GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נחום איצקוביץ: תנו לי שנייה, אני לא בבית-משפט, באמת, אני מוכן - - -
<קריאה: תנו לו רגע, תנו לו, הוא מדבר לכיוון שלכם.
<נחום איצקוביץ: תראו, אני לא מתכוון להתפרץ.
אבישי ברוורמן: רבותי, גב' חדש, זו פעם אחרונה שאת מפריעה לו.
<נחום איצקוביץ: תראו, לקרן יש כללים, אבל אני רוצה לשאול אותך שאלה, מי שיודע לתת תשובה, האם יש תאגידי משנה ל"אופיס-דיפו"?
<מיכאל ביטון: חברות בת קטנות, זה רעיון שלי.
<נחום איצקוביץ: תאגידי משנה שבגודלן הן עד 100 מיליון שקל.
אבישי ברוורמן: הוא רוצה להיכנס - - -
<נחום איצקוביץ: כי הקרן יודעת לתת סיוע בערבויות לתאגידים עד 100 מיליון, אז צריך לחשוב ביחד אם יש תאגיד או תאגיד משנה שדרכו היא יכולה לבצע את הסיפור הזה, אז הקרן יכולה – ואז אפנה לשר הכלכלה ואבקש - -
אבישי ברוורמן: ותגמור את זה עכשיו?
<נחום איצקוביץ: - - ממי שעוסק בעניין לגבי אותו תאגיד – אני לא יודע לתת תשובה, אני רק שואל שאלה.
אבישי ברוורמן: לא, עכשיו אנחנו צריכים פתרונות.
אבישי ברוורמן: נאומים אנחנו לא צריכים, פתרונות.
<רונן לוי: סמנכ"ל כספים.
אבישי ברוורמן: בבקשה, אדוני, סמנכ"ל הכספים.
מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים פתרונות.
<בני ביטון: - - - אתם צמחוניים אתם, חבל לכם על הזמן.
אבישי ברוורמן: בני, נגמרה מערכת הבחירות, תן לי להתקדם, הלאה.
<בני ביטון: תתקדם, תן לי, גמרתי, בסדר.
<קינן ממן: יש לי גם פתרונות, אגב, אני זה שטרטרו אותו במשך שבוע שלם בין כל פקידי האוצר שהסבירו לי למה אי-אפשר לקבל סיוע.
<קינן ממן: עכשיו, יש לי גם רעיונות ויש לי גם פתרונות וגם לשאלתך יש פתרון.
<קינן ממן: החברה מתחילה מ-square one, כלומר מאפס, היא לא מוכרת היום שקל בחנויות.
<קינן ממן: רונן הקים חברה חדשה שקוראים לה "ריטייל 3000" - היא באפס מחזור, היא בוודאי לא תגיע ל-100 מיליון שקל בתקופה הנראית לעין, לכן אתה יכול להכניס את זה לכל קטגוריה שאתה רוצה - עסק קטן, עסק בינוני, עסק גדול - -
<קינן ממן: - - אתה יכול להיכנס לשם.
אבישי ברוורמן: איזה ראש אתה.
<קינן ממן: יתירה מזאת, אני בא ואומר לכם שיש לביטוח לאומי קרן לפירוקים - - -
אבישי ברוורמן: בשביל זה אמרתי, ישב פה השר, שר הרווחה.
<קינן ממן: ישב פה השר, אבל הוא הלך.
אבישי ברוורמן: כן, אני יודע.
<קינן ממן: וקרן הפירוקים הזאת בדיוק נכנסת למצבים כאלה שמקדימים את תשלומי הפירוק לחברות לצורך הצלת העובדים, וכבר בוחנים לנו את זה מול מנכ"ל ביטוח לאומי כמה עורכי-דין שקשורים אליהם.
<רונן לוי: הבעיה שאין זמן.
<רונן לוי: אנחנו על זמן שאול.
<קינן ממן: רגע, יש לי גם - - -
אבישי ברוורמן: איך אני אומר עוד פעם, איצקוביץ, תעשה לי טובה, יאיר רק אומר לי לא, אז את יאיר – אני רוצה שמישהו מכם, קח את זה אתה, שב אתו ביחד ותסגור את זה, לעזאזל.
מיקי רוזנטל: בשביל ערבות של 8 מיליון שקל לשלוח 800 עובדים הביתה?
מיקי רוזנטל: יצאתם מדעתכם.
<בני ביטון: צודק.
<יאיר זילברשטיין: חבר הכנסת ברוורמן, גם את הנושא של הביטוח לאומי ביררנו, למיטב ידיעתנו הם כבר קיבלו את זה, וכבר דיברנו אתם על זה, את הנושא של ביטוח לאומי - - -
אבישי ברוורמן: אתה תמיד תגיד לא.
<יאיר זילברשטיין: לא, אנחנו כבר - - -
אבישי ברוורמן: תן לי כבר פתרון חיובי.
<יאיר זילברשטיין: אני אומר שניסינו גם את הנושא של ביטוח לאומי לסדר, ואנחנו מנסים לעזור גם שם, עד כמה שאני מבין - -
<קינן ממן: אין לנו זמן לניסיונות האלה.
<יאיר זילברשטיין: - - יש ניסיון ומשהו חיובי בהקשר הזה - - -
מיקי רוזנטל: אבל אין זמן.
<רונן לוי: החברה נמצאת בפירוק, היא כבר - - -
מיקי רוזנטל: זה לא יכול להיות, אתם - - -
אבישי ברוורמן: מה זה חיובי?
אבישי ברוורמן: עוד שבוע?
אבישי ברוורמן: אני רוצה שמישהו ממשרד האוצר וממשרד הכלכלה ישב פה ביחד ויגמור את זה היום.
מיקי רוזנטל: תקשיבו, אנחנו לא חיים בגיהינום, זו מדינת ישראל פה, מה קרה לכם?
מיקי רוזנטל: אתם לא יכולים, זה לא הגיוני.
<קינן ממן: חברים, אני יכול להגיד לכם שאף אחד מפקידי האוצר לא קיבל ממני מספר אחד, לא ביקשו, לא שאלו, לא כלום, הם לא יודעים אפילו לקראת מה אנחנו הולכים.
אבישי ברוורמן: אני מאמין לך.
אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין, ישבת אתו על הפרטים?
אבישי ברוורמן: אתה יודע את הפרטים?
אבישי ברוורמן: ישבת אתו?
<יאיר זילברשטיין: עד כמה שאני מבין - - -
אבישי ברוורמן: אז מי ישב אתו?
<יאיר זילברשטיין: אני מבין שהוא ניסה לפנות לקרן בערבות מדינה ביחד עם החשבת - - -
<קינן ממן: לא ניסינו את הקרן, לא פניתי לקרן.
אבישי ברוורמן: מי ישב אתו?
<רונן לוי: שלחתם אותנו לשבוע סרק, שבוע סרק.
<יאיר זילברשטיין: ביחד עם החשבת הכללית - - -
אבישי ברוורמן: מי ישב אתו לפתור את הבעיות?
אבישי ברוורמן: ניהלתי בחיים שלי, ביחד אתו בניתי פה אוניברסיטה - -
<רונן לוי: לא מספיק שלא עזרת, גם שרפתם לנו שבוע.
אבישי ברוורמן: - - ניהלתי בעולם, כשיש לי בעיה, אני לוקח שלושה אנשים ואני פותר אותה.
אבישי ברוורמן: מה זה שמסתובבים ככה כמו סביבון?
<רונן לוי: סליחה, כבוד היושב-ראש, שר האוצר הבטיח לי, אני רוצה לשאול שאלה, ברשותך.
אבישי ברוורמן: מה זה הדבר הזה?
<רונן לוי: כבוד היושב-ראש, לפני שהודעתי על הרכישה דיברתי עם שר האוצר כמה פעמים, הוא בדק וחזר אלי, ואמר לי בפירוש: רונן, אני אתך, אני עוזר לך - האם סתם הוא אמר לי או שהוא מתכוון לעזור?
<רונן לוי: אני רוצה לדעת את התשובה פה, כי אני הולך בעוד שעה להודיע לעובדים אם נותנים את מכתבי הפיטורים או שאני רוכש וסומך על מה ששר האוצר אמר לי.
<רונן לוי: זה מה שאני רוצה.
<רונן לוי: שלחתי לו אתמול בערב, היום הייתה לו כותרת גדולה שהוא ביטל את מס ההכנסה, בכל העיתונים הוא בכל הכותרות היום.
<קינן ממן: לעובדים שלא חייבים במס זה לא עוזר.
<רונן לוי: הוא לא ענה לי אתמול, שלשום הוא ענה לי, אתמול הוא לא ענה לי כי היום הוא בכותרות.
<רונן לוי: אני מבטיח לך שאוציא את כולם לצמתים ונשרוף צמיגים כמו ששרפו צמיגים ב"פרי גליל" - 120 עובדים, אני מבטיח לך.
מיקי רוזנטל: רגע, מתחיל לאיים?
מיקי רוזנטל: הוא מאיים, אנחנו לא בסרט הזה.
מיקי רוזנטל: הוא עוד לא בעלים של העסק הזה.
אבישי ברוורמן: רגע, רונן, אל תאיים.
אבישי ברוורמן: עכשיו תקשיבו, אני מגיע לסיכום פה, אבל דבר אחד, מחר בשמונה בבוקר תהיה ישיבה של ועדת הכלכלה וישיבת חירום שבה אני מבקש משר האוצר ומהפקידים לא הצהרות בשמים, לשבת ביחד עם איצקוביץ, ביחד עם רונן לוי, ולהביא לי פתרון על ה-8 מיליון שקל האלה.
אבישי ברוורמן: כן, זה פשוט בושה וחרפה לתת הרצאות כלליות למה אי-אפשר לעשות במקום לשבת לפתור בעיה, למה לא - זה הדבר הכי קל, אתה יושב ונותן לי – אני חושב שיש פה אפשרות.
אבישי ברוורמן: אומר לך הבחור הצעיר הזה - הסמנכ"ל בן גילך, ייתן לך 30 פתרונות, אמר לך שזה פחות מ-100 מיליון שקל, כשיש רצון, איך אמר פעם איזה אחד שהקים את המדינה הזאת, שהרעיון שלו היה - אם תרצו אין זו אגדה.
אבישי ברוורמן: כשאין רצון אז יש סיבות.
אבישי ברוורמן: את הדבר הזה אפשר לפתור.
אבישי ברוורמן: לכן אני מגיע לסיכום, דב חנין ואני מסכם, בבקשה.
דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, - - -
<משה חדד: אני רוצה להגיד משהו, אני חייב להגיד משהו.
אבישי ברוורמן: בבקשה, משה.
<משה חדד: אני חייב להגיד משהו, אני רוצה פה להצהיר באופן חד-משמעי, במידה שההנהלה לא תחזור בה מהתוכנית שאתמול פנו לעובדים ואמרו להם שהם ברשימת מפוטרים, שיפנו לעובדים האלה, יימשכו חזרה את הדברים.
<משה חדד: לא ייתכן לבוא לעובד שעובד 40 שנה לפרוזדור, להגיד לו: אתה ברשימת המפוטרים כאילו הוא איזה כלי חפץ, כל המפעלים בנגב ערוכים יחד, החברות האלה ייסגרו, לא יהיו פיטורים, נצא לכבישים, הנגב ייסגר, הנגב יבער, לא יפוטר עובד אחד ב"כי"ל", עובד אחד.
<משה חדד: מפה אני פונה, קחו חזרה את המילים שאמרתם לעובדים, לפנות לעובדים, להצהיר שאנחנו מושכים חזרה את הדברים, נשב עם מועצת העובדים ונגיע לידי התייעלות יעילה בחברה, ולא, לא יהיו חברות ב"כי"ל", נקודה.
<שלומי ירוחם: מה קורה, כבוד היושב-ראש?
<משה חדד: צריכה לצאת הצהרה מפה, כבוד היושב-ראש.
אבישי ברוורמן: אסכם, משה.
<משה חדד: זה לא ייסגר ככה בהבטחות באוויר.
אבישי ברוורמן: תאמין לי, הוא דיבר על זה, אנשים צריכים לחוות דברים, כי לפעמים בחורים צעירים ובחורות צעירות שלא מבינים את החיים – לא סיפרתי אף פעם, אבי היה נגר, בסוף שנות ה-50 שלו נסגרה הנגרייה ועד גיל 75 בלי פנסיה, בלי כלום, אבי היה נוסע בשלושה אוטובוסים לעבוד בשכר הכי נמוך באיזה קיבוץ, ואני ראיתי את הדברים האלה.
אבישי ברוורמן: אנשים, חלקם, לא מבינים את הנושא של ערבות הדדית במדינה הזו ואבטלה, ולכן כשאין פתרון אני מבין, אבל התפקיד של משרד האוצר ומשרד הכלכלה זה לא לתת דיבורים, זה לתת פתרונות - בשביל זה לא צריך כותרות בפייסבוק.
<קינן ממן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם להציע פתרון שיכול להיות, אומנם הוא לא לנקודה - דיברתי עם חבר הכנסת רוזנטל, הוא אמר שזה רעיון טוב, אני רוצה שיירשם בפרוטוקול, קחו את זה, אני מעביר לכם את הכפפה.
מיקי רוזנטל: תגיד את התפקיד שלך, שיידעו מי אמר את זה.
<קינן ממן: זה לא יפתור את הבעיות עכשיו, אבל זה יכול - -
אבישי ברוורמן: בחשיבה הלאה.
<קינן ממן: - - למנוע סוגיות כאלה בעתיד.
אבישי ברוורמן: שאיצקוביץ יעמוד בפרץ.
<קינן ממן: ברגע שחברות מושכות דיבידנדים של מיליונים ומיליארדים יש 25% מס חברות על דיבידנד.
<קינן ממן: אפשר לעשות תקנה או חוק, הוראת שעה, whatever, איך שתקראו לזה, להעלות את זה ל-30% - 5% המדינה, 5% החברה, ישימו 10% בצד קרן לעובדים, ולא פקידי האוצר ישחררו את זה, אלא החברה, זה יהיה סגור קומפלט, אי-אפשר לגעת בזה, כשיש פיטורים המוניים, יש כסף, אפשר להחליט מה עושים אתו: לשלם פיצויים מוגדלים, לעשות פרישה מוסדרת - -
אבישי ברוורמן: לפי דעתי מאוד יפה.
<קינן ממן: - - זהו, ואף אחד לא יכול להתערב לך בכסף הזה, אתה יכול רק בחתימת שר האוצר לשחרר את הכסף.
אבישי ברוורמן: חשיבה מחוץ לקופסה, בוא נגמור עכשיו.
אבישי ברוורמן: רשמתי את זה, ננסה לקדם את זה.
<משה חדד: אפשר לקבל הצהרה?
<משה חדד: אפשר שתצא קריאה מפה לחזור מכל התוכנית הזאת?
אבישי ברוורמן: אגיע לסיכום.
אבישי ברוורמן: לפני שאגיע לסיכום, חבר הכנסת חנין, ואני מסכם.
דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, הדברים שנשמעו פה הם מאוד קשים ומרגשים, אעשה כל מאמץ לדבר גם בקיצור וגם בשקט.
דב חנין: יש מכנה משותף בין מה שקורה ב"אופיס-דיפו" לבין מה שקורה ב"כי"ל" למרות ההבדלים, והמכנה המשותף הוא שמדינת ישראל, ממשלת ישראל מושכת את ידה מהאחריות לנושאים שהיא אחראית עליהם.
דב חנין: אתמול שמענו בשמחה ששר האוצר גילה 3.5 מיליארד שקל, אנחנו שמחים על כך, תנו 8 מיליון בערבות כדי לפתור בעיה שהמשמעות שלה - אם היא לא תיפתר יהיו עשרות מיליונים בדמי אבטלה.
<קינן ממן: להוריד מסים למי שלא משלם מסים זה אבסורד.
דב חנין: מעבר לזה, אני רוצה להגיד כמה מילים על הנושא של "כי"ל".
דב חנין: הרווחתם רווחים עצומים, הרווחים שהרווחתם זה בגלל שמדינת ישראל נתנה לכם את משאבי הטבע שלנו, ובזכות העובדים שלכם שעובדים בתנאים קשים, עבודה לפעמים אפילו מסוכנת, מפרכת.
דב חנין: ובאמת אתם צריכים להיות אסירי תודה לעובדים האלה, הנאמנים, המסורים, המקצועיים שעומדים מאחורי החברה ותומכים בחברה ומעוניינים בהצלחת החברה, באמת עובדים שמתייחסים לעצמם כחלק מהחברה, וכדאי מאוד שהחברה תתייחס אל העובדים באמת כמו שהם מתייחסים אל החברה ולא אחרת.
דב חנין: אני רוצה לומר משפט על דבר שמאוד הרגיז אותי, איזושהי התייחסות מיתולוגית שלא צריך להתערב בחברות פרטיות, אמר את זה חבר הכנסת דוד צור.
דב חנין: מדינת ישראל כל הזמן התערבה כדי לעזור לבעלים, כדי לסייע לבעלי המניות, לתת לכם הטבות מס, לקדם אתכם, ליצור לכם הסדרים, עכשיו הגיע הזמן שמדינת ישראל את אותה התערבות תעשה למען אזרחי ישראל, העובדים הנאמנים, המסורים האלה, שתיתן להם את אותו גב, לפחות חלק מאותו גב שהיא נתנה לכם.
דב חנין: אני מבין את הבעיה, שמעתי את דבריך, גם רשמתי אותם, אני מבין את בעיית העודפים בשוק, זו בעיה רצינית.
דב חנין: אגב, זה רק אומר - - -
מיקי רוזנטל: היא זמנית, אל - - -
דב חנין: לא יודע, אני מקבל את הדברים כמו שנאמרו.
דב חנין: זה, אגב, אומר מבחינתי - - -
מיקי רוזנטל: אם כן, למה הם כבר רוצים את שדה בריר אם המחיר של הפוספטים יורד?
מיקי רוזנטל: לא צריך את שדה בריר - - -
דב חנין: אני מסיים, דקה וחצי בדיוק, זה אומר - - -
דב חנין: חבר'ה, תנו לי לסיים בדקה וחצי.
טלי פלוסקוב: פתרתם את הבעיה, אין שדה בריר.
מיקי רוזנטל: פוספטים זה לא שווה כלום, אז שיעזבו את שדה בריר.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת רוזנטל, אתה לא - - -
דב חנין: מיקי, תנו לי לסיים בדקה וחצי.
מיקי רוזנטל: סליחה, אני מתנצל.
דב חנין: זה בהחלט אומר, אם יש עודפים שאין לכם צורך בשדה בריר וזה סתם ספין, אבל אני שם את זה כרגע בסוגריים, הבעיה מאוד מאוד פשוטה, כשהרווחתם לקחתם את הרווחים לכיס, כשיש איזושהי בעיה אתם עושים – וזה נורא נכון מה שאמר פה השר, זה בדיוק המנגנון האכזרי – אתם זורקים החוצה את העובדים שמשתכרים שכר ראוי, לא מי יודע מה, לא מתעשרים מזה, הם משתכרים שכר ראוי, אתם מעיפים אותם, רוצים להעיף אותם כדי לקחת במקומם אחר כך עובדים הרבה יותר זולים.
דב חנין: ולכן אני בזה רוצה לסיים, מה שאני מציע, זה שבמקום לפטר אפילו עובד אחד, תקצצו ברווחים שלכם, תחזירו לקופת העובדים את מה שלקחתם לכיסים שלכם, תחזירו לקופת מדינת ישראל את מה שלקחתם לכיסים שלכם.
דב חנין: ואני רוצה לסיים באמירה שאני יודע שהיא אמירה קשה, אני לפחות עומד מאחוריה, אני מרגיש שבמהלך הזה אתם מכריזים מלחמה על העובדים שלכם, אתם מכריזים מלחמה על הנגב.
דב חנין: כיוון שהנגב הוא חלק ממדינת ישראל, אתם מכריזים מלחמה על מדינת ישראל, - -
<משה חדד: כל מפעלי "כי"ל" בקלחת הזאת.
דב חנין: - - אני רוצה שהדברים האלה יירשמו בלונדון, כי מדינת ישראל יודעת להשיב מלחמה כשמכריזים עליה מלחמה.
אבישי ברוורמן: לפני הסיכום יהיו שלושה משפטים בסדר הזה - - -
<משה חדד: צריכה לצאת מפה קריאה, כבוד היושב-ראש.
אבישי ברוורמן: אדוני, בכל זאת אגיד את הקריאה.
אבישי ברוורמן: אתן למר איצקוביץ דקה, לבני ביטון שפתאום מרים את האצבע והתנהג יפה דקה, לטלי וכמובן לידידי היקר רוביק, ואסכם - ואבנר.
אבישי ברוורמן: אז אולי בסדר הזה: איצקוביץ, מימון, ביטון, פלוסקוב, דנילוביץ, ברוורמן.
<נחום איצקוביץ: המשפט שאני רוצה לומר זה, חבר קינן, ניפגש אתך מייד אחרי הישיבה.
אבישי ברוורמן: תודה, הלאה.
מיקי רוזנטל: טוב מאוד.
מיקי רוזנטל: אבל תבואו עם פתרון - - -
אבישי ברוורמן: רגע, מיקי, אתה לא בזכות דיבור.
אבישי ברוורמן: סייג לחוכמה שתיקה.
אבישי ברוורמן: כן, מר מימון.
<אבנר מימון: אני רוצה לומר כך, ראשית, אני מוחה ומתקומם גם רגשית לשמוע את דברי חבר הכנסת חנין על הכרזת מלחמה של "כי"ל" על הנגב, לא היה דבר כזה, אין חברה כמו "כי"ל" שקרובה לנגב, - -
<אבנר מימון: - - ורגישה לזכויות העובדים כמו "כי"ל", אחד.
<אבנר מימון: שניים, ברוח הדברים המאוזנים והנבונים, הייתי אומר, של רוביק בתחילת הדיון ושל חבר הכנסת צור, אני חושב שאם ועד העובדים יתעשת, יכנס אתנו למשא-ומתן ענייני והדוק, אנחנו יכולים לפתור את הבעיה הזאת.
אבישי ברוורמן: תודה, אתייחס - - -
<שלומי ירוחם: שיבוא עם שולחן נקי, עם ידיים נקיות, לא עם אקדח לרקה.
אבישי ברוורמן: רבותי, אבנר, תודה.
אבישי ברוורמן: אסכם, שמעתי אותך, שמעתי את העובדים לפי הסדר, אמרתי, קודם כל אתן לך רונן, בבקשה, לפני שאר הנציגים, והבקשה, תוריד את ההתלהמות.
<רונן לוי: משפט אחד, אני רוצה להגיד שהרגשתי פה ביטחון עצמי, חיזקתם אותי, וממש אני מרגיש שבאמת עוד יותר שכולם אתי, ועכשיו אני בטוח שכולם אתי, אני מודיע שאני רוכש ובעוד שעה זה עובר לבית-המשפט.
אבישי ברוורמן: אנחנו לא אתך.
<רונן לוי: אתם עם החברה ועם העובדים.
אבישי ברוורמן: אנחנו בעד מפעלים שהם בני-קיימה והעובדים, אני את מר לוי לא - - -
<רונן לוי: אז אני מקבל החלטה שאני מודיע כרגע לעורכת-דין ליזה שבעוד שעה נשאיר את כל העובדים, אנחנו נרכוש את הרשת, אני מאמין ובטוח שיעזרו פה.
אבישי ברוורמן: תודה רבה, אנחנו ננסה להתקדם.
אבישי ברוורמן: מר ביטון, אחרי זה גב' פלוסקוב, מר דנילוביץ ואני מסכם.
<בני ביטון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש כמו שעשית ל"אופיס-דיפו", אני מבקש שבשבוע הבא יהיה דיון על "כי"ל" ונשמע מהעובדים, ניתן להם שבוע, נביא אותם לשולחן הדיון פה כי אחרת כל הנגב יבער, אז אני מבקש בשבוע הבא שיהיה דיון נוסף בנושא הזה, ונשמע מה העובדים אומרים וגם מה הנהלת "כי"ל", תודה רבה.
אבישי ברוורמן: תודה רבה, בני.
אבישי ברוורמן: טלי.
טלי פלוסקוב: משפט אחד, אני מאוד רוצה לקוות כאן בשביל כולנו שכל הרעש הזה סביב העובדים ב"רותם" לא היה קשור לשדה בריר.
טלי פלוסקוב: חברים, אם אתם רוצים את שדה בריר, אמרו פה את המילים "שדה בריר" לא פעם אחת, ואני אומרת לכם, פעם עשירית או פעם 20 - עד שלא נהיה בטוחים – אני אומרת כרגע בשם העיר וגם תושבי העיר שלי שנמצאים כאן
טלי פלוסקוב: אני יודעת – שהדבר הזה לא פוגע בתושבים ולא בניסיון, סליחה, זה כן פוגע, לא אתן לשדה בריר להיות, שיהיה ברור.
<אבנר מימון: בלי בריר גם לא תהיה "רותם".
טלי פלוסקוב: - - - ותשמרו על העובדים האלה.
<קריאה: את צריכה לתת את בריר.
אבישי ברוורמן: רבותי, רבותי - - -
טלי פלוסקוב: תבוא לגור - - -
אבישי ברוורמן: רבותי, אנחנו, - - -
<קריאה: - - - שחי ונושם את הפוספט הזה, אני 35 שנה בחברה, מה קרה לי?
<קריאה: אני בניתי את - - -
אבישי ברוורמן: רבותי, - - -
<משה חדד: - - -
אבישי ברוורמן: משה, אוציא אותך, אוציא אותך.
<משה חדד: בסדר, סליחה.
אבישי ברוורמן: כל אחד בפרלמנט העברי יגיד מה שהוא רוצה פה וזכותו לעמדה שלו, אף אחד לא ישתיק פה ובטח לא את ראשת עיריית ערד.
אבישי ברוורמן: רוביק, בבקשה.
<רוביק דנילוביץ': אני מסתכל על היום שאחרי.
<רוביק דנילוביץ': אני קורא לכולנו, גם לחברי ראשי הרשויות, אני חושב שעברנו, בני, את הטרמינולוגיות של להבעיר את הנגב, אנחנו כבר לא שורפים צמיגים, אנחנו מספיק חזקים, יש סוגיות שצריך לטפל בהם, - -
<רוביק דנילוביץ': - - לפעמים צריך לדעת גם להיאבק מול מי שצריך לדעת להיאבק.
<רוביק דנילוביץ': אני חושב שהנגב עבר כמה - -
אבישי ברוורמן: פאזות.
<רוביק דנילוביץ': - - מדרגות וכמה פאזות.
<רוביק דנילוביץ': כולנו ביום שאחרי נצטרך להיות שותפים, להמשיך את העשייה, את הפיתוח, יש איזושהי סימביוזה, לכולם חשוב שכולם יהיו חזקים, ההנהלה צריכה להבין שהעובדים הם הנכס הכי יקר, אין "כימיקלים לישראל" בלי העובדים, העובדים המסורים, העובדים המקצועיים.
<רוביק דנילוביץ': אני פונה אליך, אבנר, באמת לא בהתלהמות, אני מבקש, גם מהיושב-ראש, דיברו פה קודם על רצון טוב, אני ממש מבקש, תיקחו פרק זמן עכשיו, תודיעו גם אתם, דווקא אתם החזקים, תודיעו עכשיו שאתם מקפיאים את מכתבי הפיטורים לפרק זמן של שלושה שבועות ובמקביל שבו ביחד.
<רוביק דנילוביץ': אני מאמין גדול שבאווירה טובה שתשבו ביחד, שאף אחד לא מכופף את היד אחד לשני, אלא באים באמת בגובה העיניים, כי יום אחרי תצטרכו לעבוד ביחד, כשזה מתחיל להתלהם ומשחררים את הנצרה אי-אפשר לדעת מה יקרה אחר כך.
<רוביק דנילוביץ': מתוך אחריות, אנא, דווקא אתם החזקים תאמרו: בסדר, שלושה שבועות אנחנו מקפיאים, נותנים, ממצים כל רגע להידברות, לשיתוף פעולה, ואני בטוח שתגיעו להבנות ולהסכמות.
אבישי ברוורמן: רוביק, אני גאה בך, פעם היית תלמיד שלנו, היום אתה כבר מורה לנו, תודה רבה.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לסכם, אין יותר דיבורים, אני מסכם.
אבישי ברוורמן: קודם כול אני מודה לכולם על הדיון הזה, היו פה לפעמים קצת יציאות של יצרים, אבל הם באו מהלב, אבל זה היה דיון חשוב וענייני שמציג את הדברים שעל הפרק במדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: אני מסכם לפרוטוקול: ועדת הכלכלה מודאגת מפיטורי עובדים במשק ובמיוחד מפיטורי עובדים בפריפריה.
אבישי ברוורמן: הוועדה תובעת מהנהלת "כי"ל" – ואני אומר, אבנר, אתה יודע את הכבוד שיש לי ל"כי"ל" ולתרומה שלה בנגב ולך אישית – לשקול מחדש את פיטורי העובדים נוכח הנתונים שהוצגו כאן, ולהעביר אליה תוך שבוע דוח על תוצאות המשא-ומתן.
אבישי ברוורמן: תוך שבוע אני רוצה דוח ברוח הדברים שנאמרו כאן.
אבישי ברוורמן: אני כל חיי באותו דבר שדיבר מר דנילוביץ, אפשר לפתור בעיות.
אבישי ברוורמן: כשאני מקשיב להם ולכם אני רואה שאפשר להתקדם, יש פתרון, אבל אני חוזר - גמישות זה כוח, ויתור זה עוצמה.
אבישי ברוורמן: אני לא רוצה לשמוע כמו שהידיד הצעיר שיש לי, מר זילברשטיין, שאני כל כך מעריך אותו, שלפעמים הוא רוצה להיות כל כך צודק ואז אתה נהיה dead right.
אבישי ברוורמן: לכן אני בא אליך, ממרום ניסיונך תעביר את המסר למר בורגס, תעשו את הדברים האלה ותתקדמו.
אבישי ברוורמן: לא ייתכן שבגלל תנודות, שיכולות להיות קצרות טווח, במחירי הסחורות בעולם יפוטרו 120 עובדים בנגב.
אבישי ברוורמן: הוועדה מכוונת כמובן שלא נערב פה שיקולים לא עניינים, אשר לשדה בריר זה שיקול בפני עצמו, זה לא קשור לנושא הזה.
אבישי ברוורמן: הוועדה תובעת – ואני מסתכל על זילברשטיין ואיצקוביץ – משרי האוצר והכלכלה לבדוק גם במקרה של "כי"ל" וגם במקרה של "אופיס-דיפו" כיצד ניתן למנוע ולצמצם את מספר המפוטרים.
אבישי ברוורמן: יש קרנות בלי סוף, מהקרנות האלה בסופו של דבר אנחנו לא ברור לנו שיש סחורה.
אבישי ברוורמן: וכן לבחון מהלכים כלליים, מר איצקוביץ, לשוק התעסוקה גם במסגרת מרכז ההשקעות, גם במתן הנחות בארנונה, כפי שביקשו ראשי הערים.
אבישי ברוורמן: לא ייתכן שמשרד האוצר יציג כאן רק נתוני מקרו, אבל יסרב לטפל בגובה דמי האבטלה מהנמוכים ב-OECD, לא בעולם המערבי, ב-OECD, שר הרווחה, ובתחום ההכשרה המקצועית.
אבישי ברוורמן: רק אם משרד האוצר יטפל בתחומים האלה הוא יוכל לטעון שיש מעברים של עובדים ממשרה למשרה, כי כאשר מאות עובדים מפוטרים, חלקם נמצאים חודשים במצב של אבטלה.
אבישי ברוורמן: כפי שהודעתי בנושא של "אופיס-דיפו", אני מכנס מחר בשעה שמונה בבוקר ישיבה של הוועדה ואני פונה, לא מאגו, לא משום מקום, לשבת ולהביא פתרון, מר זילברשטיין, מר איצקוביץ, לכו למעלה, מר קינן יושב פה, מר לוי.
אבישי ברוורמן: נשב פה בשמונה בבוקר, הפתרון שלכם, שר האוצר יביא בשורה, שר הכלכלה יביא בשורה ולאנשים תהיה תקווה.
אבישי ברוורמן: קודם כל, אני לא יכול בלי להגיד מילה על אריק איינשטיין.
אבישי ברוורמן: גם אני מעריץ גדול שלו.
אבישי ברוורמן: עצוב.
אבישי ברוורמן: הוא היה יחיד.
אבישי ברוורמן: אנחנו בעולם שבו יש כל כך הרבה שירה שטחית מכל הצדדים.
אבישי ברוורמן: הייתי צריך לשים את העניבה האדומה שלי, כי גם אני אוהד הפועל.
אבישי ברוורמן: אריק בטח מחייך בשמיים.
אבישי ברוורמן: בטח כואב לו לראות את הפועל כמו שהיא.
אבישי ברוורמן: חברים, קודם כל אני מודה לכם שקמתם בבוקר.
אבישי ברוורמן: מר לוי, כל הנציגים שנמצאים כאן.
אבישי ברוורמן: היה לנו אתמול דיון סוער.
<לאה ורון: גם דורון ינאי הוא אחד השותפים.
<לאה ורון: הוא יושב ליד מר לוי.
אבישי ברוורמן: דורון ינאי, נעים מאוד.
<דורון ינאי: בוקר טוב.
אבישי ברוורמן: אני שמח מאוד לשמוע שאתם מתקדמים, ואנחנו נעקוב.
אבישי ברוורמן: אולי נפתח בדיווח.
אבישי ברוורמן: מר לוי.
<רונן לוי: אנחנו נפגשנו אתמול עם החבר'ה מהאוצר.
אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין.
אבישי ברוורמן: מי עוד היה שם?
<יונתן רזניק: יונתן רזניק ועמית מרזאי.
<רונן לוי: הם הציעו לנו הצעה מורכבת מאוד שהתוצאה שלה בסופו של דבר היא פחות ממה – אפשר להשיג את זה בדרך הרגילה.
<רונן לוי: זאת אומרת, לפצל את החברה לשתי חברות.
<רונן לוי: מה שנקרא בקומבינציה לקבל שבעה או שמונה מיליון שקלים – הם יתקנו אותי, כי אני לא זוכר בדיוק – כשמתוך זה אני אצטרך להעמיד ערבות של 25%, ואז יישאר שם 5 נקודה משהו.
<רונן לוי: אחרי שעושים פיצול של שתי חברות, במקרה שכולם יעזרו לנו, זה ייקח חודשיים-שלושה.
<רונן לוי: חברי, הראשון שיושב, הציע שאני אשעבד נכס ואז אני אקבל עוד עשרה מיליון שקלים.
<רונן לוי: אמרתי לו שזו הצעה מעולה.
<רונן לוי: אולי הייתי לוקח אותו לעבוד אצלי כיועץ פרטי.
אבישי ברוורמן: יכול להיות שהוא גם יעבור.
אבישי ברוורמן: אתה יודע, יש לנו מעברים.
<רונן לוי: זו הצעה גאונית.
<רונן לוי: לשעבד עוד נכס שלי ולהביא עוד ערבויות לבנק, ואז אני אקבל.
<רונן לוי: איזה יופי.
אבישי ברוורמן: ואז החלטת לאחוז את השור בקרניו.
<רונן לוי: ואז שאלתי את הבחור שיושב באמצע - -
אבישי ברוורמן: את יאיר זילברשטיין.
<רונן לוי: - - אם אני יכול לגשת ללשכה של שר האוצר כי הבטיחו לי שידברו איתי.
<רונן לוי: הוא אמר לי שאני יכול להסתובב בבניין.
<רונן לוי: ירדתי לשם.
<רונן לוי: השר לא היה.
<רונן לוי: ניסו לדבר עם מיכל עבדי.
<רונן לוי: היא ניסתה לצאת מפגישה ולפגוש אותי.
<רונן לוי: לא הסתדר לה.
<רונן לוי: הבנות שישבו שם הבטיחו לי שיקבעו לי פגישה.
<רונן לוי: אמרו לו אתמול שהיום יקבעו לי פגישה עם השר.
<רונן לוי: לא דיברו אתנו מאתמול, וככה הלך לו עוד יום.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת הכול דיבורים.
<רונן לוי: הכול דיבורים, וזה גם עלה לי 10,000 שקל היום הזה.
<רונן לוי: ראית, הבאתי את הצוות שלי, אנשים מקבלים כסף.
<רונן לוי: תוסיף עוד 10,000 שקל לנזק ולא לתועלת.
אבישי ברוורמן: אבל אתה מתקדם.
<רונן לוי: אני מתקדם כי אני לא יכול לשחק פה.
<רונן לוי: היום מדליקים נר ראשון של חנוכה, ואני לא רוצה להכניס את העובדים עם טעם מר.
<רונן לוי: יושבת פה ליזה, שעשתה פה מאמץ.
<רונן לוי: אמרתי לה עכשיו אני צריך לקנות לך מתנה רק על כמה שהיא דואגת לעובדים.
<רונן לוי: ואני אומר את זה מהלב.
<רונן לוי: ולא רציתי שהיא תודיע, ולהחזיק את האנשים זו כבר התעללות.
<רונן לוי: זו התעללות.
<רונן לוי: קודם כל, אני מוכן להקריב את הכסף שלי למען זה שהעובד יוכל ללכת ולהדליק היום נר ראשון של חנוכה, וישמח עם המשפחה שלו, ואלוהים גדול מה יהיה.
<רונן לוי: אני סומך עליך.
<רונן לוי: עשית פה מאמץ, ואני אומר את זה באמת.
<רונן לוי: לא האמנתי.
<רונן לוי: נתתי שבחים אתמול לאופן שבו ניהלת את הישיבה ולרצון, שרצית שזה יעזור.
<רונן לוי: הדברים הנכונים – זה שנזפת בהצעה הלא הגיונית שהציע הבחור, אני אומר לך, אני מרגיש שזה אמתי.
<רונן לוי: אני הולך על זה, ואני מאמין ובטוח שיעזרו לי בסופו של דבר.
אבישי ברוורמן: קודם כל, תודה לך.
אבישי ברוורמן: כמו שאמרת, זה חנוכה.
אבישי ברוורמן: אנשים בדרך כלל לא מצליחים להגיע לאמפתיה אמתית עם האחר עד שהם בעצמם עוברים את החוויה.
אבישי ברוורמן: אני ראיתי בימי חלדי – זה היה עוד בזמן שהותי בוושינגטון – אנשים שהיו מלכי עולם, ופתאום כשקיבלו את המכה, פעם אחת הם הבינו שגם הם בני אדם.
אבישי ברוורמן: בסופו של דבר, ההוויה יוצרת את התודעה.
אבישי ברוורמן: אני באמת חושב שעם כל החדשות הנהדרות – הורדות מסים, פתאום יש ניהול שיש עודף תקציבים וכל הבלגן הזה.
<רונן לוי: קודם שירוויחו, אחרי זה שיהיה מה להוריד.
אבישי ברוורמן: משרד האוצר, בואו נבנה פה ונעבוד.
אבישי ברוורמן: קודם כל, אני מודה לך, מר ינאי, על הנכונות להתקדם.
אבישי ברוורמן: אנחנו נעקוב.
אבישי ברוורמן: אני אתן למר זילברשטיין.
אבישי ברוורמן: כמו שאמרתי, בכל מה שאני למדתי בגיל צעיר – בבית ספר תיכון היה לי מורה בשם פרופסור ישורון למתמטיקה.
אבישי ברוורמן: אז פרופסורים לימדו בבית ספר תיכון.
אבישי ברוורמן: הוא היה אומר: כשהדרך נכונה, חשוב הפתרון.
אבישי ברוורמן: כשהפתרון נכון, חשובה הדרך.
אבישי ברוורמן: מעבר לכל הדברים ששמעתי ונשמע, אני חושב שיכולת ההקשבה לאנשים היא מאוד חשובה.
אבישי ברוורמן: וכשאתה מקשיב לאנשים – ברגע שמתחילים שכל אחד צודק ולא מחפשים פתרון, אז אפילו זה שצודק, נוצר כעס וחיכוך.
אבישי ברוורמן: החוכמה הזאת היא החוכמה הכי גדולה בניהול.
אבישי ברוורמן: אחת הבעיות בניהול המודרני היא שהניהול שהיה בעבר היה מנהיגות, שאתה בונה חברה, ואתה לומד לשוחח עם אנשים, ואתה נותן להם גיבוי, והם הולכים אחריך – בניהול המודרני, בגלל שיש חברות גדולות, אז לוקחים מישהו שמתעסק רק בפיננסים או תקציבן, מפטרים עובדים.
אבישי ברוורמן: לכן אני חושב שגם בתהליך הזה אנשים צריכים ללמוד איך לנהל ולהנהיג.
אבישי ברוורמן: זה קרה בצמרת התעשייה הישראלית והחברות הישראליות, שלקחו אנשים שלא הייתה להם שום גישה לבני אדם, בזמן הבוננזה הגדולה, שמו אותם בראשי חברות.
אבישי ברוורמן: בגלל התשואה לגודל, הם קיבלו משכורות על.
אבישי ברוורמן: הם פיטרו אנשים והציגו רבעונים נהדרים.
אבישי ברוורמן: אחרי כמה שנים הלכו הביתה עם "בוחטות", והרסו חברות מכיוון שבסופו של דבר, ניהול ומנהיגות זה רק בני אדם ולעבוד.
אבישי ברוורמן: זו רק הערה כללית שבאה כדי להירשם.
אבישי ברוורמן: אחד הדברים שחסרים לי היום יותר ויותר, התבונה הזאת, שכולנו בני אדם.
אבישי ברוורמן: לכולנו יש חולשות.