GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבנר פלור: אנחנו לא מחייבים בחוק החדש יבוא אישי באמצעות מתווך.
<אבנר פלור: אם המייבא האישי ירצה – שילך למתווך.
חנא סוייד: בכל זאת אני רוצה להעיר כאן – קודם כל באיזה היקף של מתווכים מוסדרים מדובר?
<אבנר פלור: היום הם לא מוסדרים.
חנא סוייד: אבל זה עיסוק נפוץ?
<אבנר פלור: יש עשרות.
<אבנר פלור: זה בניגוד לחוק היום, הפעילות שהם עושים.
חנא סוייד: על מנת להבין את ההגדרה הסבו את תשומת ליבי לכך שאתם מזכירים כאן את סעיף 31.
חנא סוייד: שההגדרה תלויה באמור בסעיף 31.
<שרית זוכוביצקי-אור: היא לא תלויה, היא עומדת בפני עצמה.
<שרית זוכוביצקי-אור: דווקא במקרה הזה אפשר להצביע עליה.
חנא סוייד: את לא חושבת שזה יפתח את עינינו, אם נסתכל על סעיף 31?
חנא סוייד: אני מציע בכל זאת להסתכל על ההגדרה.
<זאב פרידמן: אני רוצה לשים דגש על שני היבטים מאד חשובים – הנושא הצרכני, הבסיסי, שכשאדם הולך לרכוש רכב בעצמו הוא יודע שכל האחריות היא עליו, ולכן הוא מבצע כל מיני בדיקות, עושה כל מה שצריך לעשות, ואנחנו רואים את זה גם כשאדם הולך לקנות רכב בארץ.
<זאב פרידמן: כאשר מגיעים לידיים של המתווך, אלה שפועלים באופן לגיטימי- אני לא אדבר עליהם, אבל אני אומר שכאשר אדם סומך על מתווך והמתווך הזה יש לו אינטרסים נוספים, אם לא יסדירו את הנושא אנחנו נמצאים בבעיה, והמציאות מוכיחה זאת.
<זאב פרידמן: דבר נוסף, אני עושה כאן דבר שאולי אני לא צריך לעשות אותו אבל אני הייתי חבר בוועדה שהקים משרד התחבורה לבחינת הסוגיה של יבוא רכב באופן אישי.
<זאב פרידמן: אני חייב לומר לאדוני שנחשפנו לדברים שהם מדהימים.
<זאב פרידמן: רכבים שנפסלו מכל וכל לכל נסיעה, הגיעו כרכבים נפלאים.
<זאב פרידמן: הם הגיעו מולחמים, עם טפסים מזויפים, נרשמו בכל מיני צורות מוזרות – אלה דברים שמופיעים בדו"ח ועדת השופטת קיי בלנש, זה קיים היכן שהוא במשרד התחבורה ואפשר להיווכח בכך.
<זאב פרידמן: אני מציע - לא בכדי החליטו לבצע את הרישוי של אותם מתווכחים, משום שהצרכן שלא נמצא במקום לא תמיד יודע, לא תמיד מקבל את המסמכים הנכונים, וחייבים לשים לתופעה הזו סוף.
<זאב פרידמן: גם אם מדובר ברכב אחד שהוא פסול ומגיע לארץ, זו סכנה לי, לך ולכל אחד אחר שמסתובב בדרכים.
<רפאל שחוח: יש חוק הגנת הצרכן?
<רפאל שחוח: יש או אין?
חנא סוייד: אני אעביר ליושב ראש את הקטע שהוא החמיץ – שמדובר בשתי תיזות: תיזה אחת שאכן צריך להסדיר את העיסוק הזה בתיווך יבוא בחוק, ודעה אחרת שאומרת שזו ביורוקרטיה מיותרת, ואין צורך בזה.
<אבנר פלור: אנחנו בעצם גילינו שעם השנים ישנה בעיה עם הנושא הזה של שימוש, וכל מיני יועצים כאלה שלא מוסדרים.
<אבנר פלור: אנחנו לא מחייבים ללכת ליועץ, לא מחייבים.
<אבנר פלור: פשוט, אני חושב שאדם שרוצה לייבא והוא לא מבין ולא יודע למי להתקשר, עם מי לבדוק - מבחינתו יוכל ללכת ליועץ מתוך רשימה מסודרת, יוכל לשאול אותו ולהתייעץ אתו, אבל הוא לא חייב.
<אבנר פלור: אם הוא רוצה הוא יוכל להביא גם ביבוא אישי, ללא מתווך.
<לאה ורון: אבל אתם מאפשרים למתווכחים לסייע לצרכן שרוצה יבוא - - -
<אבנר פלור: בוודאי.
<אבנר פלור: זה בעצם החוק.
<אבנר פלור: הוא יאפשר את זה.
<אהוד שניידר: המצב החוקי היום – שיש יבוא מסחרי של רכב, שזה מוסדר היום בצווים, בצו של פיקוח על מצרכים ושירותים, ויש יבוא אישי.
<אהוד שניידר: אסור שהוא יהיה מסחרי, כשמו כן הוא – יבוא אישי.
<אהוד שניידר: נוצר מצב שמספר עוסקים למיניהם בעצם עושים יבוא מסחרי של רכב בכסות של יבוא אישי, וזה המצב שמשרד התחבורה בהצעת חוק זו מנסה למנוע, ובצדק.
<אהוד שניידר: הוגש גם בג"ץ שהוא עדיין תלוי ועומד, הבג"ץ נגד משרד התחבורה, על כך שהוא לא אוכף את האיסור לייבא יבוא מסחרי לאותם עוסקים שעוסקים בייבוא אישי של רכב.
אבישי ברוורמן: ולכן בא התיקון הזה.
<אהוד שניידר: לכן התיקון הזה הוא בעצם תשובה לבג"ץ והוא גם תשובה למצב שהוועדה שהזכיר עורך הדין זאב פרידמן קודם, ועדת קיי בלנש, וגם דו"ח רשות המסים שאני מחזיק פה, לשנת 2012 שאומר את אותו הדבר, שיש מתווכחים שעוסקים לכאורה ביבוא אישי של רכב, אבל עושים את זה באופן מסחרי, וזה אסור.
<אהוד שניידר: לכן, משרד התחבורה אומר – את אותם עוסקים אני רוצה להכפיף לחוק שיקבלו רישיון ויעבדו לפי החוק.
<אהוד שניידר: לכן, אותם סוחרי רכב שעוסקים, לכאורה, ביבוא אישי של רכב יצטרכו לעמוד בתנאים הקבועים בחוק, ולמשרד התחבורה יהיו כלים לפקח עליהם.
<אהוד שניידר: בעניין הזה משרד התחבורה נוקט נכון.
<אהוד שניידר: זה לא בא לתקוע מקלות בגלגלים של עוסקים מהסוג של האדם שדיבר פה קודם, זה בא רק להסדיר את זה.
<רפאל שחוח: יש לנו היום את חוק הגנת הצרכן, יש גילוי נאות, הנה, נתתי לך דוגמה למשפט מה עושים לסוחר שלא היה בסדר.
<רפאל שחוח: לא צריכים את כל הדברים האלה, זו ביורוקרטיה, לבוא ולעצור.
<רפאל שחוח: דבר שני, אני נציג של חברה זרה.
<רפאל שחוח: איפה אני כלול כאן?
<זאב פרידמן: אני רוצה להשלים בדוגמאות, כמו שאדוני אוהב – צריך לזכור שמתווך צריך להיות מתווך, כשמו כן הוא.
<זאב פרידמן: הוא לא יכול להיות סוחר ולייבא רכבים באופן סיטוני.
<זאב פרידמן: עד לפני זמן קצר, ואני חושב שגם היום - ישנם אולמות תצוגה של מתווכים – איך הכנסתם את הרכב?
<זאב פרידמן: מכאן אני חייב לפנות לנתונים שקיבלנו מרשות המסים.
<זאב פרידמן: אני משלים את הדברים שאמר עורך הדין שניידר - יש רכבים שיובאו בתיווך עבור אנשים שאין להם הכנסות כלל, ומדובר ברכבי יוקרה, ומדובר בכל מיני הומלסים שמפוזרים בכל מיני מקומות, שעל שמם נרשמים רכבים.
<זאב פרידמן: הם גם, אגב, משתכרים מכך, מקבלים כסף על כך.
<זאב פרידמן: זאת אומרת, זו שיטה לייבא באופן מסחרי, ואי אפשר להשאיר את הפרצה הזו.
אבישי ברוורמן: הראש היהודי ממציא לנו פטנטים.
אבישי ברוורמן: אני מציע שאנחנו נתקדם, נאשר כרגע, ובסעיף המהותי – נבחן האם התנאים ליבוא אישי אינם מחמירים מדי ולמעשה כמעט מונעים יבוא אישי או מתקינים בצורה ברורה את העובדה שהיבוא האישי יגיע לצרכנים ולא יהפוך להיות דבר בלתי כשר, ולהגן על הצרכנים, כמובן.
<יעקב אנוך: כשמדובר על תמורה בכסף או בשווה כסף, רציתי לשאול איך מוציאים חשבונית על שווה כסף.
<שרית זוכוביצקי-אור: זו שאלה.
<שרית זוכוביצקי-אור: מישהו יודע?
<שלמה תוסייה-כהן: גם בעסקאות בארטר מוציאים חשבוניות מלאות.
<שלמה תוסייה-כהן: העסקה לא חייבת להיות במזומן.
<שרית זוכוביצקי-אור: אני לא מתמצאת בזה, אבל אני מניחה שברשות המסים יודעים.
<יעקב אנוך: זאת אומרת – הוא כותב בחשבוניתף שתי כבשים ששוות 100 שקלים.
<קריאה: קניה בהמרה.
<איתי עצמון: אני רק מבקש לדייק משהו שאמרתי קודם לכן לגבי שמירת דינים.
<איתי עצמון: אני הבנתי, גם מישיבות מקדימות, שיהיה סעיף שמירת דינים, שהושמט מנוסח הצעת החוק, ולכן התייחסתי לכך כאילו הסעיף כבר נמצא בהצעת החוק.
<יערה למברגר: אנחנו גם היינו בטוחים שיש.
<איתי עצמון: הסעיף הושמט בטעות והוא יווסף.
<יערה למברגר: נכון.
אבישי ברוורמן: אנחנו אם כך מאשרים.
<שרית זוכוביצקי-אור: "תכנית ייצור" - תכנית הכוללת פרטים לגבי אופן ייצור הרכב או חלק מהרכב או מוצר תעבורה בפס הייצור ונתונים בנוגע למוצר המוגמר ובהם ,בין היתר, פרטים אלה בקשר לרכב או למוצר תעבורה : תאור ונתונים טכניים, פרטים הנוגעים לעיבוד ולייצור של חומרים.
<שרית זוכוביצקי-אור: ..." אני רוצה להוסיף את המילים שלא קיימים בנוסח המקורי: "לייצור של רכיבים" – "...,
<שרית זוכוביצקי-אור: תהליך הייצור וההרכבה ומספר שלדה;"
<איתי עצמון: "רכיבים" בנוסף לחומרים"
<שרית זוכוביצקי-אור: אם כך, זה יהיה כך: "תיאור ונתונים טכניים, פרטים הנוגעים לעיבוד של חומרים ולייצור של רכיבים, תהליך הייצור...."
<איתי עצמון: השאלה האם יש צורך לדעתכם לקבוע בתקנות פרטים נוספים שייכללו בתכנית היצור, או שאתם מבקשים להשאיר את זה כך, כרגע?
<איתי עצמון: כי כרגע נקבתם בתנאים מאד ברורים.
<שרית זוכוביצקי-אור: כי זה מאד כולל.
<שרית זוכוביצקי-אור: גם מה שכתבנו מאד כולל.
<שרית זוכוביצקי-אור: הרבה נכנס בתוכו.
אבישי ברוורמן: אם כך אנחנו מאשרים.
אבישי ברוורמן: מאושר.
<שרית זוכוביצקי-אור: "תעודת גמר" - תעודה שניתנה על ידי משרד הכלכלה המעידה כי מקבל התעודה עמד בהצלחה בכל דרישות הקורס המקצועי; "תעודת מקצוע"- כמשמעותה בסעיף 46 לחוק שירות התעסוקה, התשי"ט-1959 ; "תקלת בטיחות סדרתית" - תקלה סדרתית ברכב או במוצר תעבורה שהיא בעלת אופי טכני או אחר הקשורה לפעולת הרכב או מוצר התעבורה ואשר לדעת היצרן עלולה לגרום סיכון בטיחותי למשתמשים בו...." וכאן אני מתקנת: במקום "ולכלל הציבור" יבוא: "או לכלל הציבור" – "...
<שרית זוכוביצקי-אור: ושלפיכך הודיע עליה היצרן ופרסם אותה לציבור;"
<רונן לוי: רק שאלה לגבי העניין של ריקול שמשרד התחבורה עושה.
<רונן לוי: היתה דוגמה שפעם התגלה יבוא של צמיגים לא תקינים, ומשרד התחבורה עשה ריקול.
<רונן לוי: אתם עושים לזה הגדרה?
<אבנר פלור: זה נמצא פה.
<אבנר פלור: במסגרת ההגדרה.
<אבנר פלור: קודם כל, מבחינת מי שקובע שריקול בטיחותי או לא זה לא אנחנו, זה היצרן.
<אבנר פלור: משרד התחבורה לא קובע.
<אבנר פלור: היצרן קובע כי הוא זה שמייצר את החלק, מייצר את הרכב, הוא מגדיר את זה.
<רונן לוי: את זה הבנתי.
<רונן לוי: לי חסרה השלמה של ריקול שאתם עושים.
<לאה ורון: אתם פונים ליצרן?
<לאה ורון: אתם פונים ליבואן?
<לאה ורון: מה קורה כאשר המשרד מוצא לנכון - - -
<אבנר פלור: אם יש בעיה מסוימת בצמיג או כל מוצר תעבורה אחר, אנחנו פונים ליצרן ומיידעים אותו.
<אבנר פלור: במידה והוא מגדיר את זה כריקול – אנחנו עובדים עם זה.
<קריאה: ואם לא?
<אבנר פלור: אם לא, אז אנחנו בודקים באמצעות מעבדה מוסמכת.
<אבנר פלור: במידה ומגלים שאצל אותו יבואן או יצרן ישנן בעיות עם צמיגים או כל מוצר תעבורה אז אנחנו אוסרים את המשך השיווק.
חנא סוייד: איפה זה מעוגן בחוק?
<שלמה תוסייה-כהן: יש לי הצעה – בתקלת בטיחות סדרתית, אחרי "שהודיע עליה היצרן ופרסם אותה לציבור", שיהיה: "או שהודיע עליה משרד התחבורה...".
<אבנר פלור: ההגדרה פה לקוחה מהדירקטיבה האירופית.
<אבנר פלור: אני לא מגדיר ריקול בטיחותי.
אבישי ברוורמן: אבל השאלה של רונן לוי היתה: במידה וקורה סיפור כזה, עם צמיגים וריקול, במידה והיצרן לא מגיב, איך זה נכלל בהגדרות?
<אבנר פלור: אז או שזה יהיה בסעיף המהותי.
<אבנר פלור: בישיבה הבאה אני אציג לכם את הסעיף המהותי, ובמידה וזה לא קיים אני אטמיע את זה.
<איתי עצמון: אני מבקש לשאול שאלת הגדרה לגבי הסיפה של ההגדרה: "...
<איתי עצמון: ולפיכך הודיע עליה היצרן ופרסם אותה לציבור".
<איתי עצמון: תקנו אותי אם אני טועה, אבל משתמע מכאן שאם הוא לא הודיע אז היא לא נחשבת תקלת בטיחות סדרתית.
<איתי עצמון: אם לא מודיעים עליה היא לא הופכת להיות תקלת בטיחות סדרתית?
<שרית זוכוביצקי-אור: לא במובן הזה.
<שרית זוכוביצקי-אור: תקלת בטיחות סדרתית זה מה שחל על היצרן.
<שרית זוכוביצקי-אור: זה חובות היצרן וחובת היבואן כתוצאה מחובת היצרן.
<שרית זוכוביצקי-אור: זה מצב ספציפי.
<איתי עצמון: כלומר, אין מצב שהרגולטור מפקח?
<איתי עצמון: אני אחדד את השאלה : אם יש מצב כזה, אם הרגולטור מוצא שיש איזושהי תקלה, היא לא נחשבת תקלת בטיחות סדרתית משום שהיצרן לא הודיע עליה?
אבישי ברוורמן: מר לוי שאל את אותה שאלה, עם דוגמה.
אבישי ברוורמן: הוא אמר – פתאום מוצאים צמיגים שהם לא תקינים, והיצרן לא עושה ריקול, ואתם אומרים שכן צריך לעשות ריקול, אז איך זה נכלל.
<רונן לוי: היתה דוגמה כזו במיצובישי לפני כ-15 שנה.
<רונן לוי: המדינה דרשה את הריקול.
<אבנר פלור: אני אחזור: בעצם, ההגדרה פה היא הגדרה של מה שבעצם היצרן הכריז כריקול.
<אבנר פלור: מה שהועלה כאן לגבי מקרה שזה מצד משרד התחבורה, בדיון הבא אני אציג, או בסעיף המהותי אציע נוסח.
<לאה ורון: אבל לא עניתם להערה של עורך הדין עצמון.
<שרית זוכוביצקי-אור: זה מתייחס רק למה היא חובת היבואן כלפי הסיטואציה הספציפית שבה היצרן מודיע על תקלת ייצור סדרתית.
אבישי ברוורמן: זה לא מתייחס למשרד התחבורה.
חנא סוייד: אבל זה לא בסדר שמשרד התחבורה כאילו מסיר את האחריות שלו.
חנא סוייד: זה לא יכול להית מצב שבו אתה סומך רק על היצרן שהוא יכריז על תקלה מסוימת ריקול.
חנא סוייד: האינטרס שלו ברור, כי מה שהוא עושה כאן, בישראל לגבי רכב מסוים, אולי הוא צריך לעשות את זה בארצות הברית ובכל העולם, וזה עולה לו הרבה כסף, אז הוא לא שש לעשות את זה מצד שני, אתה – כמשרד תחבורה, שאמון על הבטיחות, אז זה כן אינטרס שלך כלפי האוכלוסייה, כלפי הציבור, שאם יש תקלה שאתה רואה שהיא חוזרת על עצמה, לעשות משהו.
חנא סוייד: פה הוא כאילו משאיר הכל על היצרן.
חנא סוייד: היצרן – אין לו אינטרס לעשות שום דבר.
<אבנר פלור: היצרן מחויב להודיע במידה ויש ריקול בטיחותי, במסגרת הדירקטיבה האירופאית, במסגרת אותה מעטפת של ייצור הרכב שעומד בתקינה.
<אבנר פלור: זה לא היצרן מחליט או לא, הוא מחויב על פי הדירקטיבה שאם זה ריקול בטיחותי הוא חייב להכריז עליו.
<אבנר פלור: התהליך היום, לדוגמה - - -
<איתי עצמון: אבל יש כלי רכב שבאים ממקומות אחרים, לא רק מאירופה.
<אבנר פלור: אבל לפי התקינה האירופית.
<אהוד שניידר: הרגולטורים בארצות הברית באירופה או ביפן הם לא פחות מחמירים ממשרד התחבורה.
<אהוד שניידר: כל י צרן שם כפוף להוראות שאינן פחות מחמירות מהוראות של משרד התחבורה בישראל.
<אהוד שניידר: הניסיון הוא שאותם היצרנים אכן מפרסמים ריקולים, בטיחותיים ואחרים, באופן סדיר.
חנא סוייד: מי מפרסם?
<אהוד שניידר: היצרנים מפרסמים.
<אהוד שניידר: והפרסומים האלה מגיעים גם לישראל.
<אהוד שניידר: בתשובה לעורך הדין עצמון – החוק גם מסדיר את זה, משום שבסעיפים הנוספים בחוק יש דרישה שיצרן שכלי הרכב שלו מיובאים לישראל מתחייב בהתחייבות ישירה כלפי משרד התחבורה לפרסם כל ריקול שחל עליו גם בישראל, לגבי כלי רכב שלו שמיובאים לישראל, וגם יבואן הרכב מתחייב, כתנאי לקבלת הרישיון כלפי משרד התחבורה.
<אהוד שניידר: לכן אני חושב שהחוק כמו שהוא כרגע מסדיר את נושא הפרסום של הריקול.
<איתי עצמון: אנחנו כרגע בסעיף הגדרות שבהן נעשה שימוש לאורך סעיפים החוק.
<איתי עצמון: מה שכתוב כרגע בסיפה: "...
<איתי עצמון: ושלפיכך הודיע ליצרן והודיע לציבור..." -זו איזושהי הוראה אופרטיבית.
<איתי עצמון: בכל מקרה, הוראה אופרטיבית לא אמורה להיות בהגדרות.
<איתי עצמון: מה שקורה כרגע, שאם אנחנו משאירים את הסיפה, תקלת בטיחות סדרתית שאין עליה הודעה לציבור לא נחשבת תקלת בטיחותית סדרתית.
<איתי עצמון: השאלה אם לא ראוי למחוק את הסיפה ולדון בזה בסעיף המהותי.
<איתי עצמון: אני לא משוכנע שהתשובה שקיבלנו באמת טובה לעניין הזה.
<אהוד שניידר: אני מסכים שתנאי לא יכול להיכנס בהגדרה אבל במקרה הזה התנאי הזה הוא חלק מההגדרה, כי לפי הרגולטורים הזרים יש חובת פרסום, ועד שאין את אותו פרסום – החובה לא קמה.
<שרית זוכוביצקי-אור: זו חובה שמוטלת על היבואן.
<שרית זוכוביצקי-אור: ההגדרה הזו, הפרסום – זה תקלות שמתגלות בפס הייצור משרד התחבורה לא יכול לנתח תקלות בפס היצור.
<שרית זוכוביצקי-אור: מי שמייצר יכול לגלות ויש רגולציה שלמה בעניין הזה.
<שרית זוכוביצקי-אור: אם הוא לא הודיע – אז אין.
<איתי עצמון: אבל אם הוא הודיע לכם, לרגולטור, זו לא תקלת בטיחות סדרתית?
<לאה ורון: ואם הוא כתב מכתבים לאלה שרכשו את הרכב?
<זאב פרידמן: אני חושב שהיועץ המשפטי לוועדה צודק במקרה הזה.
<זאב פרידמן: כאשר מדובר בתקלה סדרתית שקורית על פס הייצור, סביר מאד להניח שהיצרן אכן יזהה אותה ויוציא על כך הודעה.
<זאב פרידמן: לעומת זאת, אם יוצא קונטיינר, פס ייצור, אצווה אחת שבה נמצא פגם והגיע כל כולו לישראל, זאת אומרת שיגלו אותו בישראל, זאת אומרת שהיבואן אולי יגלה אותו, אולי משרד התחבורה יגלה אותו, היצרן בכלל לא יידע על כך.
<זאב פרידמן: אין שום סיבה בעולם שבמקרה כזה לא תצא הוראה מפורשת שאומרת: רבותי, את החלק הזה חייבים להחליף, כאן ועכשיו.
אבישי ברוורמן: על ידי משרד התחבורה.
<זאב פרידמן: אם זה התגלה במשרד התחבורה, בהוראה מקבילה – לחייב את היבואנים, כמובן, להודיע.
<זאב פרידמן: מי שמייבא את אותו חלף וגילה את התקלה, חייב לדווח על כך.
<יעקב אנוך: הדוגמה טובה לתרופות, אולי, לאצווה, לא למכוניות.
<יעקב אנוך: אני רוצה להסביר את העיקר.
<יעקב אנוך: ליצרן יש אחריות על כל מה שהרכב שלו יגרום, אם יגרום, עקב תקלה כזו או אחרת.
<יעקב אנוך: כלומר, העניין של היצרן לריקול הוא יותר חזק מכל אחד אחר.
<יעקב אנוך: כל תביעה ייצוגית שיטילו על היצרן דרך תקלה שגרמה למוות של מישהו - ואני אזכיר לכם את סיפור הטויוטה קורולה בארצות, שלא היה כלום בסוף, אבל היצרן הוציא 30 מיליון דולר על ריקול שלא היה צריך לעשות אותו כי היה מקרה אחד בארצות הברית שמישהו לא הצליחה לבלום את הרכב.
<יעקב אנוך: כלומר, העניין של הריקול, המהות היא שהיצרן חפץ בזה יותר מכל גורם אחר.
<יעקב אנוך: מעבר לזה, היצרן מנחה אותנו מה לעשות, הוא משלם על זה ודורש דיווח עד רמת טיפול שבוצע בכל רכב, וכשמגיעים לשאריות, הוא מבקש הסבר – האם הרכב על הכביש, האם הרכב נגרט, האם הוא קיים בכלל.
<יעקב אנוך: היצרן לא נח עד שהוא לא מקבל תשובה על כל תקלה בטיחותית, עד הסוף.
אבישי ברוורמן: ולדוגמה של מר פרידמן?
<יעקב אנוך: כשאנחנו מגלים במקרה תקלה בישראל, מי משלם עבור התיקון שלה?
<יעקב אנוך: היצרן.
<יעקב אנוך: זה הופך להיות תקלה חד פעמית אז לא מתייחסים.
<יעקב אנוך: כשזה מתחיל להיות משהו סדרתי, היצרן מתחיל לשאול שאלות.
<יעקב אנוך: השאלות קודם כל מתחילות אם אתה לא סתם לוקח ממנו כסף כי היצרן לא שש לשלם.
<יעקב אנוך: כשאתה מסביר לו אז הוא בודק את זה לעומקו של עניין ורואה.
<יעקב אנוך: אם יש תקלה בטיחותית הוא הופך את זה לריקול.
אבישי ברוורמן: קודם כל הבנתי שזה מה שיקרה, אבל ההערות פה- שאולי זה לא יהיה במאה אחוז, ובמקרה הזה אולי לציין שאז אולי צריך להרחיב את ההגדרה וגם אתם צריכים לנקוט - - -
<שרית זוכוביצקי-אור: אין לנו את הכלים.
<יערה למברגר: זו פעולה ידועה בעולם, ריקול.
<איתי עצמון: ברגע שתנאי לתקלה כדי שתיחשב תקלת בטיחותית סדרתית הוא הודעה ופרסום לציבור, אז כל תקלה אחרת שמודיעים עליה, למשרד התחבורה, נניח, אם קיים מצב כזה - השאלה אם זה לא אמור להיכלל גם כן במסגרת ההגדרה הזו.
<אהוד שניידר: אבל למשרד התחבורה יש כלים נוספים שהם לא דרך ריקול.
<אהוד שניידר: עברנו קודם על הגדרת "תיאור", למשל.
<אהוד שניידר: אז אם אני אמכור כלי רכב שיש בהם תקלה סדרתית מהסוג שעורך הדין פרידמן ציין קודם, אז משרד התחבורה יבוא ויגיד ליבואן – אתם מוכרים כלי רכב שיש בהם פגמים, אתם לא מתארים אותם נכון, בבקשה תתקנו את זה.
<אבנר פלור: יש לנו הצעה.
אבישי ברוורמן: מנהלת הוועדה לוחשת על אוזני – נניח ששלחו ל-100 אנשים שרכשו את הרכב הודעה שהוא לא תקין – מה, זו לא תקלה סדרתית, למרות שלא פרסמו ברבים?
<שרית זוכוביצקי-אור: אז אנחנו מציעים – מי שקובע האם התקלה הופכת להיות תקלת בטיחות סדרתית זה היצרן.
<שרית זוכוביצקי-אור: ברגע שהוא הודיע עליה, אז מבחינתנו הוא עשה את הבדיקה.
<שרית זוכוביצקי-אור: אם הוא הודיע עליה?
<שרית זוכוביצקי-אור: נקודה.
<שרית זוכוביצקי-אור: הודיע עליה?
<שרית זוכוביצקי-אור: זאת אומרת שהוא הגיע לכלל מסקנה מקצועית שהאופי של התקלה הוא לא נקודתי אלא תקלה סדרתית.
<איתי עצמון: בחובת הפרסום יהיה אפשר לדון בסעיף המהותי ולא כאן.
אבישי ברוורמן: רבותיי.
אבישי ברוורמן: אנחנו מסכמים.
אבישי ברוורמן: התיקון שלכם מקובל עלי.
אבישי ברוורמן: תסכמו.
<שרית זוכוביצקי-אור: אני אקרא את הסיפה: " ולפיכך הודיע עליה היצרן".
<איתי עצמון: המילים "פרסם על כך לציבור"
אבישי ברוורמן: אם כך, סיימנו את סעיף ההגדרות ואנחנו עוברים לפרק ב'.
<שרית זוכוביצקי-אור: כמה מילות פתיחה – הפרק הזה הוא פרק כללי.
<שרית זוכוביצקי-אור: הוא חל על כל סעיפים החוק.
<שרית זוכוביצקי-אור: במסגרת הזאת אנחנו מסדירים את חובת הפעילות ברישיון למי שחלה עליו חובה לעשות את זה.
<שרית זוכוביצקי-אור: אנחנו מסדירים את הפרוצדורות, שצריך להגיש בקשה, וצריך למלא פרטים נכונים, והכלים המנהליים שעומדים לרשות המנהל, מי שהפר תנאים ברישיון – התנאים האלה חוצים את כל הרישיונות והמקצועות, כאשר יש פה חלוקה בין תנאים לקבלת רישיון לשירות רכב לבין תנאים לקבלת רישיון למקצוע בענף הרכב.
<שרית זוכוביצקי-אור: אני אתחיל לקרוא – "פרק ב': רישוי מתן שירותי רכב ורישוי מקצועות בענף הרכב מתן שירותי רכב וחובת רישיון 3.
<שרית זוכוביצקי-אור: (א) לא ייתן אדם שירות רכב אלא אם כן קיבל רישיון למתן אותו שירות ובהתאם לתנאי הרישיון ולהוראות חוק זה.
<שרית זוכוביצקי-אור: (ב) המנהל רשאי לקבוע ברישיון למתן שירות רכב, תנאים ומגבלות שיחולו על בעל הרישיון, ובכלל זה - (1) סוגי השירותים שבעל הרישיון מורשה לתת; (2) סוגי כלי הרכב שלהם מורשה בעל הרישיון לתת שירות; (3) מיתקנים וציוד הנדרשים לשם מתן השירות; (4) אבטחת איכות ובקרה; (5) חובת תיעוד ושמירת התיעוד; (6) המקום שבו יינתן השירות; (7) תנאים ומגבלות שמטרתם להבטיח את רמת השירות ושמירה על הבטיחות; (8) הוראות לשמירה על הסביבה בהתאם להוראות כל דין.
<שרית זוכוביצקי-אור: זה למעשה הסעיף שמחייב את מי שנותן שירותי רכב, שנכנס להגדרה - - -
<איתי עצמון: אם אפשר גם להתייחס לאבחנה שאתם עושים, ככל שאתם עושים, בין תנאים ומגבלות שניתן לקבוע ברישיון, לבין תנאים ומגבלות שיחולו לפי החוק או חקיקת משנה שתותקן מכוח החוק.
<שרית זוכוביצקי-אור: אני מקריאה לאיזה שירותים זה מתייחס: ייצור רכב בישראל ושיווקו, יבוא רכב ושיווקו, קניית רכב מיבואן ומכירתו דרך עיסוק, ייצור מוצר תעבורה בישראל, סחר במוצרי תעבורה, הפעלת מוסך או מוסך נייד.
<שרית זוכוביצקי-אור: הסעיף הזה מתייחס לכל השירותים הללו, מחייב מי שעוסק בהם לקבל רישיון ולא לתת שירות ללא הרישיון, ומאפשר למנהל לקבוע תנאים ברישיון.
<יערה למברגר: זה, בעצם, הסעיף המהותי – חובת הרישיון.
<איתי עצמון: ובהתייחס למה ששאלתי?
<יערה למברגר: צריך להבחין ברישוי בין תנאים שצריך לעמוד בהם כדי לקבל את הרישיון ותנאים ברישיון.
<יערה למברגר: התנאים ברישיון הם נרשמים ברישיון ומשמשים לך בכל תקופת הרישיון.
<יערה למברגר: כמובן שבמהלך תקופת הרישיון אתה צריך לעמוד בכל החובות.
<יערה למברגר: יש חובות שנקבעות בחוק, בחקיקת משנה, זאת אומרת – זה תנאים לרישיון - - -
<איתי עצמון: אבל הנושאים כאן מאד רחבים.
<איתי עצמון: למשל – תנאים ומגבלות שמטרתם להבטיח את רמת השירות ושמירה על הבטיחות.
<איתי עצמון: אני מניח שיש גם הוראות כאלה באותם נושאים שייקבעו בתקנות.
<איתי עצמון: חובות שיחולו במהלך תקופת הרישיון.
<יערה למברגר: אבל חקיקת משנה היא ברמה נורמטיבית גבוהה יותר מאשר הרישיון.
<איתי עצמון: השאלה אם יש לכם איזה סיווג של איזה נושאים נקבעים ברישיון ואיזה נושאים נקבעים בחקיקת משנה.
<יערה למברגר: בגדול זה גם עניין של רזולוציה.
<יערה למברגר: זה יכול להיות אותם נושאים, אבל זה כמו עם מצלמה שעושים zoom.
<יערה למברגר: ככה אני רואה את זה.
<יערה למברגר: תמיד החקיקה הראשית תהיה הכי כללית, חקיקת המשנה נכנסת לרמה יותר נמוכה, והרישיון יורד לרמת ספסיפיקציה גבוהה.
<יערה למברגר: לכן זה יכול להיות באותו נושא, אבל לא יכול לסתור.
<יערה למברגר: מה שברמה נמוכה יותר צריך להיות תואם לרמות הגבוהות יותר, אבל רמת הרזולוציה יורדת.
<שרית זוכוביצקי-אור: ממילא מדובר רק על מתן הרישיון, כלומר, אם אתה עומד בתנאים המהותיים אתה מקבל רישיון רק אנחנו מסמיכים את המנהל לתת את הרישיון אבל לקבוע בו תנאים שמטרתם להבטיח את הפעילות השוטפת הטובה.
<איתי עצמון: יש לי רק תיקון נוסח קטן – בסעיף קטן (א) אני חושב שצריך לכתוב: "הוראות לפי חוק זה".
<איתי עצמון: מדובר גם על תקנות.
<שרית זוכוביצקי-אור: קיבלנו ונוסיף.
אבישי ברוורמן: אנחנו נאשר ונמשיך.
<שרית זוכוביצקי-אור: אני ממשיכה: "עיסוק במקצוע בענף הרכב 4.
<שרית זוכוביצקי-אור: (א) לא יעסוק אדם במקצוע בענף הרכב אלא אם כן קיבל רישיון לעסוק באותו מקצוע ובהתאם לתנאי הרישיון לפי הוראות חוק זה.
<שרית זוכוביצקי-אור: (ב) המנהל רשאי לקבוע ברישיון לעיסוק במקצוע בענף הרכב, תנאים ומגבלות שיחולו על בעל הרישיון, ובכלל זה - (1)סוגי כלי הרכב שלהם מורשה בעל הרישיון לתת שירות; (2)
<שרית זוכוביצקי-אור: חובת תיעוד ושמירת התיעוד; (3)
<שרית זוכוביצקי-אור: תנאים ומגבלות שמטרתם להבטיח את רמת השירות, איכותו ושמירה על הבטיחות.
<שרית זוכוביצקי-אור: (ג) על אף הוראות סעיף קטן (א), מתמחה בשמאות רכב רשאי בתקופת התמחותו לבצע פעולות מקצועיות בהתאם להוראות שנקבעו לפי סעיף 122(ב).
<איתי עצמון: אני מציע לא לאשר את סעיף קטן (ג) כי כל נושא השמאות אמור להידון בנפרד.
<שרית זוכוביצקי-אור: אז ללא (ג).
אבישי ברוורמן: אז מאושר, ללא סעיף (ג).
<שרית זוכוביצקי-אור: אני ממשיכה בקריאה: "הגשת בקשה למתן רישיון 5.
<שרית זוכוביצקי-אור: (א) המבקש רישיון לפי חוק זה (בחוק זה – המבקש), יגיש בקשה בכתב למנהל.
<שרית זוכוביצקי-אור: (ב) המבקש יצרף לבקשתו מסמכים המעידים על קיום התנאים למתן הרישיון.
<שרית זוכוביצקי-אור: (ג) המנהל רשאי לדרוש מהמבקש כל מידע או מסמך הדרושים לו לצורך החלטה בבקשה.
אבישי ברוורמן: אם אין – אושר.
<שרית זוכוביצקי-אור: מתן רישיון 6.
<שרית זוכוביצקי-אור: (א) המנהל ייתן רישיון למבקש שהתקיימו בו התנאים לקבלת אותו רישיון.
<שרית זוכוביצקי-אור: (ב) השר יקבע את משך תוקפו של רישיון ורשאי הוא לקבוע תקופות שונות לסוגים שונים של רישיונות, כמו כן רשאי השר לקבוע טעמים מיוחדים שבהתקיימם רשאי המנהל לתת רישיון לתקופה הקצרה מזו שנקבעה לגבי אותו סוג רישיון.
<שרית זוכוביצקי-אור: (ג) המנהל יפרסם באתר האינטרנט של המשרד רשימה של כל בעלי הרישיונות שרישיונם בתוקף, ויציין בה את שמות בעלי הרישיון ומספר הרישיון בלבד ויעדכנה מעת לעת.
<אינגריד הר אבן: יש לי שאלה - הנושא של חידוש הרישיון בכלל לא מוסדר כאן, אלא בדרך עקיפה בסעיף הבא בדרך של סירוב לתת רישיון – שהמנהל יכול לסרב לחדש.
<אינגריד הר אבן: אבל החידוש עצמו, מתי, באיזה תנאים ומה צריך – בכלל לא מוסדר.
<יורם בונן: אנחנו מבקשים לגבי סעיף 6 שני דברים: אחד, שתקופת הרישיון תקבע בחוק עצמו, והדבר השני – שהיא תיקבע לתקופה משמעותית, ואני אסביר מה הרקע לבקשה.
<יורם בונן: קודם כל, תקופת הרישיון היא אחד התנאים הכי מהותיים בהסדרה של תחום עיסוק, ומשפיעה גם על מי שמתנהל בענף ועל הוודאות.
<יורם בונן: מחקיקה שעוברת פה, בוועדה, בתחום התקשורת, בתחום האנרגיה – מקובל לקבוע את תקופות הרישיון בחקיקה עצמה כדי להגביר את הודאות.
<יורם בונן: הדבר הזה חשוב במיוחד בענף הרכב, ואני אסביר מדוע .
<יורם בונן: ענף הרכב מתאפיין בהסכמים ארוכי טווח.
<יורם בונן: אנחנו מבינים את הסיטואציה.
<יורם בונן: יש יבואן שמתקשר עם יצרן, הוא משקיע במיתוג, מפתח את העסק, בונה רשת מוסכים, מערך לוגיסטי.
<יורם בונן: זה לא רציני לצפות שיהיו השקעות מהסוג הזה אם לא נותנים לו איזה אופק מינימלי.
אבישי ברוורמן: אחת הטענות של אנשי העסקים בישראל שכל יום דברים משתנים.
<יורם בונן: לכן, הבקשה שלנו, אדוני היושב ראש, גם שזה ייקבע בחקיקה הראשית וגם שזה יהיה לתקופה משמעותית.
<לאה ורון: מה התקופה שאתם מבקשים?
<יורם בונן: קודם כל, כאשר מתסכלים על ספקטרום החקיקה יש טווח יחסית רחב.
<יורם בונן: ממה שאני מכיר מתחום האנרגיה והתקשורת, מדובר על 15 שנים.
<יורם בונן: מכיוון שמדובר פה על סיטואציה שבה ברור לנו שמשרד התחבורה צריך לדגום את העניין הזה אחת לתקופה בהיבטים של תקינה ובטיחות, אני חושב שאפשר להפריד בין העניינים האלה, שגם היום מטופלים, שהם עניינים טכניים, שאחת לתקופה אפשר להציג את ה – paper work, למול הרישיון לפעילות עצמה שיכול להיות לתקופה בעצם בלתי מוגבלת – כי מישהו מתכוון לקחת למישהו את הרישיון לתקופה בלתי מוגבלת?
<יורם בונן: למי שעובד בענף משנת 1936?
<יורם בונן: אז אל"ף, לו לדעתנו היתה נשמעת – זה צריך להיות הטווח.
<יורם בונן: אני חושב, אם רוצים ללכת לתקופה קצרה יותר, אז יש לנו אינדיקציות כבר בחוק, כי למשל, המשרד הרי מחייב שההסכם עם היצרן שהיבואן יציג תקופה מינימלית של שלוש שנים.
<יורם בונן: אז מה ההיגיון לדרוש להביא הסכם עם היבואן לשלוש שנים, כשמה שאנחנו יכולים להראות לו זה רישיון לשנה?
<יורם בונן: זה הרי לא הגיוני.
<לאה ורון: אני מבקש להתייחס לדברים.
<לאה ורון: כרגע, מה שמוצע כאן זה להסמיך את השר לקבוע בתקנות את משך תוקפו של רישיון וכאמור, מדובר כאן על מספר סוגים של רישיונות.
<לאה ורון: אפשרות אחת שעומד בפני הוועדה היא לקבוע לגבי כל סוג של רישיון מה תקופת הרישיון הרלבנטית שמתאימה, כי אני מניח שיש דיפרנציאציה בין סוגי הרישיונות השונים, אי אפשר לקבוע תקופה אחת.
<לאה ורון: בהתייחס לדבריך על מה שקיים בחקיקה, יש דוגמאות לכאן ולכאן בחקיקה.
<לאה ורון: יש מקומות שבהם גם בחוקים מודרניים מחוקק המשנה קובע, לרוב באישור הוועדה, תקופה של רישיון, ויש מקרים שלא.