GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבישי ברוורמן: אתה צודק ואני אגן עליך ממרום מלוא מטר שמונים ותשעה סנטימטר שלי.
אבישי ברוורמן: יש לך, כן, בבקשה.
<אבנר מימון: תודה.
<אבנר מימון: אנחנו קוראים לוועד להגיע להידברות עניינית, לא להטמין את הראש בחול, הייתי אומר מעשה בת יענה כמעט, ולהגיד שהחלום הרע הזה יחלוף מאליו.
<אבנר מימון: הדבר הזה לא יקרה.
<אבנר מימון: ישנו מצב, התפקיד שלנו כמנהלים ושל הוועד כמייצג ציבור העובדים, ואנחנו מכבדים עבודה מאורגנת - במפעלי "כי"ל" היא מהחזקים ביותר שקיימים במדינה.
<אבנר מימון: שני הצדדים צריכים לשבת ולדון אמיתית במצב, ולהגיע להבנות איך לפתור אותו לטובת אותם 1,100 עובדים שעדיין זה מקום העבודה שלהם, לטובת אותם 8,000 מועסקים, משה, שמסתכלים עליך במעגלי תעסוקה שניים ושלישיים.
אבישי ברוורמן: אני מבקש עכשיו, נציג הוועד, מי מדבר מהוועד?
<משה חדד: אני מדבר.
אבישי ברוורמן: שמענו את הטיעון, אני רוצה שבאמת תענה לאבנר דבר דבור, מדוע אתם לא יושבים, האם הבעיה – מה אתה מציע.
<משה חדד: תראה, קודם כול, אני רוצה לציין, אני עובד בחברה 30 שנה, אבנר יודע ועמי יודע ויעקב יודע, היו בחברה במהלך השנים האלה תקופות הרבה הרבה יותר קשות מאשר היום.
<משה חדד: הוא מדבר לי על הבדל בין מחירי הפוספט, אני זוכר מחירי פוספט שהיו גם 10% מהמחיר היום.
<משה חדד: מעולם בחברה שנוהלה בהנהלה הקודמת של "כי"ל" המילה "פיטורים" לא הייתה בלקסיקון של החברה, מעולם.
<משה חדד: התחלפה הנהלת "כי"ל", יש מחזורית תמיד בשוק הדשנים, מי שיודע, ב-2009, תסכימו אתי, הייתה תקופה קשה מאוד, סגרנו מתקני ייצור לחודש ימים, אף אחד לא העלה את המילה "פיטורים" על שפתיו, הוציאו עובדות לחופשות מרוכזות מאולצות, המילה "פיטורים" לא הייתה על הפרק.
<משה חדד: משהו השתנה בגישה הניהולית של החברה, משהו השתנה בתפיסה שלהם, וזה כנראה טרנד שנפוץ בכל הארץ.
<משה חדד: באים ואומרים: לא כי מפסידים מפטרים, אם יש לנו ירידה ברווחים מפטרים.
<משה חדד: "כי"ל" מחלקת דיבידנדים של מאות מיליוני דולרים כל שנה, "רותם" חילקה בחמש שנים האחרונות האלה מאות מיליוני דולרים כדיבידנד.
<משה חדד: לא ייתכן שיש לנו מצב שוק זמני כרגע, באים ל-130 עובדים מהיום למחר.
<משה חדד: ראית מה הוא אמר, דיברנו לפני שבועיים, המשא-ומתן היה ככה:
<משה חדד: לפני שבועיים המנכ"ל שלח אלי מכתב שבכוונתם לפטר 130 עובדים ולהפחית בשכר של עובדי "רותם".
<משה חדד: ישבנו על משא-ומתן, המשא-ומתן היה ככה: זה הנייר, נו, מה החלטתם?
<משה חדד: אני אומר, אנחנו לא מקבלים פיטורים בכפייה, לא היו ולא יהיו ב"רותם" פיטורים בכפייה.
<משה חדד: נשב נדבר, תבוא עם תוכנית פרישה מרצון, תשפרו את תוכנית הפרישה, כמו שאמרו אחרים, הייתה ב"ברום" תוכנית פרישה טובה, יצאו אנשים.
<משה חדד: התחייבתי בפגישה האחרונה שאם ישפרו, יביאו לי את תוכנית הפרישה של "ברום", לא 100 עובדים, 200 עובדים יעמדו בתור לצאת לפרישה הזאת.
<משה חדד: הם לא מוכנים לשמוע, הם אומרים: זאת התוכנית שלנו, או שתקבלו אותה, אם לא, אנחנו מחליטים.
<משה חדד: זאת הגישה וזה המשא-ומתן שמתנהל מול ההנהלה, ואחרי זה הם באים ואומרים: אתכם אי-אפשר לסגור דברים, זו הגישה.
אבישי ברוורמן: משה, אני מודה לך.
אבישי ברוורמן: אתה רוצה להוסיף עוד?
<שלומי ירוחם: אני?
<שלומי ירוחם: הוא אמר.
אבישי ברוורמן: הוא אמר את כל הדברים, לא צריך להגיד, הנקודה ברורה, והשאלה היא עוד פעם, - -
<שלומי ירוחם: באים עם אקדח לרקה.
אבישי ברוורמן: - - היא הרבה יותר גבוהה מאשר אליך, אבנר מימון.
<משה חדד: "רותם" חברה שמרוויחה היום, גם נכון להיום "רותם" מרוויחה, שכולם ידעו את זה.
<שלומי ירוחם: שייתן מספרים מאחד עד תשע מה עשו ברבעונים, ביקש ממך חבר הכנסת מיקי רוזנטל.
אבישי ברוורמן: אבנר, מה שאני אומר – אתה יודע שאני מכבד אותך, את פועלך בנגב, את המשפחה המפוארת שלך, את כל הדברים – השאלה שאני מפנה היא לא אליך, היא לסטפן בורגס, היא להנהלה הבכירה של "כי"ל" שלא נמצאת כאן, שיקשיבו לשיחה הזאת, תעביר להם, אנשים שיושבים כאן, אנשים שנתנו את כל חייהם, אנשים רציניים, ואפילו נותנים לך פתח שאומר:
אבישי ברוורמן: אני לא הולך לבקר פה את ראשי החברה של "כי"ל" בעלי הבתים, הלוא עמדתי הייתה גם בעבר שאחרי שראיתי את תהליך ההפרטה, הלוואי - - -
<משה חדד: באו אתמול לעובדים שעובדים 30 שנה:
<משה חדד: אתה ברשימת המפוטרים - זה יחס שמגיע לעובדים אחרי 30 שנה?
<קריאה: קח אותי, קח אותי כדוגמה, משה.
אבישי ברוורמן: אני חושב שזו הייתה טעות היסטורית, - - -
<קריאה: לבית-החולים שלחנו אנשים.
<משה חדד: אנשים הלכו, התפנו לבתי-חולים.
<קריאה: קח אותי כדוגמה, שייתן לי זכות דיבור.
<אבנר מימון: תנו כבוד ליו"ר, תנו.
אבישי ברוורמן: זו הייתה טעות להפריט את "כי"ל" מכיוון שחברה של משאבי טבע – נכון שהיה ניהול כושל בתקופה הזאת, זה היה בזמן כהונתה של מפלגת העבודה, יכלו לנהל את משאבי הטבע, כרגע אנחנו במצב – אבל אותם אנשים פרטיים שמובילים את "כי"ל" צריכים להבין שמשאבי הטבע שמהם מקבלים את התמלוגים הגדולים שלהם, להבדיל מארצות-הברית, מה שמתחת לקרקע ומה שמעל זה של אזרחי מדינת ישראל, והם מחזיקי הפיקדון.
אבישי ברוורמן: והאנשים האלה שעבדו כל השנים אני חושב – זה לא אליך, זה למנכ"ל של "כי"ל" – שאפשר למצוא פתרון, וכשאני שומע את מה שמשה אומר, תקשיבו לו, תשבו אתם, לפעמים גמישות זה כוח - ויתור זו עוצמה, זו ההמלצה שלי אליך, שתעביר אותה למנכ"ל "כי"ל".
אבישי ברוורמן: מישהו רוצה להוסיף פה עוד בנושא הזה?
אבישי ברוורמן: מיקי רוזנטל, בבקשה.
מיקי רוזנטל: ברשותך, אדוני היושב-ראש, להוסיף כמה דברים ולמכובדי כולם, תראו, אני רוצה להתייחס גם לנתוני המקרו שמסר פה האוצר, מתפרסמים היום נתוני הלמ"ס על תוחלת החיים של תושבי מדינת ישראל - תוחלת החיים במדינת ישראל עולה כל הזמן וזה מצוין, אלא שתושב ברמת-גן חי שלוש שנים יותר מהתושב של באר-שבע, ותושב רעננה חי שבע שנים בממוצע יותר מתושב רהט, וזה חל גם על נתוני המקרו שהציג פה האוצר.
מיקי רוזנטל: זה נכון שיש שיפור במקרו, אבל זה לא הגיע לדרום בכלל, זה לא הגיע לפריפריה, זו השערורייה הכי גדולה במדינת ישראל הדבר הזה.
מיקי רוזנטל: כמו שיש פערים בתוחלת החיים, יש פערים בתנאי החיים, בשכר וגם בתמונת המצב של הנגב הפרוע.
מיקי רוזנטל: עכשיו אני מגיע רגע להנהלת "כי"ל" ולסוגיה העקרונית.
מיקי רוזנטל: תראו, לא מדובר פה במפעל פרטי, ויש חילוקי דעות בין הקפיטליסט לימיני ובין תפיסתי, אבל "חברה לישראל" זו חברה שמבקשת מהמדינה כל הזמן דברים ומקבלת הרבה מאוד דברים.
מיקי רוזנטל: לצערי, חוק עידוד השקעות הון – וזה דבר שצריך לתקן – צריך להתלות גם את מספר המועסקים בהטבות המופלאות שאנחנו נותנים ל"כי"ל", זה בסדר - - -
<נחום איצקוביץ: בהשקעות זה קיים.
מיקי רוזנטל: זה בסדר ש"כי"ל" מקבלת הטבות, - -
<יאיר זילברשטיין: בהשקעות זה קיים.
אבישי ברוורמן: לא בתעסוקה.
<יאיר זילברשטיין: בהשקעות ובתעסוקה זה קיים, אבל לא בהטבות המס.
מיקי רוזנטל: - - אבל צריך להתלות את זה בתעסוקה, גם בתעסוקה בנגב ובפריפריה.
מיקי רוזנטל: חלק מהעניין שמדינת ישראל אומרת: תחפשו מקומות עבודה, אם אתם - -
<אבנר מימון: החריגו את "כי"ל", כבוד חבר הכנסת.
אבישי ברוורמן: אבנר, אתן לך לדבר, לאט לאט.
מיקי רוזנטל: - - מייצרים – שיהיו מספרים, שיעמדו ביעדים, זה דבר אחד, זו הטענה שלי כלפי המדינה.
מיקי רוזנטל: אבל לגבי הנהלת "כי"ל", זה לא יכול להיות, אין מצב שתיקחו דיבידנדים במיליארדים בשנים טובות, וכשהשנים פחות טובות תפטרו עובדים.
מיקי רוזנטל: לא, אתם תרוויחו פחות.
מיקי רוזנטל: ואם לא תשמעו את הדבר הזה, את הקריאה מהכנסת הזאת לא לפטר את האנשים, - -
אבישי ברוורמן: וכדאי שישמעו את זה גם בלונדון.
מיקי רוזנטל: - - וקודם כול להידבר עם העובדים.
מיקי רוזנטל: העובדים אומרים לכם: תבואו לדבר אתנו, אל תכתיבו לנו תנאים, תבואו לדבר אתנו על התנאים ואנחנו מוכנים גם לשמוע, אבל אם אתם תבואו להכתיב אז יש לעניין הזה מקל וגזר, כשאתם תבואו לבקש פה דברים לא תקבלו יותר, אני אומר לכם את זה באחריות.
<קריאה: ואז הם יפטרו יותר.
מיקי רוזנטל: אם לא תדברו עם העובדים - לעניין הזה יש שני צדדים, יש לכם אחריות כמי שקיבל משאב טבע של המדינה, את הרווחים שאתם עושים זה לא כתוצאה מהגאונות של אף אחד מכם, אתם שואבים מהלשד של המדינה, ולכן אתם תתייחסו לנכס הזה ולעובדים האלה כנכס, ואם אתם לא תעשו כן, אנחנו נדאג לטפל בזה.
מיקי רוזנטל: אני אומר לך את זה באחריות מטעם כל נציגי – אני באופוזיציה, אבל בעניין הזה כל שרי הממשלה מאוחדים.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת בולדוזר, תודה רבה.
אבישי ברוורמן: תכף אתן לחבר הכנסת חנין גם להוסיף כאן, אבל אני רוצה רק להוסיף כאן את הנקודה של "אופיס-דיפו", כי אני רוצה אחרי זה להגיע לסיכום.
אבישי ברוורמן: צר לי ששר הרווחה לא כאן, כולנו פה עם מחויבות אדירה לנגב והבעיה בנגב קשה למרות הפיתוח האדיר שקורה שם, אבל דווקא רציתי להוסיף את "אופיס-דיפו" מכיוון שפה זה לא מפעל שהוא בדיוק בנגב, אבל ביום ראשון זה היה בתוכנית של אורלי וגיא, התברר לנו של"אופיס-דיפו" יש – מר לוי נמצא פה?
אבישי ברוורמן: בבקשה תצטרף לשולחן.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לברר את זה ולשמוע את האוצר - יש פה עם מר מלכה, "אופיס-דיפו", העסק הולך להיסגר, מאות עובדים יפוטרו ונאמר – ואני לא יודע – שיש קונה שמוכן לקחת את החברה הזו.
אבישי ברוורמן: התפקיד של שר האוצר או של ועדת הכלכלה זה לא לפתור בעיה נקודתית שאם מישהו פושט רגל - מה לעשות, אבל הבעיה שלנו היא העובדים והמשק.
אבישי ברוורמן: ולכן, כאשר בתוכנית הזו נאמר שמה שחסר למר רונן לוי זה 10 מיליון שקלים, גם הייתה שיחה של שר האוצר עם מר לוי, הייתה שיחה אתי ובאמצעותה הייתה שיחה גם עם מר ציון קינן מנכ"ל בנק הפועלים של החשבת הכללית ושלי.
אבישי ברוורמן: דיברתי עם מר קינן הבוקר, ולכן אני רוצה לשמוע ממך, מר לוי, בצורה מאוד ברורה – מה שאני מבין, לא כמו שהסבירו לי, שאתה זקוק לאשראי של 40 מיליון שקל.
אבישי ברוורמן: לכן תכף אני שואל.
אבישי ברוורמן: אני מבין שמהבנקים לא תקבל את הדברים האלה.
אבישי ברוורמן: לגבי ערבות ממשלתית, אני מבקש ממר זילברשטיין הנציג הבכיר של האוצר כאן להסביר, אם אתה באמת מציב שכדי למנוע פיטורים אתה יכול לקחת את החברה הזו וחסר לך רק 10 מיליון שקל, קודם כול יש בעיה פה של ערבות המדינה, אבל יש פה את נציגי שר הכלכלה, אולי מר איצקוביץ יש לו איזה פתרונות.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להבין גם כאן את הבעיה של "אופיס-דיפו", כי מצד אחד אנחנו מבינים שלעתים יש ניהול כושל שגורם נזק, אבל אם אדם מסוגל להרים אותה, התפקיד של הממשלה והכנסת לעזור לו.
אבישי ברוורמן: השאלה אם הוא מסוגל להרים אותה ומה הם הנתונים האמיתיים, כי מר קינן אמר לי שלא כצעקתה.
אבישי ברוורמן: מר לוי, בבקשה.
<רונן לוי: יש פה בעיה של 800 עובדים בשוק הפרטי - ברגע שזה במגזר הפרטי אי-אפשר לעזור להם, כולם רוצים לעזור, כבוד היושב-ראש, אתה מאוד ניסית לעזור, שר האוצר מאוד ניסה לעזור, ממש כולם ניסו לעזור וחשבו שזה נכון לעזור, אבל אף אחד לא יכול מבחינת החוק לעזור.
אבישי ברוורמן: תסביר לנו את הבעיה שלך, אתה רוצה לקנות עכשיו, לקחת את הכול, אם לא, יפוטרו 800 עובדים - -
אבישי ברוורמן: - - מה חסר לך?
אבישי ברוורמן: מה הבעיה שלך?
<רונן לוי: ביקשנו כנגד 30 מיליון שקל שלנו, כסף שאנחנו מביאים, המשקיעים שלי ואני, ביקשנו 10 מיליון שקל שהמדינה תהיה ערבה, זה גם לא כסף, כי אם לא, היא תשלם 60 מיליון שקל דמי אבטלה לכולם.
<רונן לוי: ופה זה בכל הארץ, גם בבאר-שבע ובכל מקום יש לנו סניפים, בסך הכול זה 800 עובדים.
<רונן לוי: אם הם היו עובדי הסתדרות או משהו אחר, המדינה הייתה נסגרת באוויר, בים, ביבשה, בטוח - פה זה אנשים פרטיים, אפשר לעשות אתם מה שרוצים, הם ילכו הביתה, אין מי שיגן עליהם.
<רונן לוי: בסך הכול מה שביקשנו זה 10 מיליון שקל ערבות מדינה לבנק הפועלים ואת היתר אנחנו מביאים מהבית, אז מסרו לך אינפורמציה לא נכונה ולא מה שביקשנו.
<רונן לוי: אני אומר את זה פה בקול רם, 10 מיליון שקל יפתרו את הבעיה.
<רונן לוי: כולם ניסו לעזור, שלושה ימים באמת כולם ניסו לעזור, שר האוצר ניסה לעזור, כולם, חוץ מלבזבז זמן על פגישות עם כל הלחץ ש-800 עובדים יושבים בבית - כלום לא יצא מזה, אתה רואה, בסוף הגיע גם סיפור לא נכון שביקשתי 40 מיליון שקל.
אבישי ברוורמן: אז, מר לוי, אני רוצה לחדד, כי פה יש תכתובת בכל מקום ובתקשורת, אתה אומר שבשביל לקחת את החברה הזאת - - -
<רונן לוי: אם יבטיחו לי, אני מודיע בעוד שעה לבית-המשפט שאני רוכש.
אבישי ברוורמן: זה לא דבר של חודש-חודשיים, אתה יכול בצורה בת-קיימה - -
<רונן לוי: יומיים.
<רונן לוי: תוך יומיים - -
אבישי ברוורמן: - - לקחת את החברה הזאת.
<רונן לוי: - - אני מעמיד 30 מיליון שקל.
אבישי ברוורמן: 30 מיליון שקל יש לך עכשיו - -
<רונן לוי: מייד.
אבישי ברוורמן: - - וחסר לך רק ערבות של 10 מיליון שקלים.
<רונן לוי: אמרתי את זה גם בבנק הפועלים, נמצא פה סמנכ"ל הכספים שלי, מר קינן ממן, הוא יכול להעיד.
<רונן לוי: ביקשנו 40 מיליון שקלים?
מיקי רוזנטל: איצקוביץ.
<יאיר זילברשטיין: רציתי לעזור.
<רונן לוי: כשרוצים לא לתת אז יודעים להמציא סיפורים.
מיקי רוזנטל: רציתם לתת בנגב טקסטיל, מה אכפת לכם?
מיקי רוזנטל: לא נתתם, תנו לו.
<נחום איצקוביץ: לא רצינו לתת - - -
אבישי ברוורמן: אני אומר עוד פעם, הבוקר אמרתי לפני הישיבה, שוחחתי עם מר קינן - - -
<רונן לוי: מיקי, גם לא ביקשנו כסף, ביקשנו ערבות.
<רונן לוי: המדינה תוציא 60 מיליון שקל על אבטלה, זה לא משנה, זה לא כואב הלב.
דוד צור: לזה יש סעיף.
אבישי ברוורמן: שוחחתי עם מר קינן, בנק הפועלים "נייט" בנושא הזה, הטענות שלו אחרות.
אבישי ברוורמן: השאלה היחידה, מר זילברשטיין, מר איצקוביץ, האם יש דרך?
אבישי ברוורמן: אני מבין את הבעייתיות שממשלה לא יכולה לכל מפעל שקורה פתאום לתת לו ערבות, אחרת אנחנו פה - היום יש מר לוי, מחר מישהו אחר, אבל יש פה 800 עובדים, ואני פחות אופטימי משר הרווחה, שלפעמים הוא מדבר דבר בהתאם לבעל הבית שלו, האם יש פתרון?
אבישי ברוורמן: כי אם לא, מה שאני מבין פה – ב"כי"ל" אני עוד מקווה שיהיה פה משא-ומתן לגבי העובדים ונגיע לפתרון – הנושא כאן מה שאני מבין, שאם העסק הזה, תקן אותי מר לוי, לא יגיע לפתרון מכתבי הפיטורים יוצאים - -
<רונן לוי: הם מוכנים.
אבישי ברוורמן: - - והעסק הזה נסגר.
אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין, ביקשתי גם שנציג אפילו יותר בכיר ממך, ואתה בכיר לי מאוד, יהיה כאן, מר איצקוביץ, אנחנו מכירים שנים, ואני יודע כמה חשוב לך - איך תהנדסו פה משהו?
אבישי ברוורמן: האם בין כל הדברים האלה אתם לא יכולים ליצור?
אבישי ברוורמן: אתה ממונה על השקעות, משהו מן הגורן ומן היקב כדי לעזור כאן, מר איצקוביץ, מר זילברשטיין.
<יאיר זילברשטיין: אשיב, בימים האחרונים ניסינו לבדוק האם החברה יכולה לקבל איזושהי תמיכה מהמדינה במסגרת הכלים.
<יאיר זילברשטיין: כפי שאתם יודעים, בשנה שעברה הוקמה קרן של 2.5 מיליארד שקל של הלוואות לעסקים בערבות מדינה - 70% ערבות, מדובר על עסקים קטנים ובינוניים עד גובה של 100 מיליון שקל.
אבישי ברוורמן: הוא בעצם בינוני-גדול.
<רונן לוי: סליחה, כמה נתנו מזה כבר?
<רונן לוי: כמה אנשים קיבלו מתוך ה-2.5 מיליארד שקל?
<יאיר זילברשטיין: בערך מיליארד וחצי.
<רונן לוי: למי זה הלך בעיקר?
<יאיר זילברשטיין: למאות ואלפי עסקים בכל המגזרים במשק.
<יאיר זילברשטיין: החברה הזאת זו חברה עם מחזורים של מאות מיליוני שקלים, בין 300 ל-600 מיליון שקלים בשנים האחרונות, ולכן היא פשוט לא עומדת בתנאים של הקרן.
<יאיר זילברשטיין: מי שמפעיל את הקרן בסוף זה הבנקים, כולל בנק הפועלים.
אבישי ברוורמן: אשאל אותך שאלה עכשיו, שאלה של איפכא מסתברא, מחוץ לקופסה, התשובה שלך ברורה, הם קצת גדולים מדי, הם ייפלו, אני סוגר את הישיבה, מר לוי אומר ביי-ביי, 800 אנשים הולכים הביתה, האם לפעמים יש אנשים שיכולים לחשוב מחוץ לקופסה ולהגיד: במקרה הזה אולי – אני תמיד יודע לשכור עורך-דין, יש פה את עורך-דין נאמן הוא מובטל עכשיו, הוא לא שר, תמיד לוקחים את עורך-דין נאמן והוא יודע מה לתפור, זו המומחיות שלו.
אבישי ברוורמן: אני בטוח שמישהו כאן יכול לתפור שבמקרה הזה אולי הגודל, הבינוני, כדי למצוא פתרון, אם לא, זה הולך הביתה.
<רונן לוי: אמרו לנו שאפשר להעביר את זה בוועדת חריגים ולאשר את זה.
דוד צור: למשל שהעובדים יקבלו מניות - - -
אבישי ברוורמן: סליחה, רק רגע, מר צור, אפשר לעשות את זה בוועדת חריגים.
<רונן לוי: גם הבנק אמר שהוא מוכן לקחת 20% מה-10 מיליון עליו אם המדינה תיקח 80%.
אבישי ברוורמן: בבקשה, אז אם הבנק לוקח 20% - - -
דוד צור: שרק יהיה שותף אפילו במניות.
מיקי רוזנטל: ועוד דבר נוסף, שאלה רק, האם בדקתם בכלל את התוכנית העסקית שלו, כי יכול להיות שהתוכנית העסקית שלו לא שווה כלום ובאמת חבל על הכסף של המדינה, אבל אם באמת - - -
<רונן לוי: מיקי, סליחה, קודם כול חבל על ה-30 מיליון שלנו - - -
אבישי ברוורמן: מר לוי, לאט לאט.
מיקי רוזנטל: והוא בא עם כסף מהבית, הוא מביא כסף מהבית, ומצילים 800 עובדים, אז יאללה, מה.
אבישי ברוורמן: מר איצקוביץ ומר זילברשטיין, אני חוזר ומחדד, אם הוא כמו שהוא ציין את ה-2 מיליון יכול לקבל, בעבור ה-8 מיליון שקל מחר יפטרו 800 עובדים?
אבישי ברוורמן: מכיוון שכל הפקידים יסבירו לי שאי-אפשר לסגור את זה?
<ליזה חדש: כבוד היושב-ראש, אם אפשר בבקשה, בנוגע לעובדים יש כמה דברים שצריך להעלות.
<ליזה חדש: אני מייצגת את עובדי "אופיס-דיפו" ואם כבר לפרוטוקול אז גם את עובדי "מריאן" שאנחנו, ולא המדינה, מצאנו להם מזור ומצאנו רוכש והם מועסקים, הם לא פוטרו, עובדי "מתאים לי" ו"ג'אמפ" - -
אבישי ברוורמן: כן, אבל בואי נתמקד.
<ליזה חדש: - - 400 עובדים שמצאנו להם את הפתרון והם לא פוטרו נכון לאתמול, ויש רוכש ולא בעזרת המדינה, עובדי "אקספרס מבנים" - 160 עובדים שפוטרו ולא יהיה להם פתרון, ועובדי "אופיס-דיפו" שנמצאים כיום על השולחן.
<ליזה חדש: גם בנושא של "אופיס-דיפו", חברי, עמלנו רבות ביחד עם רונן לוי כדי למצוא את המתווה ולמנוע את הפיטורים, בניגוד לפיטורים אחרים שאני שומעת כאן שהם אולי קשים אבל הם קצת יותר נוחים, רצינו ליצור את ההבחנה.
אבישי ברוורמן: אין ספק, רבותי, בגלל זה רציתי ששר הרווחה אחרי הנאום קורע הלב שלו – ואני אומר את זה מכל הלב, כי אני יודע גם, אבי פוטר בתור נגר – שדיבר, אבל בנושא של "אופיס-דיפו" שזה באחריות פה כל הדברים האלה - הוא לא נמצא, אז אני אומר:
אבישי ברוורמן: הנגב קרוב לכולנו אבל גם הסיפור הזה, בעבור 8 מיליון שקל.
אבישי ברוורמן: אם בעבור 8 מיליון - - -
מיקי רוזנטל: זה לא 8 מיליון, זו ערבות ל-8 מיליון.
<ליזה חדש: ערבות ל-8 מיליון.
מיקי רוזנטל: זה אפילו לא במחיר הזה - - -
אבישי ברוורמן: על זה דיברתי.
אבישי ברוורמן: אם בערבות ל-8 מיליון שקל אני סוגר את הישיבה הזו ומר לוי ילך הביתה ויהיו מכתבי פיטורים, איך אפשר להסביר מפה ושם?
<ליזה חדש: זה יעלה למדינה הרבה יותר מ-8 מיליון שקלים.
אבישי ברוורמן: יש ועדת חריגים שיכנסו אותה עכשיו וידאגו לזה.
<ליזה חדש: חודש אבטלה לעובדים האלה זה 5 מיליון שקלים.
דוד צור: היושב-ראש, שאלה, אני שואל את עורכת-הדין ליזה, האם בחברה פרטית – כולם פה רוצים מאוד שהעובדים האלה ימשיכו להתקיים, האם תמורת ה-10 מיליון ערבות הזאת לא ניתן להמיר את זה נאמר בחלק מהמניות שיכולים – או משקיע פרטי, או לצורך העניין המדינה לא תחזיק מניות ב"אופיס-דיפו", אבל אני שואל האם הציר הזה לא הלך, לא נבדק?
דוד צור: 10 מיליון זה נראה לי - - -
<ליזה חדש: נבדקו כל האפשרויות, נעשו פניות של משקיעים, של קרנות כדי באמת לבצע את העסקה הזו.
אבישי ברוורמן: זה 8 מיליון.
דוד צור: לא, אפילו הבנק, הבנק לא - - -
אבישי ברוורמן: כבר דיברתי עם הבנק הבוקר – אני אומר פה למען הגילוי הנאות – אני לא רוצה להיכנס, יש יחסים בין בנק לקליינט שיש שם דיסקרטיות, מר קינן, פניתי אליו, הוא אמר: אין סיפור, זה יותר גדול, אמר אין, אין.
אבישי ברוורמן: פניתי אליו בתחילה, החשבת הכללית פנתה אליו, הוא אמר לי לא, ולכן, ברגע שבנק הפועלים אמר לא, הדרך היחידה, מר איצקוביץ, מר זילברשטיין, זה למצוא את ה-8 מיליון שקל האלה, לשבת עכשיו, ללכת לשר האוצר - - -
<ליזה חדש: אבל, כבוד היושב-ראש, הבעיה הרבה יותר גדולה, אנחנו מדברים על חדלות פירעון.
<ליזה חדש: חברות שמגיעות לחדלות פירעון - ויותר ויותר חברות במשק מגיעות למצב הזה, מדובר בפיטורים גורפים, כל העובדים מפוטרים, אין להם את השכר, אין להם את הפיצויים, המוסד לביטוח לאומי - -
אבישי ברוורמן: זה לא "כי"ל", חבר'ה, זה לא "כי"ל", זה ממש לא "כי"ל", אתה מבין?
<ליזה חדש: - - נושא במיליונים ומיליארדים של כספים שצריך לשלם מדי שנה, וזה רק הולך ומתגבר.
<ליזה חדש: ואתם יכולים פה לעשות איזשהו מעשה כדי למנוע וגם ליצור מתווה שימנע את זה, ייתכן בעתיד, ולא נגיע לאחר מעשה כמו שאנחנו נמצאים היום, ומחר נהיה במצב גרוע עוד יותר כאשר הם יפוטרו, ויושתו כל החובות על המדינה.
אבישי ברוורמן: תודה רבה, עורכת-דין חדש.
מיקי רוזנטל: תן לו לענות, אולי הוא יביא פתרון.
מיקי רוזנטל: פנייתנו נוגעת ללב, ואולי פתחה את הלב של האוצר.
אבישי ברוורמן: יאיר זילברשטיין, איך אומרים, אתה יודע, פעם היו אומרים:
אבישי ברוורמן: The eyes and the face of the nation are upon you, כולם מסתכלים עליך.
דב חנין: יש אבנים עם לב של אבן.
<יאיר זילברשטיין: לבנו תמיד פתוח, וכבר מספר ימים מנסים לבחון ובאמת להפוך כל אבן, אני חושב שגם אנשים מהחברה שהיינו אתם בקשר יודעים את זה.
<יאיר זילברשטיין: לצערי הרב, אומרים: אפשר לתפור לכל חברה, בהחלט אפשר לתפור לכל חברה, אבל זו תהיה טעות מאוד מאוד מרה.
<יאיר זילברשטיין: בשנים האחרונות וגם בתקופה שלי פנו למדינה עשרות חברות ופונים כל מספר שבועות חברות יותר גדולות בפריפריה, בתעשייה, ובאים למדינה, ואומרים: אנחנו רק צריכים ערבות של 20 או 30 מיליון שקל ואם לא אנחנו סוגרים, וזה מגיע אלינו השכם והערב, וזה חלק גדול ומרכזי מהעבודה שלי.
אבישי ברוורמן: ולכן התשובה?
<יאיר זילברשטיין: ולצערי הרב, חברה כזאת כמו "אופיס-דיפו" שהיא חברה שיש בה 30 סניפים מפוזרים בכל הארץ, יש בה אני חושב בממוצע 15 או 20 עובדים בכל מקום, זה לא מפעל עוגן בפריפריה במקום מוכה אבטלה, הוא לא עומד בשום אבחנה - -
<רונן לוי: לא נחשבים, לא נחשבים הם, הדם שלהם לבן, דם לא אדום.
<ליזה חדש: אז זה כל המדינה.
<יאיר זילברשטיין: - - שבה המדינה התערבה בשנים האחרונות.
<יאיר זילברשטיין: הרי באותם מקומות שהם יושבים בקניונים, במקומות הכי יקרים בארץ, הם לא יישארו ריקים, יקומו שם חנויות אחרות, יעסיקו שם אולי הרבה יותר עובדים ממה שהם מעסיקים היום - -
דב חנין: בטח, עם עובדים אחרים.
<יאיר זילברשטיין: - - עם השיקולים - -
<רונן לוי: מצוין, תקרא לאבטלה גדולה יותר, שייסגרו עוד חברות, נקרא לעוד חברות לסגור ואז יהיו מקומות יותר טובים, מצוין, זה רעיון נפלא.
<ליזה חדש: גם הילדים במרכז יודעים להיות רעבים.
<יאיר זילברשטיין: - - שנעשה – הם לא עומדים - - -
אבישי ברוורמן: גמרנו, אמרת את שלך, תקשיב אלי רגע עכשיו, - -
<רונן לוי: רעיון נפלא.
<רונן לוי: סליחה, כבוד היושב-ראש – ערבות - - -
דוד צור: למה אתם לא עונים לי על השאלה?
אבישי ברוורמן: - - הייתי רוצה פה גם מישהו יותר בכיר ממך, כי זו שיחה מאוד קשה.
אבישי ברוורמן: מה אתה אומר לי?
אבישי ברוורמן: אתה אומר לי דבר מאוד פשוט, אתה אומר לי את הנימוק שלך, כבר הבנתי אותו מתחילה, אתה אומר שהנימוק שלך - יש הרבה כאלה, לכן אנחנו לא ניתן יד, מה-800 המפוטרים האלה הם יסתדרו באיזושהי צורה, ביי-ביי ברוורמן, ביי-ביי לוי, ביי-ביי.
אבישי ברוורמן: ואני שואל עכשיו את מר איצקוביץ, אתה שר הכלכלה, שר הכלכלה שדואג לעובדים, אי-אפשר למצוא בתוך המגרש הזה 8 מיליון כדי לעשות איזו ערבות מסוימת עם ועדת חריגים, כי הסיפור הזה - אני מבין לחלוטין שבמשק יש גלגלים, אלה שנופלים ואלה שעולים, אני רק יודע שבעבר ראיתי כל כך הרבה פעמים שחברות - לפטר זה קל, לבנות זה הרבה יותר קשה, מר איצקוביץ.
<נחום איצקוביץ: אני לא בהכרח מסכים עם יקירי יאיר, אנחנו עובדים ביחד, אנחנו לא תמיד מסכימים.
<רונן לוי: הוא צריך להתנצל פה על מה שהוא אמר, הוא אמר: תסגרו עוד חברות.
אבישי ברוורמן: תשמע, בגלל זה אני רוצה את שר האוצר שיגיד את זה.
<רונן לוי: סליחה, שר האוצר הבטיח לי - - -
מיקי רוזנטל: שר האוצר מצא כל כך הרבה כסף עכשיו - - -
<נחום איצקוביץ: זה לא מה שהוא אמר.
דב חנין: 3.5 מיליארד מצאו מיותרים.
<יאיר זילברשטיין: אנחנו מצטערים מאוד על כל חברה שנסגרת.
<רונן לוי: מעודד לסגור חברות, זה מה שאתה אומר, - - - כותרת.
<יאיר זילברשטיין: יש עזרה מאוד מאוד גדולה של המדינה לאזור הדרום, לעובדים חרדים, לעובדים ערבים, להשקעות, לחדשנות וגם לעסקים קטנים ובינוניים, בכל מקום שאנחנו מזהים איזשהו כשל שוק.
<יאיר זילברשטיין: במקרה הזה, לצערי הרב, ובאמת, הפכנו כל אבן, לא זיהינו שום דבר שמבחין את החברה הזאת בין עשרות חברות אחרות שנסגרות מדי חודש.
<יאיר זילברשטיין: אמרו פה קודם 12,000 אנשים מפוטרים במדינת ישראל מדי חודש ו-20,000 מוצאים עבודה חדשה, אלה הנתונים של השנה האחרונה.
<יאיר זילברשטיין: ובמקרה הזה אין פה - - -
מיקי רוזנטל: שווייץ.
<יאיר זילברשטיין: <בישראל, אלה המספרים - - ->
<רונן לוי: זה הפוך, המספרים הם בדיוק הפוך, יש 8,000 מינוס, לא 8,000 פלוס - - -
<בני ביטון: בוא הנה, אתה מנותק לגמרי, - -
<בני ביטון: - - אתה יודע מה, כל פקידי האוצר האלה, בושה, תרד לדימונה ותראה מה קורה שם - - -
<רונן לוי: הפכת את המספרים.
<רונן לוי: הם חיים בסרט.
<בני ביטון: כבוד היושב-ראש, זו בושה מה שקורה פה בישיבת ועדת הכלכלה, תתבייש לך ששר האוצר לא מגיע לפה, - -
<רונן לוי: יש 8,000 מפוטרים מינוס, לא פלוס, עכשיו הפכת את זה לפלוס.
<בני ביטון: - - תתבייש לך, אני אומר לך, תרדו לדימונה ותראה מה קורה שם, אתם חיים באופוריה, אתם לא מבינים מה הולך - - -
<רונן לוי: יש מינוס 8,000 משרות ולא פלוס 8,000 משרות, אתה גם משנה את הדברים.
<בני ביטון: אתה מדבר על מה שהולך, אדוני היושב-ראש, אני מצטער שאני מתפרץ, אני חוזר ל"כימיקלים לישראל", לא פתרנו שום דבר, ארבעה ראשי רשויות עזבו את הערים שלהם כרגע, טחנו מים פה ולא יצאנו עם שום החלטה פה, לצערי הרב.
<בני ביטון: לא קיבלת החלטה על "כימיקלים לישראל" ולא על שום דבר.
<קריאה: הוא לא שמע אותך, בני.
<בני ביטון: דיבורים רק, אדוני היושב-ראש, - - -
אבישי ברוורמן: רגע, רבותי, לא, העסק הזה יצא משליטה, זה נראה כמו האוהדים של הפועל תל-אביב ואני אוהד הפועל כמו בית"ר ירושלים, חבר'ה, מספיק, די.
<בני ביטון: ואני אוהד בית"ר ירושלים.
<בני ביטון: כבוד היושב-ראש, משפט אחד שאני חייב לומר, לשאול שאלה, מדברים אתי על שטויות - - -
אבישי ברוורמן: רגע, אתן לכל אחד לדבר.
אבישי ברוורמן: מר זילברשטיין, רק אתן לך עצה ממרום גילי וקרחתי, אמרת דברים שיש בהם תבונה, אבל בחיים צריך לדעת גם איך מדברים ולמי מדברים, כי אתה אומר: בסדר, יש לך קריטריונים, אתה אומר: זהו, שילכו.
אבישי ברוורמן: אז אני רק מציע לך, הבנו את הקריטריון, אמרת: יש הרבה חברות שנסגרות, מבחינתי במקרה הזה זה חלק מגלגלי המשק, זה קורה, 800 אנשים ועובדים פה ילכו הביתה, חלקם ימצאו עבודה, חלקם לא ימצאו עבודה.
אבישי ברוורמן: אני חושב שעדיין במדינת ישראל שהוקמה - הלוא יש איזה ביטויים נדירים, רוביק אומר את זה לפעמים אפילו, שאנחנו חברת מופת, ערבות הדדית, אולי.
אבישי ברוורמן: מכיוון שיש את הקרנות האלה שרובן, חלקן לא ממוצות בכלל, אם בוועדת חריגים יש את האפשרות עדיין שהעסק הזה יהיה בר-קיימה, אז אי-אפשר, מר איצקוביץ?
<נחום איצקוביץ: לא נתתם לי להשלים שאלה אפילו.
אבישי ברוורמן: בבקשה, מר איצקוביץ.
<נחום איצקוביץ: אני לא מתכוון להתפרץ ולצעוק, אבל אני רוצה רק לשאול שאלה מתוך מגמה – קודם כול אני רוצה לומר את הדעה המקצועית שלי, שהממשלה לפני שלוש ממשלות קיבלה החלטה להקים קרן, ואפילו לקחו מעובדים כסף כדי להקים קרן שתעסוק בסוגיות מעין אלה.
<יאיר זילברשטיין: יש חוק.
<נחום איצקוביץ: רגע, יאיר, אל תפריע לי.
<לאה ורון: אל תפריע לו.
אבישי ברוורמן: מה אתה מפריע לו כבר?
אבישי ברוורמן: אתה מפריע לו עוד?
<נחום איצקוביץ: אנחנו לא צריכים להסכים על כל דבר.
<יאיר זילברשטיין: בסדר, יש אפילו חוק כזה.
<נחום איצקוביץ: יש תאגידים, יש חברות, אנחנו עוסקים בפיתוח, משקיעים כסף, אבל קורה שיש מצבי ביניים, צריך לטפל בעניין הזה - -
אבישי ברוורמן: נכון, commonsense.
<נחום איצקוביץ: - - והדבר הזה צריך להביא לכדי מצב שבו תהיה גם לתאגידים גדולים במצבי ביניים אפשרות לסייע - - -
אבישי ברוורמן: זה תאגיד גדול?
אבישי ברוורמן: איזה תאגיד גדול?
<נחום איצקוביץ: הוא 600 מיליון שקל - - -
<ליזה חדש: הנתונים לא נכונים נכון להיום.
<ליזה חדש: כדאי אולי לשמוע את התוכנית ועל מה - - -