GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד צור: מאה אחוז, אז זה לא מרגע שהוא מוכן.
<חנן אהרון: לטסט הראשון המורה מכין אותו, מביא אותו.
<חנן אהרון: בזמן שהוא חושב שהוא ראוי ומוכן הוא מביא אותו למבחן.
דוד צור: תיאורטית זמן ההמתנה הרבה יותר קצר.
דוד צור: מרגע שהוא סיים 28 שיעורים מה זמן ההמתנה הממוצע?
<חנן אהרון: אם אני אומר 1 ל-2, המורה עושה את החשבון.
<חנן אהרון: עבור שני תלמידים, צריך לתת למורה מבחן אחד בחודש.
<חנן אהרון: יש לו 20 תלמידים, הוא מקבל 10 מבחנים.
<חנן אהרון: ברגע שיש לו תלמיד מוכן, הוא יודע מתי להגיש אותו.
<לאה ורון: אתם בטח בדקתם ואתם יודעים לומר כמה זמן אחרי כל ההקצאות ואחרי החישוב המסובך שהם צריכים לעשות – כמה זמן ממתין תלמיד במדינת ישראל למבחן הטסט?
דוד צור: אחרי ה-28, אחרי הכול.
<חנן אהרון: שאלה טובה.
<חנן אהרון: חבר הכנסת שאל מה התקינה, אמרתי מה התקינה.
<חנן אהרון: אנחנו רוצים 1 ל-2.
<חנן אהרון: היום יחס ההקצאה בממוצע עומד על 1 ל-3.5.
<קריאה: 1 ל-4.
<קריאה: 1 ל-4.5.
<חנן אהרון: 1 ל-3.5.
<חנן אהרון: אני מדבר על ממוצע, אני לא מדבר על החודש האחרון.
<חנן אהרון: הממוצע השנתי הוא 1 ל-3.5-3.
<חנן אהרון: זה יחס ההמתנה היום.
דוד צור: עדיין לא ענית לנו.
רונן הופמן: מה זה אומר בימים?
דוד צור: בימים.
דוד צור: אנחנו אידיוטים.
דוד צור: כמה זמן ממתין - - -
<חנן אהרון: חודש וחצי עד חודשיים.
<אהוד סריפיאן: במינימום ויש גם שלושה חודשים.
איציק שמולי: אנחנו לא עומדים בתקינה שאתם קובעים.
<אבי קרמר: זו הנקודה.
דוד צור: לא צריך לעזור לנו, אנחנו מגיעים למסקנות האלה לבד.
דוד צור: אומנם לאט, אבל מגיעים לבד.
דוד צור: האם האוצר הוא צוואר הבקבוק בעניין הזה?
דוד צור: לכאורה במצב אוטופי, כשאין לכם מגבלת משאבים, האם הייתם משנים את התקינה באופן שזה יביא לזה שלא יהיה זמן המתנה ארוך כזה?
דוד צור: למשל צמצום מחמישה ימים בשבוע במקום שישה ימים מגדיל את היחס.
<חנן אהרון: אפשר לגייס גם בוחנים נוספים.
<חנן אהרון: גייסנו בוחנים נוספים - - -
<לאה ורון: הנציגים של האוצר אינם נמצאים, הם יומיים בשני ימי עיון והם הודיעו מראש שהם לא יגיעו - -
<אהוד סריפיאן: הם מבטלים פגישות על ימין ועל שמאל.
<לאה ורון: - - עם זאת, בשיחות הטלפון שלי אתם הם הבהירו שלפני שנתיים הם הקצו את כל התקציב שנדרש על-ידי משרד התחבורה לנושא הבוחנים.
איציק שמולי: אם יש כל-כך הצלחה - - -
<אהוד סריפיאן: זה נתון שמנכ"ל משרד התחבורה אומר שהוא לא נכון.
<לאה ורון: זה מה שנמסר.
דוד צור: תסיימו את הסבב של משרד התחבורה.
דוד צור: אני אחזור אליכם עוד פעם כשעוזי יגיע.
דוד צור: רק תגידו לי לגבי עניין התקציב.
דוד צור: אתם מכירים את זה?
<חנן אהרון: היו 133 בוחנים, גייסנו עוד בוחנים, אנחנו עומדים היום על 145 בוחנים.
<חנן אהרון: פרסמנו שלושה מכרזים, מדובר על 148 בוחנים היום.
דוד צור: האם זה התקן?
<חנן אהרון: זה מה שגייסנו.
<חנן אהרון: כן.
<ציון מזרחי: אנחנו עדיין מגייסים במכרז עוד כמה.
דוד צור: אני שואל מה התקן.
<ציון מזרחי: 148.
<אהוד סריפיאן: כמה הולכים הביתה בסוף החודש?
דוד צור: בלי שאלות ביניים.
<אהוד סריפיאן: שידייקו, אדוני.
דוד צור: הם מדייקים.
דוד צור: אני מבקש, מה שהם אומרים זה לפרוטוקול.
דוד צור: אני לא מכיר פקידי מדינה שבאים לפה והם אומרים דברים לא נכונים לפרוטוקול.
דוד צור: בבקשה, אדוני.
<חנן אהרון: יש קשיים לגייס במקום בוחן שיוצא לגמלאות או שפורש.
<חנן אהרון: יש לנו קשיים.
<חנן אהרון: יכול להיות שיפרשו כמה ולא נגייס במקומם.
<חנן אהרון: יש פה עניין מול האוצר.
<חנן אהרון: כמו שאתה מדבר על אוטופיה, אני גם יכול להביא 300 בוחנים, ניתן כל יום מבחן וכל יום ייכשלו.
<חנן אהרון: צריך להסתכל פה על כל מהלך לימוד הנהיגה.
<חנן אהרון: בעשר השנים האחרונות בדקתי את אחוז ההצלחה במבחן מעשי.
<חנן אהרון: הרי אם אחוז ההצלחה יעלה, אז מספר התלמידים הממתינים גם יקטן.
<חנן אהרון: זאת אומרת, אין לזה סוף.
דוד צור: מה אתה אומר, שמכשילים בכוונה?
<ציון מזרחי: לא.
<ציון מזרחי: יש אולי חוסר מוכנות.
<חנן אהרון: הבוחנים לא מכשילים בכוונה, ההיפך.
<חנן אהרון: ברגע שזה יצא להפרטה, אולי יכשילו בכוונה כי זה יהיה עסקי.
<חנן אהרון: אצלנו הם לא מקבלים פרמיות בעבור העוברים והנכשלים.
יצחק וקנין: לא משנה, זה מכניס למדינה כסף.
יצחק וקנין: כל אגרה שמשלמים זה מכניס למדינה כסף.
דוד צור: אגב, זו התיאוריה של הפרטה של בתי הסוהר בארצות-הברית.
<חנן אהרון: אם זה היה מכניס לבוחנים, הם היו מכשילים.
יצחק וקנין: זה לא שייך לבוחנים, למדינה בטח זה חשוב.
<חנן אהרון: המדינה לא הנחתה את הבוחנים להכשיל במבחנים המעשיים.
יצחק וקנין: לא אמרנו.
יצחק וקנין: כסף נכנס למדינה.
יצחק וקנין: שמים עכשיו מצלמות בכל פינה, זה גם מכניס כסף למדינה.
יצחק וקנין: תעשה חשבון.
יצחק וקנין: הכול כלכלי היום.
דוד צור: אני רוצה לשמוע את מר גולן, את יושב-ראש הארגון, אחרי זה נשמע את סנדלר ואחרי זה נעשה סבב נוסף של הבוחנים.
<אבי גולן: בוקר טוב, כנסת נכבדה, אני רוצה קודם כול, להודות לאיציק שמולי על הדיון, שהוא דואג לכל תלמידי ישראל.
<אבי גולן: תודה על הדיון, תודה על העזרה, אני מקווה שזה יישא פרי.
<אבי גולן: גם ליושב-ראש תודה, ודאי.
<אבי גולן: מסע הייסורים הזה – אני כבר הרבה שנים בענף, המון-המון שנים, אני לא אגיד בדיוק כמה שלא אסגיר את הגיל שלי – מיום שאני בענף, עניין ההמתנה למבחן לא הגיע לפתרונו.
<אבי גולן: פשוט סיוט.
<אבי גולן: לשבת וללמד אנחנו לא יכולים, כי התלמיד לא יודע מתי המבחן, מתי אין מבחן, התלמיד מתחיל להיות עוין אלינו, ההורים מתחילים להיות עונים אלינו.
<אבי גולן: הדבר הזה חייב להסתיים אחת ולתמיד.
<אבי גולן: אני אביא דוגמה כמו עם התיאוריה.
<אבי גולן: ברגע שהפריטו את התיאוריה – אני לא רוצה שיפריטו – אתה יכול לגשת מהיום למחר, אתה יכול לגשת בערב, אתה יכול לעשות מבחן ביום שישי, מתי שנוח לך.
<אבי גולן: הבעיה נפתרה.
<אבי גולן: אז, מי שהיה רוצה להיכנס לתיאוריה, היה צריך לקנות מספר מספסר.
<אבי גולן: תבינו לאן זה הגיע.
<אבי גולן: כל זה כבר מאחורינו, שכחנו את זה, ואני גם לא רוצה להיזכר בזה בכלל, זה מאוד עצוב.
<אבי גולן: עניין המבחנים תקוע בצורה מטורפת.
<אבי גולן: מספר הבוחנים ב-2002 היה 150, היום אחרי 12 שנה הוא עומד על אותו מספר.
<אבי גולן: האוכלוסייה גדלה ב-1.5 מיליון.
<אבי גולן: איפה אנחנו חיים?
<אבי גולן: אנחנו בכלל בעולם אחר.
<אבי גולן: זה לגבי מספר הבוחנים.
<אבי גולן: מאגרות משרד האוצר מרוויח מהבוחן, אחרי ששילם לו את משכרותו עם כל התנאים הפנסיוניים שלו, הוא מרוויח 1,500 שקל ליום נטו.
<אבי גולן: למה צריך לענות את הבחורים הצעירים האלה?
<אבי גולן: הם צריכים להתגייס לצבא בלי רישיונות?
<אבי גולן: תלמיד נכשל שני טסטים, שלושה, הוא כבר אחרי השחרור.
<אבי גולן: לאן אנחנו מגיעים?
דוד צור: מה ההמלצה שלך?
<אבי גולן: ההמלצה שלי שהתלמיד יצא מהיום למחר, הוא לא צריך לעבור את כל מסע הייסורים הזה.
דוד צור: מצוין, זה קו שאנחנו הולכים אתו.
דוד צור: אני מסכים אתך לגמרי.
<אבי גולן: הגיע הזמן.
<אבי גולן: למורים לא משנה איך יעשו את זה.
דוד צור: מה המשמעות של זה מבחינת התקינה, ההגדלה, עבודה של שישה ימים, תוספת של מורים?
<אבי גולן: השעות הנוספות שהמשרד נתן להם, שיבצעו את זה, ובימי שישי שהוא נתן להם, שיעבוד כל התקן, כל ה-120, לפעמים הם עובדים 50, 30, איך שהם רוצים.
<איל אביאב: אם נותנים לנו לעבוד.
<אבי גולן: לא, לא.
<אבי גולן: אל תפריע לי.
<אבי גולן: אל תפריעו לי.
<אבי גולן: אני יודע להסביר את עצמי, שבו בשקט.
דוד צור: צודק.
<אבי גולן: ימי שישי זה לבחירתם – בא לו, הוא נוסע לחו"ל - - -
<אהוד סריפיאן: זה לא נכון.
<אהוד סריפיאן: לא, אדוני.
<אהוד סריפיאן: אדוני, אני מבקש - - -
<אהוד סריפיאן: אבל זה לא נכון.
דוד צור: יש לי זכות לנהל את הדיון הזה.
דוד צור: חובה אפילו.
דוד צור: אני מבין שזה לא רק נתון לשיקול דעתם.
דוד צור: זאת אומרת, יש להם מכסה של מורי נהיגה שיכולים לעבוד בימי שישי.
<קריאה: בוחנים.
דוד צור: סליחה, בוחני נהיגה.
דוד צור: אחרת, כולם היו עובדים, אני מניח, כי זה גם נותן להם - - -
<אבי קרמר: אנחנו בעד שיגדילו - - -
<אבי גולן: שיגדילו, שירוויחו.
<אבי גולן: אין לי בעיה עם זה.
<אבי גולן: אני צריך לספק לתלמיד מבחן.
<אבי גולן: אם לא, אני שק החבטות שלו.
דוד צור: הוא מייצג אתכם יותר טוב ממה שאתה צועק אפילו.
<אהוד סריפיאן: הוא אומר שזה תלוי בבוחן.
<אהוד סריפיאן: הבוחן רוצה לעבוד ביום שישי, מי שלא נותן זה משרד התחבורה.
דוד צור: מר גולן, משפט אחרון.
<אבי גולן: הפכנו להיות מאוימים על-ידי התלמידים.
<אבי גולן: אני מקבל תלונות מעכו שמאיימים על מורים ורוצים לשרוף להם את המכוניות.
<אבי גולן: הדבר הזה צריך להסתיים אחת ולתמיד - - -
דוד צור: עכשיו יהיו מעצרים מינהליים של המשטרה, בלי צורך בצו, אפשר לעשות את זה...
<אבי גולן: של הימ"מ...
<אבי גולן: אני כאן מבקש מהכנסת שתעביר חקיקה שתלמיד לא ימתין יותר משלושה שבועות, ובזה נפתרה הבעיה.
איציק שמולי: עובדים על זה, אל תדאג.
דוד צור: שמולי שמע אותך.
<ציון מזרחי: סליחה, אדוני היושב-ראש, אפשר שיחזור על המשפט האחרון?
איציק שמולי: להעביר חקיקה שהתקן שאתם מדברים עליו, של שלושה שבועות, חודש, באמת יהיה תקן אמיתי.
<אבי גולן: זה יהיה בחוק, ולא מעניין מאיפה - - -
דוד צור: זה רק יעזור לכם, כי זה יאכוף על האוצר.
<ציון מזרחי: רבותי, קיבלנו עלינו.
<ציון מזרחי: תנו לנו.
דוד צור: מר קרמר, דובר הארגון.
<אבי קרמר: אני רק רוצה למצות את הדברים.
<אבי קרמר: מכל מיני שיקולים אין לנו עניין של כן הפרטה, לא הפרטה.
<אבי קרמר: המלחמות האלה לא מהצד שלנו.
<אבי קרמר: מה שאבי אמר לגבי 120 – נתנו להם 120 בוחנים, שיעבדו 120, שיעבדו 150, שיעבדו כולם.
<אבי קרמר: בסיכומו של דבר, התוצאה צריכה להיות ברורה, אם היינו יושבים היום על מה שהמדינה קבעה, יחס של 1 ל-2, הדיון הזה לא היה מתקיים.
<אבי קרמר: בזה נגמר הסיפור, וזאת החקיקה שצריכה להיות, ולא חשוב כרגע אם זה עוד 12 בוחנים, או 15 בוחנים, או הפרטה שלדעתי לא תעשה את העבודה כמו שצריך, אבל זה לא חשוב כרגע.
<אבי קרמר: אנחנו, מורי הנהיגה, לא יכולים להיות המתווך באמצע.
<אבי קרמר: אם משרד התחבורה רוצה, אפשר להעביר רק את התלמידים.
<אבי קרמר: אנחנו לא יכולים יותר להיות אלה שסופגים את הטענות ואחר-כך מסתכלים עלינו כעשירים.
<אבי קרמר: מספיק, יש גבול, צריך לחתוך את זה.
דוד צור: אני חסיד גדול של הפרטה, אבל אני נגד הפרטה בנושאים שהמדינה חייבת לקחת עליהם אחריות.
דוד צור: כיושב-ראש הוועדה לבטיחות בדרכים אני חושב שהפרטה בעניין הזה – יגידו חברי אחרי זה מה שהם חושבים – או בנושאים שקשורים לבטיחות, שיש בהם שיקול כלכלי, יובילו אותנו למדרון חלקלק של היעדר בטיחות.
דוד צור: זו גם היתה הגישה שלנו בנושא תקני הבטיחות שהיה בשבוע שעבר, ואני שמח שבסוף הנושא הזה התקבע כפי שהתקבע בעניין ההעסקה שלהם ולא קבלת שירותים.
דוד צור: מר סנדלר, בקצרה.
<יצחק סנדלר: אני מורה לנהיגה, אני לא חבר בשתי העמותות, אני עצמאי - - -
דוד צור: הנה, הגיע אלינו עוזי סוף-סוף.
דוד צור: אני רק אכניס את עוזי בקצרה לעניינים.
<עוזי יצחקי: ראיתי את המצגת.
דוד צור: מעבר למצגת דיברו פה מארגון הבוחנים, והיו להם טענות לא קלות.
דוד צור: הוועדה מאוד רוצה שהנושא הזה ייכנס בדחיפות לסדר היום שלך, כמנכ"ל משרד התחבורה, כדי לשבת ולגמור את הבעיה.
דוד צור: עלו פה בעיות גם של תקינה לא ראויה, גם של זמינות המבחנים, ואנחנו בשלב ששומעים כרגע אחרי שדיברו גם הבוחנים, גם ארגון המורים, ועכשיו ידבר מר סנדלר.
<יעקב פוני: נציגים מעמותת מורי נהיגה, אם אפשר.
דוד צור: אתם אחרי זה.
<יצחק סנדלר: המטרה שלי להציג את הנתונים בצורה שקופה.
<יצחק סנדלר: אני לא נציג של ארגון א', ארגון ב'.
<יצחק סנדלר: אני מתעסק גם עם תלמידים, גם עם ההורים וגם עם המורים.
<יצחק סנדלר: אני חושב שהמצגת שאני מציג היה נכון מאוד שתוצג על-ידי משרד התחבורה.
דוד צור: מר סנדלר, יש לך חמש דקות.
<יצחק סנדלר: אני מדלג על תקציר מנהלים, אני מגיע להנחות יסוד.
<יצחק סנדלר: הנחת יסוד לפי משרד התחבורה שתלמיד עובר בטסט השלישי, זה הממוצע היום.
<יצחק סנדלר: הנחת יסוד נוספת שנאמרה, טסט נוסף אחרי שלושה שבועות.
<יצחק סנדלר: תלמיד לומד שישה חודשים, תלמיד לוקח 32 שיעורים, שניים-שלושה שיעורים בשבוע, חודשיים וחצי, שלושה, מוכן לטסט, בגיל 16 וחצי מתחיל ללמוד, בגיל 16 ותשעה חודשים ניגש לטסט.
<יצחק סנדלר: אלה הנחות היסוד שקבועות לנו.
<יצחק סנדלר: לאור העובדה שתלמיד ממוצע עובר בטסט השלישי וזמן הלימוד שלו היא חצי שנה, המשמעות היא, שכל תלמיד במהלך חצי שנה צריך לקבל שלוש אפשרויות לגשת לטסט במבחן מעשי.
<יצחק סנדלר: הוא חייב בחצי שנה לקבל שלוש אפשרויות.
<יצחק סנדלר: אי לכך בכל חודש מורה מקבל עבור כל תלמיד שעבר תיאוריה חצי טסט, הוא מקבל מבחן אחד עבור שני תלמידים.
<קריאה: מאיפה הוא מביא את זה?
<יצחק סנדלר: אני אציג מאיפה אני מביא את זה.
<יצחק סנדלר: יחס החלוקה שאמור לפתור את הבעיה זה שעבור שני תלמידים מקבלים טסט אחד.
<יצחק סנדלר: יחס חלוקה נכון לעכשיו אפשר לראות במצגת.
<יצחק סנדלר: באזור נצרת יחס החלוקה הוא 3.05 עבור תלמיד.
<יצחק סנדלר: כל שלושה תלמידים מקבלים 3.05 טסט - - -
<מאיר מנחם: הפוך.
<יצחק סנדלר: סליחה.
<יצחק סנדלר: בירושלים, שהמצב בה הכי קיצוני, נכון לעכשיו כל 4.2 תלמידים מקבלים טסט אחד.
<יצחק סנדלר: העובדה שיחס החלוקה הוא גדול יותר מיחס של מבחן כמו שמשרד התחבורה הציג 1 ל-2 גורמת לחוסר שביעות רצון של הורי התלמידים, והתחושה היא שאנחנו מאריכים.
<יצחק סנדלר: משרד התחבורה צריך להציג את יחס החלוקה הארצי.
<יצחק סנדלר: הם לא הציגו פה את יחס החלוקה הארצי.
<יצחק סנדלר: יש לתכנן את כמות הבוחנים ביחס החלוקה הזה.
<יצחק סנדלר: אם אני אציג את הגישה של משרד התחבורה – דיברתי עם חלק מאנשי הכלכלה של משרד התחבורה – הם אומרים שאין בעיה, הם מציגים את הנתונים האלה שאני מציג עכשיו כנתונים לא נכונים, הם אומרים שכמות הבחינות הדרושה בשנה, כאשר לוקחים את כמות התלמידים שיש, את אלה שעושים משאיות, את כמות העולים החדשים, מגיעים לכמות טסטים שצריך בשנה, שזה 393,000 טסטים.
<יצחק סנדלר: אם לוקחים את כמות הבוחנים שיש, מורידים את החופשות, מורידים את המחלות ומתייחסים לכל בוחן שעושה 14 טסטים, הפוטנציאל הוא 433,000 טסטים.
<יצחק סנדלר: זה חישוב פשוט.
<יצחק סנדלר: אנחנו רואים שיש לנו יתרה של 39,000 טסטים.
<יצחק סנדלר: הנתון הזה שמציגים, כשדיברתי עם נציגי משרד התחבורה שמתעסקים - - -
דוד צור: לכאורה אין בעיה.
<יצחק סנדלר: לכאורה אין בעיה, אבל זה לא נכון.
<יצחק סנדלר: כשמציגים את זה בצורה כזאת, רואים שאין בעיה, אבל זו התייחסות לשנה, זאת אומרת, התלמיד מתחיל היום ללמוד, הוא גומר בעוד שנה, ואז הוא מגיע ל-1 ל-3, אבל זה לא נכון.
<יצחק סנדלר: היחס שצריך לבדוק הוא יחס לחצי שנה, תהליך הלימוד הוא של חצי שנה.
<יצחק סנדלר: אם תלמיד עובר בטסט השלישי, הוא חייב בחצי שנה לקבל שלוש אפשרויות לטסטים.
<יצחק סנדלר: אני לא אפרט פה איך הגעתי למספרים, יש פה פירוט מדויק, אני אגיע לסיכום, ברשותך.
דוד צור: הפצת לכולם.
<יצחק סנדלר: אני רוצה להציג עוד משהו מאוד משמעותי.
<יצחק סנדלר: אנחנו מדברים על היחס לעוברים טסטים.
<יצחק סנדלר: מחוז באר-שבע – 42% עוברים, מחוז חיפה – 21% עוברים, הממוצע הארצי 37%.
<יצחק סנדלר: אלה מספרים קיצוניים שנותנים תחושה של חוסר ניהול, חוסר שליטה וחוסר בקרה במשרד התחבורה, ועוזי לא יכעס עלי.
<יצחק סנדלר: יש פה גם אחוז העברה של טסטרים – חלק מהטסטרים מעבירים 85%, מספר לא הגיוני.
<יצחק סנדלר: אני יודע להגיד שחלק מהם הם כאלה שמעבירים על אופנועים, ששם אחוז ההעברה גדול.
<יצחק סנדלר: אין פה שליטה.
<יצחק סנדלר: מצד שני, יש טסטרים שמעבירים 15%, 16% ו-7%.
<יצחק סנדלר: יש פה איזו בעיה.
<יצחק סנדלר: לסיכום יש לדאוג שיחס חלוקת המבחנים שיהיה מבחן אחד לכול שני תלמידים.
<יצחק סנדלר: חשוב לקבוע מפתחות תקינה.
<יצחק סנדלר: אין מפתחות תקינה.
<יצחק סנדלר: פניתי לענף תקציבים באוצר, שאלתי מה מפתחות התקינה – אין מפתחות תקינה לבוחנים.
<בני גבאי: ממתי אתה מלמד נהיגה?
<יצחק סנדלר: עוזי יגיד לך.
<יצחק סנדלר: יש לקבוע מדדי איכות לבוחן, לנפה ולמחוז, ממוצע מעבר טסטים, ממוצע המתנה בין טסט לטסט, מורים שהתלמידים שלהם לא עוברים טסטים תקופה ארוכה או לא עוברים הרבה טסטים, צריך לקרוא להם סדר, צריך לבצע ביקורות גלויות וסמויות.
<יצחק סנדלר: הדבר הזה בוצע במחוז חיפה בצורה מצוינת, צריך לבצע את זה בכל הארץ.
<יצחק סנדלר: יש לנתח את אחוז העוברים – אחוז העוברים באילת הוא כמעט 60%.
<יצחק סנדלר: איך יכול להיות שבאילת 60% ובנצרת אחוז כל-כך נמוך?
<יצחק סנדלר: משהו פה לא הגיוני.
<יצחק סנדלר: במקביל, יש לטפל בשיפור רמת הלימוד שלנו, אנחנו המורים.
<יצחק סנדלר: אני חושב שצריך לשפר מתוך מטרה שיחס העוברים לא יהיה 1 ל-3, שמכול שלושה עובר אחד, אלא 1 ל-2.
<יצחק סנדלר: לשאוף לכך.
<יצחק סנדלר: יש לבדוק את מבחני האופנועים.
<יצחק סנדלר: לא הגיוני שבוחן של אופנוע הולך הביתה בשעה 11:00 בבוקר.
<יצחק סנדלר: לא הגיוני, לא יכול להיות מצב כזה שמ-11:00 - - -
<חנן אהרון: אין מצב כזה.
<קריאה: מה אתה רוצה שהוא יעשה בקיץ?
<קריאה: תגיד לי.
<ציון מזרחי: אין מצב כזה.
<ציון מזרחי: תדייקו, אל תזרקו בוץ.
<יצחק סנדלר: אני מאוד מעריך את ציון מזרחי - - -
דוד צור: למעשה שמורה לו הזכות לא לדייק, אחרי זה ניתן לכם זכות להגיב.
דוד צור: אם יש מצב שבו בוחנים עובדים, עד 11 בלילה, הוא התכוון, ולא עד 11 בבוקר - -
<יצחק סנדלר: 11 בבוקר.
דוד צור: הבנתי, אני אומר את זה בכוונה בציניות.
דוד צור: - - תגידו את זה.
<יצחק סנדלר: אני אומר בצורה חד-משמעית, הבוחנים של האופנועים - - -
דוד צור: הבוחנים, אתם עובדים עד 11 בבוקר?
<אלי מלכה: לא.
<אלי מלכה: מה פתאום.
<יצחק סנדלר: חבריא, אני אומר, ואני יודע מה שאני אומר.
<אלי מלכה: אדוני היושב-ראש, בוחן של אופנועים מבצע 28 מבחנים ביום עבודה.
<אלי מלכה: איך הוא יכול לסיים בשעה 11:00?
<אלי מלכה: אני באופן אישי עושה את זה.
<אלי מלכה: לפני השעה 15:30-15:00 הוא לא מסיים, ואני עובד ברצף.
<אלי מלכה: אני לא יודע מאיפה האיש הנכבד הזה מביא את הנתונים האלה.
<יצחק סנדלר: אני אביא תמונות, בסדר?
<יצחק סנדלר: אתה רוצה?
דוד צור: מר סנדלר, תסיים.
<יצחק סנדלר: אני אמשיך.
דוד צור: לא להמשיך, לסיים.
<יצחק סנדלר: יש לבדוק את משך המבחן.
<יצחק סנדלר: לא הגיוני שבחיפה מבחן מתבצע 30 דקות לתלמיד ובאזורים אחרים בארץ עשר דקות.
<יצחק סנדלר: לא הגיוני.
<יצחק סנדלר: לא תקין.
<יצחק סנדלר: יש לבדוק את זמני היציאה.
<יצחק סנדלר: לא תקין שבחלק מהמקרים הטסטרים מצמצמים את זמן היציאה והולכים הביתה יותר מוקדם.
<יצחק סנדלר: אם זמן הסיום 15:30, צריך לסיים ב-15:30.
<קריאה: לאן אתה רוצה להגיע?
דוד צור: הארגון, השמעתם דברים קשים על אחרים, תשמעו גם אתם כשמשמיעים עליכם דברים.
<יצחק סנדלר: לא תקין שבנפות במשרד הרישוי יש קופה קטנה, ויש טסטרים שלא מחולקים ומחולקים בהתאם לתוספות.
<יצחק סנדלר: לא, צריך לחלק את הכול בצורה שווה מול כולם, ואם טסטר לא מגיע, מבטלים.
<יצחק סנדלר: לנו המורים.
<יצחק סנדלר: אני מציע לנו המורים, בואו נתחיל ללמד כשיש לתלמיד תיאוריה.
<יצחק סנדלר: חלק מהבעיה שלנו שאנחנו מתחילים ללמד כשאין תיאוריה וזה יוצר פיגור.
<אבי גולן: מה הקשר?
דוד צור: מר גולן, הוא מציע.
דוד צור: חלק אפשר לקבל, חלק לא.
<יצחק סנדלר: אם תוקפים אותי גם הבוחנים וגם המורים, סימן שאני בכיוון.
רונן הופמן: מאיפה לקוחים הנתונים?
דוד צור: תסיים בבקשה.
רונן הופמן: אתה מציג כאן פרזנטציה, אבל תגיד מאיפה הנתונים האלה לקוחים.
<יצחק סנדלר: אני אסביר.
<יצחק סנדלר: על המצגת הזאת אני עובד כבר שלושה שבועות.
<יצחק סנדלר: אני מתחקר בוחנים, מתחקר טסטרים בכל הרמות.
רונן הופמן: לפי מדגם או סתם אתה לוקח?
<יצחק סנדלר: המחשב של משרד התחבורה נותן לך את המדגם של האחוזים.
<יצחק סנדלר: במחשב של משרד התחבורה אתה נכנס ואתה מקבל את הנתונים של האחוזים שאמרתי.
<ציון מזרחי: המחשב של משרד התחבורה?
דוד צור: אלה נתונים שאתם מפרסמים, אני מניח.
דוד צור: למה לא? מה, זה סוד מדינה?
<חנן אהרון: אם הוא מציג נתונים מקובץ התלמידים - - -
דוד צור: רבותי, לא ראיתי בנתונים סתירה למה שאמרתם קודם.
דוד צור: הנתונים המרכזיים הם שדיברתם על התקינה 1 ל-3, דיברתם על זמני ההמתנה.
דוד צור: לגבי אחוזי מעבר וכן הלאה זה משהו שאתה מסביר מאיפה.
דוד צור: אני מבקש לסיים כי אני מבין.
דוד צור: ההמלצות שלך, חלקן מקובלות, חלקן פחות.
דוד צור: אני חוזר לצוואר הבקבוק.
דוד צור: אנחנו מבינים שיש פחות מדי בוחנים, אם כי הבוחנים הקיימים גם היום, יכול להיות שאפשר שיעבדו יותר, גם בימי שישי, ואז אולי זה יקטין את כמות התקנים הנוספים.
דוד צור: רבותי, אני מבקש לסכם את שעת הדיון הסוער הזה.
<יצחק סנדלר: אגף הרישוי מעיר לי משהו, ואני רוצה לענות.
דוד צור: אני מבקש עכשיו לשמוע את העמותה לקידום מורי הנהיגה, שי ברק.
דוד צור: בקצרה, לא כמו מר סנדלר, למרות שהוא דיבר מהר.
<שי ברק: קודם כול, אני רוצה לברך את מר ציון מזרחי על הכניסה שלו לתפקיד ואת חנן אהרון.
<שי ברק: אנשי מקצוע מעולים.
<שי ברק: אני מאחל לכם באמת הצלחה בכל המשימות, ויש לכם ברוך השם משימות.
<שי ברק: חזקו ואמצו.
<שי ברק: לגבי הבוחנים, רבותי, לבנו אתכם.
<שי ברק: הדבר האחרון שהיינו רוצים לראות בעולם זה 145 משפחות ללא עבודה.
<שי ברק: אני מאוד מקווה שתגיעו לפתרון עם משרד התחבורה שמקום העבודה שלכם יישמר.
<שי ברק: זו העמדה שלנו, של העמותה.
<שי ברק: לגבי עניין ההפרטה – ההפרטה מבחינתנו, רבותי, זה משהו די נעלם.
<שי ברק: אין לנו כרגע עמדה חד-משמעית לגבי ההפרטה.
<שי ברק: היינו מאוד מעוניינים להיות שם כשבונים את המבנה, כשבונים את הקונסטרוקציה של ההפרטה הזאת, כדי להבין וכדי לא ליפול.
<שי ברק: מה שאני רוצה זה קצת לשנות את התפיסה של כל מה שנאמר עד עכשיו, גם על-ידי חנן אהרן, גם על-ידי הארגון וגם על-ידי הבוחנים.
<שי ברק: אנחנו שבויים, רבותי, של שיטה אנכרוניסטית מימי המנדט.
<שי ברק: איפה נשמע דבר כזה שאני, בתור מורה לנהיגה, אצטרך לעמוד בין הפטיש לבין הסדן, בין התלמידים היקרים האלה לבין משרד התחבורה?
<שי ברק: זה לא עובד, רבותי.
<שי ברק: אי-אפשר.
<שי ברק: אני לא רוצה לקבל יחס של 2 ל-1 ולא 2.5 ל-1.
<שי ברק: אני לא רוצה להגיע בסוף החודש לתיבת הדואר שלי ובידיים רועדות להוציא את ההקצאה, ופתאום לשמוע שהיתה רעידת אדמה בניקרגואה ובגלל זה אני מקבל 1 ל-3.
<שי ברק: זה לא מעניין אותי.
<שי ברק: צריך לשנות את השיטה הזאת מהיסוד.
<שי ברק: השיטה הזאת צריכה לעבור אלף ואחת תהפוכות.
<שי ברק: אני בא, אני קובע מה שאני צריך, על-פי דעתי המקצועית.
<שי ברק: אני קובע שבחודש הבא אני צריך יחס של 1 ל-1.
<שי ברק: אתה יודע למה?
<שי ברק: כי יש לי תלמיד 1 ואותו אני צריך להגיש, אז אני רוצה יחס של 1 ל-1, לא שתגידו לי: מצטערים, יש חגים, יש לא יודע מה, ואני צריך עכשיו לרוץ להורים של התלמיד ולתלמיד ולהתחיל לספר להם שיש חגים, כי זה מה שמשרד התחבורה אומר.
<שי ברק: רבותי, האחריות שלכם ואתם צריכים לתת לי את המבחנים שאני דורש.
<שי ברק: אני קובע את היחס, לא אתם.
<שי ברק: אם אתם לא מסוגלים לתת לי את היחס שאני צריך על-פי דעתי המקצועית, תחלקו לבד, עזבו אותי.
<שי ברק: לא ייתכן שכל בוקר אני קם מחדש ליום הרוס, מסתכל על התלמידים, מקבל את הטלפונים מההורים.
<שי ברק: נמאס, זה בלתי אפשרי.
<שי ברק: רבותי, זה לא יום ולא יומיים.
דוד צור: שי, דברים כדורבנות.
דוד צור: חבר הכנסת וקנין, ואחרי זה אני ארצה לשמוע את יצחק שדה.
יצחק וקנין: עוזי, אליך אני מדבר.
יצחק וקנין: חבל שהאוצר לא נמצא פה.
יצחק וקנין: בחשבון פשוט, במהירות, מהנתונים שאומרים פה, יש לנו כ-395,000 טסטים בשנה.
יצחק וקנין: נכון, רבותי?
יצחק וקנין: הכפלתי אותם באגרה, זה יוצא כמעט 200 מיליון שקל בשנה.
יצחק וקנין: הוצאת המדינה על הבוחנים כ-3 מיליון שקל.
יצחק וקנין: זה חשבון פשוט, רבותי, על-פי שכר אחד לאחד.
יצחק וקנין: אני שואל במלוא הרצינות: איפה המדינה שלנו?
יצחק וקנין: המדינה היתה יכולה להכניס עוד 100 מיליון שקל בקלות.
<עוזי יצחקי: אתה היית סגן שר האוצר, אתה יודע שזה לא עובד כך.
יצחק וקנין: לא הייתי סגן שר האוצר אף פעם ברוך השם.
יצחק וקנין: לא הייתי שם.
<עוזי יצחקי: סליחה, התבלבלתי.
דוד צור: הוא יהיה.
<עוזי יצחקי: אבל אתה מבין גדול, ואתה יודע שזה לא עובד כך.
יצחק וקנין: עוזי, אני מבין דבר אחד.
יצחק וקנין: אני זוכר את המלחמה פה בנושאים מסוימים, גם כשזה היה בניגוד לכל הדעות.
יצחק וקנין: אתה זוכר את הרכבת הקלה?
יצחק וקנין: אני תמיד מביא את הדוגמה של הרכבת הקלה.
יצחק וקנין: אלה שהיו צריכים להפעיל את הרכבת הקלה עמדו על הרגלים האחוריות, כל היועצים המשפטיים ישבו פה ואמרתי: חבר'ה, יש לכם שלושה שבועות, אני גומר את העסק.
יצחק וקנין: שלושה שבועות אני גומר את התקנות והכול.
יצחק וקנין: אתה יודע מה קרה?
יצחק וקנין: הם מסיעים ביום 130,000.
<עוזי יצחקי: כבר 150,000.
<עוזי יצחקי: הצלחה אדירה.
יצחק וקנין: הם אומרים שאם הם היו ממשיכים בשיטה שלהם, הם היו מפסידים כסף.
יצחק וקנין: אם הם יכלו לתת לי מעטפה לכיס על מה שעשיתי להם, הם היו נותנים לי אותה.
יצחק וקנין: אחד מהם אמר: אני צריך להביא לך מעטפה.
דוד צור: למשטרה יש מעצרים מינהליים, תיזהר...
יצחק וקנין: חבר'ה, הם נלחמו בי פה, ואני אומר להם: תבינו, אתם לא פועלים נכון, אתם יורים לעצמכם ברגלים.
יצחק וקנין: אני אומר למדינה: המורים צודקים לחלוטין.
יצחק וקנין: המדינה צריכה לתת שירות לאזרחים שלה, לתלמידים שלה, לכל מי שזקוק לו.
יצחק וקנין: לא יעלה על הדעת שמישהו יחכה חודשיים, שלושה חודשים.
יצחק וקנין: צודקים המורים במה שהם אומרים, המדינה צריכה לתת את השירות.
יצחק וקנין: נקודה, סוף.
יצחק וקנין: זה תלוי בך, עוזי.
יצחק וקנין: אתה המנכ"ל, ואני סומך עליך מההיכרות שלי אתך.
יצחק וקנין: אין ברירה.
יצחק וקנין: הדבר הזה מכניס כסף למדינה, הוא לא מוציא כסף מהמדינה, והמדינה יורה לעצמה בראש.
יצחק וקנין: אני לא מבין את החשבון הזה.
דוד צור: תודה רבה לך.
דוד צור: (מחיאות כפיים באולם הוועדה.
דוד צור: )
דוד צור: למרות שלא נהוג, אפשר.
דוד צור: מר יצחק שדה, ואחרי זה אני רוצה לשמוע גם את התלמידים.
<יצחק שדה: אני יושב ראש העמותה לקידום מרוי הנהיגה בישראל.
<יצחק שדה: אנחנו לא מתיימרים היום למצוא פתרון למשרד התחבורה או לבוחנים בנושא של הטסטים.
<יצחק שדה: כמו ששי אמר, אנחנו אמורים להגיע היום למשרד הרישוי, להגיד מה הדרישה שלנו לנושא טסטים, וזה יכול לפתור חלק גדול מהבעיה.
<יצחק שדה: מה שקורה היום יש פה משחק ערטילאי – בן-אדם עבר טסט, שם את הטופס שלו, התלמיד לומד, לא לומד, אני מקבל עליו טסטים, ואחרי זה אנחנו מתחילים להתחשבן בחישובים האלה.
<יצחק שדה: חייב להיות מצב שאני בא למשרד הרישוי, שם את הטופס, אומר: רבותי, בחודש הבא אני רוצה שני טסטים, אני מקבל שני טסטים.
<יצחק שדה: במצב הזה גם חייב להיות פיקוח, שלא יהיה מצב שאנשים יעשו עסק מהנושא של הטסטים ויבואו ויבקשו עשרה טסטים כשיש להם רק שני תלמידים מוכנים.
<יצחק שדה: הדבר הזה חייב להיות אחרי שיש מדדי בחינה מסודרים בנושא טסטים.
<יצחק שדה: אני גם לא רוצה שכל תלמיד שיבוא לטסט יעבור טסט.
דוד צור: אתה חושב שיש מסחארה בין המורים שמעבירים טסטים אחד לשני?
<יצחק שדה: אני לא יודע.
<יצחק שדה: אין מסחארה כזאת, משרד התחבורה עצר את זה בצורה כזאת, בצורה אחרת, אבל תמיד יש פרצה.
<יצחק שדה: אתה תמציא משהו, אני אמציא משהו אחר בשביל לעשות את זה יותר קל בשבילי.
<יצחק שדה: אנחנו המורים, רבותי, נקבל פתרון גם לתלמידים וגם למורים.
<יצחק שדה: אנחנו נמצאים היום, כמו ששי אמר, בין הפטיש לסדן, ואין לנו פתרון לפעמים לתת את הדברים האלה.
<יצחק שדה: משרד התחבורה חייב לראות, הוא צריך לעשות רגולציה בזה.
<יצחק שדה: אנחנו מוכנים לעזור לו לחשוב חשיבה מחודשת בנושא של חלוקת הטסטים, או בחלוקה או בחשיבה מסודרת בנושא מדדי הבחינה, שנוכל להגיע לפתרון אופטימלי בנושא של מעבר טסטים.
<יצחק שדה: לא יכול להיות שאנחנו, כמורי נהיגה, באים בבוקר – עם כל הכבוד לבוחנים, באמת שאין לי מילה רעה עליהם, ולהיות בוחן זה קשה.
<יצחק שדה: חבר'ה, זה לא פשוט להיות בוחן – אני מגיע בבוקר, לפי הכמות של הבוחנים אנחנו מתחילים לעשות בינגו כמה אנשים יעברו.
<יצחק שדה: זה לא עומד בשום מבחן ציבורי, רבותי.
<יצחק שדה: אנחנו חייבים לראות שיש מדדי בחינה, ואם התלמיד עשה חמש פניות שמאלה בסדר ופנייה אחת פחות טובה, אפשר להתחשב בדברים האלה.
<יצחק שדה: באותה מידה אני לא רוצה שייתנו לכל התלמידים לעבור טסטים.
<יצחק שדה: תודה.
דוד צור: מי נציג התלמידים?
<בר רבנו: אני.