GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלית לוי: אני דוגמה מדוע אפילו סיוע בשכר דירה מוגדל הוא לא פתרון לאלפי אנשים ומשפחות.
<גלית לוי: ברוך השם, אני אכנס לדירה בדיור ציבורי, שכר הדירה שלי יהיה 150 שקלים, ואוכל סוף-סוף להתקיים בכבוד בלי הפחד מתי אני אזרק מן הדירה שלי.
אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך, גלית.
אבישי ברוורמן: מה שיוצא מן הלב נכנס אל הלב.
אבישי ברוורמן: חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחרי זה רחלי.
אבישי ברוורמן: רחל, את יודעת שגם כשאני מרים את הקול אני אוהב אותך.
<רחל דוידה: זו לא השאלה.
סתיו שפיר: קודם כול אני קצת מופתעת מהדרך שבה אורגן הדיון הזה.
סתיו שפיר: לא נוצרה פה באמת הזדמנות לשיח, כי שר השיכון נכנס ויצא לפני שהוא בכלל - - -
אבישי ברוורמן: אבל הוא התנצל, יש לו פגישה עם ראש הממשלה.
אבישי ברוורמן: הוא גם יגיב על כל הדברים האלה, וגם בן יגיב, והוא גם יבוא לפה בדיון הבא.
אבישי ברוורמן: הוא הבטיח, ואנחנו נעשה את זה במהירות.
סתיו שפיר: הדיון הזה הוא הרבה יותר דחוף מאיזשהו משהו שאפשר כל פעם להזיז בכמה שבועות, חודשים או שנים.
סתיו שפיר: וגם הייתה נימה של זלזול מצדו כלפי החברות, שהיא נורא כואבת לי.
סתיו שפיר: הן לא באו, כמו שהוא אמר, לעשות פה הפגנה.
סתיו שפיר: באו לפה נשים שלחלקן, אני מהמרת, אין אפילו כסף לשלם על כרטיס אוטובוס כדי להגיע לפה.
סתיו שפיר: הן באו כדי לדבר.
סתיו שפיר: ולא רק כדי שיקשיבו להן, אלא כדי שפעם אחת אולי מישהו.
סתיו שפיר: .. הרי מה הן מקוות.
סתיו שפיר: .. סליחה שאני מדברת בשמכן, פשוט זה ממש מרגיז אותי.
סתיו שפיר: מה הן מקוות?
סתיו שפיר: שאולי, אם ישמעו את הצער שלהן ואת הכאב שלהן, אז משהו יחדור ויהיה גם שינוי במדיניות.
סתיו שפיר: והן מקוות לדבר הזה כבר שנים.
סתיו שפיר: אנחנו כבר ישבנו פה בכל מיני הרכבים שונים לדבר על הדיור הציבורי, חלקנו עוד לפני שהיינו חברי כנסת.
סתיו שפיר: וזה כל הזמן ממשיך בדיוק באותה צורה, בלי שיש תגובות ומעשים.
סתיו שפיר: כרגע הממשלה הזאת מדברת על חמש תכניות שונות – משרד השיכון מוציא תכנית, הקבינט מוציא תכנית, ועדת ה-90, 200, 300 ימים מוציאה תכנית, מראש הממשלה מגיעה תכנית – והמשותף לכל התכניות האלה זה שאין להן שום דבר במשותף ולא ברור איך הן עומדות לעבוד ביחד.
סתיו שפיר: ומה שבאמת משמעותי זה שאף אחת מהן לא נוגעת למצב של הדיור הציבורי, אף אחת מהן לא מציעה פתרון לדיור הציבורי.
סתיו שפיר: זה פשוט לא נמצא שם.
סתיו שפיר: ומה שבאמת-באמת מרגיז אותי זה הצביעות בתוך השיח הזה.
סתיו שפיר: קודם כול, צריך להסתכל על המידע.
סתיו שפיר: היום הממוצע במערב של דירות בדיור הציבורי הוא שעל כל 1,000 דירות יש 51.3 דירות.
סתיו שפיר: בישראל המספר הזה עומד על 0.039.
סתיו שפיר: זה המספר.
סתיו שפיר: ישראל פשוט לא רוצה להקים דירות כאלה, לא מעוניינת.
אבישי ברוורמן: אמרנו, ישראל לא מעוניינת בדיור ציבורי.
סתיו שפיר: אבל מה הצביעות כאן?
סתיו שפיר: שבזמן שהיא אומרת "בואו ניתן לשוק הדיור החופשי לעבוד, כי אז יהיו דירות, יהיה היצע, הביקוש יקטן והמחירים ירדו, וכולם יוכלו לקנות דירה", במקומות אחרים היא מצליחה לבנות דווקא יופי.
סתיו שפיר: פתאום חסמים מוסרים ומתנדפים להם לאוויר.
סתיו שפיר: אני מדברת כמובן על ההתנחלויות ביהודה ושומרון.
סתיו שפיר: ואני אשמח גם אם המנכ"ל ישיב לי.
<שלמה בן אליהו: אני בודק תשובה בשבילך.
דב חנין: בעניין ההתנחלויות הוא מכיר את הנתונים היטב.
אבישי ברוורמן: טוב, סתיו, נא לצמצם.
סתיו שפיר: לא, תסלח לי, אני ישבתי פה וחיכיתי בסבלנות כדי להגיד את הדברים.
סתיו שפיר: ביהודה ושומרון משום מה אין בכלל בעיה של התחלות בנייה.
סתיו שפיר: בזמן שפה ברבעון הראשון של 2013 מספר התחלות הבנייה צנח ב-3.4%, ביהודה ושומרון הוא דווקא עלה ב-176%.
סתיו שפיר: 176%.
אבישי ברוורמן: כשאין חסמים הבולדוזר עובד.
סתיו שפיר: ואנחנו מדברים על זה שאי אפשר לבנות.
סתיו שפיר: באמת.
סתיו שפיר: הרי כשרוצים לבנות אתם בונים יפה מאוד.
סתיו שפיר: וזה לא רק לבנות, מדובר פה גם על הטבות ענק.
סתיו שפיר: הרי מה העוול של הנשים האלה?
סתיו שפיר: תגידו להן את זה – העוול שלהן הוא שהן לא גרות בחברון.
סתיו שפיר: תעברו לחברון – יהיו לכן דירות.
סתיו שפיר: זה מה שהממשלה הזאת אומרת.
סתיו שפיר: אם תעברו לשטחים ניתן לכם הטבות בנייה, ויהיה לכם פטור ממכרז על הקרקע ובכלל לא צריך לשלם דמי חכירה, ואין שום בעיה, הכול עובר חלק בלי שום בעיה.
סתיו שפיר: וזה בזמן שהאנשים האלה עובדים בלי דירות, חיים מחוץ לבית, צריכים לעבור ולקבץ נדבות ממשפחות וחברים כדי לחיות.
סתיו שפיר: וזו פשוט צביעות.
סתיו שפיר: מילא אם המדינה הייתה אומרת שלא מתערבים בכלל בשוק הדיור, "אנחנו ניתן לשוק לעשות את שלו".
סתיו שפיר: אז היינו אומרים "טוב, זו האידיאולוגיה שלה".
סתיו שפיר: אבל זה לא נכון, זו לא האידיאולוגיה שלה, האידיאולוגיה היא שבשטחים בונים ובונים ובונים, אבל איפה שבאמת צריך – פתאום זה נעלם.
סתיו שפיר: וראינו את זה גם במפת אזורי העדיפות הלאומית, שלמשל...
אבישי ברוורמן: טוב, אני מבקש - - -
סתיו שפיר: רגע, משפט אחרון.
סתיו שפיר: קריית מלאכי, שיש שם 11.6% אבטלה, יצאה פתאום מהמפה, לטובת כל מיני יישובים ביהודה ושומרון שנכנסו למפת סדר העדיפויות הלאומי.
סתיו שפיר: זו הבעיה, ואני ממש מבקשת.
סתיו שפיר: ..
סתיו שפיר: חבל לי מאוד ששר השיכון לא נשאר פה כדי לענות על השאלות - - -
אבישי ברוורמן: אמרנו את זה, סתיו, את לא היית בפתיחה.
סתיו שפיר: - - - פעם אחת תשובה מלאה וישירה שכוללת את המספרים והעובדות.
אבישי ברוורמן: סתיו, אני אעדכן אותך, כי נכנסת מאוחר:
אבישי ברוורמן: בתחילת הדיון הדבר הראשון שאמרתי זה שהמיליארדים הגדולים, ללא חסמים, עברו ליהודה ושומרון, ללא מגבלות.
אבישי ברוורמן: שם הוא, אמרתי, השר האפקטיבי ביותר במדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: הבעיה שזה מס על הציבור במקומות אחרים, ששם אין כבר את הכסף ויש חסמים.
יצחק וקנין: אבישי, הכי חשוב שיש עתיד עם הבית היהודי.
<רחל דוידה: לדעתי יש עבר, אין עתיד.
<רחל דוידה: מה שהיה, קיים גם היום.
אבישי ברוורמן: רחל, בבקשה.
<רחל דוידה: שלום, שמי רחל, אני תושבת יבנה.
<רחל דוידה: אני מפונה מדירת "עמידר" – לתפארת חברת "עמידר" ומדינת ישראל.
<רחל דוידה: אני רואה אותם מדברים על דיור ציבורי, מדברים על המון תכניות – עזוב, קצתי בזה.
<רחל דוידה: כשאתם מדברים על עוני – מה הקשר בין דיור ציבורי לעוני?
<רחל דוידה: מישהו יכול להגיד לי?
<רחל דוידה: אתם יודעים כמובן.
<רחל דוידה: הרי מי נזקק לדיור ציבורי?
<רחל דוידה: כרגע כל המדינה זועקת לדיור שפוי, דיור ראוי במחיר שפוי.
<רחל דוידה: אתם לא דואגים לצעירים.
<רחל דוידה: מה עשיתם?
<רחל דוידה: באתם קודם כול לחסל את הדיור הציבורי.
<רחל דוידה: "בואו נתחיל עם המסכנים, בואו נתחיל עם השעיר לעזאזל, להם ממילא אין כוח להתמודד איתנו".
<רחל דוידה: אתם רוצים לחסל את הדיור הציבורי.
<רחל דוידה: מה אתם מביאים?
<רחל דוידה: חתול בשק.
<רחל דוידה: אני לא יודעת מה אומר "דירה להשכיר", מה הקריטריונים, האם אני, בת 50, תהיה לי פעם קורת גג – במצב של היום, נראה לכם?
<רחל דוידה: כשאני אומרת עניים אני מתכוונת לאחת כמוני.
<רחל דוידה: אני גדלתי במדינה הזאת משנת 1967.
<רחל דוידה: אנחנו ממשיכים את העוני לדורות.
<רחל דוידה: אני לא אסכים שהילדים שלי ימשיכו במקום הזה, לזה אני לא אתן יד.
<רחל דוידה: אני מבקשת לשאול את האדון: דירה להשכיר – מה הקריטריונים?
<רחל דוידה: שוב אנחנו נעסוק ב"כמה ילדים"?
<רחל דוידה: אני, כרגע הילדים שלי בגירים – מה אתה אומר לי על זה?
<רחל דוידה: אני לא זכאית לחיות?
<רחל דוידה: אני לא זכאית לחיים?
<רחל דוידה: ואני לא צריכה את הרחמים שלכם, את זה אתם לא מבינים.
<רחל דוידה: אתם חייבים להבין, להפנים, שכולנו פה עובדים.
<רחל דוידה: תפסיקו להגיד לנו "לכו לעבוד", קיבינימט.
<רחל דוידה: כולם פה עובדים, ואף אחד פה לא מגיע לשכר כדי להתקיים בכבוד במדינה הזאת.
<רחל דוידה: אז אני לא מבינה על מה אתם מדברים, אני מתחילה להרגיש בלתי שפויה, בתוך מערכת חולנית לגמרי.
<רחל דוידה: כי יש לכם מדיניות, יש מטרות.
<רחל דוידה: כשהמטרה לחסל את הדיור הציבורי הייתה לפני 20 שנה, אף אחד לא דיבר.
<רחל דוידה: אבל עשיתם הכול כדי לחסל אותו: הפסקתם לבנות, המשכתם לזרוק אנשים כמוני, אלפים.
<רחל דוידה: אדוני, אני בלי בית שנה וחצי.
<רחל דוידה: אתה אומר לי עכשיו "לכי תעבדי", "תישארי שפויה, תישארי נורמלית, ותגדלי ילדים"?
<רחל דוידה: ממה בדיוק?
אבישי ברוורמן: תודה, רחל.
אבישי ברוורמן: אמרת את הדברים יפה מאוד.
<רחל דוידה: לא, די, מספיק, הגיע הזמן באמת.
<רחל דוידה: .. אל תעשו לנו טובות, תעשו את העבודה שלכם.
<רחל דוידה: תעלו את השכר שלי ואני לא צריכה את הדיור שלך, אני לא צריכה אותו.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת חנין, בבקשה, אני מבקש בצמצום.
אבישי ברוורמן: כל מי שירצה ידבר, ואני רוצה שמר בן אליהו יגיב.
אבישי ברוורמן: אני גם רוצה שאריאל יוצר, נציג האוצר, יתייחס.
דב חנין: אני מצטרף לדבריה של חברת הכנסת שפיר.
דב חנין: אני חושב שראוי היה ששר השיכון לפחות ישב כאן וישמע את הדברים של רחל וגלית ויסתכל להן בעיניים וינסה לתת להן תשובות.
דב חנין: הרי לנו קל לתת תשובות – המספרים הם ככה, המספרים הם אחרים.
דב חנין: אבל יש בני אדם מאחורי המספרים האלה.
דב חנין: בני אדם שנזרקים לרחובות, בני אדם שמדינת ישראל לא סופרת אותם, ששר השיכון לא סופר אותם.
דב חנין: אז לפחות שיהיה לו את אומץ הלב הציבורי לבוא אליהם, להסתכל להם בעיניים ולהגיד להם את מה שהוא חושב.
דב חנין: לגופם של הדברים, אני לגמרי מסכים עם כל מילה שאמר חבר הכנסת וקנין ועם כל מילה שאמרה חברת הכנסת שפיר.
דב חנין: אני לא אחזור על הדברים החשובים שהם אמרו, אבל אני רוצה להאיר היבט נוסף.
דב חנין: אנחנו נמצאים בפני אסון בתחום הדיור הציבורי.
דב חנין: האסון הזה נגרם מכך שלאורך קצת יותר מעשור אנחנו ירדנו ממלאי של 108,000 דירות בדיור הציבורי, שגם הוא לא הספיק, לפחות מ-60,000.
דב חנין: והתוצאה היא שיש המון אנשים שזכאים בכל קריטריון הגיוני, נורמלי, אנושי, לדיור ציבורי, אבל לא עומדים בקריטריונים, כי מעלים אותם.
דב חנין: אבל גם מי שעומד בקריטריונים צריך להמתין שנים, והוא לא מקבל דירה.
דב חנין: ואם הוא מגיע סוף-סוף למקום השני, זה רק בכדי לקבל חודש לאחר מכן הודעה שהוא התדרדר למקום ה-19.
דב חנין: זו מציאות בלתי אפשרית.
דב חנין: ואני אומר ששורש הרע נמצא בכך שבמקום להבין שדיור ציבורי זה מנגנון חברתי חיוני במדינה נורמלית ומתוקנת, מתייחסים לזה כסוג של קבוצת שוליים בדרך להפוך את זה לקבוצה ריקה במובן המתמטי – שפשוט לא יהיה שם אף אחד.
דב חנין: מה שקורה עכשיו עם החוק שהממשלה מקדמת – זו סכנה איומה.
דב חנין: כי רוצים למכור דירות ולא לחדש את המלאי, לא להיות מחויבים לקנות, לא להיות מחויבים לבנות שום דבר, אלא רק סיוע בשכר דירה לטווח קצר.
דב חנין: אני אומר לכם, כזו אמירה מחרידה אני באמת לא זוכר.
אבישי ברוורמן: דב - - -
דב חנין: תיתנו לאנשים האלה, קשי היום – שבאמת, מדינת ישראל צריכה להיות אסירת תודה על הסבלנות שלהם והסובלנות שלהם – את הכמה הגרושים האלה, ונראה אותם מתחרים בשוק השכירות הרותח.
דב חנין: הם "ממש" ישיגו דירות בתל-אביב ובירושלים.
<רחל דוידה: תן לנו אדמות, ואנחנו נבנה את הבית, תאמין לי, לא צריך שתביא לי דירה.
<רחל דוידה: תן לנו אדמות, במקום לתת לקבלנים.
דב חנין: ולכן הפתרון הזה של הסיוע בשכר דירה הוא לא פתרון, הוא לא תשובה, הוא לא מענה.
דב חנין: מה שצריך לעשות זה לקנות, לבנות, לייצר דיור ציבורי ולייצר סוף-סוף פתרונות, במקום לחסל אותם.
אבישי ברוורמן: ראובן אברג'יל, שיש לו זכויות במאבק הציבורי, בבקשה.
אבישי ברוורמן: אני רק מבקש לצמצם, כי אני רוצה לשמוע גם את נציג האוצר ואת מר בן אליהו וכמובן את האישה בירוק.
<ראובן אברג'ל: אני פונה לחברים שלי ורוצה ולומר להם שהכאב הוא של כולנו.
<ראובן אברג'ל: כאשר יש לנו פנייה לפקיד זה או אחר, אנחנו מצפים שנפגוש בן אדם מאחורי הדלפק, פקיד שיש בו איזו סבלנות כלפי העם.
<ראובן אברג'ל: אבל אין דבר כזה במחוזותינו.
<ראובן אברג'ל: ומי שנושא באחריות, כמו שכולכם אמרתם, זה ראש הממשלה.
<ראובן אברג'ל: את החצים יש להפנות לראשי הממשלות לדורותיהם.
אבישי ברוורמן: לדורותיהם.
<ראובן אברג'ל: הם קיבלו את כל ההחלטות שאנחנו כעת מתמודדים איתן; או אפילו לא יכולים להתמודד איתן.
<ראובן אברג'ל: ויש לי מין תחושה כזו שאנחנו רצם אחרי הזנב של עצמנו, ואנחנו יודעים בוודאות שאין לנו שום סיכוי לתפוס את הזנב הזה.
<ראובן אברג'ל: האוכלוסייה שמדובר בה היא אוכלוסייה תשושת נפש, כי המערכת הביאה אותנו למצב נפשי שקשה לנו אפילו לקום ולהתגונן מפני העוולות שמתקיימות מולנו.
<ראובן אברג'ל: אני הייתי מצפה מהאופוזיציה, לאורך השנים, לא רק כעת, שתנטוש את הבניין הזה, שתעזוב אותו לאלף עזאזל, הרי מה יש פה לעשות חוץ מלקבל משכורת.
<ראובן אברג'ל: בואו איתנו לרחוב, בואו איתנו לשכונות, בואו איתנו עיירות הפיתוח, תקיימו שם את הדיונים, תתחברו אל הציבור, ואז הציבור הזה אולי יבין סוף-סוף שיש לו אנשים שבאמת מקשיבים.
<ראובן אברג'ל: תודה.
אבישי ברוורמן: ראובן, דברי אלוהים חיים.
אבישי ברוורמן: אני מעריך אותך ומוקיר.
אבישי ברוורמן: הגיע אולי הזמן להתנהל אחרת.
אבישי ברוורמן: הגברת בירוק, בבקשה.
<אתי חן: אני אתי חן.
<אתי חן: השאלה שלי היא אליו.
<אתי חן: הילד שלי היום בן חמש.
<אתי חן: שנתיים אנחנו מסתובבים ממקום למקום.
<אתי חן: הייתי גרה באוהלים, ישנו בבניינים נטושים.
<אתי חן: השאלה שלי היא למה יש כל כך הרבה דירות סגורות בירושלים, ואני גרה ברחובות?
<אתי חן: יש כל כך הרבה אנשים שגרים ברחובות, למה?
<אתי חן: אני אימא חד-הורית, עם 60% נכות, סובלת ממחלה שאין לה מרפא, אבל משרד השיכון לא מכיר בי.
<אתי חן: יש כל כך הרבה דירות בירושלים, מעניין כמה כסף משרד השיכון מקבל על כל דירה בירושלים שהיא סגורה.
<אתי חן: אני יכולה לבוא איתך יד ביד לקטמון, לנווה יעקב, גילה, תלפיות, ולהראות לך שיש יותר מ-150 דירות סגורות בירושלים.
אבישי ברוורמן: גברתי, אני מאוד מודה לך.
אבישי ברוורמן: אני מבקש מזהבה לדבר, וגם אבנר, רן מלמד, נציג האוצר ואז מר בן אליהו.
<זהבה גרינפלד: השאלה שלי היא האם יש כוח אמיתי לוועדה הזאת על מנת ששר השיכון ישב פעם אחת, יישיר מבטו, או ישפיל מבטו – לפי בחירתו – ויענה על כל השאלות.
<זהבה גרינפלד: כי בעיניי זה סוג של פספוס שכל פעם שאני מגיעה הוא נעלם.
<זהבה גרינפלד: אנחנו מחפשים אותו הרבה זמן.
<זהבה גרינפלד: תודה.
אבישי ברוורמן: אבנר, בבקשה.
אבישי ברוורמן: ואחרי זה.
<אריק אשרמן: הרב אריק אשרמן, מרבנים למען זכויות אדם.
<אבנר עורקבי: אני רוצה לבקש: יש פה אימא לילד נכה שכמעט זורקים אותה מהדירה.
<רחל דוידה: רק חשוב שתדעו: היא מייצגת אלפים כאלה.
<אבנר עורקבי: אני מבקש, תני לנו להתבטא.
אבישי ברוורמן: רחל, נתנו לך זכות דיבור, תני גם לאחרים.
אבישי ברוורמן: חיה, ספרי לנו עלייך.
<חיה ויקטוריה רבי: שלום רב.
<חיה ויקטוריה רבי: אני אימא חד-הורית ואני מטופלת בחמישה ילדים.
<חיה ויקטוריה רבי: אני גרה ביישוב חשמונאים, בשכירות.
<חיה ויקטוריה רבי: זה בגלל שהבן הצעיר שלי, שהוא בן 11, מאובחן עם תסמונת דאון ויש לו גם לקות שמיעה ועוד לקויות שאנחנו מטפלים בהן.
<חיה ויקטוריה רבי: מה שקורה הוא שאני נתקלתי בחוק יבש: הייתה לי דירה באלעד, והיא נמכרה.
<חיה ויקטוריה רבי: אב הילדים הורחק מהבית לכמה שנים והיה לי מאבק של מזונות.
<חיה ויקטוריה רבי: התדרדרתי לחובות, וכתוצאה מחלוקת הבית, החזרת משכנתא... את החזרי החובות החזרתי ממה שקיבלתי מהדירה.
<חיה ויקטוריה רבי: ואז התחלתי להיטלטל.
<חיה ויקטוריה רבי: רווחת הילד, שדורשת הרבה השקעה, רווחתו הנפשית והרגשית וכל הטיפולים הנלווים אליו – הכול תלוי בי.
אבישי ברוורמן: ממה את מתפרנסת עכשיו?
<חיה ויקטוריה רבי: אני לא מתפרנסת, כי אני עסוקה מאוד עם חמישה ילדים.
<חיה ויקטוריה רבי: לפני שנתיים אני פונה לסיוע לדיור ונתקלת ב"הייתה לך דירה לפני פחות מעשר שנים ולכן לא מגיע לך שום סיוע".
<חיה ויקטוריה רבי: אז איך אני יכולה?
<חיה ויקטוריה רבי: איך אני, כאם חד-הורית, מטופלת בילדים, יכולה - - -
אבישי ברוורמן: מה קורה עכשיו?
אבישי ברוורמן: איך את חיה?
<חיה ויקטוריה רבי: אני בפשיטת רגל.
<חיה ויקטוריה רבי: אני פשוט בשיניים שורדת.
אבישי ברוורמן: ואיפה את גרה כרגע?
<חיה ויקטוריה רבי: בשכירות.
אבישי ברוורמן: כמה את משלמת על השכירות?
<חיה ויקטוריה רבי: מה שקורה זה שאני גם מטפלת באבא שלי, שהוא איש קשיש וזקוק לטיפול, והוא מסייע לי במה שהוא מקבל מהקצבה, ואת ההפרש של השכירות אני משלמת על ידי הקצבה של הילד, וזאת אומרת שלא נשאר לי כלום כדי לטפל בו.
אבישי ברוורמן: מה שאמרת, לא צריך להוסיף על זה.
אבישי ברוורמן: מדינת ישראל והעם היהודי, שמתחזים להיות אור לגויים, חברת מופת – זו המדינה הענייה ביותר בכל העולם המפותח מבחינה יחסית.
אבישי ברוורמן: השכר פה... מדברים על צמיחה, גם הורידו קצת מסים לכמה אנשים, אבל 50% מקבלים השלמת הכנסה.
אבישי ברוורמן: על שלושה חטאי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו.
<חיה ויקטוריה רבי: תודה רבה.
אבישי ברוורמן: כבוד הרב, בבקשה.
<רחל דוידה: אז אולי שהקריטריון יהיה לפי שכר ולא לפי מספר ילדים.
אבישי ברוורמן: כבוד הרב.
<אריק אשרמן: ראשית, אני רוצה להצטרף לתחושת האי-נוחות: אם הדיון הזה נקבע מראש, למה פתאום הייתה לשר פגישה אצל ראש הממשלה?
<אריק אשרמן: דבר שני, שיעור קצר בהיסטוריה.
<אריק אשרמן: בנוסף למה ששמענו על איך יש אנשים שלא זכאים לסיוע בשכר דירה, על אנשים שחיים מפינוי לפינוי כי הם נכנסים לחובות וכל שאר הדברים ששמענו – כאשר חוקקנו כאן חוק לביטוח בריאות ממלכתי, זה היה אחד החוקים הטובים בעולם.
<אריק אשרמן: אבל מה, כדי לממן את זה ולהדביק את השינויים, חייבים להוסיף תוספת ריאלית של 2% בשנה.
<אריק אשרמן: אבל בשנים הטובות הוספנו חצי אחוז.
<אריק אשרמן: והיום אין מספיק כסף.
<אריק אשרמן: אין שום סיכוי - - -
אבישי ברוורמן: שמעתי אתמול שהשר מאיר כהן אמר שהוא מקבל 2.5 מיליארד שקלים.
<אריק אשרמן: כשמשהו לא מספיק גבוה בסדר העדיפויות הלאומי – אנחנו יודעים שזו עוד סיבה שסיוע בשכר דירה הוא לא תחליף לדיור ציבורי.
<אריק אשרמן: דבר אחרון.
<אריק אשרמן: אני באתי לדבר בנושא של סיוע בשכר דירה לעומת דיור ציבורי, אבל הופתעתי מאוד לשמוע משהו שלא ציפיתי לשמוע מהשר: הוא אמר שהולכים לבנות עוד 10 עד 15 כפרים בדואיים בנגב.
<אריק אשרמן: מחשבון פשוט - - -
אבישי ברוורמן: הוא לא אמר.
אבישי ברוורמן: הוא אמר, אם אני לא טועה, 10 עד 15 יישובים, גם יהודיים וגם בדואיים.
<אריק אשרמן: מחשבון פשוט, אם אני מבין נכון, ב-35 כפרים בלתי מוכרים.
<אריק אשרמן: ..
<אריק אשרמן: זה סוף-סוף עונה על שאלה ששאלנו הרבה פעמים ולא קיבלנו תשובה: שהכוונה להרוס 20 עד 25, ולהקים 10 עד 15.
<אריק אשרמן: האם אני הבנתי את זה נכון?
אבישי ברוורמן: תודה רבה, הרב אשרמן.
אבישי ברוורמן: מר מלמד, בבקשה.
<רן מלמד: אני רוצה לקחת את הדברים קצת למקום אחר.
<רן מלמד: אני חושב שדיור ציבורי הוא כלי, וצריך קודם כול לדבר על האוכלוסייה, ואני חושב שהממשלה – וחובת
<רן מלמד: כם פה היא לשנות את המצב – מתייחסת לקהל הלא נכון.
<רן מלמד: אנחנו מפחיתים את הקהל ומעמידים אותו בצורה מאוד נוחה על 2,500 זכאים שממתינים לדיור, אבל אנחנו שוכחים 130,000 איש שמבחינתי הם זכאי דיור ציבורי, אבל הקריטריונים שלהם הם כאלה שמגיע להם רק סיוע בשכר דירה.
<רן מלמד: והסיוע בשכר דירה הוא נמוך.
<רן מלמד: ואני כרגע לא נכנס לשאלה האם סיוע ארוך טווח לשכר דירה הוא טוב או לא – אני סבור שהוא יכול להיות פתרון מצוין.
<רן מלמד: אבל אני חושב שקודם כול צריך לדאוג שהסיוע בשכר דירה יהיה ריאלי, והחסמים שקיימים היום, כמו זה שהאם ממודיעין דיברה עליו, ירדו.
אבישי ברוורמן: מר מלמד, אני רק רוצה לחדד, כי אתה באמת אחד האנשים שהם בעלי ידע ועוסקים שנים במאבק למען האוכלוסיות החלשות: בעצם מה שאתה אומר זה שמכיוון שממשלות ישראל לא בונות דיור ציבורי, אז לפחות שיהיה פתרון במצב שיש עכשיו.
אבישי ברוורמן: כלומר, אתה כבר מגיע למסקנה שישראל לא בונה דיור ציבורי.
<רן מלמד: אני חושב שדיור ציבורי כמו שהיה פעם, אסור לבנות אותו עוד פעם – הוא מייצר גטאות והוא דבר רע.
<קריאות: רגע, אז הגטו - - -
אבישי ברוורמן: אני נתתי לכם את הכבוד, אתם לא יכולים לכבד מישהו אחר שמדבר?
אבישי ברוורמן: מה, אם אדם חולק עליכם במובן מסוים...
אבישי ברוורמן: תקשיבו עד הסוף, אולי הוא תומך בכם.
<רות לביא: כבר שמענו.
אבישי ברוורמן: אז מותר לו לדבר אליי?
<רן מלמד: אני חושב שחובתה של הממשלה לייצר דיור הגון, ראוי, לתקופה של חיים שלמים, לאנשים שזקוקים לכך.
אבישי ברוורמן: חיים שלמים, שלא זורקים אותו בגיל 50.
<רן מלמד: חיים שלמים, שיהיה ברור.
<רן מלמד: לא חמש, עשר או 12 שנה – חיים שלמים.
<רן מלמד: חיים שלמים.
<רן מלמד: והיא צריכה לייצר את זה בתמהיל חברתי ראוי, כלומר, למנוע את העוני הרב-דורי שהתפתח בגלל שנוצרים גטאות.
<רן מלמד: ואנחנו ראינו את זה מתפתח לאורך השנים – לא רק בשנות ה-50, אלא ראינו שעושים את זה גם לעולים יוצאי אתיופיה וגם במקומות אחרים.
<רן מלמד: אבל עד שהדברים האלה יקרו, גם אם תהיה תכנית של 150,000 דירות להשכרה שתקום בתוך חמש שנים ומתוכן 15% ילכו לזכאי הדיור הציבורי, צריך כבר היום לעשות מעשה.
<רן מלמד: והמעשה שצריך לעשות היום מורכב משני דברים, ופה התפקיד שלכם: לייצר את הקואליציה לזה בתוך הכנסת.
<רן מלמד: דבר אחד זה לדרוש שאם רוצים להעביר את חוק הדיור הציבורי, מעלים היום באופן מידי בצורה ריאלית את הסיוע בשכר דירה לכל אותם 138,000 זכאים לסיוע בשכר דירה, שבתוכם גם זכאי הדיור הציבורי שממתינים בתור.
<רן מלמד: הדבר השני שאני חושב שצריך לעשות זה לבטל מיד את כל החסמים שמונעים זכאות לדיור ציבורי או לסיוע בשכר דירה, כמו למשל אותו חוק ארכאי שקובע שמי שהייתה בבעלותו דירה משנת 1971 ועד היום, לא יהיה בחיים זכאי לדיור ציבורי, אלא אם כן הוא עובר כל מיני ועדות חריגים.
<רן מלמד: זה חוק ארכאי, והוא לא צריך להיות.
<רן מלמד: הדבר השלישי שצריך לעשות – וחייבים לעשות את הדברים האלה ביחד – זה לשנות באופן מידי וחד את הקריטריונים לזכאות לסיוע ולדיור ציבורי.
<רן מלמד: אי אפשר שהזכאות לאם חד-הורית שצריכה דיור ציבורי או צריכה סיוע ריאלי בשכר דירה יהיה שלושה ילדים, ושהתשובות שהיא תקבל, ועדיין מקבלת, זה "אין ברירה, תעשי עוד ילד" או "תעשי הכול מהר-מהר, כי בגיל 18 תמצאי את עצמך פתאום רק עם שני ילדים ותיפלי מהרשימה".
<רן מלמד: את הדברים האלה צריך לעשות מידית.
<רן מלמד: זה התפקיד של הכנסת.
אבישי ברוורמן: אני מודה למר מלמד.
אבישי ברוורמן: נעמי, בבקשה.
אבישי ברוורמן: ואחריה מנכ"ל "עמידר", ואחרי זה יוצר ובן אליהו.
<נעמי מורביה: אני רוצה להעלות שני מקרים וגם להביע עמדה.
<נעמי מורביה: בנוגע לנושא השכירות, אני חושבת שהפרמטר הכי חשוב בנושא השכירות הוא, כמו כל דבר בחיים האלה – הכול פוליטי.
<נעמי מורביה: נניח שהיום הממשלה תאשר 4,000 שקל סיוע בשכר דירה, אז מחר ממשלה אחרת יכולה להחליט שזה הרבה מדי ולהוריד את זה ל-1,000 שקל, ואז מה עושים כל אותם אנשים שכבר נמצאים בתוך מהלך השכירות?
<נעמי מורביה: זו ההסתייגות המרכזית שלי בנושא הסיוע.
<נעמי מורביה: יש עוד שני נושאים שאני רוצה לגעת בהם.
<נעמי מורביה: אמנם רונן כהן עשה כמיטב יכולתו כדי לעזור, אבל עדיין כל החסמים בהגדרות ובתקנים הם פשוט בלתי אנושיים.
<נעמי מורביה: אני רוצה להביא מקרה של בן אדם מחיפה.
<נעמי מורביה: האיש נכה פוליו, אשתו נכה, הוא ממתין לדיור ציבורי מעל עשר שנים.
<נעמי מורביה: במהלך עשר השנים האלה שלושת ילדיו בגרו – אחד מהם קצין מהולל בצה"ל, השני סטודנט בטכניון והשלישית עכשיו השתחררה.
<נעמי מורביה: אז הודיעו לו "חביבי, ירדת מרשימת הממתינים" - - -
<רחל דוידה: בדיוק כמו שאמרתי.
<נעמי מורביה: רגע, רגע, תשמעו איזה פתרון הציעו לו, עכשיו אתם תיפלו מהכיסאות.
<נעמי מורביה: הפתרון שהוצע לו זה לעבור לדיור מוגן.
<נעמי מורביה: בן אדם בן 56, אשתו בת 52 – יעברו לבית זקנים.
<נעמי מורביה: עכשיו, מה הדבר הכי גרוע בדיור מוגן?
<נעמי מורביה: שכל הקצבה שלו עוברת לדיור המוגן, והוא נשאר רק עם דמי קיום של 400 שקל.
<נעמי מורביה: עד עכשיו הוא איכשהו הסתדר, דחף פה או שם איזה 50 שקל לילד, אבל מה הוא יעשה עם 400 שקל?
אבישי ברוורמן: נעמי, תודה.
<עידן פינק: הפקידים של "עמידר" מקבלים הטבות, מענקים, על כל אחד שמעבירים למוגן.
אבישי ברוורמן: למה אני חזרתי על ה"אור לגויים" ועל ה"עם הנבחר"?
אבישי ברוורמן: הייתה עיירה יהודית מאוד מפורסמת במזרח אירופה בשם חלם.
אבישי ברוורמן: חכמי חלם.
<רחל דוידה: כנסת ישראל.
<נעמי מורביה: המקרה השני שאני רוצה להביא... אבנר יושב פה לצדי, הוא באמת עושה עבודת קודש בנושא הילדים.
<נעמי מורביה: אני לא יודעת אם יש עוד אדם שנלחם על ילדים...
<נעמי מורביה: וזה לא שהוא הורה לילד נכה, זה פשוט משהו שהוא לקח על עצמו בתור פרויקט חיים.
<נעמי מורביה: משהו.
<נעמי מורביה: אני רוצה להביא את המקרה של אשקלון שהבאתי בכנס שדרות.
<נעמי מורביה: אימא חד-הורית לילד נכה, מרותק לכיסא גלגלים, היום בן 11, ובנוסף יש לה עוד שני ילדים – היא כן קיבלה דיור בדיור הציבורי: דירת חדר וחצי מעופשת, תחובה, עם מדרגות.
<נעמי מורביה: היא צריכה לסחוב את הילד עם כיסא הגלגלים במדרגות.
<נעמי מורביה: הדירה מעופשת, הילד לא יכול להתנייד בתוך הדירה, שנדמה לי שהיא 36 מ"ר.
אבישי ברוורמן: נעמי, אמרת.
אבישי ברוורמן: כואב.
אבישי ברוורמן: מנכ"ל "עמידר", בבקשה.
<יעקב ברוש: אני אגיד שני משפטים.
<יעקב ברוש: לגבי מלאי הדיור הציבורי הקיים – זה דבר נתון, ואני לא רואה פתרונות בטווח הקצר.
אבישי ברוורמן: אתה בעצם אומר מה שאמרו פה אחרים.
<רחל דוידה: אחרי שחיסלו אותו.
<רחל דוידה: אחרי שחיסלתם אותו, עכשיו אתם אומרים לנו שזה נתון.
<יעקב ברוש: רחל, זו הפרנסה שלי, אני לא רוצה לחסל את הדיור הציבורי, זה לא התפקיד שלי.
<רחל דוידה: מחסלים אותנו, לא את הדיור הציבורי.
<אבנר עורקבי: זה לא הוא.
אבישי ברוורמן: זה לא הוא.
אבישי ברוורמן: מדינת ישראל לדורותיה, כל הממשלות, חיסלו את הדיור הציבורי.
<יעקב ברוש: צריך לתת פתרונות לטווח הקצר.
<יעקב ברוש: ואני חושב שההצעה של משרד הבינוי והשיכון, לפחות לטווח הקצר...
<יעקב ברוש: מכירת הדירות זה דבר נתון, והחוק יופעל, לא יעזור לאף אחד שום דבר.
<יעקב ברוש: אבל מכספי המכר אנחנו צריכים לדאוג שלפחות את הדירות שאנחנו מנהלים, שהן יהיו ראויות למגורים, וצריך להקצות מתוך זה חלק להחזקת הדירות.
<יעקב ברוש: וכמו שרן אמר, חייבים להגדיל את הסיוע בשכר דירה, שיהיה ריאלי.
אבישי ברוורמן: ולטווח ארוך מאוד.
<רן מלמד: לתקופה של חיים.
<יעקב ברוש: בנוסף, צריך לחפש תמהילים נוספים לדיור.
<יעקב ברוש: היו כל מיני הצעות שכדאי שנדון עליהם בדיון הבא, כמו למשל אחוזים מבנייה חדשה וכולי.
<יעקב ברוש: אבל זה לא לדיון הזה.
אבישי ברוורמן: איציק, רצית להוסיף מילה, ואז מר יוצר ומר בן אליהו.
איציק שמולי: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד בהקשר של הסיוע, אדוני המנכ"ל.
איציק שמולי: בואו נשים את הדברים על דיוקם, כי אתם מגיעים לוועדות בכנסת ומנפנפים במספר של סיוע עד 3,000 שקל.
איציק שמולי: אז בוא רגע נגיד מה המספרים האמיתיים אומרים: רק 1.4% מהזכאים שאתם עוזרים להם בשכר דירה מקבלים בין 1,300 ל-1,500 שקל; רק 0.61% מכלל הזכאים מקבלים 2,500 שקל; ורק 0.68% מקבלים 3,000 שקל.
איציק שמולי: עכשיו, אני אגיד לך איפה שורש הבעיה.
איציק שמולי: שורש הבעיה הוא ששר השיכון מגיע לכאן ואומר שזה לא שכר דירה, זה סיוע בשכר דירה.
איציק שמולי: כאילו, "זה לא מעניינו להבטיח את קורת הגג".
<רחל דוידה: כי זה גם מותנה בקריטריונים.
איציק שמולי: "זה לא מענייננו להבטיח את קורת הגג, אנחנו רק עוזרים, תסתדרו לבד".
איציק שמולי: אבל ראינו פה איך חונקים את האנשים.
איציק שמולי: גם אם הולכים לשיטתכם, אדוני המנכ"ל – אני לא מסכים לזה, אבל נניח שכן – ואומרים שאין פה יותר דיור ציבורי אלא עוזרים לאנשים בשכר דירה, אז תעזרו.
איציק שמולי: תעזרו.
<רות לביא: רק חשוב להבין שיש הרבה אנשים שאינם יכולים להשתמש בסיוע כי הם לא הצליחו לשכור דירה.
<רות לביא: הסיוע ניתן רק על סמך חוזה.
אבישי ברוורמן: מר יוצר, היו זמנים שבדיון כזה היה מופיע שר אוצר, כי זה באמת נושא מרכזי.
אבישי ברוורמן: אבל הם לא מופיעים.
אבישי ברוורמן: אבל אני חושב שהדבר המרכזי שנפל פה זה שבעצם מדינת ישראל הכריזה גט כריתות על הדיור הציבורי.
אבישי ברוורמן: מכיוון שהיא הכריזה גט כריתות, מה יש לך להוסיף על מה שנאמר כאן?
אבישי ברוורמן: כי בכל זאת, חלק גדול מהציבור, ובמיוחד החלש - - -
<רחל דוידה: אתה יכול להגיד "מוחלש" ולא "חלש"?
<רחל דוידה: כי זה מעלה את חמתי.
<רחל דוידה: ריסקו לנו את הצורה פה 60 שנה – ואנחנו החלשים.