GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבישי ברוורמן: ד"ר ניב, השאלה שלי, נתת את המספרים, מה השורה התחתונה?
אבישי ברוורמן: מה המלצתך לאור הדברים האלה?
<יהודה ניב: עוד אין לנו המלצה כי אנחנו צריכים לבדוק בדיוק ולעשות את כל התחקור.
אבישי ברוורמן: מה שאתה אומר זה דבר כזה.
אבישי ברוורמן: מספרים גדולים.
<יהודה ניב: מה שאני רוצה להגיד זה שלאמירה גורפת אין מקום.
<יהודה ניב: לאמירה גורפת אין מקום.
אבישי ברוורמן: אנחנו מסכימים.
<יהודה ניב: צריך לבדוק נקודתית, צריך להיכנס.
אבישי ברוורמן: מה שאמר חבר הכנסת אשר.
<יהודה ניב: יכול להיות שנצטרך להשתלט על האזור העירוני, בשטחים הפתוחים, מה שמחבר בין יישובים.
<יהודה ניב: יכול להיות שאנחנו נישאר בחוץ גם בעתיד - - -
אבישי ברוורמן: ד"ר ניב, על הנקודה הזאת אמר היושב-ראש ואמר חבר הכנסת אשר – זה ברור שישראל לא תוציא עכשיו עשרות מיליארדים, ולכן השאלה היא רק הנקודה של אזורים מסוימים שהם מועדים יותר לפורענות, איך מטפלים בהם על פני זמן.
<יהודה ניב: אנחנו נכין תוכנית עם המשרד.
אבישי ברוורמן: אנחנו נבקש לקבל דיווח לוועדה.
יעקב אשר: תכינו אתם, תציפו את זה אתם כי אם אתם לא תציפו, אף אחד לא ידע לעשות את זה.
<יפתח רון-טל: בהחלט מה שאנחנו מתכוונים לעשות במסגרת תהליך הלמידה.
<יפתח רון-טל: אלה שני הנושאים הגדולים בנושא התשתיות.
<יפתח רון-טל: הנושא השלישי הוא נושא הציוד.
<יפתח רון-טל: בנושא הזה – אני יכול להגיד גם דברים טובים או שבוועדה הזאת לא?
אבישי ברוורמן: יפתח, אתה יודע שפה עדיין הדמוקרטיה הליברלית קיימת.
אבישי ברוורמן: כל אחד יכול להגיד מה שהוא רוצה.
אבישי ברוורמן: יש ועדות שבהן אולי לא - - -
יעקב אשר: בדקות האחרונות שלה, אגב.
אבישי ברוורמן: עד שיחליפו את היושב-ראש.
<יפתח רון-טל: בנושא של ציוד, אני, כיושב-ראש הדירקטוריון, יחד עם הדירקטוריון, קיבלנו החלטה מאוד לא פופולרית, ולפני כשלוש שנים בתהליך מדורג – ברגע שנכנסתי, פחות או יותר – עד לרגע זה שאני מדבר אתכם השקענו כ-200 מיליון שקלים בציוד ממונע חדיש, שלמעשה החליף את כל מערך במות ההרמה הישנות של חברת החשמל, כל הציוד רב המינוע, ה-Off-Road, וכל הרכבים שהם 4X4, וכן הלאה.
אבישי ברוורמן: והוא הוכיח את עצמו.
<יפתח רון-טל: מה זה הוכיח את עצמו.
<יפתח רון-טל: אני מפנה את כולכם לאחד הלקחים העיקריים של ציוד לקוי שהיה באסון הכרמל.
<יפתח רון-טל: שמעת מילה על ציוד כאן במשך השבוע האחרון?
<יפתח רון-טל: שמעת על אוטו שנתקע?
אורי מקלב: לא שמעתי, אבל לא יכולתם להיכנס למקומות - - -
יעקב אשר: בעיקר מפלסות.
אורי מקלב: לא נכנסתם למקומות בטענה שהעירייה או המועצה לא פילסה לכם, וזאת השאלה.
<לאה ורון: מי אמור לפלס את הדרכים?
אבישי ברוורמן: אתה מבין מה שקורה פה?
אורי מקלב: יש כשל אחד, וזה קרה בהרבה מקומות, שהעיריות או המועצות לא הצליחו לפלס, אתם עמדתם, ושכונות שלמות היו מנותקות לגמרי, אמרו לחברת חשמל, אתם לא יכולים להיכנס.
אבישי ברוורמן: יפתח, אני רוצה לחדד את מה שאמר עמיתי, חבר הכנסת מקלב, וזה לשאלה האחרונה ששאלתי אותך, באילו בעיות נתקלה חברת חשמל בתיאום עם גורמים ממשלתיים אחרים.
<יפתח רון-טל: זה הכול רשום לי פה.
אבישי ברוורמן: לא, אבל זה מגיע לנקודה הזאת, כי אתה אומר: יש לי את הציוד הכי טוב, אני מנקה, אבל לא מפלסים לו את הדרך, אתה עומד עם הציוד מספר אחת בעולם, וכלום לא קורה.
יעקב אשר: אתה מחכה בצומת עם הציוד, ולא הגעת אליו.
אורי מקלב: היו מקומות יישוב שכל הבעיה לא הייתה בעיה גדולה, בסך הכול חברת חשמל לא הצליחה להגיע לשם, והמועצה נכשלה.
<לאה ורון: כל המועצה האזורית שואבה.
אורי מקלב: בשואבה, וזה קרה גם בירושלים, זה קרה בהר שמואל, זה קרה בגוש עציון.
<לאה ורון: בנס הרים.
<יפתח רון-טל: קודם כול, בנושא שהוא ציוד של טיפול ברשת החשמל, אני רוצה לומר לכם – באמת, עזבו, אני לא רוצה כותרת חיובית – אבל אני אומר לכם, אני פשוט הייתי בשטח.
אבישי ברוורמן: הציוד היה מצוין.
<יפתח רון-טל: והדבר הזה לא מובן מאליו, בתנאים האלה עבדו.
אבישי ברוורמן: החלטה נכונה לפני שלוש שנים הוכיחה את עצמה.
<יפתח רון-טל: אגב, כולל גם ציוד כיבוי אש הכי חדיש.
<יפתח רון-טל: לגבי האופן שבו התקלה קורית, ואז אני אגיע גם לשילוב בין הגופים השונים.
<יפתח רון-טל: כשאתה בא לתקן חשמל, יש תקלה, והצוות יוצא, קודם כול הוא צריך לזהות מה התקלה ואיפה היא.
<יפתח רון-טל: ברגע שהוא זיהה את התקלה ואיפה היא, בנסיבות של הסופה היה מאוד קשה לעשות את זה.
<יפתח רון-טל: חלקן של התקלות היו ב"ג'הנם".
<יפתח רון-טל: תחשבו שכל היישובים ביהודה ושומרון נמצאים בוואדיות עמוקים, בגליל העליון, בתנאים מאוד קשים.
<יפתח רון-טל: מצאת.
<יפתח רון-טל: עכשיו אתה צריך להגיע.
<יפתח רון-טל: ההגעה למקום עם הציוד המתאים הייתה אחת מהנקודות הכי בעייתיות, שלקחו הכי הרבה זמן.
<יפתח רון-טל: הגופים עבדו בשיתוף פעולה, אני רוצה להגיד לכם, ראוי להערכה.
<יפתח רון-טל: לא באחריותה של חברת החשמל לפלס לעצמה את הדרכים - -
אבישי ברוורמן: השאלה שלי - - -
<יפתח רון-טל: - - ואחד הדברים שיצטרכו לבדוק, האם באמת יש ברשויות – שלהן הסמכות והאחריות בתחום הזה – את הציוד המתאים.
<יפתח רון-טל: אנחנו קיבלנו פתרונות, עבדו אתנו, זה לוקח זמן, מה אני יכול לעשות.
<יפתח רון-טל: אין לנו מפלסות, גם לא יהיו.
<דוד מיקו צרפתי: גם לא נגמ"שים.
<יפתח רון-טל: וגם לא נגמ"שים.
אבישי ברוורמן: גם לא צריך.
אבישי ברוורמן: השאלה שלי עוד פעם, רק נקודתית כדי לחדד לגבי הרשויות, אדוני ראש העיר לשעבר.
אבישי ברוורמן: אתם ראיתם שיש בעיה, ויש לכם את הציוד הכי טוב, ואי-אפשר להיכנס.
אבישי ברוורמן: השאלה מדוע החברה לא ביקשה מהממשלה סיוע בכניסה ליישובים בפילוס הדרכים.
<יפתח רון-טל: בטח שביקשה.
אבישי ברוורמן: בעזרת צה"ל אולי, מהימים הראשונים.
אורי מקלב: היושב-ראש, יש ציוד של פילוס לחברת חשמל עצמה.
אורי מקלב: לא יקרה כלום אם במחוז ירושלים יהיה טרקטור אחד או שניים שיעבדו בשירות, או שישכרו.
אורי מקלב: חברת חשמל לא שוכרת מפלסות.
אורי מקלב: מה שהיא עשתה, היא באה עם הציוד שלה.
אורי מקלב: אני חושב שלעת הזו, אחת המסקנות שצריכות להיות ברורות, שחברת חשמל, או שתגיע להסכמים שבשעת חירום כזאת היא שוכרת – ברזני, יש לו עשרות - - -
<יפתח רון-טל: חס וחלילה.
<יפתח רון-טל: כבוד חבר הכנסת, אני אסביר לך למה – עכשיו מההיבט המקצועי.
<יפתח רון-טל: תאר לך שמספר גופים עוסקים בפילוס דרכים.
<יפתח רון-טל: אחד בא מהכיוון הזה של הרחוב, והשני מגיע מהכיוון השני של הרחוב, הרחוב הזה לא נפתח עד לרגע זה שאני מדבר כאן.
<יפתח רון-טל: חייבת להיות אחריות אחת.
אורי מקלב: זה מפתיע אותנו, יפתח.
אורי מקלב: זה לבוא ולהתחמק ולהגיד - -
<יפתח רון-טל: לא, חס וחלילה.
<יפתח רון-טל: עשינו את זה בשיתוף פעולה.
אורי מקלב: - - שאולי תבוא מפלסת אחת, והשנייה.
אבישי ברוורמן: רבותי, מה שאומר חבר הכנסת מקלב ומה שאומר יפתח רון-טל, זאת הדוגמה.
אבישי ברוורמן: הציוד הכי טוב, עומדים בפתח, ואין מישהו אחד שהוא אחראי לכניסה.
יעקב אשר: השאלה היא יותר גדולה.
יעקב אשר: בהנחה שהיושב-ראש יפתח צודק, נגיד שהוא צודק ויש בעיה ששני גופים יעשו את אותו דבר, למרות שזה נדיר מאוד שתהיה התנגשות כזאת בין שתי מפלסות, השאלה מול אותה רשות מקומית, כשאתה בא ואומר, אני צריך להגיע למקום מסוים, האם אתה בעדיפות אצלו יותר מאשר לפתוח ציר תנועה, או לפתוח למשל לג'ון קרי את הדרך כדי שיגיע למלון קינג דיוויד לפגישה בזמן.
יעקב אשר: השאלה האם יש מצב כזה שאתם בעצם יודעים על תקלות, שמדובר מאחוריהן באלפי אנשים, שרק אם תגיעו למקום, בתוך שעה תצליחו להרים שכונה שלמה עם אלפי אנשים, האם יש לכם תעדוף, האם יש לך אפשרות חוקית לאלץ את ראש הרשות לשלוח מפלסת למקומות שאתה צריך ולא למקומות דווקא שיש אולי עדיפות אחרת.
יעקב אשר: זאת השאלה.
<יפתח רון-טל: אני רוצה לומר שבסערה האחרונה, שיתוף הפעולה בינינו לבין הרשויות המקומיות והאזוריות, בינינו לבין המשטרה, בינינו לבין פיקוד העורף, בהנהגה של ראש הממשלה אישית – אני השתתפתי אישית לדעתי לפחות בשש הזדמנויות שונות בהערכות מצב טלפוניות, בראשותו של ראש הממשלה – שיתוף הפעולה הזה היה מצוין.
<יפתח רון-טל: סדר העדיפות הוא הקובע, ואני מקבל אותו.
אבישי ברוורמן: אתה אלוף.
אבישי ברוורמן: אומר לך פה חבר הכנסת מקלב, שבמשפחה שלו יצא רמטכ"ל בישראל, הרמטכ"ל מקלף.
אורי מקלב: מהמשפחה שלי יצא רמטכ"ל, אבל אני יודע שבמשפחה שלי – ולא אמרתי את זה באף מקום ולא בפנייה שלי לחברת חשמל – בתי, עם ארבעת נכדיי הקטנטנים, ישבו בחושך, עלטה, ובלי חימום, מיום שישי בשעה 12:00 בצהרים עד יום ראשון בבוקר.
אורי מקלב: את הסלטים שמו בתוך השלג, ככה הם ניהלו שבת, ללא חימום, ללא שום דבר.
אורי מקלב: לא פניתי, אמרתי, יש כתובות.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך – מעבר לכול, הייתה גם קריסה של מערכת 103, דהיינו חברת החשמל לא יכלה לקלוט בכלל את התלונות.
אורי מקלב: שעות רבות אנשים עמדו על הטלפון, יש אנשים שלא היה להם טלפון כי "הוט" גם קרס, אבל לא יכלו בכלל להעביר את התלונה שנמצאים בהפסקת חשמל.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להמשיך את הנקודה הזאת כדי לחדד כאן.
<דוד מיקו צרפתי: לעזור לכם לדיון.
אבישי ברוורמן: אני תיכף אתן לך, מיקו.
אבישי ברוורמן: אתה יושב, אתה רואה קבוצה נצורה, יש להם בעיות, חסרים מפלסים.
אבישי ברוורמן: אז בסדר, ראש הממשלה מצלצל וזה מצלצל וזה מצלצל.
אבישי ברוורמן: למה לעזאזל אין מישהו שאומר, צריך לפלס, צריך להביא מישהו ולבוא אתנו?
<יפתח רון-טל: אומרים.
<יפתח רון-טל: עושים את זה.
<דוד מיקו צרפתי: יושב פה איש מחוז ירושלים.
אבישי ברוורמן: בבקשה, שיסביר.
<דוד מיקו צרפתי: אני על הרגע הראשון התקשרתי אליו ואמרתי לו: למה אתם לא יוצאים?
<דוד מיקו צרפתי: בואו אני אסביר לכם משהו.
אבישי ברוורמן: הדובר הוא מיקו צרפתי, יושב-ראש הוועד של חברת חשמל.
<דוד מיקו צרפתי: נמצא כאן איש מחוז ירושלים שמטפל בכם.
<דוד מיקו צרפתי: ביומיים הראשונים, אני מזכיר לכולם שמה שתקע את העיר זה לא רק הפילוס של השלג, זה המכוניות שנתקעו.
<דוד מיקו צרפתי: התעדוף הראשוני היה להציל אנשים שנלכדו במכוניות, זה היה התעדוף הראשוני.
אורי מקלב: לא שלכם.
<דוד מיקו צרפתי: לא.
<דוד מיקו צרפתי: של המדינה.
<יפתח רון-טל: תעדוף כולל.
<דוד מיקו צרפתי: אי-אפשר היה לפלס בהתחלה כי אי-אפשר היה להזיז מכוניות.
<דוד מיקו צרפתי: חברי משה לוי, אני מתקשר ואומר לו: צאו כבר מהמחוז.
<דוד מיקו צרפתי: הוא אומר: יש לי מכוניות.
<דוד מיקו צרפתי: אמרתי לו: תיקח טרקטור, תעיף שתיים-שלוש מכוניות.
<דוד מיקו צרפתי: הוא אומר לי: אני צריך להעיף פה עיר שלמה.
<דוד מיקו צרפתי: אז תבינו, זה לא רק לפלס.
<דוד מיקו צרפתי: זה בגלל שאף אחד לא חזה את העוצמה, ואנשים עלו לירושלים, נתקעו במכוניות.
אבישי ברוורמן: אתה אומר, הטעות הקריטית הייתה שלא עצרו את - - -
יעקב אשר: זה לא קשור לדיון עכשיו.
<דוד מיקו צרפתי: אני יכול לומר לכם שהגענו למקומות – אני הייתי במבשרת - - -
אורי מקלב: זה שרשרת.
אורי מקלב: אם הם תשע שעות לא יכלו בכלל לגשת להרבה מקומות בירושלים, הם לא הצליחו להגיע.
<דוד מיקו צרפתי: לא יכלו.
<דוד מיקו צרפתי: אוטו פרטי - - -
אורי מקלב: אבל זה לא סותר למה בהר שמואל, מקום יישוב שלם, שהמועצה גבעת זאב לא פינתה, לא פילסה, הם היו בלי חשמל, גם בלי מים משום שלא היה חשמל והייתה בעיה של משאבת המים, חברת חשמל לא נכנסה לבד לתקן תיקון שלקח לה שעה לתקן.
אבישי ברוורמן: ששם לא הייתה בעיית מכוניות.
אורי מקלב: שם לא הייתה בעיה של מכוניות.
אורי מקלב: אנחנו מדברים כבר לא על יום רביעי.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על יום ראשון.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על מוצאי שבת.
מנחם אליעזר מוזס: שם הייתה בעיה אחרת.
אבישי ברוורמן: אז מה הייתה הבעיה שם?
מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לברר האם זה נכון, האם אתם מודעים לזה?
מנחם אליעזר מוזס: שטח השיפוט של ירושלים זה רק עד נבי סמואל והם פינו עד שם, וגבעת זאב, היה צריך לבוא לפנות מנבי סמואל להר שמואל, ואז התחילה מלחמה מי בעל הבית כאן.
אורי מקלב: המועצה לא פילסה, ראש העיר היה באילת – לא משנה עכשיו כל הדברים האלה – אנשים, ילדים, 40 ילדים היו בהר שמואל, בקבר נבי סמואל, כל הלילה.
אורי מקלב: לא הצליחו לחלץ אותם, למה?
אורי מקלב: בגלל שעיריית ירושלים אומרת: אני לא מעלה לנבי סמואל, זה לא אזור שלי; מע"צ לא הצליחו לעשות את זה.
אורי מקלב: 40 ילדים.
אבישי ברוורמן: מה שאתה אומר כאן – ראש רשות אחת רב עם ראש רשות אחרת.
מנחם אליעזר מוזס: מלחמת רשויות.
אבישי ברוורמן: אנחנו לא רואים את זה פה בין השרים ובין חברי הכנסת - - -
מנחם אליעזר מוזס: אומר המנכ"ל, זה שטח השיפוט שלי, עד כאן הוא עושה, הטרקטור לא זז הלאה.
מנחם אליעזר מוזס: הדרך הייתה פנויה, יכלו להרים את השלג, חברת חשמל הייתה אמורה להגיע, אבל מתחילה מלחמת סמכויות מי כאן בעל הבית על הכביש הבין-עירוני.
מנחם אליעזר מוזס: באו אחרים ואמרו: בכלל זה לא שייך לנו - - -
יעקב אשר: לכן, כל הסיפורים על הערכות מצב, יש חלופה אחת.
יעקב אשר: ברגע שיהיה גוף אחד, שהוא גוף עליון – הוא מעל ראשי הרשויות, הוא מעל יושב-ראש חברת החשמל, הוא מעל כולם – הוא רואה פריסה של כל הבעיות בארץ, הוא מתחיל לתת את סדרי העדיפויות.
יעקב אשר: זו המסקנה הגדולה.
אבישי ברוורמן: זה, עוד פעם, לא באחריות של יפתח.
יעקב אשר: זה לא באחריות שלו, למרות שיש לו כתפיים רחבות, אבל לא עד כדי כך.
אבישי ברוורמן: מדינת ישראל צריכה שר חירום, שברגע שקורה משהו, דברים כאלה, הוא מרכז את הנושא ואחראי.
אבישי ברוורמן: ואין לה עד היום, יש לה שמונה שרים שכל אחד מטפל בחלק אחר של הפנים.
מנחם אליעזר מוזס: קודם אני רוצה לומר מלים טובות באמת ליושב-ראש.
מנחם אליעזר מוזס: אני פניתי אליו בערב שבת, אבל לא בשבילי.
מנחם אליעזר מוזס: הייתי צריך לפנות בשביל עצמי, זה היה בדיוק 50 שנה לאבי, ובאו כל המשפחה.
מנחם אליעזר מוזס: המעניין הוא שהבן שלי מארצות-הברית הצליח להגיע, אבל הבנים מתל-אביב לא הצליחו להגיע כי רכבת תל-אביב הכריזה בשעה 14:00 תקלה, בגלל חברת חשמל הרכבת לא יכולה לעלות לירושלים.
מנחם אליעזר מוזס: וזה ערב שבת, נשארו כבר בתל-אביב.
מנחם אליעזר מוזס: אני רק רוצה שתבין את עומק הדברים.
מנחם אליעזר מוזס: הבן מארצות-הברית הגיע.
אבישי ברוורמן: תמיד זה ככה, כן.
מנחם אליעזר מוזס: היינו בלילה.
מנחם אליעזר מוזס: באמת עשיתם כל מאמץ, ונדלק האור בשעה 2:00, וליהודים היה חשמל.
אורי מקלב: באיזה יום?
אורי מקלב: באיזה לילה?
מנחם אליעזר מוזס: אצלי בבית, ביום שישי בלילה.
מנחם אליעזר מוזס: מיום שישי בבוקר לא היה חשמל.
מנחם אליעזר מוזס: יום שישי התחיל החשמל בשעה 14:00 אחר הצהרים.
מנחם אליעזר מוזס: אז בסדר, יש פלטות, יש חמין, יש הכול.
מנחם אליעזר מוזס: אני גומר את הקידוש, נגמר הכול.
מנחם אליעזר מוזס: הכול התפוצץ.
מנחם אליעזר מוזס: לא חשמל, הכול הלך.
מנחם אליעזר מוזס: באמצע הלילה הייתה לנו הרגשה, היינו בבית, מישהו מהילדים אמר: אנחנו כאן 45 גופות.
מנחם אליעזר מוזס: כי בבית קירור מכניסים גופות.
מנחם אליעזר מוזס: אני בקומה שלישית, אין הסקה, אין מזגן, אין שום דבר, הקור נוראי ואין אור, ומקווים כל רגע אולי יקרה נס.
מנחם אליעזר מוזס: הנס הזה אגב לא הגיע עד עכשיו, ואני לא אומר את זה בגללי – אני אמרתי לו, אמרתי כל הזמן: יורם והלמן, אל תעשו בשבילי, תעשו בשביל הקשישה בת ה-90 שבקומת קרקע ובשביל הזוג בן 85 בקומת קרקע.
אבישי ברוורמן: ומה קורה כרגע?
מנחם אליעזר מוזס: אין עדיין חשמל.
מנחם אליעזר מוזס: לא משנה.
מנחם אליעזר מוזס: אמרתי לך – לא לי.
<יפתח רון-טל: זאת הסיבה שלמעשה ניתנה הנחיה הבוקר לעובדי חברת חשמל לעבור בכל הרחובות של ירושלים, לפי סדרי עדיפויות, וליזום באופן יזום בדיקה איפה עדיין אין חשמל.
אבישי ברוורמן: אתם תדווחו לנו.
אורי מקלב: אתם יודעים, חברת חשמל, ברחוב אלקנה – במשך ארבע יממות אין שם חשמל.
אבישי ברוורמן: חבר'ה, אני יכול לתת לעוד מישהו מיהדות התורה לדבר?
מנחם אליעזר מוזס: רק רגע, עוד לא התחלתי אפילו.
מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה קודם לציין את העובדים שעבדו בחירוף נפש.
מנחם אליעזר מוזס: נחמץ לבי שלשום בלילה לראות שיש צוותים עומדים על עמודים, על שנאים למעלה, במזג אוויר מקפיא.
אבישי ברוורמן: שאפו.
מנחם אליעזר מוזס: מינוס שתיים היה, וכאלה רוחות.
מנחם אליעזר מוזס: באמת, ממש נחמץ לבי, ואני הצעתי להם אפילו תה, שיבואו יתחממו עם תה חם.
מנחם אליעזר מוזס: אבל הייתה עוד בעיה.
מנחם אליעזר מוזס: למשל ברחוב פנינה יש מורד, ובא טרקטור – חכם גדול – הלך ודחף כל מה שבסמטה הזאת, והם לא יכלו להגיע לשם בכלל.
אבישי ברוורמן: כן, מה שטיפש אחד יכול לגרום.
מנחם אליעזר מוזס: לפני חמש דקות מטלפן לי מישהו שעומד שם טרקטור שצריך לפלס את הדרך, והוא יושב וקורא עיתון.
מנחם אליעזר מוזס: שואל אותו: למה אתה לא עושה?
מנחם אליעזר מוזס: הוא אומר: מחכה לממונה.
מנחם אליעזר מוזס: מה עליו לעשות?
מנחם אליעזר מוזס: זה חלם.
מנחם אליעזר מוזס: חלם במיטבו.
מנחם אליעזר מוזס: ולמה אני שואל שאלה, משום שמישהו העלה את זה קודם.
מנחם אליעזר מוזס: חברת חשמל, יש אגודת השומרים של חסידות בעלז – אתה לא תראה שם שלג.
מנחם אליעזר מוזס: ב-2,000 שקלים לקחו טרקטור, בצורה פרטיזנית.
אבישי ברוורמן: התושבים עצמם.
מנחם אליעזר מוזס: התושבים עצמם עובדים כל הזמן.
מנחם אליעזר מוזס: האם חברת חשמל לא יכולה לרכוש כמה טרקטורים כאלה, למקומות כאלה?
אבישי ברוורמן: אולי ניתן לכם איזה הלוואה.
מנחם אליעזר מוזס: לרכוש.
מנחם אליעזר מוזס: לא, זה צריך ללמד אתכם.
<לאה ורון: טרקטורים לא יכולים לפנות מכוניות.
מנחם אליעזר מוזס: יש לכם את הציוד הכי טוב, אבל אם אין לך את הטרקטור להגיע לשם, מה תעשה עם הציוד?
<יפתח רון-טל: יגידו: השתלטנו גם על זה.
<לאה ורון: אנשים עזבו את המכוניות על הכבישים.
אבישי ברוורמן: חבר'ה, תודה.
מנחם אליעזר מוזס: רגע.
מנחם אליעזר מוזס: שאלת השאלות – הייתי חבר בוועדת שרים לענייני רעידות אדמה ולחירום לאומי.
מנחם אליעזר מוזס: אני אומר לך, מה שקורה כאן, וכל פעם השאלה הראשונה שלי, מי אחראי?
מנחם אליעזר מוזס: המשרד להגנת העורף?
מנחם אליעזר מוזס: משרד האנרגיה?
מנחם אליעזר מוזס: הפנים?
מנחם אליעזר מוזס: ביטחון?
אבישי ברוורמן: הקדוש-ברוך-הוא.
מנחם אליעזר מוזס: הקדוש-ברוך-הוא.
מנחם אליעזר מוזס: ביטחון פנים?
מנחם אליעזר מוזס: מי אחראי לזה?
מנחם אליעזר מוזס: אבל אם אנחנו מדברים על הטמנת כבלים, דבר ראשון זה צריך להיות באזורי קשישים, באזורי ילדים, במקומות האלה.
מנחם אליעזר מוזס: זה צריך להיות סדר העדיפויות.
מנחם אליעזר מוזס: לא אלה שקופאים מקור.
יעקב אשר: את זה אתה לא יכול לדעת.
יעקב אשר: קשה לדעת.
יעקב אשר: אני אקצר כדי לתת לחבריי גם כן.
יעקב אשר: אני קודם כול באמת מצטרף למאמצים הגדולים ולעבודה בתנאים לא תנאים.
יעקב אשר: בסך הכול מדובר באנשים ואנחנו בהחלט מעריכים את העבודה.
<יפתח רון-טל: היו בעיות בבני ברק?
אורי מקלב: הבעיות של ירושלים הגיעו עד בני ברק.
יעקב אשר: הבעיות של ירושלים הגיעו לבני ברק כי הרבה מתושבי בני ברק היו בצרות כאן באזור ירושלים, אבל בבני ברק הפעם היו פחות בעיות, ככל שאני יודע, אבל היום זו לא האחריות שלי הישירה ואני לא עושה תוכנית כבקשתך עכשיו על בני ברק, אני רוצה לדבר על הדברים הכלליים.
יעקב אשר: אני חושב שאחת הנקודות – אני לא יודע אם נאמר על-ידך או לא – אם יש בעיה של חוסר בכוח-אדם בכזאת סערה, כי הרי הכמויות הן אדירות.
יעקב אשר: ואני אומר, ויכול להיות שאני חולק עליך – יש בעיה בכוח-אדם כי אני יודע גם את המוגבלות של חברת חשמל בעניין הזה, כי חברת חשמל, אדוני היושב-ראש – זה כראש עיר בבני ברק אני יודע להגיד לך – לא נותנת עבודות מסוג כזה בחשמל לחברות פרטיות וכולי, מטעמים ביטחוניים.
יעקב אשר: אני צודק, אדוני היושב-ראש?
יעקב אשר: זאת אומרת שחברת חשמל מוגבלת באפשרות שלה להשתמש בקבלנים פרטיים.
יעקב אשר: ואני חושב שהגיע הזמן לעשות איזשהם חוזים – לשעת חירום אפילו, לא בשוטף, לא ליום-יום, רק לפיקים גדולים כאלה או אחרים – שיהיו כמה חברות שיהיו מורשות מבחינה ביטחונית, וכמובן מקצועית, לעשות עבודות עד רמה מסוימת כחלופה לעובדים של חברת חשמל, כדי לתת בעצם כוח משלים, עם פריסה הרבה יותר גדולה בארץ, כי אם גם בבני ברק הייתה לך קריסה וגם בתל-אביב, אז ודאי לא היית מצליח לפרוס את עצמך לגמרי.
יעקב אשר: זו נקודה אחת.
יעקב אשר: שוב, אדוני היושב-ראש, בנחת.
יעקב אשר: יש לכם שבוע, שבועיים, חודש.
יעקב אשר: תחשבו על הדברים האלה.
יעקב אשר: לדעתי, זה דבר נכון.
יעקב אשר: דבר נוסף, אני כראש עיר אמרתי, ואתם יודעים, חברת חשמל לא כל כך אוהבת את הנושא.
יעקב אשר: יש בשכונות חרדיות במיוחד, במיוחד - ואני חושב שהגיע הזמן, ואני כראש עיר מאוד קידמתי את העניין הזה – מושג של גנרטורים בזמן חירום.
יעקב אשר: בבני ברק ובירושלים משתמשים בזה גם בשבת לאותם אלה שלא משתמשים בחשמל בשבת, וזה חלק גדול מהאוכלוסייה.
יעקב אשר: אם הרשויות המקומיות, בשכונות מסוימות יתחילו בתהליך מסוים, שיהיו גנרטורים לשעת חירום, אז במקומות החרדיים ישתמשו בזה גם לשבת אולי, אבל במקומות שאינם חרדיים זה יהיה בזמן מלחמה, בזמן נפילה גדולה של רשת, בזמן פיקים בבעיות כאלה.
יעקב אשר: ההשקעה היא לא השקעה גדולה מאוד, הרבה פחות מהטמנה, אגב, והיא תיתן תשובה להרבה מאוד ערים.
אורי מקלב: אדוני חבר הכנסת אשר, זה לא דווקא לשלג, צריך לחשוב על זה לכל עתות החירום.
אבישי ברוורמן: הוא אמר, לעתות חירום.
יעקב אשר: אני אמרתי – מלחמה, בזמן נפילת טילים, כשנופל תחמ"ש שלם.
יעקב אשר: אם תחמ"ש אחד יקבל נפילה של טיל, עיר שלמה שבועיים תהיה מנותקת.
יעקב אשר: גנרטורים לרשויות המקומיות, שיהיו גנרטורים חלופיים, יתנו אפילו חשמל ברמה יותר נמוכה אבל בהחלט שיהיה את המשהו המינימלי.
יעקב אשר: והדבר האחרון, שוב, הנושא של ההטמנה, דיברנו על זה קודם.
יעקב אשר: אני מציע, אדוני היושב-ראש, שבהחלטת הוועדה יהיה שאנחנו רוצים לשמוע גם איזושהי תוכנית שבאה והולכת בהדרגתיות ממקומות מסומנים "אדומים" למקומות פחות בעייתיים, שתוך עשר שנים מדינת ישראל כולה תהיה מוטמנת בחשמל, עם עדיפות למקומות רוויי אוכלוסייה, כי דיבר קודם אחד מנציגי חברת חשמל - -
אבישי ברוורמן: ד"ר ניב.
יעקב אשר: - - ואמר שיש קווים ארוכים מאוד חיצוניים בוואדיות ובמקומות אלה.
יעקב אשר: אז יכול להיות שעדיף לשמר ולהטמין קווים שמספקים לכמות גדולה מאוד של אוכלוסייה מאשר לכמות יותר קטנה.
יעקב אשר: תודה רבה, אדוני.
איציק שמולי: אני רוצה להצטרף להצעה הראשונה של חבר הכנסת אשר, אבל גם להדגיש ששם בדיוק עובר הגבול.
איציק שמולי: אני מדבר על ההצעה שלו להיעזר בגורמים פרטיים בעתות חירום.
איציק שמולי: יכול להיות שזו הצעה נכונה, ואני בטוח שבמסגרת תהליך הסקת המסקנות יחשבו גם על הדבר הזה, אבל אסור לתת רוח גבית לדברים שעולים מכיוון גורמים מסוימים, כאילו הנה הגיעה העת וההוכחה לכך שיש להפריט במהרה את חברת החשמל.
יעקב אשר: לא, לא.
איציק שמולי: לא אמרתי שאתה אמרת.
יעקב אשר: אני מבקש להדגיש – לפרוטוקול, ידידי שמולי ייתן לי את החצי דקה – לא התכוונתי להפרטת חברת חשמל.
יעקב אשר: דיברתי על כוח מסייע, שלא שווה לך להחזיק אותו כל השנה כשאתה צריך אותו רק ברגעי חירום.
איציק שמולי: בזמן שככה עובדים עוד היו בקור מקפיא וטיפלו בכל התקלות, כבר שמעתי חלק מהפרשנים מדברים על זה שאם זו רק הייתה חברה פרטית, אז כבר כל הקווים היו מתחת לאדמה, ועובדי החברה הפרטית היו נוחתים עם מסוקים על הגגות ומחלקים גם תה לאנשים, לא רק מטפלים בקווי המתח שנפלו.
איציק שמולי: אז הניסיון שלנו בהפרטה של גופים ציבוריים במדינה - - -
<יפתח רון-טל: אם חברות פרטיות היו עכשיו באירוע הזה, פה היינו יושבים עם נרות.
אבישי ברוורמן: אני אמרתי, ואני חוזר עוד פעם – שוורצנגר, שוורצנגר, ככה נפל שוורצנגר, שהלך והפריט את כל המערכת, וקליפורניה קרסה.
איציק שמולי: אז הנקודה ברורה, כי הניסיון שלנו במדינה מראה שהפרטה של גופים ציבוריים – כמו בריאות, רווחה, ואני חושב שגם במקרה הזה – לא הראה הצלחה יתרה, בוא נגיד, וגם בטח לא שיפר את השירות בגופי הרווחה והבריאות.
ג'מאל זחאלקה: ברשותך, כבוד היושב-ראש, אני רוצה להקריא מכתב שהגיע אלי עכשיו, לנושא הזה בדיוק.
ג'מאל זחאלקה: אני אתרגם אותו מערבית.
ג'מאל זחאלקה: שלום ד"ר ג'מאל, אני רוצה לעדכן אותך במצב החשמל באזור שלנו.
ג'מאל זחאלקה: אבו גוש, רק במחצית מהכפר יש חזרה חלקית של החשמל.
<קריאה: לא כפר.
<קריאה: זה יישוב.
אבישי ברוורמן: זה נכון לעכשיו.
ג'מאל זחאלקה: כן, עכשיו הגיע.
אורי מקלב: נכון לעכשיו.
אורי מקלב: קרית יערים, טלז סטון.
ג'מאל זחאלקה: עין נקובא – יש חשמל, חזר החשמל.
ג'מאל זחאלקה: עין ראפה – אין חשמל בכלל.
ג'מאל זחאלקה: אנשים סובלים קשה, סגרו את הכניסה לכפר כי מרכיבים גנרטור או משהו, כנראה שהוא מקולקל.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן.
ג'מאל זחאלקה: אבו גוש כבר חמישה ימים, מחצית הכפר, כבר מיום חמישי אין חשמל.
ג'מאל זחאלקה: עין ראפה, הייתי אתמול באזור, יש בחור עוודאללה עוודאללה, אתמול הייתי בהלוויה שלו, הוא מת בגלל שלא היה חשמל, לא יכלו לחבר את מכשיר החמצן – הוא היה חולה והוא מת, הכחיל ומת.
ג'מאל זחאלקה: אני דורש מחברת החשמל לטפל בנושא הזה בדחיפות.
<יפתח רון-טל: אני רוצה להתייחס לזה.
אבישי ברוורמן: אתה רוצה להתייחס.
אורי מקלב: אני מעלה נושא, אני חושב שחשובה ההתייחסות שלך בעניין.
אורי מקלב: קודם כול, גם אני מצטרף לכל המאמץ ולברך את אותם טכנאים, מהנדסים שהיו על עמודי חשמל בקור במשך שעות רבות, אבל לא רק למהנדסים.
אורי מקלב: אני רוצה שתעבירו גם את ברכותי.
אבישי ברוורמן: מי שעלה למעלה זה לא רק מהנדס.
אורי מקלב: לא רק מהנדס ולא רק טכנאי, אני מדבר גם על אלה שעבדו במוקדים.
אורי מקלב: גם אותם צוותים – עם אותה יעל ועם אותה בת שבע דיברתי 12 שעות רצוף כשהיא הייתה במשמרת, אני מבין שהם עבדו קשה וראיתי מה הם עברו, תעבירו גם את ברכותי.
אורי מקלב: אבל אני אתחיל דווקא בנושא של מרכז העצבים, שזה המוקד לקבלת תלונות.
אורי מקלב: עצם זה שלא הייתה נפילה, קריסה של כל מערכת קבלת התלונות, זה לא דבר שעכשיו תלוי במזג אוויר דווקא.
אורי מקלב: זה כן היערכות שיכולה להיות.
אורי מקלב: זה לא עץ שנפל על חוט חשמל, שאתה לא יודע איפה הוא ייפול.
אורי מקלב: זאת מערכת מרכזייה שצריכה לקבל את התלונות והיא צריכה להיות ערוכה כן לקבל את כל התלונות.
אורי מקלב: עכשיו תשאל אותי, אז מה אם יחכו.
אורי מקלב: קודם כול, לחכות כמה שעות כדי להתלונן זה לא דבר פשוט, זה לא דבר קל.
אורי מקלב: שנית, איזה תשובה קיבלו מחברת חשמל?
אורי מקלב: אין צפי.
אורי מקלב: גם אם כבר השיגו פעם שנייה, אין צפי.
אורי מקלב: זה שלא היה צפי, דהיינו שלא ידעו להגיד לאנשים כמה זמן ייקח לתקן את התקלה, זה חלק קשה מאוד מתוך הבעיה.
אורי מקלב: מכיוון שאותה משפחה עם ילדים, אותם קשישים, אם היו יודעים שזה רק תקלה של ארבע שעות, חמש שעות, הם עדיין לא הולכים להתנייד ולנדוד למקומות אחרים, אבל אם הם היו יודעים שזה 24 שעות, שזה 48 שעות, שזה 96 שעות, ודאי הם היו יוצאים, היו מחפשים אלטרנטיבות, היו צועדים, ואת זה לא נתנו להם מכיוון שהייתה ציפייה שכל רגע הולך להידלק החשמל.
אבישי ברוורמן: תקווה.
אורי מקלב: דבר נוסף, אני מדבר עכשיו מתוך ניסיון.
אורי מקלב: צמוד הייתי למוקדים של חברת חשמל, וראיתי את ההתייחסות ואת ההשתדלות שלהם, אבל המציאות היא שאנחנו גם נמצאים היום במצב שכמה יממות לא היה חיבור לחשמל, עשרות אלפים היו מנותקים.
אורי מקלב: זה נתון, לא משנה מי אשם, אבל זה נתון קיים, שלמאות אלפים לא הייתה אספקת חשמל, ואני לא צריך להרחיב מה ההיבטים לאותה קשישה, לאותו זוג, לאותו בודד, ילדים קטנים בני כמה ימים.
אורי מקלב: אבל, ראינו הבדל, לא בכל המקומות התקלות היו בגלל עצים שנפלו על חוטי חשמל.
אורי מקלב: זה לא רק מקומות יישוב שלמים שהיו מנותקים בגלל חוסר גישה, שכונות שלמות.
אורי מקלב: בתים רבים, בניינים, חלק מהדיירים כן, חלק מהדיירים לא – זו בעיה של נתיכים – ואני הייתי עד, לא למקרה אחד, לעשרות מקרים שהתיקון לקח חמש דקות, זה רק להחליף.
אבישי ברוורמן: ולא היה מספיק כוח-אדם שהגיע?
אורי מקלב: אבל עד שהגיעו זה לקח 48 שעות.
אורי מקלב: אם היה לנו מוקד שהיה יודע לנווט – סליחה, אני מצטערת, מר מקלב, אני לא שומעת אותך.
אורי מקלב: הרעש, המוקד – היה קשה אפילו לקבל תלונות.
אבישי ברוורמן: אתה אומר בצורה ברורה - - -
אורי מקלב: המוקד זה מרכז העצבים שאני היום רואה כמה הוא חשוב, כמה חשוב לגבות אותו, כמה חשוב שיהיה צוות מקצועי, וידעו להפריד בין צרכנים פרטיים.
אורי מקלב: אתם יודעים כמה צרכנים פרטיים היו מנותקים?
אורי מקלב: זאת לא הייתה בעיה של עץ, בתוך בניין, בתוך כניסה – כניסה אחת כן, כניסה שנייה – אלה בעיות אחרות של תשתיות, אנחנו יודעים.
אורי מקלב: דרך אגב, אלה תקלות שגם חזרו על עצמן באותם מקומות, ובין תקלה לתקלה היו 24 שעות, אם לא 36 שעות, שלא יודעים.