובה לנו ההבחנה הזאת.
<שרה קנדלר: גם בבנקים יש את הקונסורציום הזה.
<ענת פייער: גם בבנקים, זה רלוונטי גם לגבי הבנקים.
חנא סוייד: אוקי, זה לא מזיק.
חנא סוייד: תמשיך, עורך-דין הלוי.
<אמיר הלוי: אנחנו חוששים שהפטור הגורף שניתן פה מכל הוראות החוק לאותם דירוגים, יכול ליצור מצב, למשל, שגוף מוסדי שעושה דירוג פנימי כזה יימצא במצב של ניגוד עניינים.
<אמיר הלוי: הלוא החוק מחייב אותי, בחברת דירוג, לא לפעול במצב של ניגוד עניינים.
<אמיר הלוי: אם יש פטירה גורפת מהוראות החוק, יכול להיות מצב שגוף מוסדי יימצא בניגוד עניינים.
<אמיר הלוי: יש מקבילה בחוק הייעוץ, שבו פטרו יועצים מייעוץ ללקוחות כשירים מהוראות החוק, אבל לא פטרו אותם מסודיות, מחובת ניגוד עניינים וכולי.
<אמיר הלוי: אז אנחנו מציעים, למשל, שהסעיף שאוסר לקרוא לעצמי "חברת דירוג", הסעיף שמדבר על מניעת ניגוד עניינים, הסעיף שמדבר על שיטות הערכה שצריכות להיות שיטות מקובלות ומהימנות, כן יחולו גם על אותם הדירוגים האלה, ולא יפטרו אותנו.
<ענת פייער: אני אתייחס לזה.
<גדעון אילת: חברת הכנסת העלתה פה משהו מאוד עקרוני.
<גדעון אילת: מצד אחד, מסדירים לגבי חברות הדירוג את הנושא באופן מאוד נוקשה.
<גדעון אילת: מצד שני, הגופים המוסדיים לא מוסדרים.
<גדעון אילת: ואומנם, בפועל, יש נהירה, מהלוואות מדורגות על-ידי חברות הדירוג, שזה אגרות החוב, להלוואות הפרטיות שנותנים הגופים המוסדיים.
<גדעון אילת: ויש פה ארביטראז' רגולטורי בעצם.
חנא סוייד: זה השלב הבא.
חנא סוייד: אתה מתפרץ לדלת פתוחה.
<גדעון אילת: אני חושב שנאמרה פה נקודה מאוד-מאוד חשובה שנוגעת לכל התחום.
גילה גמליאל: בהמשך לדבריו, האם מונחת הצעת חוק המשכית?
<אתי בנדלר: אגף שוק ההון, כמו גם המפקח על הבנקים, מקפידים לשמור להם את הסמכות לקבוע הוראות ללא פיקוח פרלמנטרי, ואין להם שום סיבה להגיש הצעת חוק בעניין הזה.
<ענת פייער: אני פשוט מתנגדת למה שעולה פה.
<ענת פייער: יש לנו סט שלם של הוראות, ומי שלא מכיר את ההוראות האלה - - -
חנא סוייד: טוב, טוב.
גילה גמליאל: אם אתם יודעים לגבש את ההצעה בפן המקצועי, אנחנו נשמח לשקול את המשכה בהצעת חוק פרטית.
גילה גמליאל: מי שהבין – הבין.
<ערן היימר: בפועל, - - - בפסקה (2), זה שכל חברת ביטוח יכולה להיות חברת דירוג בלי שחל עליה שום דבר.
<ערן היימר: זה מה שיוצא בסוף המלל, כי אם זה דירוג לצרכיו הפנימיים – בסדר, אם זה דירוג פנימי הנערך על-ידי גוף מוסדי – לא הגדרנו מה זה "דירוג פנימי" ואנחנו מוכנים שישתמשו בו גם אחרים, אז למעשה הם יכולים לעשות חברת דירוג בתוך הבית ולעשות מה שבא להם.
חנא סוייד: בוא לא נערבב את המושגים.
חנא סוייד: אם המגבלה שאם אתה מפרסם דירוג של עצמך, אז אנשים ישפטו אותו לא באותה מידה כמו שמישהו אחר - - -
<אתי בנדלר: אני בהחלט מזדהה עם ההערה הזאת.
<אתי בנדלר: מה זה "לצרכים פנימיים", אני יודעת.
<אתי בנדלר: מה זה "דירוג פנימי", אני לא יודעת.
<אתי בנדלר: דירוג פנימי זאת אומרת, שאני עם אנשים שלי עושה את הדירוג.
<אתי בנדלר: לא כתוב כאן לאיזה צורך זה, לא כתוב כאן "ובלבד שהוא מפורסם לציבור לפי הוראות אחרות".
<אתי בנדלר: שום דבר.
<אתי בנדלר: ברגע שזה דירוג פנימי, לכאורה, יש לו פטור, ובלי שאני יודעת מה זה הדירוג הפנימי הזה.
גילה גמליאל: סעיף (2) צריך הגבלה כדי שנאשר אותו, כי במתכונתו הנוכחית אנחנו מרגישים אי נוחות לאשר אותו.
<אתי בנדלר: הדירוג הפנימי – הדבר היחידי שאני יכולה להבין זה דירוג שנעשה על-ידי עובדי אותו גוף, אותו מוסד, גוף מוסדי או תאגיד בנקאי.
<אתי בנדלר: אז יש טעם בהערה.
<קריאה: יש לכם הסדרה - - -
<חנוך הגר: הבעיה שהצגת במינוח "לצרכיו הפנימיים" היא אם הקונסורציום מלווים.
<חנוך הגר: אם נגיד פה שקונסורציום עורך דירוג, זה הקונסורציום עורך דירוג, זה צרכיו הפנימיים של הקונסורציום.
<ענת פייער: אז או לצרכיו הפנימיים רק במקרה שהוא נותן, או לצרכיו הפנימיים של הקונסורציום.
<ענת פייער: זה גם בסדר.
גילה גמליאל: אוקי, אז תתקנו את הסעיף.
<ערן היימר: ועדיין לא החלתם עליו שום חובה - - -
<עמרי ידלין: אני רוצה להסביר משהו: אנחנו עושים פה רגולציות שבעצם משטחות את שוק ההון הציבורי וגורמות לכך ששוק ההון הציבורי הופך להיות שוק ההון של משקיעים מוסדיים בלבד.
גילה גמליאל: תסביר.
<עמרי ידלין: צריך להבין שזאת המשמעות.
<עמרי ידלין: זה שורה של רגולציות, וזו דוגמה נוספת לרגולציה כזאת, כי המשמעות היא שדירוג על-ידי חברת דירוג הופך להיות דירוג שכפוף לרגולציה כבדה מאוד, שמייקרת את ההליך הזה.
<עמרי ידלין: וחברה שרוצה לגייס הלוואה, במקום ללכת לשוק הציבורי, היא יכולה ללכת לשוק המוסדי.
<עמרי ידלין: ושם אפשר שאחד הגורמים המוסדיים האלה יעשה דירוג פנימי שלא כפוף לשום רגולציה שאנחנו פה קבענו, כלומר, הכנסת קבעה, שהוא נדרש, ושם אפשר לעשות את זה מתחת לרדאר של הרגולציה הזאת.
גילה גמליאל: רגע, לפני שתמשיך, מהי התשובה שלכם לגבי זה?
<אמיר וסרמן: שוב, אנחנו גולשים כאן לדיון אחר בעצם.
גילה גמליאל: השאלה היא אם זה נכון, מה שהוא טוען, כי אחרת אין אפשרות לחוקק חוק כזה בלי ליצור את ההיבט השני במקביל.
<אמיר וסרמן: קיים חשש לארביטראז' רגולטורי בין מוצרים ציבוריים למוצרים פרטיים.
<אמיר וסרמן: השאלה היא אם מדובר באותם מוצרים.
<אמיר וסרמן: ההצעה של פרופסור ידלין היא להחיל חובת דירוג, אם אני מבין, על גופים מוסדיים כשהם נותנים הלוואות פרטיות.
<אמיר וסרמן: חובת דירוג של חברות חיצוניות, כמובן.
<עמרי ידלין: יש פה שתי אפשרויות שאני רואה.
גילה גמליאל: סליחה רגע, החוק הזה צריך לחשוב עליו מחדש, ולא לעבור סעיף-סעיף.
<עמרי ידלין: אני מציע להחיל על כולם את אותו חוק.
<עמרי ידלין: זאת אומרת, אם אתם חושבים שהשוק המוסדי צריך ליהנות מאיזשהו פטור, אז גם חברות הדירוג צריכות להיות מסוגלות לספק לשוק המוסדי הזה, לאותו שוק מוסדי, מחוץ לרגולציה.
<עמרי ידלין: זאת אומרת, אני לא רואה שום סיבה שאת אותו דירוג פנימי שעושה גוף מוסדי לפי סעיף (2), לא תוכל לעשות חברת דירוג ולספק את השירות לאותו קונסורציום.
<ערן היימר: אפשר אולי להציע הצעה, אולי להחיל את זה בצורה: רשאי השר לפטור גופים מוסדיים מהוראות לשון זה, חלקן או כולן, באישור הוועדה, ויעברו סעיף-סעיף ויגידו, אם ניגוד עניינים פטור, אם צורך במתודולוגיה פטור, אם צורך בפרסום פטור, ויחליטו מה חל על גופים מוסדיים, אבל לא בדרך כזאת.
גילה גמליאל: זה גורף, אני מסכימה שזה גורף.
גילה גמליאל: מאוד צורם לי לראות את הרשימה הזאת, שהחוק לא לוקח חלק בה.
גילה גמליאל: אני חושבת שיש פה הצעה שהיא בהחלט הגיונית.
<ענת פייער: כשחברת דירוג מפרסמת דירוג, זה לכל הציבור.
<ענת פייער: ממש כל מי שרוצה עכשיו לרכוש אגרת חוב, הוא מסתמך על הדירוג הזה, בין אם זה גוף מוסדי, בין אם זה חברה, בין אם זה יחיד.
<ענת פייער: כאשר גוף מוסדי נותן הלוואה, הדירוג זה רק לצרכים הפנימיים שלו - - -
<אתי בנדלר: זה לא משפיע על כל החוסכים, לצורך העניין - - -
<ענת פייער: בוודאי שזה משפיע על החוסכים, ההשקעה הזאת, אבל אף אחד לא יכול להשתמש בדירוג הזה, אף אחד לא יכול להסתמך על הדירוג הזה.
<אתי בנדלר: אני רק יודעת שנתנו הלוואות מסופקות, ואז אולי אני ארצה להעביר את הכסף שלי למוסד - - -
<ענת פייער: אבל אז אין שום בעיה, את יכולה להיכנס ולראות את הדירוג.
גילה גמליאל: למה לבצע את ההבחנה הזאת?
<ענת פייער: כאשר חברת דירוג, זה דירוג לכל הציבור, זה דירוג שכל אחד שרוצה לקנות את אגרת החוב הזאת, הוא יודע שזה הדירוג.
<ענת פייער: כאשר גוף מוסדי נותן הלוואה, אף אחד אחר בכלל לא יכול לרכוש את ההלוואה הזאת.
<ענת פייער: זה ההבדל הגדול.
<ענת פייער: כאשר חברת הדירוג מפרסמת דירוג, כל אחד בא, רוצה לרכוש את אגרת החוב הזאת, קורא את הדירוג ובוחר כן או לא להסתמך על זה.
<ענת פייער: כאשר ניתנת הלוואה, אף אחד אחר בכלל לא יכול לרכוש את ההלוואה הזאת.
גילה גמליאל: אני רוצה שתסבירי לי משהו אחר:
גילה גמליאל: נניח וחלק מהוראות החוק כן יחולו עליכם, איפה הבעיה?
<ענת פייער: בהוראות שלנו יש סט הוראות מאוד-מאוד רחב שאשמח להציג לך אותו, לגבי ניגוד עניינים, אני מניחה, לא פחות מחמיר ממה שנקבע בחוק פה.
גילה גמליאל: אז אין לך בעיה עם זה?
<ענת פייער: לא, יש לנו סט הוראות אחר, אז זה יכול להתנגש.
גילה גמליאל: אז אם כך, אין בעיה.
<ענת פייער: לא, אני אומרת שלכן לא צריך להחיל את החוק.
גילה גמליאל: אם, לטענתך, ממילא - - -
<ענת פייער: ממילא יש לנו הוראות אחרות שאני אשמח להראות לך.
<אתי בנדלר: את יכולה לתת דוגמה להתנגשות?
<ענת פייער: אני לא רוצה להגיד שמות, אבל אני אתן לך לדוגמה חברת ביטוח בישראל של אחת מהקבוצות הגדולות בישראל, שיש לה חברה אחות.
<ענת פייער: לדוגמה, "כלל" ל"שופרסל" – החוסכים של "כלל".
<ענת פייער: חברת הביטוח "כלל" לא יכולה לתת הלוואה לחברת "שופרסל" אלא בתנאים מאוד-מאוד מסוימים.
<ענת פייער: אנחנו מאוד מגבילים את זה, ולכן זו ההתמודדות הנכונה ביותר לניגוד עניינים, ולכן זה מוגבל בהיבט הזה.
<ענת פייער: זאת אומרת, כאשר מדובר על קבוצה של גוף מוסדי שנמצא באיזושהי קבוצה, ויש לו קשרי אחזקה עם כל מיני חברות אחרות במשק, בהחלט יש לנו הוראות מקבילות.
<שרה קנדלר: יש הוראות ויש גם פיקוח של אגף שוק ההון.
<שרה קנדלר: אין סיבה שיהיו שני רגולטורים על אותה חברה בגין אותה פעילות.
גילה גמליאל: הסעיף הזה לא יאושר בינתיים.
חנא סוייד: חברים, אנחנו נכנסים כאן לתחום שהוא, לדעתי, מאוד רחב, ואנחנו מוסיפים עוד הרבה שחקנים, הגופים המוסדיים, לעניין הזה.
חנא סוייד: אני לא רוצה לתקוע מסמרות ולפסוק סופית מה יקרה ואיזה סידור אנחנו נביא.
חנא סוייד: יש כאן דעות, והרבה דעות.
חנא סוייד: אני מציע שכל השחקנים, כל הגופים שיש להם קשר עם העניין הזה, אולי תבואו בדברים, ואנחנו נגיע לאיזשהו ניסוח, או תציגו איזשהו ניסוח מוסכם.
חנא סוייד: שמעתם את ההערות של חברת הכנסת גמליאל, את כל הדעות שעלו כאן, ואני חושב שזה נושא מאוד חשוב, ואני אשמח מאוד אם תבואו לישיבה הבאה, שלא אני אנהל אותה - - -
גילה גמליאל: לאחר שכבר נפגשתם.
חנא סוייד: כן, תיפגשו ותלבנו את העניינים, ותביאו איזושהי הצעה מוסכמת.
חנא סוייד: תודה רבה לכם.
אבישי ברוורמן: אנחנו בהצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 38), (מימוש תווי קנייה), התשע"ד-2013, שמוביל חבר הכנסת שטבון.
אבישי ברוורמן: הצעת החוק עברה במליאת הכנסת בקריאה הראשונה.
אבישי ברוורמן: הוועדה מכינה את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.
אבישי ברוורמן: כמו שאתם יודעים, אני בכלל מאמין ב-win win situation, לא בכיפופי ידיים או במלחמות שאולי אתה מקבל כותרת בתקשורת אבל בסופו של דבר אנשים יוצאים עם טעם מר.
אבישי ברוורמן: אנחנו רוצים להגיע לפשרה.
אבישי ברוורמן: הצענו פה פשרה.
אבישי ברוורמן: אני אתן לחבר הכנסת וקנין להציג אותה.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע אם היא מקובלת על הנציגים של החברות.
אבישי ברוורמן: אני מעדיף שיגיעו לפשרה.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת וקנין, אתה רוצה להציג את הצעת הפשרה?
יצחק וקנין: כמעט ברוב הדברים הייתה הסכמה.
יצחק וקנין: הייתה הצעה של יוני כהצעת פשרה לרשתות.
יצחק וקנין: הוא הציע שהרשת תקבע לעצמה את אחת הרשתות שלה כך שההנפקה תהיה על ידי אותה רשת.
יצחק וקנין: שם הם יוכלו לקבוע איך שהם רוצים את כל הנושאים של ההנחות שלהם, כשכל השאר יצטרכו להתנהל על פי אמות המידה שקבענו.
אבישי ברוורמן: אם הצעת הפשרה הזאת מקובלת, אני אבקש מעו"ד בנדלר - -
יוני שטבון: רק לחדד את מה שנאמר כאן.
יוני שטבון: הכוונה במה שחבר הכנסת הסביר זה שלכל מנפיק תהיה רשת אחת שהוא יוכל להחריג להנחה.
יוני שטבון: דרך הדוגמה שאני אגיד עכשיו נבין מה הכוונה בדיוק.
יוני שטבון: אם למנפיק שקוראים לו "תו הזהב" יש רשת כמו שופרסל, הוא יוכל לבחור רשת או תת רשת במושגים המשפטיים שייקבעו כאן שעליה הוא יכול להטיל את ההנחה, לא לעמוד לפי סעיף (ג).
יוני שטבון: הכוונה ש100% נשאר 100%.
יוני שטבון: הכוונה מאחורי הקלעים היא שאם העליתם את הסוגיה של רשתות דיסקאונט, ששם יש בכל מקרה מחירים נמוכים, אז ניתנת לכם אפשרות לבחור תת רשת אחת שבה תוכלו להחריג את ההנחה.
יוני שטבון: אני רוצה לציין ברשותך, אדוני היושב-ראש, שהנושא הזה עלה בשבועות האחרונים.
יוני שטבון: אני הסכמתי ממש בתחילת הדרך.
יוני שטבון: אדוני היושב ראש הציע את הפשרה.
יוני שטבון: אמרתי ישר.
יוני שטבון: לצערי לא נוצרה ההתכתבות.
יוני שטבון: יכולנו להגיע לחוק הזה עם נוסח מוכן.
יוני שטבון: מבחינתי הפשרה הזאת מקובלת, היא עונה על הצרכים.
<ירון לוינסון: מה ההבדל לעומת המצב הקיים?
<חנה וינשטוק-טירי: גם היום הם יכולים.
<חנה וינשטוק-טירי: כל מנפיק יכול לבוא ולומר שבשופרסל דיל הערך הנקוב הוא 90% ולא 100%.
יוני שטבון: לא.
יוני שטבון: אנחנו נותנים אפשרות לרשת אחת.
יוני שטבון: יש רשתות לוויין, יש רשתות שנמצאות בתוך התו.
יוני שטבון: אנחנו מאפשרים לתת רשת אחת.
<ירון לוינסון: למה אתם כותבים את השמות של הרשתות?
יוני שטבון: תעלה את זה.
יוני שטבון: גם את זה נמנע.
<ירון לוינסון: אתם משנים רשתות של דיסקאונט כל יום.
<ירון לוינסון: לא ברור מה היא הרשת.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת וקנין, יש פה טענה מצד משרד הכלכלה.
יצחק וקנין: לא משנה אם ישנו את שמות הרשתות עד מחר, תמיד למנפיק תהיה אפשרות לרשת אחת.
יצחק וקנין: אם הוא רוצה לשנות, שישנה עד מחר, זה לא משנה לנו.
<זהבית שחף: אנחנו מתנגדים להצעת הפשרה הזאת.
<זהבית שחף: כבר היום יש לנו 3 רשתות דיסקאונט שמצויות בתוך התו ושבגינן מקבלים 90%.
<זהבית שחף: יש לנו את מגה, יש לנו את מגה בול ואת זול בשפע, ששם ניתן לממש את התו ב-90%.
<זהבית שחף: אנחנו לא יכולים לבחור רק רשת אחת מבין הרשתות האלו, ולהגביל את התו למימוש ב-90% רק שם.
יצחק וקנין: את מציעה שבכלל לא תהיה הנחה.
<קריאה: לא צריכה להיות הנחה בכלל, אדוני.
<זהבית שחף: או לתת לנו את האפשרות, או - -
אבישי ברוורמן: מכיוון שאתם לא רוצים להגיע לשום הצעת פשרה אני הולך להעמיד את הצעת החוק של חבר הכנסת שטבון כלשונה.
אבישי ברוורמן: אני יכול לנסות להגיע לפשרה, אבל כוחי מוגבל, אלא אם כן מישהו רוצה לעזור לי להגיע לפשרה.
<ערן מאירי: אני יכול לומר שקיימנו כמה שיחות, כולל בדיקה אצלנו.
<ערן מאירי: הנוסח שאנחנו בהחלט חשבנו שניתן לחיות איתו, לפחות מבחינתנו, אומר שהסכום הנקוב בתו הקנייה יהיה אחיד לגבי כל העוסקים המנויים בו, זולת אם העוסק הינו רשת של קמעונאות לממכר מזון שביחס לחנויות הנמנות על מותג דיסקאונט של הרשת ניתן יהיה לנקוב בסכום מימוש נמוך יותר מסכום המימוש הנקוב.
אבישי ברוורמן: אתה יכול לתרגם את מה שאמרת?
אבישי ברוורמן: מדוע לא שלחת את זה בכתב?
<ערן מאירי: הדברים הועברו.
<גיל ברינגר: הדברים הועברו וחזרו - -
<אתי בנדלר: לוועדה?
<ערן מאירי: לא לוועדה.
<ערן מאירי: הייתי בדו-שיח עם חבר הכנסת שטבון ועם גיל.
<ערן מאירי: אנחנו יחד דיברנו על העניין הזה, כולל מה שאני מכתיב או מה שהקראתי כאן וכתבתי.
<ערן מאירי: מבחינתנו - בעניין הזה, צר לי אבל אנחנו לא באותו ראש עם הרשת המתחרה - ניתן לכלול מותג אחד שהוא מותג בתחום הדיסקאונט, כשלגביו לבצע את ההחלטה.
<גיל ברינגר: אכן היינו בדברים עם עו"ד מאירי.
<גיל ברינגר: הסברנו לו את הבעיה בניסוח הכוללני והלא מספיק מדויק ולא מספיק מחודד שבהצעה שלו.
<גיל ברינגר: נדמה לי שהקשר איתו נותק ביום שלישי או ביום רביעי.
<גיל ברינגר: הסברתי לו שבמידה ולא יהיה נוסח פשרה מדויק ומחודד, הוועדה, מן הסתם, תצביע על הנוסח המקורי.
<אתי בנדלר: מר ברינגר הגיע ללשכתי וביקש ממני אם אני יכולה להכין הצעת נוסח לפשרה – היא נאמרה לי בעל-פה - על כך שמדובר בתת רשת אחת.
<אתי בנדלר: הסברתי לו שיש מספר שאלות שאני צריכה לקבל תשובות ביחס אליהן כדי שאני אוכל להכין הצעת נוסח.
<אתי בנדלר: אני לא קיבלתי בכתב שום מסמך, לכן לא יכולתי לראות אם יש בו כשלים או אין בו כשלים.
<אתי בנדלר: אם הצלחתי לקלוט את מה שעו"ד מאירי קרא עכשיו במהירות - לא הצלחתי כל כך לשמוע את כל מה שהוא קרא - אז בעצם הוא מדבר על תת רשת אחת.
<אתי בנדלר: אני לא יודעת אם לקרוא לזה תת רשת, רשת, מותג קשור.
<אתי בנדלר: יש כל מיני אפשרויות.
<ערן מאירי: קראתי לזה מותג.
<אתי בנדלר: אני לא יודעת איך אתם מגדירים מותג לצורך העניין הזה.
<אתי בנדלר: הבהרתי שיש עם זה בעיות.
<אתי בנדלר: אני לא נכנסת כרגע לבעיות הנסח, אני נכנסת לנושא התפישה.
<אתי בנדלר: אם הבנתי נכון, מה שעו"ד מאירי מציע זה בעצם לא להגביל בכלל את מספר תתי המותגים, תתי הרשתות, אינני יודעת איך לקרוא לזה.
<ערן מאירי: אני כתבתי על מותג אחד.
<ערן מאירי: אני אומר את זה כאן.
<אתי בנדלר: מה זה מותג אחד?
<אתי בנדלר: תן דוגמה למוצגים שיש ברשת שלכם ומה שאתה מתכוון.
<ערן מאירי: אני לוקח את הכרטיס שיש בידי.
<ערן מאירי: יש אותו לחלק גדול מהאנשים.
<ערן מאירי: זה סוג הכרטיס שמונפק על ידי שופרסל במסגרת תו הזהב.
<ערן מאירי: הכרטיס אומר, ואומר את זה בהבלטה בחלק החיצוני שלו, שהוא מכובד בשופרסל אקספרס, שזה מותג אחד, בשופרסל שלי, שזה מותג אחר, ב-100% מערכו הנקוב.
<ערן מאירי: בשופרסל דיל ובשופרסל דיל אקסטרה – עוד רגע אני אגיע למושג הזה של דיל ודיל אקסטרה- הכרטיס יכובד ב-90% מערכו.
<ערן מאירי: זה מה שהוא אומר כאן.
<ערן מאירי: הוא אומר את זה ברור ובאופן בולט לחלוטין.
<ערן מאירי: מה המשמעות מבחינתנו?
<ערן מאירי: אנחנו נתנו פירוט יתר שאומר דיל ודיל אקסטרה.
<ערן מאירי: דיל ודיל אקסטרה מבחינת שופרסל זה אותו דבר.
<ערן מאירי: תקראו לזה תת מותג, מותג או תת רשת.
<ערן מאירי: בעניין הזה אני מכוון לדברי הגברת בנדלר.
<ערן מאירי: תת רשת או רשת מסוימת זה לא משהו שאתה יכול להפריד אותו כספית, אבל הוא מזוהה מבחינת הציבור.
<ערן מאירי: אתה רואה שלט שכתוב עליו "שופרסל שלי", "שופרסל דיל", "שופרסל אקסטרה".
<ערן מאירי: כל שופרסל דיל, לצורך העניין, וזה לא משנה אם כתוב בו גם את המילה "אקסטרה", זה מבחינתי אותו מותג שהוא מותג הדיסקאונט שלגביו אני מגביל את עצמי מבחינת יכולת המימוש ל-90%.
אבישי ברוורמן: אתי, הבנת?
אבישי ברוורמן: איציק, הבנת?
<אתי בנדלר: לא, אדוני.
<אתי בנדלר: אני אומר לך מדוע.
<אתי בנדלר: עו"ד מאירי אומר ששופרסל דיל הוא תת רשת בפני עצמו, כששם ניתן להגביל את ההנחה.
<אתי בנדלר: הוא מוסיף ואומר שאחרי המילה "דיל" יכולות לבוא עוד מספר מילים - 1, 2 או 10, לא משנה - כשכל מה שמתחיל בשופרסל דיל ייחשב לתת רשת אחת שניתן להגדיל את שיעור ההנחה בו.
<אתי בנדלר: זאת הצעה שלכאורה נשמעת שובת לב, אבל ברור שזה פתח להתחמקות על ידי כל הרשתות.
יצחק וקנין: מחר תראה שכל הרשת הופכת להיות שופרסל דיל אקסטרה.
<אתי בנדלר: דיל שמיים, דיל כחול.
יוני שטבון: הוא מדבר רק על מזון, הוא לא מחריג.
יוני שטבון: מדובר על כל הרשתות.
יוני שטבון: חבל שלא עשינו את זה לפני כן.
אבישי ברוורמן: עו"ד מאירי, אני נותן לך רק נזיפה קלה.
אבישי ברוורמן: אתה יודע שאני מאוד מכבד אותך.
אבישי ברוורמן: אני מאוד אוהב להגיע לפשרות.
אבישי ברוורמן: אני לא אוהב סתם מלחמות.
אבישי ברוורמן: כששאלתי את חבר הכנסת שטבון למה לא ישבתם הרי נתתי לכם כל כך הרבה זמן, הוא אמר שניסיתם.
אבישי ברוורמן: חבל שלא עשיתם את השיחות האלו בשבוע האחרון.
אבישי ברוורמן: היה שלג, היה סגור.
<ערן מאירי: הדברים האלה עלו על ידי.
<ערן מאירי: אני הייתי זה שהציע את ההצעות.
<ערן מאירי: תראו, רשתות לא מתחילות לשחק עם מותגים רק בגלל התווים.
<ערן מאירי: עם כל הכבוד, אנחנו מדברים פה על מותגים שחיים שנים, בטח לא בשביל איזה שהוא משחק על כמה אחוזים.
<ערן מאירי: שיהיה ברור לגמרי.
<ערן מאירי: אני יכול לומר לכם שלרשת שופרסל, שיש לה כמעט 300 סניפים – 280 ליתר דיוק - יש רשת שלמה שנקראת "יש".
<ערן מאירי: לה כבר היום יש תווים של עצמה.
<ערן מאירי: זה לא תווי תו הזהב.
<ערן מאירי: התווים האלה מכובדים ב-100% מערכם, כמובן עם אחוז הנחה אחר.
<ערן מאירי: עובדה שהוצאנו אותם מהמשחק.
<ערן מאירי: אנחנו לא הולכים להפוך כל שופרסל לשופרסל דיל.
<ערן מאירי: אין מה לעשות, המשחק הוא לא על התווים.
<ערן מאירי: תבינו, יש מותגים שהם המותגים - -
אבישי ברוורמן: אומר פה חבר הכנסת שטבון שאתה מדבר על מזון ולא על כלל התחומים.
<ערן מאירי: אני מתייחס כרגע לגבי המזון.
<ערן מאירי: לגבי כלל התחומים אני מניח שזה אותו סעיף (ה) שמדבר על כל התנאים האחרים של הרשתות שהם אינם מזון.
<ערן מאירי: פה זה סיפור אחר לגמרי.
<ערן מאירי: פה היו גם הנציגים של הרשתות האחרות, שבאו ואמרו שהם במחירי סוף עונה לא יכולים לקיים.
<ערן מאירי: את זה אני מבין.
<ערן מאירי: ברשתות המזון התווים מכובדים גם במקרים של מבצעים, הנחות והכל יחד, לכן התייחסתי במיוחד לנושא המזון.
<ערן מאירי: הנושא שהוא לא מזון או העניין של השותפים לתו מוסדרים בסעיף אחר.
<ערן מאירי: אין לי בעיה עם כל תיקון ועם כל הצעה שתתקבל, רק חשוב שזה יובהר.
<ערן מאירי: אגב, גם הכרטיס היום מדבר על 90% באותן רשתות שהן רשתות דיסקאונט של המזון.
<ערן מאירי: השותפים האחרים מופיעים באותה חוברת.
<ערן מאירי: לכל אחד יש את התנאים שלו.
אבישי ברוורמן: אני הולך להצביע ולסיים היום את החוק הזה.
אבישי ברוורמן: יש לנו פה חצי שעה של לנסות למצוא פשרה אחרת, או להצביע על החוק כמו שהוא כרגע.
אבישי ברוורמן: מר מלמד, לך יש תמיד פתרונות יצירתיים.
אבישי ברוורמן: אולי אתה מוציא אותנו מן המבוך.
<רן מלמד: האמת שלא.
<רן מלמד: אני רוצה לחזור למקור, ברשותכם.
<רן מלמד: מבחינתי תווי השי כמו שהם מוצגים היום הם כמו כרטיסי דביט.
<רן מלמד: כשמדברים היום על להשתמש פחות בכסף מזומן ולעבור לפטנטים אחרים, זה בדיוק הדבר.
<רן מלמד: זה כלי שווקי מצוין לרשתות.
<רן מלמד: אפשר היה להגיד שעסקים שרוצים לתת לעובדים תווים או לסייע להם בחגים, יתנו כרטיסי דביט אחרים במזומן כדי שהאנשים ילכו וישתמשו בהם איפה שהם רוצים.
<רן מלמד: אני חושב שאני מדבר בשם גופים רבים שיבואו ויגידו שאין שום סיבה שהתווים האלה יהיו שווים שקל אחד פחות מהסכום המלא שהם צריכים להיות.
<רן מלמד: לא מדובר בהנחות ולא שום דבר.
<רן מלמד: מי שלא רוצה להתעסק עם תווי הקנייה האלה - הוא מרוויח עליהם כי זה כלי שיווקי שלכם - שלא יתעסק בהם.
<רן מלמד: הכסף צריך להיות כסף מלא, בלי שום החרגות.
<רמי רונן: אם תגעו פה זה באמת יהיה מהפך.
<רמי רונן: אם עסקים לא יכולים לקבל את התו בערכו המלא, שלא יהיו בתו.
<רמי רונן: זה הפתרון הכי פשוט.
<רמי רונן: מדובר פה בכסף ענק שחלקו לא ממומש בכלל.