GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אסתר אשל: לא צריך לבנות שכונות עוני אלא צריך להגיע להסכם עם קבלנים לבנות למעוטי יכולת.
<אסתר אשל: אפשר גם לדרוש שכר דירה קצת יותר גבוה ולא שמונים שקלים בזמנו או מאה שקלים אלא שכר דירה ריאלי.
<אסתר אשל: לסיום, אני חייבת לומר.
<אסתר אשל: נושא של דיור הוא אמנם לא באחריות אגף הרווחה אבל כל האנשים באים אלינו ואנחנו רואים את התוצאות הרות האסון במשפחות שהולכות וממלאות לנו את הרווחה בבעיות קשות מאוד, כולל אלימות.
אבישי ברוורמן: יישר כוח על מה שאת עושה.
רן כהן: אדוני היושב ראש, להוסיף רק משפט אחד לדברים שאמרה דוקטור אשל.
רן כהן: צריך לזכור עוד דבר.
רן כהן: כאשר למדינה יש מלאי של שישים אלף, שמונים אלף, מאה אלף דירות, זה קיים.
רן כהן: כאשר זה שכר דירה, זה משתנה מממשלה לממשלה.
רן כהן: זה משתנה ממנכ"ל למנכ"ל, מפקיד לפקיד באוצר.
אבישי ברוורמן: אני פחות בקי ועוד לא הסתובבתי בשטח אבל אני מקבל שחלק גדול מהדירות האלה אין להן ביקוש.
רן כהן: זה רק במקומות בהם אין ביקוש.
רן כהן: במרכז הארץ יש ביקוש.
רן כהן: צריך לבנות ולקנות במקומות בהם אנשים זקוקים לדירות האלה ואפשר לעשות את זה.
רן כהן: מדינת ישראל בנתה דיור ציבורי בתל אביב, בחיפה ובירושלים.
אבישי ברוורמן: רשות הדיבור לזהבה.
<זהבה גרינפלד: אנחנו בצוות דיור ציבורי מכירים דבר תמוה מאוד במשרד השיכון.
<זהבה גרינפלד: יש היום פניות לדיור ציבורי, ביניהן אישה עם ארבעה-חמישה ילדים שחשוב לה מאוד קורת גג.
<זהבה גרינפלד: היא תל אביבית.
<זהבה גרינפלד: היא ראתה שהיא לא מצליחה להיכנס לרשימה.
<זהבה גרינפלד: כבר 15 שנים היא מספר שתיים.
<זהבה גרינפלד: היא אמרה שהיא מוכנה לעבור לפריפריה, שייתנו לה את דימונה, נצרת, איפה שיש גג לילדים שלה.
<זהבה גרינפלד: אז התפלאנו לשמוע שיש עכשיו הוראה במשרד השיכון שהיא לא יכולה לצאת מרשימת הממתינים בתל אביב.
<זהבה גרינפלד: למה?
<זהבה גרינפלד: אני לא יודעת.
<זהבה גרינפלד: אורי אריאל יצא בהצהרה שאם יש דירות בפריפריה שאין להן ביקוש, הוא ימכור אותן ולכן כשאני שומעת את המילה אין ביקוש, אני מתפלצת כי היינו עדים לחד הוריות עם ילדים שמרוב ייאוש נכנסו לדירות הרוסות ושוטרים סילקו אותן בכוח והן בפריפריה.
<זהבה גרינפלד: למי בדיוק רוצים למכור אותן?
<זהבה גרינפלד: קודם תדאגו שמי שצריך לקבל, יקבל.
<זהבה גרינפלד: באים לתת שיעורי עזר גרעינים קהילתיים לילדים שהמקום שלהם הוא לא לגור בדיור ציבורי.
אבישי ברוורמן: אני ישבתי אתמול בראשות דיון ובדיון הזה הועלתה הבעיה שאנחנו אומרים שחבר'ה לא יכולים לעבור מבנקים ולכן המפקח על הבנקים רוצה שתהיה תעודת זהות בנקאית כדי שלא יהיו תקועים רק בבנק הפועלים, בבנק דיסקונט וכולי.
אבישי ברוורמן: אני שואל גם את שלמה וגם את צחי, איזה הגיון יש אם בן אדם רוצה לעבור מהתור בתל אביב, כמו שזהבה אומרת, לדימונה?
אבישי ברוורמן: למה מונעים זאת ממנו?
אבישי ברוורמן: איזה הגיון זה?
אבישי ברוורמן: שערותיי סומרות.
אבישי ברוורמן: הרי אנחנו כולנו בעד ניידות.
<שלמה בן אליהו: כאשר יש לנו עודף של דירות בירוחם או במצפה רמון, להעביר אנשים שחלקם מסוממים, חלקם אנשים מתקשים ולהעמיס אנשים קשי יום על ירוחם, הרשות מתמוטטת.
<שלמה בן אליהו: אי אפשר את כל האנשים להעביר לשם.
<זהבה גרינפלד: מה זה דיור ציבורי?
<זהבה גרינפלד: למי זה מיועד?
<זהבה גרינפלד: הקריטריונים כל כך נמוכים שרק קשי יום יכולים לקבל אבל אתם לא תעבירו קשי יום.
<זהבה גרינפלד: מה אתם רוצים?
<זהבה גרינפלד: להעלים אותם?
<זהבה גרינפלד: תשלח אותם מהמדינה.
<זהבה גרינפלד: שים אותם בטור ותגיד שאתם לא רוצים אנשים כאלה.
<שלמה בן אליהו: אני אסביר מה הפתרון.
<זהבה גרינפלד: נחזיר לך את תעודת הזהות.
<זהבה גרינפלד: אנשים קשים?
<זהבה גרינפלד: המדינה קשה.
<זהבה גרינפלד: המדינה עושה אותם קשים.
<זהבה גרינפלד: צריך להתבייש להגיד מילה כזאת.
<ראובן אברגיל: אני מציע להוציא אותם מהארץ.
<זהבה גרינפלד: הם קשים.
<זהבה גרינפלד: הם בעייתיים.
<ראובן אברגיל: לירות בהם.
<ראובן אברגיל: נקודה.
אבישי ברוורמן: חבר'ה, אני רוצה להנמיך את הטונים.
אבישי ברוורמן: נותרו לנו עוד עשר דקות עד לסיום הדיון.
<זהבה גרינפלד: סתם מעניין, כמה אתה מרוויח על הדיבורים האלה?
<זהבה גרינפלד: מה המשכורת שלך?
אבישי ברוורמן: זהבה, נתתי לך לדבר.
אבישי ברוורמן: הדיון הזה הוא דיון מאוד רציני והוא מאוד ענייני ואמיתי.
אבישי ברוורמן: הם שומעים את הדברים ואנחנו נמשיך את הדיון הזה.
<קריאה: הם יודעים את הדברים.
אבישי ברוורמן: אני רוצה עכשיו להתקדם.
<זהבה גרינפלד: לאיפה?
אבישי ברוורמן: אם אתם לא רוצים לשמוע, אני סוגר את הדיון.
<שלמה בן אליהו: עוד לא השלמתי את המשפט.
אבישי ברוורמן: בסוף תוכל לעשות זאת.
תמר זנדברג: אני יושבת כאן מתחילת הדיון ויש לי הרגשה שאנחנו מתנהלים באיזושהי שמורת טבע.
תמר זנדברג: אנחנו יושבים ומדברים כאן על הדיור הציבורי שהולך ומתכרסם לאט לאט מכל הכיוונים ולאורך שנים ואני מצטרפת לכל הדוברים לפני מהציבור ומהכנסת שאמרו שההצעה להעביר את הסיוע לשכר דירה במקום בנייה וקנייה של דירות, זה חיסול הדיור הציבורי חד משמעית.
תמר זנדברג: אני רוצה להזכיר נקודה.
תמר זנדברג: בחוץ, מחוץ לחדר הזה, מתקיימים בימים אלה ניסיונות ממש קדחתניים וריבים של קרדיטים של שרים וכולי לפתור את משבר הדיור.
תמר זנדברג: יש לנו את ה-וודלים שאנחנו דנים בוועדת הפנים, יש את צו תשעים הימים שהוא עוקף וודלים, יש תיקונים לחוק התכנון והבנייה שבאים להסיר חסמים ולהסיר בירוקרטיה, 150 אלף דירות.
תמר זנדברג: איפה הדיור הציבורי בכל הדבר הזה?
תמר זנדברג: חברות וחברים, מדיניות מתחילה מלמטה.
תמר זנדברג: איפה אתם רוצים שיהיו קשי היום האלה?
תמר זנדברג: אלה קשי היום כפי שאתם קוראים להם.
תמר זנדברג: זה המעמד הנמוך, אלה העניים.
תמר זנדברג: משבר הדיור הוא הדבר המרכזי שמוביל את המדינה בשנתיים האחרונות.
תמר זנדברג: הדיור הציבורי נעדר לחלוטין מהשיח הזה ואז אנחנו מתכנסים כאן בשמורת טבע לדון בדיור הציבורי ומצילים את הפירורים של הפירורים הקטנים ביותר.
תמר זנדברג: מישהו כאן צריך להתעשת.
תמר זנדברג: המדיניות הכלכלית שהובילה עד עכשיו של התמקדות בהיצע בלבד פשטה את הרגל.
תמר זנדברג: 150, 300 אלף, אם לא יהיה דיון אמיתי במחירים של הדירות האלה, שום דבר לא יעזור וזה כאשר ביד השנייה שכר הדירה עולה ויוקר המחיה עולה.
תמר זנדברג: אז מה יעזרו לנו עוד 1,500 שקלים כשבשנה הבאה זה יעלה 3,000 והקוטג' יעלה יותר והעגבניות יעלו יותר?
אבישי ברוורמן: נעמי מורביה, יושב ראש מטה מאבק הנכים בישראל.
<נעמי מורביה: אני מאשקלון.
<נעמי מורביה: גילוי נאות, אני גרה בדירת נ"ר שהמתנתי לה הרבה זמן.
אבישי ברוורמן: מה זה הרבה זמן?
<נעמי מורביה: המתנו שנתיים וחצי.
<קריאה: זה לא הרבה זמן.
<נעמי מורביה: לא.
<נעמי מורביה: שנתיים וחצי בתנאים בהם חיינו, זה נחשב להרבה זמן.
<נעמי מורביה: הסיפור הוא כזה.
<נעמי מורביה: קודם כל, אני רוצה להציע הצעה והיא להחזיר את החוק לקדמותו.
<נעמי מורביה: עד נובמבר 2005 שיטת חישוב שכר הדירה בדיור הציבורי הייתה איקס ומאותו זמן עשו את שיטת המדרוג ושיטת המדרוג מאפשרת - שני האדונים המכובדים, מר בן אליהו ומר דוד שאני מכירה את שמותיהם היטב - להם להגיד ששכר הדירה הממוצע הוא 350 שקלים.
<נעמי מורביה: נכון, שכר הדירה הממוצע הוא 350 שקלים אם אנחנו מחשבים את כל אלה שחתמו הסכם עם עמיגור או עם עמידר עד שנת 2005.
<נעמי מורביה: משנת 2005 זה מתחיל מ-750 שקלים ומגיע עד 2,700 שקלים.
<נעמי מורביה: זאת אומרת, מ-2005 שכר הדירה הסוציאלי הוא מאוד לא סוציאלי והוא מאוד גבוה.
<נעמי מורביה: אני מקבלת בשמחה את ההצעה אבל אני מוצאת שזה אגואיסטי אם אנחנו נגיד בסדר, דיור ציבורי אך ורק לאנשים עם מוגבלות ולאימהות חד הוריות.
<נעמי מורביה: זה לקחת ולהתעלם מציבור רחב מאוד שגם זקוק לדיור הציבורי הזה.
אבישי ברוורמן: את טוענת שההצעה – אני רוצה לחדד את זה – שנאמרת כאן שבמידה ויש סבסוד משמעותי של שכר דירה עם הבטחה לערבות מדינה לטווח ארוך, עדיין כמו שאומרת דוקטור אשל, זה לא פותר את הבעיה.
<נעמי מורביה: לא פותר שום בעיה.
<נעמי מורביה: לא פותר בעיה כי ברגע שאתה בשכירות פרטית, בן אדם יכול כיום, פה ועכשיו להחליט שהוא מוכר את הבית, להחליט שאני לא דיירת מספיק טובה, ואז אותם אנשים עם הילדים מוצאים את עצמם עוברים דירה וזה בדיוק כמו שאמרה דוקטור אשל.
<נעמי מורביה: היא אמרה את המלים הכי נכונות.
<נעמי מורביה: תוך כמה שנים הילדים בוגרים ואותה אישה בכלל מאבדת את הזכאות שלה.
<נעמי מורביה: הבאתי לשולחנכם דוגמה ממש קטנה.
<נעמי מורביה: אמנם זאת חברת עמיגור, אבל נמצא כאן המנכ"ל של עמידר.
<נעמי מורביה: אני רוצה להגיד כדי שכל הנוכחים ישמעו.
<נעמי מורביה: חברי הכנסת קיבלו את זה בכתב.
<נעמי מורביה: משפחה, ארבע נפשות, אימא ושלושה ילדים שאחד מהם הוא נכה מרותק לכיסא גלגלים.
<נעמי מורביה: איזה פתרון הם קיבלו בדיור הציבורי?
<נעמי מורביה: דירת חדר וחצי טחובה ומעופשת עם מדרגות.
<נעמי מורביה: פתרו להם את הבעיה.
<נעמי מורביה: הם קיבלו דירה בדיור הציבורי.
<נעמי מורביה: לכן אני אומרת, כל דבר צריך לבחון לגופו.
<נעמי מורביה: הדיור הציבורי, אסור להמית אותו.
<נעמי מורביה: זה הבסיס של התרבות היהודית, של הערבות ההדדית ואסור לנו להשאיר את האוכלוסיות המוחלשות בצד.
אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך, נעמי.
<רחל דוידה: דיור ציבורי.
<רחל דוידה: כשמדברים על דיור בר השגה, אנחנו עובדים ולא שורדים.
<רחל דוידה: דיור ציבורי, בשבילנו הוא בר השגה ובוא נתחיל מזה.
<רחל דוידה: העניין של נשים חד הוריות, כשאתם אומרים הכללות, זה בעייתי כי יש קריטריונים.
<רחל דוידה: תפסיקו לשחק במשחקים.
<רחל דוידה: הרי ברור שאני חד הורית, הייתי לא מזמן, נזרקתי מדירת עמידר כשאני משנת 1967 באותו בית.
<רחל דוידה: עם כל הכבוד לכם ועם כל הסיבות ההזויות שאתם מציעים.
<רחל דוידה: נזרקתי.
<רחל דוידה: אני פחות מגיל 55, אני לא זכאית לסיוע.
<רחל דוידה: תעבדי, תמותי, אני כרגע גם בלי בית מאז שנה וחצי.
<רחל דוידה: אני אומרת שלחסל את הדיור הציבורי, זה לחסל כאן אנשים.
<רחל דוידה: אתה תמכור דירות, אתה תמכור לזכאים שמגיע להם בית – זה בעצם התקווה היחידה שיש לאנשים האלה לבית.
<רחל דוידה: אנחנו היינו כאן בשנות ה-60 עת הגענו ממרוקו ולמה שההורים שלנו לא יקנו בית כשהם קשישים?
<רחל דוידה: תפסיקו לזרוק אנשים לרחובות כשאין פתרונות, כולל אתיופים.
<רחל דוידה: אם אתם מנותקים מהציבור, אל תשבו בכנסת.
אבישי ברוורמן: הוא לא בכנסת.
אבישי ברוורמן: הוא פקיד.
<רחל דוידה: הם לוקחים גם מהילדים את השכירות.
<רחל דוידה: תספר שאתה לוקח גם לילדים.
אבישי ברוורמן: רחל, תודה רבה.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע את מנכ"ל עמידר.
<יעקב ברוש: כל מה שנאמר כאן הוא נכון אבל אנחנו חיים ויש לנו ברירת מחדל.
<יעקב ברוש: אם אתה תבטיח לי כמדינה שאתה מגדיל את מלאי הדיור הציבורי, אין לי שום בעיה ואז כל מה שנאמר כאן, זה בסדר גמור.
<יעקב ברוש: אבל אני חי בחברה הזאת 15 שנים ואני מכיר את כל האילוצים של המדינה.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לחדד את מה שאמרת.
אבישי ברוורמן: אם באמת אנחנו הולכים על החוק של רן כהן ואנחנו מגדילים את הדיור הציבורי ובונים בצורה משמעותית – מה המחיר?
אבישי ברוורמן: כמה מיליארדים לכמה דירות?
<שלמה בן אליהו: אם צריכים לקנות דירות לשלושים אלף שממתינים במשרד הקליטה ולאלפיים שממתינים במשרד השיכון, זה בערך 35 מיליארד שקלים.
<יעקב ברוש: אני יוצא מנקודת הנחה שאנחנו נמצאים בסטטוס הקיים.
<יעקב ברוש: יש חוק, מוכרים דירות ומה עושים עם כספי המכר.
<יעקב ברוש: אם תגדיל את התקציבים, זה סיפור אחר.
<יעקב ברוש: אני אומר שזאת ברירת מחדל ואני, למרות שבהתחלה לא הסכמתי, יודע היכן אני חי.
<יעקב ברוש: אני מעדיף שאת כספי המכר יחלקו לברירת המחדל שציינו כאן.
<יעקב ברוש: להגדיל את הסיוע בשכר דירה כי אם אני נותן סיוע, ואני נותן לחמישים אלף תושבים סיוע בשכר דירה, הרוב אומר לי שאני עושה צחוק מהם כי הכסף לא מספיק להם לשום דבר.
<יעקב ברוש: אני חייב להגדיל את הסיוע.
<יעקב ברוש: מצד שני, תחזוקת הדירות עם הכסף שאני מקבל, אני לא רוצה להתבטא לגביה.
<יעקב ברוש: ממש גרועה.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת, אין כסף מספיק לא לשיפוץ וגם לא לסיוע.
<יעקב ברוש: נכון.
<יעקב ברוש: גם לא לסיוע.
<יעקב ברוש: אני אומר שכספי המכר צריכים להתחלק פרופורציונאלית.
<יעקב ברוש: אני לא רוצה להיכנס לאחוזים, אבל רוב הכסף ילך באמת לרכישת דירות במקום, חלק לאחזקת הדירות וחלק לסיוע בשכר דירה.
<יעקב ברוש: זה הפתרון הטוב ביותר?
<יעקב ברוש: לא אבל זה הפתרון האופטימלי מברירת המחדל שקיימת.
אבישי ברוורמן: ראובן אברגיל.
<ראובן אברגיל: אין לי מה להוסיף אחרי כל הדברים הנכונים שנאמרו כאן אבל פשוט יושבים בתוכנו אנשים בעייתיים שלדעתי גורמים נזק למדינה וצריך לעצור אותם.
<ראובן אברגיל: רן כהן מסכן את מדינת ישראל.
<ראובן אברגיל: ההצעה שלו גורמת נזק בלתי הפיך למדינת ישראל.
<ראובן אברגיל: אני חי בתוך עמי ואני יודע שכל ממשלות ישראל, כאשר היו הרווחים הגדולים, תמיד הפנו את הבעיה לילדי האוצר.
אבישי ברוורמן: לא הילדים אשמים.
אבישי ברוורמן: השרים אשמים.
<ראובן אברגיל: יש שם קבוצת ילדים שמשתוללת.
<ראובן אברגיל: כשהילדים שלי השתוללו, הרווחה הפנתה אותי לריטלין.
<ראובן אברגיל: אולי תנו גם להם ריטלין, לילדים האלה ואז יהיה סדר במקום הזה.
<ראובן אברגיל: אני דייר של עמידר.
אבישי ברוורמן: איפה אתה גר עכשיו?
<ראובן אברגיל: בירושלים.
<ראובן אברגיל: הדירה שלי הייתה מתחת לאדמה.
<ראובן אברגיל: אני כפעיל חברתי פניתי אבל עם כל הפרוטקציות שיש לי, ומכירים אותי, הם לא הסכימו להוציא אותי מאותו חור עד שחליתי בכמה מחלות.
<ראובן אברגיל: כשהם סבאו לשם, הם אמרו שהשיפוץ עולה קרוב ל-140 אלף שקלים וזה כשהדירה לא שווה מאה אלף שקלים.
<ראובן אברגיל: העבירו אותי למקום אחר ואני בלית ברירה הלכתי לשם.
<ראובן אברגיל: אחרי שבועיים יצא ביוב בתוך הבית שלי.
<ראובן אברגיל: כשהלכתי לברר את ההיסטוריה של הדירה הזאת, התברר שעמידר הביא מחסנים מזמן האנגלים והפך אותם לדירות ואני גר בתוך מחסן שכל הביוב של כל הבניין עובר דרכי.
<ראובן אברגיל: אני דייר עמידר, אני משלם 370 שקלים לחודש.
<ראובן אברגיל: אני אומר, חברים, אני רוצה לקנות בית, אני חי מקצבת זקנה, אבל הילדים שלי יכולים לעזור לי.
<ראובן אברגיל: כאן ישנם אנשים שאומרים שיש אנשים שעושים מניפולציות.
<ראובן אברגיל: אני אומר שאם יש אנשים כאלה, צריך לפנות למשטרה ולהתלונן על כך.
אבישי ברוורמן: לפני שאני נועל את הדיון, יש כאן אישה שיושבת בשקט ומבקשת להתייחס.
<ברברה אפשטיין: ברברה אפשטיין מסנגור קהילתי.
<ברברה אפשטיין: יש כאן בעיה קשה.
<ברברה אפשטיין: החוק הוא חוק לחמש שנים ומה יהיה אחרי חמש השנים האלה?
<ברברה אפשטיין: איפה אחריות המדינה?
אבישי ברוורמן: זאת הנקודה שא"נ העלתה.
<שלמה בן אליהו: היא מדברת על המכירות.
<ברברה אפשטיין: אני מדברת על המכירה.
<ברברה אפשטיין: איך אחרי כן אני אקבל את הכסף לשכר דירה?
<ברברה אפשטיין: איפה אחריות המדינה לתת דיור לאנשים?
<ברברה אפשטיין: החוק הזה הוא אחיזת עיניים.
<ברברה אפשטיין: אין כאן אחריות המדינה לדיור.
אבישי ברוורמן: הדוברת האחרונה, ל"מ.
<ל"מ: אני ל"מ, תושבת ירושלים.
<ל"מ: אני יושבת בדירת פרזות כבר 12 שנים ועכשיו רוצים להוציא אותי מהבית.
<ל"מ: מה אני עושה?
<ל"מ: התלוש של בעלי עלה בכמה שקלים ואני נחשבת מיליונרית.
<א"ש: בעלה קיבל עובד מצטיין.
<לאה ורון: גבירתי, את מוכנה לומר לי את השם שלך?
אבישי ברוורמן: תני את הפרטים.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לברר את זה.
אבישי ברוורמן: רבותיי, זה היה דיור ראשוני.
אבישי ברוורמן: האנשים שיושבים לימיני הם לא אנשים רעים.
<זהבה גרינפלד: לא אכפת לי מה הם.
<זהבה גרינפלד: שיעשו את העבודה שלהם.
<זהבה גרינפלד: אתה לא יכול להתעלם מהשאלה.
<זהבה גרינפלד: דבר עם אנשים ופתח את האוזניים.
אבישי ברוורמן: רבותיי, הדיון הזה ננעל.
אבישי ברוורמן: צהריים טובים, כבוד היושב ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, כל המכובדים.
אבישי ברוורמן: קודם כל, אנחנו לא נדון היום בנושא של – איך זה נקרא – יחידות הנופש, מפני שהעבודה שהייתה לנו עדיין לא הסתיימה.
אבישי ברוורמן: אז זה יהיה בישיבה הבאה.
אבישי ברוורמן: אנחנו נתקדם בהקראת החוק, וכל הנושאים שאינם קשורים ליחידות הנופש.
אבישי ברוורמן: עורכת הדין אתי בנדלר.
<אתי בנדלר: כן, אני מציעה שכיוון שהממשלה הגישה נוסח מטעמה לדיון במסגרת התיאום המתחייב בין חברי הכנסת המציעים לבין הממשלה, אני מציעה שאולי היועצת המשפטית של הרשות להגנת הצרכן והסחר ההוגן, עורכת הדין חנה ויינשטוק-טירי, תתחיל בקרית הסעיף, ובקריאת ההוראות שנוגעות לאחר מכן לחדרי כושר.
אבישי ברוורמן: עורכת הדין חנה ויינשטוק-טירי, בבקשה.
<חנה ויינשטוק-טירי: הוספת סעיף 13ט.
<חנה ויינשטוק-טירי: 1.
<חנה ויינשטוק-טירי: בחוק הגנת הצרכן, התשמ"א-1981 (להלן – החוק העיקרי) אחרי סעיף 13ח יבוא: "ביטול עסקה לתקופה קצובה – 13ט.
<חנה ויינשטוק-טירי: (א) צרכן רשאי בכל עת לבטל עסקה לתקופה קצובה, המינויה בתוספת הרביעית בתנאים המפורטים בה; על ביטול עסקה כאמור יחולו ההוראות המפורטות לצידה באותה תוספת; לעניין סעיף זה "עסקה לתקופה קצובה" - לרבות עסקה לרכישת נכס".
<חנה ויינשטוק-טירי: אני אסביר: מטרת הצעת החוק היא להקנות לצרכן זכות לבטל עסקה מתמשכת, שהיא עסקה לתקופה קצובה.
<חנה ויינשטוק-טירי: בדרך כלל, ההנחה היא שכאשר העסקה היא לתקופה קצובה אז אתה קשור בעסקה לתקופה מסוימת שאותה קבע העוסק.
<חנה ויינשטוק-טירי: ואתה או לא יכול להשתחרר מהעסקה בכלל, באותה תקופה; או שאתה יכול להשתחרר, אבל בתשלום של קנס יציאה.
<חנה ויינשטוק-טירי: כך מקובל לכנות את הנושא.
<חנה ויינשטוק-טירי: עכשיו, הצעת החוק הזו מקורה בהצעת חוק פרטית של חבר הכנסת איתן כבל.
<חנה ויינשטוק-טירי: הממשלה תמכה, כמובן.
<חנה ויינשטוק-טירי: אנחנו חשבנו - - -
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת איתן כבל ואחרים.
<חנה ויינשטוק-טירי: חבר הכנסת איתן כבל וחברי כנסת נוספים.
<חנה ויינשטוק-טירי: ואנחנו, הממשלה סברה שההצעה הזאת היא הצעה ראויה.
<חנה ויינשטוק-טירי: כאשר המטרה הגדולה היא בעצם לאפשר לצרכן מעבר בין עוסקים.
<חנה ויינשטוק-טירי: לאפשר לו בעצם לא להיות כבול לעסקה לתקופה מסוימת.
<חנה ויינשטוק-טירי: כאשר היתרונות בכך הם, כמובן, הגברת התחרות בין עוסקים, ושיפור השירות לצרכן.
<חנה ויינשטוק-טירי: כמובן, ככל שהצרכן חופשי יותר ויכול לעבור בין עוסק לעוסק, אז לעוסק יש incentive להתאמץ עבור הצרכן, לשפר את השירות, שהצרכן יהיה מרוצה מהשירות, ושהצרכן יהיה לו כדאי להישאר איתו ולא לעבור לעוסק אחר.
<חנה ויינשטוק-טירי: זאת אומרת, המטרה מבחינת הצרכן היא מטרה מאוד ראויה.
<חנה ויינשטוק-טירי: חשוב לי לומר שבחוק הגנת הצרכן יש סעיפים נוספים שמקנים זכות ביטול.
<חנה ויינשטוק-טירי: למשל: בעסקת מכר מרחוק, בעסקת רוכלות.
<חנה ויינשטוק-טירי: גם בתקנות מכוח חוק הגנת הצרכן, למשל: תקנות ביטול עסקה.
<חנה ויינשטוק-טירי: ואותם סעיפים מקנים לצרכן זכות לבטל את העסקה בתוך 14 ימים מיום עשיית העסקה.
<חנה ויינשטוק-טירי: אנחנו לא עוסקים במטריה הזאת.
<חנה ויינשטוק-טירי: זאת אומרת, אנחנו בעצם מדברים על כל המקרים שבהם, באותן עסקאות שמנינו בתוספת, הצרכן ביקש לבטל את העסקה מעבר לאותם 14 ימים, שהם תקופה של צינון שהמחוקק מניח שמותר לצרכן להתחרט בלי שייגרם לו נזק עקרוני.
<חנה ויינשטוק-טירי: עכשיו, אנחנו חשבנו שהעיקרון הכללי שנכון לקבוע אותו זה שהצרכן רשאי בכל עת לבטל את העסקה, את העסקה הזאת לתקופה קצובה.
<חנה ויינשטוק-טירי: ואמרנו שנכון יהיה לקבוע בתוספת סוגי עסקאות, ולקבוע לגבי כל עסקה את התנאים המיוחדים לה.
<חנה ויינשטוק-טירי: כי יכול להיות שלא דומה עסקת רכישה של יחידת נופש לעסקה שעניינה רכישה של מכון כושר.
<חנה ויינשטוק-טירי: ולכן אמרנו: אפשר לבטל בכל עת, לפי האמור בתוספת, והתוספת תקבע לגבי כל סוג עסקה את התנאים: מתי אפשר לבטל, מה התנאים לביטול עסקה וכולי.
<חנה ויינשטוק-טירי: רק אני אוסיף: כשקבענו לעניין סעיף זה עסקה לתקופה קצובה, לרבות עסקה לרכישת נכס, עשינו פה בעצם תיקון.
<חנה ויינשטוק-טירי: כי בסעיף הכללי של הגדרת עסקה, החוק מדבר על רכישת נכס או רכישה של שירות.
<חנה ויינשטוק-טירי: וכשהגדרנו בחוק, בתיקונים מאוחרים יותר, מה זו עסקה לתקופה קצובה, אז כתבנו: עסקה לרכישת טובין או שירותים.
<חנה ויינשטוק-טירי: זאת אומרת, טובין זה מונח מצומצם יותר מנכס.
<חנה ויינשטוק-טירי: למשל: לא כולל זכויות.
<חנה ויינשטוק-טירי: ורצינו בדרך הזאת לתקן איזושהי טעות שקיימת בחוק.
<חנה ויינשטוק-טירי: אנחנו, כמובן, נעשה תיקון כללי ומערכתי יותר, אבל שיהיה ברור שכאן אנחנו עוסקים לא רק בביטול של עסקה לתקופה קצובה שעניינה רכישה של טובין, אלא נכס באופן כללי.
<חנה ויינשטוק-טירי: והנכס, כמו שאמרתי, זה מונח הרבה יותר רחב מטובין.
<חנה ויינשטוק-טירי: זה לגבי פסקה א'.
אבישי ברוורמן: אם מישהו רוצה להתייחס?
<אתי בנדלר: אני רק רוצה להוסיף עוד הערה, פשוט כדי להשלים את התמונה: מדוע הצעת החוק הזאת עוסקת בכלל בעסקה לתקופה קצובה בלבד?
<אתי בנדלר: ומה עם עסקה לתקופה בלתי קצובה?
<אתי בנדלר: ובכן, התשובה מאוד פשוטה: מבחינה משפטית, עסקה לתקופה בלתי קצובה ניתן לבטל בכל עת, תוך מתן הודעה זמן סביר מראש, כשהזמן הסביר הוא תלוי נסיבות.
<אתי בנדלר: לכאורה, כשמדובר בעסקה לתקופה קצובה היו רבים שטענו – בעיקר אם הדברים עוגנו בחוזים – שלא ניתן לבטל את אותם חוזים.
<אתי בנדלר: או במילים אחרות: אתה יכול לבטל את החוזה אם אתה רוצה, אבל אתה תשלם את יתרת הסכום המגיעה על פי החוזה כאיילו הוא לא בוטל.
<אתי בנדלר: ובאותן עסקאות שיוגדרו בתוספת בהתאם למוצע, המציעים – הכנסת בקריאה הראשונה, ולאחר מכן בעת החלת דין רציפות, הביעה את דעתה על כך שיש חוזים שהגם שהם נחתמו לתקופה קצובה, היא אינה מוכנה להסכים לכבילת הצרכן למלוא אותה תקופה, ולכן יש צורך בהצעת החוק הזאת.
אבישי ברוורמן: הבהרת הבהר היטב.
אבישי ברוורמן: יש למישהו עוד הערה?
אבישי ברוורמן: אם לא אז אנחנו נאשר את הסעיף הזה.
<קריאה: רגע, אפשר?
אבישי ברוורמן: יש הערה לסעיף הזה?
<אתי בנדלר: ברמה הכללית.
אבישי ברוורמן: הכללית?
<אתי בנדלר: לעקרונות הכללים בלבד, כרגע.
<אתי בנדלר: עוד לא דובר על סוג מסוים של.
אבישי ברוורמן: עוד לא דיברנו, לא חדרי כושר, לא שום דבר.
אבישי ברוורמן: כללית.
אבישי ברוורמן: כללית זה הגיוני, נכון?
אבישי ברוורמן: הצבעה בעד– פה אחד נגד – אין נמנעים – אין סעיף 13ט(א) להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב-2012, אושר.
אבישי ברוורמן: אז אני מאשר.
אבישי ברוורמן: בכל מקרה, אנחנו מאשרים את סעיף 13ט(א).
<אתי בנדלר: כמובן שאני לא יודעת אם עורכת-הדין חנה ויינשטוק-טירי הזכירה, ייתכן שאת הנוסח של סעיף קטן (ג) – בכלל, נוסח אנחנו יכולים לשנות – אבל העיקרון צריך להיות ברור כי יש מי שטוען שייתכן שהנוסח הזה לא מספיק מבהיר את העיקרון שעליו עמדה גברת - - -
<חנה ויינשטוק-טירי: אני אדבר על זה עוד פעם כשנגיע לסעיף הכללי.
<חנה ויינשטוק-טירי: אולי לא הבהרתי את זה מספיק.
<אתי בנדלר: אוקיי, תודה.
אבישי ברוורמן: אנחנו עוברים, עורכת-הדין חנה ויינשטוק-טירי, לסעיף 13ט(ב).
<חנה ויינשטוק-טירי: 13ט(ב) – "השר, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, רשאי לשנות בצו, את התוספת הרביעית".
<חנה ויינשטוק-טירי: הסעיף הזה בעצם מקנה לשר סמכות להוסיף עסקאות נוספות לתוספת או לשנות תנאים מסוימים שנקבעו בתוספת.
<חנה ויינשטוק-טירי: שינוי תוספת בחוק זה בדרך כלל בצו, זה בחקיקת משנה, וזה באישור ועדת הכלכלה.
אבישי ברוורמן: מה יש לכם להגיד על זה?
<אתי בנדלר: מצוין.
<אתי בנדלר: הצבעה בעד – פה אחד נגד – אין נמנעים – אין סעיף 13ט(ב) להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב-2012, אושר.
אבישי ברוורמן: סעיף 13ט(ג).
<חנה ויינשטוק-טירי: 13ט(ג) – "הוראות סעיף זה באות להוסיף על הוראות סעיף 14ג וסעיף 14א ולא לגרוע מהן".
<חנה ויינשטוק-טירי: אני אגיד למה התכוונו: הסעיף הזה מקנה זכות ביטול, בעסקה לתקופה קצובה, בעסקה שמינוייה בתוספת.
<חנה ויינשטוק-טירי: חוק הגנת הצרכן מקנה זכות ביטול בסוגים נוספים של עסקאות, למשל: בעסקת מכר מרחוק – אם ביצעתי את העסקה באמצעות האינטרנט או באמצעות הטלפון; או בעסקת רוכלות – אם, למשל, הגיע נציג לביתי וכרת עסקה בביתי.
<חנה ויינשטוק-טירי: או לגבי עסקה לרכישת יחידות נופש, שגם אז נתן המחוקק זכות ספציפית לבטל את העסקה.
<חנה ויינשטוק-טירי: אותו דבר גם בתקנות ביטול עסקה, שהן תקנות מכוח חוק הגנת הצרכן, שייקנו במקרים מסוימים לגבי סוגי טובין או סוגי שירותים שמינויים בתוספת לתקנות, ייקנו לצרכן זכות לבטל את העסקה במועדים שנקבעו בתקנות.
<חנה ויינשטוק-טירי: עכשיו, בדרך כלל, הזכות הזאת ניתנה, מבחינת המועדים, בדרך כלל; יש חריגים פה ושם.
<חנה ויינשטוק-טירי: אני לא אגע בחריגים.
<חנה ויינשטוק-טירי: אני אגע, פחות או יותר, בכלל, שזה בדרך כלל תוך 14 ימים מיום עשיית העסקה.
<חנה ויינשטוק-טירי: עכשיו, המחוקק מצא לנכון באותם מקרים להעניק לצרכן זכות צינון, קוראים לזה.
<חנה ויינשטוק-טירי: גם בחקיקה בינלאומית זה נקרא: cool off period.
<חנה ויינשטוק-טירי: זאת אומרת, זו איזושהי זכות לצרכן להתחרט, אפילו מכל סיבה שהיא.
<חנה ויינשטוק-טירי: לא חייבת להיות סיבה שהטעו אותי או משהו כזה, אני יכולה פשוט להתחרט, כי המחוקק מניח שהעסקה מלכתחילה היא עסקה – אני לא אקרא לזה בעייתית – אבל היא דורשת איזושהי התייחסות מיוחדת, ודורשת מתן זכות לצרכן להתחרט תוך 14 ימים.
<חנה ויינשטוק-טירי: עכשיו, ככל שעברו אותם 14 ימים מיום עשיית העסקה – ושוב פעם, אני מדברת על הכלל, לא על החריגים – אז למעשה לצרכן אין זכות ביטול מכוח החוק.
<חנה ויינשטוק-טירי: ואם העוסק רוצה לתת זכות ביטול מעבר לאותם 14 ימים, ייתן; ואם לא, לא.
<חנה ויינשטוק-טירי: זאת אומרת, החוק לא מחייב - - - עכשיו, באותם סעיפים ספציפיים, שמקנים לצרכן זכות לבטל את העסקה, אז בדרך כלל זה בתשלום של דמי ביטול.
<חנה ויינשטוק-טירי: לפעמים גם בלי דמי ביטול.
<חנה ויינשטוק-טירי: למשל: בעסקת רוכלות, אם רוצים לבטל את העסקה, אין בכלל דמי ביטול; במכר מרחוק ובתקנות ביטול עסקה יש דמי ביטול של 15% או 100 שקלים, לפי הנמוך.
<אתי בנדלר: 5%.
<אתי בנדלר: לא 15%, 5%.
<לאה ורון: 5%.
<חנה ויינשטוק-טירי: סליחה, 5%.
<חנה ויינשטוק-טירי: סליחה.
<חנה ויינשטוק-טירי: 5% או 100 שקלים, לפי הנמוך.
<חנה ויינשטוק-טירי: בכל מקרה, או 100 שקלים, לפי הנמוך.
<חנה ויינשטוק-טירי: עכשיו, אנחנו פה, בהצעה הזאת, רוצים לקבוע את התנאים לביטול עסקה לתקופה קצובה שהם מעבר לאותם 14 ימים, כך שיכול להיות שלעניין דמי הביטול יחולו כללים אחרים: דמי ביטול גבוהים יותר וכולי.
<חנה ויינשטוק-טירי: וחשוב לנו להדגיש או לומר בסעיף הזה – ויכול להיות שהסעיף עצמו, כפי שהוא מנוסח, הוא לא מספיק ברור – שאם, למשל, רציתי לבטל – סתם, אני נותנת דוגמה – את העסקה לרכישה של יחידת נופש, שיש לי זכות לבטל תוך 14 ימים ללא תשלום דמי ביטול – לא, סליחה, יש שם תשלום דמי ביטול של 5% או 100 שקלים, לפי הנמוך.
<חנה ויינשטוק-טירי: אז אם אני מבטלת את זה בתוך אותם 14 ימים, אז מה שיחול עליי זה אותם תנאים שקבועים בסעיף של ביטול עסקה לרכישת יחידת נופש, ולא יחולו התנאים כאמור בסעיף הזה.
<חנה ויינשטוק-טירי: זאת אומרת, התנאים בסעיף הזה יחולו כאשר אני מבטלת מעבר לאותם מועדים.
<חנה ויינשטוק-טירי: אנחנו חושבים במחשבה שנייה שהנוסח שאנחנו הצענו לא מספיק ברור, ועלול לפתוח פתח לפרשנויות.
<חנה ויינשטוק-טירי: אנחנו רוצים, יחד עם היועצת המשפטית של ועדת הכלכלה, כשנדבר על הנוסח הסופי של החוק, להציע נוסח שהוא יותר ברור בנושא הזה.
אבישי ברוורמן: אם אין הערות, אז אנחנו מאשרים את זה.
אבישי ברוורמן: הצבעה בעד – פה אחד נגד – אין נמנעים – אין סעיף 13ט(ג) להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב-2012, אושר.
<אתי בנדלר: את סעיף 13ט כולו עכשיו, כי קודם הייתה - - - הצבעה בעד – פה אחד נגד – אין נמנעים – אין סעיף 13ט להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב-2012, אושר.
אבישי ברוורמן: כן, אז כל סעיף 13ט אושר.
אבישי ברוורמן: אנחנו עוברים להוספת התוספת הרביעית.
<חנה ויינשטוק-טירי: הוספת תוספת רביעית – 2.
<חנה ויינשטוק-טירי: אחרי התוספת השלישית לחוק העיקרי יבוא: "תוספת רביעית - - -".
<חנה ויינשטוק-טירי: ואנחנו נדבר על סעיף ב, כי על סעיף א אנחנו לא מדברים בדיון הזה.
אבישי ברוורמן: כן, אנחנו עוברים לסעיף ב.
<חנה ויינשטוק-טירי: כן.
אבישי ברוורמן: מכוני כושר.
אבישי ברוורמן: ואני רואה פה את מר גיא בלנקשטיין ואת מר חיים פרנקל, ויש עוד נוכחים.
אבישי ברוורמן: כל אחד, מי שירצה.