GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלום חגי: מה אני עושה עם העובדים?
<שלום חגי: אני אשלח אותם הביתה ואבוא בעוד שנה?
<שלום חגי: זה לא עובד ככה.
<שלום חגי: כל מה שאנחנו מבקשים במקרה הזה הוא לא לפגוע בתחרותיות, באיכות, בשום דבר, אלא גישה שמבטיחה לנו הישרדות בלבד.
אבישי ברוורמן: אתה איש מנוסה מהקריירה הצבאית שלך.
אבישי ברוורמן: אתה גם מצליח מכל מיני טעמים, אם מהרכב ועד הטיב.
אבישי ברוורמן: מעבר לנושא הזה של העובדים שהוא נושא בחשיבות גבוהה לחברי הוועדה ולי אישית, מה מבחינת המחיר והאיכות?
אבישי ברוורמן: נניח שאתה עכשיו יושב בכיסא של מר יצחקי ואומר, אוקיי, אני עוזב את נושא התעסוקה שהוא נושא חשוב מאוד, אני מדבר רק בנושא של המחיר והאיכות.
אבישי ברוורמן: מאיפה אנחנו מדברים על ייבוא?
אבישי ברוורמן: מסין?
<שלום חגי: מאירופה.
אבישי ברוורמן: ייבוא מאירופה מול ייצור בארץ.
אבישי ברוורמן: מה קורא מבחינת המחיר, התחזוקה והאיכות על פני זמן?
<שלום חגי: אנחנו זולים בעשרות מיליוני שקלים למדינה.
<שלום חגי: משרד התחבורה באחד המסמכים קבע ש-25% בלבד זה אגד ודן.
<שלום חגי: ב-6 השנים האחרונות אגד ודן היו 53% מהייצור של מפעל הארגז, לא 25%.
<שלום חגי: זאת לא טעות סטטיסטית.
<שלום חגי: אני אראה לכם את המספרים, תוכלו לראות אותם.
<לאה ורון: תבהיר למה הכוונה ב-53%.
<שלום חגי: אם לוקחים את הייצור של הארגז ב-6 השנים האחרונות, אז 53% ייצרנו עבור אגד ודן.
<שלום חגי: זה לא משהו זניח ושולי, זה משהו מהותי מאוד.
<שלום חגי: הנושא של שיקולים לרכישת אוטובוסים הוא מחיר רכישה, life cycle cost, זמינות האוטובוסים, צריכת דלק, נוחיות לנוסעים, נהיגה וכיוצא באלה.
<שלום חגי: תחרותיות.
<שלום חגי: אנחנו תעשייה תחרותית ביותר, יותר זולה מאירופה בכל אמת מידה.
אבישי ברוורמן: אתה אומר כאן בצורה הכי ברורה שהמחיר לייצר אוטובוסים בארץ הוא זול יותר מאותו ייבוא שמוצע.
<שלום חגי: אני לא רק אומר, אני מביא ראיה אולטימטיבית.
<שלום חגי: יש פה הרבה חברות פרטיות.
רוברט אילטוב: בכמה זה זול?
אבישי ברוורמן: בשביל זה עשינו דיון.
אבישי ברוורמן: אנחנו תיכף נעלה את זה.
אבישי ברוורמן: אולי האיכות יותר גבוהה באירופה.
אבישי ברוורמן: נדבר על זה.
<שלום חגי: האיכות שלנו מובילה בעולם.
<שלום חגי: היא לא פחות מאירופה.
<שלום חגי: הראיה האולטימטיבית היא התחרות של החברות הפרטיות.
<שלום חגי: נמצאים פה חברת מטרופולין וכולם.
<שלום חגי: הם קונים בארץ.
<שלום חגי: למה הם לא קונים בחו"ל?
<שלום חגי: הם קונים בארץ כי כדאי להם לקנות בארץ, זה יותר זול ויותר טוב.
<שלום חגי: במונחים של life cycle cost אין בכלל מה להשוות.
<שלום חגי: זאת ראיה.
<שלום חגי: אני יכול להגיד מה שאני רוצה, אבל הם קונים אצלנו ואצל מרכבים את כל האוטובוסים שלהם כמעט.
<שלום חגי: בכל מדינות ה-OECD אין נוכחות של אוטובוסים סיניים.
<שלום חגי: זה רק בקובה ובמדינות העולם השלישי.
<שלום חגי: אני לא אומר שהסינים לא יהיו בסדר בעוד 10 שנים.
<שלום חגי: במלטה, דרך אגב, עשו פרויקט סיני והאוטובוסים עולים באש.
<שלום חגי: הוציאו את כל האוטובוסים מהשירות.
<שלום חגי: הסינים צריכים עוד 10 שנים כדי להתקרב לרמה שלנו.
<שלום חגי: אנחנו נכשלנו כל כך הרבה ב-60,70 שנה עד שהגענו לאיכות שאנחנו נמצאים בה היום.
<שלום חגי: לא קונים את זה כל כך מהר, אפילו אם יש כסף כמו זבל.
<שלום חגי: התעשייה הזאת נושאת את עצמה בגאון.
<שלום חגי: היא משלמת מסים.
<שלום חגי: מבקר המדינה לא חולק על מתן עדיפות לתוצרת הארץ.
<שלום חגי: בתגובת משרד מבקר המדינה הוא קובע שאין לו שום בעיה, הוא רוצה שההליך יהיה שקוף ותחרותי.
<שלום חגי: אין לו שום בעיה עם העדפת תוצרת הארץ.
<שלום חגי: הוא אומר וכותב את זה.
<שלום חגי: התגובה של משרד התחבורה לדוחות של אגד ודן של מבקר המדינה מ-2011: "משרד התחבורה הודיע בינואר 2011 למשרד מבקר המדינה, כי יש לו מדיניות ברורה ומוצהרת לעידוד רכישת אוטובוסים תוצרת הארץ, לפיה מרכביהם ייבנו בארץ.
<שלום חגי: לטענת משרד התחבורה לקיום התעשייה המקומית בתחום האוטובוסים יש יתרונות ברורים לענף התחבורה, בין היתר יתרונות בתחום התחזוקה והזמינות של האוטובוסים".
אבישי ברוורמן: מי חתום על המכתב?
<שלום חגי: משרד התחבורה ומבקר המדינה.
<שלום חגי: זה חד משמעית עמדת משרד התחבורה מאז ומעולם.
<שלום חגי: היא השתנתה פתאום מסיבות שאני לא יכול להסביר אותן.
<שלום חגי: אני מכרתי את האדמה של המפעל לפני שנתיים וחצי בתל-אביב.
<שלום חגי: קיבלתי 240 מיליון שקל.
<שלום חגי: 40 מיליון שילמנו מס.
<שלום חגי: נשארתי עם 200 מיליון.
<שלום חגי: יכולתי לקחת 200 מיליון, לשלם 50 מיליון ויש לי 280 מיליון שקל דיבידנד מחולק.
<שלום חגי: במקום זה לקחתי את כל ה-200 מיליון והשקעתי אותם בקרית מלאכי במפעל מודרני וחדש.
<שלום חגי: בנינו מפעל לתפארת שמסוגל לפרנס 400,500 עובדים בקרית מלאכי, בקרית גת ובאזור.
<שלום חגי: כשהתחלתי לבנות שמעתי פתאום על המכרז הבינלאומי, שזאת סטייה מהמדיניות ההיסטורית של משרד התחבורה.
<שלום חגי: עצרתי את הבנייה.
<שלום חגי: אמרתי שאני לא בונה, שאני לא אשקיע 200 מיליון שקל כדי להתאבד.
<שלום חגי: ישבו שלושת המשרדים – התמ"ת, האוצר והתחבורה, והגיעו לסיכום.
<שלום חגי: הודיעו לי על הסיכום שאומר שהשלדות ילכו לתחרות בינלאומית.
<שלום חגי: זה שוק משוכלל, יש הרבה מאוד יצרנים.
<שלום חגי: על המרכבים יתחרו בארץ שני המפעלים בתהליך שקוף ותחרותי כמו שהמבקר מבקש.
<שלום חגי: מי שיזכה יקבל 70% מהעבודה, מי שלא יזכה יקבל 30% במחיר הנמוך .
<שלום חגי: זה מבטיח לו הישרדות.
<שלום חגי: את המסמך הזה קיבלתי בכתב מאגף התקציבים באוצר דרך ראש עיריית קריית מלאכי שפנה אליהם.
<שלום חגי: אותו סיכום בדיוק.
אבישי ברוורמן: באיזה תאריך קיבלת אותו?
<שלום חגי: בחודש אפריל 2012.
<שלום חגי: בגלל המסמך הזה חידשתי את הבנייה, השקעתי 200 מיליון שקל.
<שלום חגי: היום המפעל כבר נמצא ועובד שם.
<שלום חגי: בעינינו זאת הבטחה שלטונית.
<שלום חגי: אני אתן לכם אילוסטרציה מה יצא למדינה ב-3 שנים מזה שיש 2 מפעלים.
<שלום חגי: זה לצורכי המחשה, אלה לא מספרים מדויקים.
<שלום חגי: רכש של 180 מטרוניות שייצרתי עולה באירופה 570 אלף אירו אחד.
<שלום חגי: אנחנו מכרנו אותם ב-400 אלף אירו.
<שלום חגי: זה לבד 150 מיליון שקל חיסכון.
<שלום חגי: איווקו בצרפת מוכרת את ה-BRT המקביל ב-570 אלף אירו, לא ב-400 אלף אירו.
<שלום חגי: כשהצעתי למכור להם על השלדה שלהם הם צחקו ואמרו שאף אחד מהם לא יקנה מחו"ל .
<שלום חגי: היום המדיניות היא local to local בגלל התעסוקה והאבטלה, גם אם זה עולה חצי.
<שלום חגי: זאת המדיניות.
<שלום חגי: 600 אוטובוסים שנרכשו לאגד ודן מהחברה שלנו וממרכבים חסכו ב-3 השנים האחרונות כ-30,40 מיליון שקל לעומת המחירים באירופה.
<שלום חגי: אנחנו גובים לפחות 10 אלפים עד 20 אלף אירו פחות.
<שלום חגי: שילמנו 60 מיליון שקל מס חברות ומס על העובדים למדינה.
<שלום חגי: אנחנו לא נתמכים.
<שלום חגי: אנחנו מפרנסים את המדינה.
<שלום חגי: אנחנו לא מבקשים ממנה שום תמיכה.
<שלום חגי: שילמנו 15,20 מיליון שקל ארנונה.
<שלום חגי: נחסכו סכומי עתק לדמי אבטלה, שזה סדר גודל של 1000 עובדים.
אבישי ברוורמן: הצגת את הcase- שלך, הוא ברור לחלוטין, לא צריך להוסיף מילה.
<שלום חגי: אנחנו לא אויבי העם.
<שלום חגי: אנחנו תעשיינים, אוהבי המדינה, משקיעים בה.
<שלום חגי: לא השתנה כלום, אנחנו רק השתפרנו.
<שלום חגי: בנינו מפעלים, התקדמנו.
<שלום חגי: למה פתאום יש סטייה כזאת ממדיניות שהייתה 60 שנה?
<שלום חגי: מה קרה?
<שלום חגי: צריך להגיד למשרד הכלכלה לא לאפשר כניסה של אוטובוסים במחירי היצף כמו שהסינים עושים.
<שלום חגי: ישנו מכס של 7.5%.
<שלום חגי: בשום פנים ואופן לא להוריד אותו כמו שמדברים.
<שלום חגי: אנחנו מבקשים לתת כבוד לעובדים.
<שלום חגי: זו תעסוקה של 2000 עובדים.
<שלום חגי: אוטובוס זה שתי שנות אדם.
<שלום חגי: 1000 אוטובוסים בשנה, שזו התוצרת פחות או יותר של 2 מפעלים, זה 2000 עובדים, ישיר ועקיף.
<שלום חגי: אנחנו מפרנסים הרבה מפעלים שנמצאים פה ומחזיקים אותם.
<שלום חגי: התעשייה הזאת מפוארת, איכותית ביותר.
<שלום חגי: אני אקריא מה כותב לי יושב-ראש אגד: "אגד נשענת מזה עשורים על אוטובוסים תוצרת כחול לבן.
<שלום חגי: אוטובוסים אלה איכותיים ביותר ומותאמים באורח מלא לצורכי ההפעלה בארץ.
<שלום חגי: יתר על כן, למול אוטובוסים מייבוא המחיר התחרותי ומונחי הזמינות הם תמורה טובה גם מעבר לכך".
<שלום חגי: דן כותב לי את אותו מכתב בדיוק.
<שלום חגי: כתב אותו ראש אגף.
אבישי ברוורמן: כרגע מוצג פה case.
אבישי ברוורמן: עמדתנו פה באופן כללי שאנחנו חייבים לחזק את התעשייה הישראלית.
אבישי ברוורמן: אני אישית הלכתי לבג"ץ – לא איכפת לי 35,45 אחוז גז או לא גז – על כך שישתמשו לבנות תעשייה ישראלית לדלק, פלסטיק ואמוניה.
אבישי ברוורמן: כאן מוצגים כרגע נתונים שיש תעשייה ישראלית שמייצרת בסדר באיכות ובמחיר.
אבישי ברוורמן: אולי יש לנו כל מיני אינטרסים גיאופוליטיים.
אבישי ברוורמן: לא נראה לי מבחינה כלכלית, אלא אם ישכנעו אותי אחרת.
<מיכאל מייקסנר: פיזרתי מצגת שהכנו.
<מיכאל מייקסנר: אני מקווה שכל מי שצריך לקרוא יהיה לו את הזמן ויוכל לקרוא את זה.
<מיכאל מייקסנר: אני אפנה למצגת בחלק מהדברים שאני אומר.
<מיכאל מייקסנר: יש פה איזה שהוא דוח שהופנה בזמנו לעדי אמוראי, סגן שר האוצר.
<מיכאל מייקסנר: מעניין בתור נוסטלגיה.
<מיכאל מייקסנר: כשאתה קורא את זה אתה אומר שפעם קיפחו את התעשייה במדינת ישראל.
<מיכאל מייקסנר: אגב, זה אותו נושא.
<מיכאל מייקסנר: הרכש של אוטובוסים במדינת ישראל נעשה מאז שנות ה-80 כדי לעודד ולשמור על התעסוקה.
<מיכאל מייקסנר: הרקע לכאורה לכל שינוי המדיניות שקורה עכשיו הוא הדוח של מבקר המדינה.
<מיכאל מייקסנר: בפועל דוח מבקר המדינה אומר שהוא סומך את ידו על מדיניות קיימת של משרד התחבורה, הוא רק מבקש שהיא תיעשה בצורה תחרותית, בהגינות ובניקיון כפיים.
<מיכאל מייקסנר: אפשר לעשות תחרות על ידי זה שאת השלדות שמיוצרות בחו"ל - אין יצרני שלדות בארץ - יקנו בחו"ל בתחרות, את המרכבים שמיוצרים בארץ, ויש תעשיינים בארץ, יקנו בארץ.
אבישי ברוורמן: זה מה שאמר חגי קודם.
<מיכאל מייקסנר: לגבי תעסוקה.
<מיכאל מייקסנר: מדובר במספר אצבע של עובד לאוטובוס לשנה במפעל עצמו ועל עוד עובד אצל קבלני המשנה בתעשיות הלווייניות לאוטובוס לשנה.
<מיכאל מייקסנר: היום מרכבים והארגז מספקים תעסוקה לסדר גודל של 2000 עובדים.
אבישי ברוורמן: איך החלוקה ביניכם מבחינת הייצור?
<מיכאל מייקסנר: אנחנו היום קצת יותר גדולים.
אבישי ברוורמן: משהו כמו שני שליש שליש?
<מיכאל מייקסנר: משהו כזה.
<שלום חגי: הם גדלים.
<שלום חגי: אנחנו בנינו מפעל גדול.
<מיכאל מייקסנר: אני יכול להגיד לך שלפני 10 שנים הגעתי למרכבים והיינו שווים.
<מיכאל מייקסנר: יש השנה 700 במרכבים.
<מיכאל מייקסנר: אני מאחל להארגז שייקח את הנתח האחר, שנהיה תעשייה מובילה ונמשיך להיות תעשייה מובילה בארץ.
<מיכאל מייקסנר: אנחנו מפרנסים תעשיות כמו סופרגום, כמו פלציב בעמק בית שאן, אבירם.
<מיכאל מייקסנר: כל מפעלי האלומיניום בארץ הם ספקים מאוד גדולים שלנו.
<שלום חגי: פיברגלס.
<מיכאל מייקסנר: פיברגלס ואחרים.
<מיכאל מייקסנר: אנחנו מדברים על שינוי מדיניות, כשברקע משבר עולמי.
<מיכאל מייקסנר: קח את ספרד, שהיא מתחרה מאוד חזקה שלנו בתחום של האוטובוסים התיירותיים.
<מיכאל מייקסנר: יש שם ארבעים ומשהו אחוזי אבטלה בקרב צעירים.
אבישי ברוורמן: למעלה מזה.
<מיכאל מייקסנר: למעלה כבר.
<מיכאל מייקסנר: זה אומר שאנשים בגילאי 20-30 שבונים את החיים שלהם נמצאים בבית.
<מיכאל מייקסנר: מה אנחנו הולכים לעשות?
<מיכאל מייקסנר: המדיניות הזאת הולכת עכשיו לייצא את העבודה שלנו החוצה ולייבא את האבטלה שלנו פנימה?
אבישי ברוורמן: אתה לא צריך לחזור, המשפט הזה כל כך ברור.
<מיכאל מייקסנר: אנחנו תחרותיים.
<מיכאל מייקסנר: חגי דיבר על זה.
אבישי ברוורמן: אתה מחזק את דברי מר שלום.
אבישי ברוורמן: תן לנו את המספרים.
<מיכאל מייקסנר: עלות שכר עבודה לעובד בסין היא 6000 אירו בשנה, עלות שכר עבודה לעובד בישראל היא 33 אלף אירו בשנה.
<מיכאל מייקסנר: ההפרשים הם מדהימים.
<מיכאל מייקסנר: זה לא כל כך ברור.
<מיכאל מייקסנר: בוא נחשוב מה זו תחרות.
<מיכאל מייקסנר: להביא מגרמניה אנחנו יודעים להתחרות.
<מיכאל מייקסנר: אתם תראו פה הרבה אוטובוסים שיושבים על שלדות של מאן.
<מיכאל מייקסנר: דן ואגד לא מביאים אוטובוסים מוגמרים של מאן נכון להיום.
<מיכאל מייקסנר: כשמדובר על תחרות בינלאומית, מאיפה זה יבוא?
<מיכאל מייקסנר: זה יבוא מסין, זה יבוא מצ'כיה, זה יבוא מתורכיה.
<מיכאל מייקסנר: קח את סין.
<מיכאל מייקסנר: איך אפשר להתמודד מול דבר כזה?
אבישי ברוורמן: מה מבחינת האיכות?
<מיכאל מייקסנר: יש במצגת שלך בעמוד 18 איך אוטובוס תוצרת חוץ נראה מבפנים.
<מיכאל מייקסנר: הוא רקוב כולו מבפנים.
<מיכאל מייקסנר: במרכבים אנחנו מייצרים את אותן פלדות.
<מיכאל מייקסנר: אני לא יודע מה עושים בהארגז.
<מיכאל מייקסנר: יש תמונות אחרות של אוטובוסים מתוצרת סיטרו.
<מיכאל מייקסנר: סיטרו זו הליגה העליונה של האוטובוסים העירוניים של מרצדס.
<מיכאל מייקסנר: חברת אפיפי מנצרת מביאה אותם במסגרת ההצטיידות שלה בקרן ההצטיידות.
<מיכאל מייקסנר: זה בסדר, עושים מה שעושים.
<מיכאל מייקסנר: הם לא הגדולים.
<מיכאל מייקסנר: זה לא אגד ולא דן.
<מיכאל מייקסנר: מכיוון שהאוטובוס בנוי בצורה שהוא בנוי הקורות של האוטובוס נשברות.
<מיכאל מייקסנר: באים אלינו כדי שנראה איך לתקן אוטובוסים כאלה.
<מיכאל מייקסנר: כל הקופסא הזאת נשברת על תנאי הכביש שלנו, בצורות הנהיגה של הנהגים הישראלים.
אבישי ברוורמן: האיכות ירודה.
<מיכאל מייקסנר: אני לא אמרתי שהאיכות ירודה.
אבישי ברוורמן: לא ירודה, אבל נמוכה יותר מהאיכות הישראלית.
<מיכאל מייקסנר: אני באתי מעולם הטנקים.
<מיכאל מייקסנר: גם אני עסקתי בזה.
<מיכאל מייקסנר: גם אני פגשתי את הרמטכ"ל לשעבר.
<מיכאל מייקסנר: בתחום הזה של המכניקה ושל הקונסטרוקציה אנחנו טובים מאוד מאוד מאוד.
<מיכאל מייקסנר: אם מדברים על התחום של היפיוף, אז אני לא איטלקי, נולדתי עם סנדלים בעמק.
<מיכאל מייקסנר: אני גם לא ספרדי.
<מיכאל מייקסנר: גאודי לא היה המורה שלי.
<מיכאל מייקסנר: אנחנו עובדים עם מעצבים, עושים עבודה נהדרת ומתקדמים כל הזמן.
<מיכאל מייקסנר: מה שעשינו בשנות ה-80 ובשנת 2000 זה לא מה שאנחנו עושים היום.
<מיכאל מייקסנר: כשמסתכלים היום על הכבישים לא מזהים אוטובוסים תוצרת הארץ.
<מיכאל מייקסנר: אתה תגיד שזה כמו בחו"ל.
<מיכאל מייקסנר: למה כמו בחו"ל?
<מיכאל מייקסנר: זה כמו בארץ.
<מיכאל מייקסנר: תבואו למפעל מרכבים ותראו מפעל מודרני מעין כמוהו.
<מיכאל מייקסנר: התחרות הזאת שפותחים היא תחרות פרועה, היא בלי בלנסים.
<מיכאל מייקסנר: השוק שלנו הוא שוק סגור.
<מיכאל מייקסנר: או שיש לנו ים, או שיש מדינות ערב מסביב.
<מיכאל מייקסנר: אין לנו לאן למכור אם לא זה.
<מיכאל מייקסנר: תחילת שנה אצלנו היא תמיד סימן שאלה.
<מיכאל מייקסנר: סימן השאלה הזה תמיד היה נפתר על ידי אגד ודן.
<מיכאל מייקסנר: למה?
<מיכאל מייקסנר: כי תמיד ידענו שיש איזו שהיא הצטיידות, שיש ביקוש.
<מיכאל מייקסנר: יש לנו אוטובוסים לא צבועים שעומדים אצלנו בחניון כמלאי.
<מיכאל מייקסנר: כי בשנה שעברה לא היה לי עם מה לתת עבודה, לא היו לי הזמנות.
<מיכאל מייקסנר: מה איפשר לנו בכל זאת לקיים את עצמנו ולא ליפול מהרגליים?
<מיכאל מייקסנר: מה שאיפשר לנו זה ההזמנות של אגד ודן שאיפשרו לנו לעמוד על הרגליים קצת, לעמוד מול הבנקים ואיכשהו לגלגל טיפה כסף.
<מיכאל מייקסנר: 150 אוטובוסים סיפקו עבודה בחציון הראשון של השנה הזאת ל-300 עובדים.
<מיכאל מייקסנר: עובד לאוטובוס לשנה.
<מיכאל מייקסנר: הכנסנו 300 אנשים.
<מיכאל מייקסנר: כחברה פרטית לקחנו סיכון כזה.
<מיכאל מייקסנר: את הביצות לא באו לייבש פה מחישובים כלכליים.
<מיכאל מייקסנר: אנחנו קצת שכחנו, נהיינו קצת טכנוקרטיים.
אבישי ברוורמן: זו גם כלכלה נכונה.
אבישי ברוורמן: כלכלה שלא נותנת לרוב האזרחים תעסוקה מתאימה היא כלכלה גרועה.
<מיכאל מייקסנר: אני מסכים איתך.
<מיכאל מייקסנר: מה אני מבקש?
<מיכאל מייקסנר: אם אופציה של תחרות, אז אופציה של תחרות כזאת שמאפשרת לתמחר מה שלא מייצרים בארץ ואת מה שמייצרים בארץ.
<מיכאל מייקסנר: אם אופציה אחרת של תחרות, בואו נשים איזה שהם בלנסים.
<מיכאל מייקסנר: לא יכול להיות שבן אדם אחד במדינת ישראל מחליט ויום אחד האדמה רועדת והכל משתנה.
<מיכאל מייקסנר: זה מפחיד.
אבישי ברוורמן: אני ממשיך הלאה, מר מייקסנר.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת מופז, במקרה הזה שר התחבורה לשעבר.
שאול מופז: תודה לך, אדוני היושב-ראש.
שאול מופז: אני באתי לכאן כאחד שמכיר את התעשייה של האוטובוסים בישראל.
שאול מופז: יצא לי גם לבקר במפעלים.
שאול מופז: אני גם קבעתי איזו שהיא מדיניות.
שאול מופז: אני רוצה לחזור עליה כאן, אדוני היושב-ראש.
שאול מופז: אני חושב ששאלת השאלות היא קביעת המדיניות בכל מה שקשור לגבי תוצרת כחול לבן.
שאול מופז: מדינת ישראל בכל שנותיה קבעה כמדיניות העדפה של כחול לבן מבלי לפגוע בתחרותיות.
שאול מופז: אני יכול לספר לכם מניסיוני במשרד התחבורה ובמשרד הביטחון שנהנה ממט"ח סיוע שלכאורה קיבל מהאמריקאים בחינם.
שאול מופז: אני אז קבעתי כלל במשרד התחבורה ובמשרד הביטחון.
שאול מופז: אני יודע שמשרד הביטחון מאמץ את זה עד היום.
שאול מופז: זה גם נכון במובנים מסוימים במשרד התחבורה.
שאול מופז: קבעתי ב-2009 או ב-2006 העדפה של תוצרת מקומית של כחול לבן, מכל הסיבות שעלו כאן – אולי אני אחזור על כמה מהן המשמעותיות ביותר בעיני - עד לגבול של 15% יותר יקר בישראל.
שאול מופז: 15% תוצרת מקומית מעדיפים על תוצרת מבחוץ.
שאול מופז: מדוע?
שאול מופז: כי כחול לבן בעיני זאת מדיניות, מכל הסיבות שאמרו כאן.
שאול מופז: אמרו כאן קודם כל מקומות עבודה, ה-2000 שעובדים היום, כולל אלה בפריפריה.
שאול מופז: הנימוק של העדפת הכחול לבן, מעבר לעבודה עברית והנושא של הכבוד שלנו והיכולות שלנו, הוא קודם כל פרנסה לאנשים.
שאול מופז: שמענו כאן על המפעלים ועל הפריסה שלהם בפריפריה – קרית מלאכי, אור עקיבא, חדרה, פרדס חנה ובמגזרים השונים.
שאול מופז: אני חושב שמקומות עבודה זה נושא שצריך לשמור עליו ולעודד אותו כאן בישראל.
שאול מופז: הסיפור השני הוא סיפור ההשקעה בישראל.
שאול מופז: יש פה אנשים שמשקיעים את כספם בארץ.
שאול מופז: אני חושב שצריך להמשיך לעודד את זה.
שאול מופז: אני בעד התחרות.
שאול מופז: אסור לנו בשום פנים ואופן לקבוע שאין תחרות ולקדש רק כחול לבן.
שאול מופז: אני חושב שצריכה להיות פה העדפה, אדוני היושב-ראש.
שאול מופז: אני לא יודע איזו מדיניות הולכים לשנות במשרד התחבורה, אבל אני חושב שעל המדיניות הזאת צריך להילחם.
שאול מופז: אני באתי לפה בשביל לומר שעל המדיניות של הכחול לבן צריך להילחם.
שאול מופז: כשביקרתי במרכבים ובהארגז יחד עם עוזי יצחקי, לא רק שהתחייבנו ואמרנו שאנחנו נלך בעדיפות על כחול לבן ועל תוצרת מקומית, אני גם אמרתי שאנחנו נעדיף עד 15% יותר יקר בתוצרת המקומית.
שאול מופז: אמרתי להם עוד דבר אז.
שאול מופז: אמרתי להם לעבור לייצור של אוטובוסים רבי קיבולת, אוטובוסים שבהם ניתן להגיע לתצורה הזאת של המטרוניות.
שאול מופז: העניין הזה של קווי תחבורה ציבוריים, דבר שבישראל הולך ומשתרש יותר ויותר ולדעתי זה היעד המרכזי של משרד התחבורה בכל מה שקשור לתחבורה ציבורית, זה אותם אוטובוסים מפרקיים שיכולים לקחת עד כדי 300, 400 ובעתיד גם 700 ברכב אחד.
שאול מופז: הכיוון זה הוא כיוון של התפתחות התעשייה הזאת בישראל.
שאול מופז: אנחנו הצבענו עליה בעבר.
שאול מופז: זה קורה.
שאול מופז: אני באתי, אדוני היושב-ראש, לומר, עד כמה שניתן לקבוע פה, וניתן לקבוע פה כמדיניות - יושבים פה כל האנשים שאחראים על כך - שהעניין הזה של כחול לבן לא עומד בסתירה לעניין של התחרות כל עוד קובעים את גבולות התחרות.
אבישי ברוורמן: אתה ציינת שחוק חובת המכרזים אומר בפירוש 15% פרמיום לתוצרת הארץ.
שאול מופז: אם זה קיים עד היום אני מאוד שמח לשמוע.
אבישי ברוורמן: קיים בחוק חובת המכרזים.
שאול מופז: על זה צריך לשמור מכל משמר, כי בנוסף למה שנאמר פה אני חרד שאנחנו נהפוך ונהיה תלותיים באחרים, שנספק עבודה לא לאזרחי ישראל אלא לאחרים.
שאול מופז: חשוב מאוד בעניין של ה-2000 עובדים, שבעזרת ה' ילך ויגדל בישראל ככל שהתעשייה תגדל, לשמור על היכולות האלו.
שאול מופז: אני מודה לך מאוד שהזמנתי אותי ונתת לי את זכות הדיבור.
אבישי ברוורמן: תודה רבה, חבר הכנסת מופז.
רוברט אילטוב: תודה, כבוד היושב-ראש.
רוברט אילטוב: מכיוון ששמעתי שהמוצר הוא איכותי והמחיר יותר זול אני לא רואה איפה הבעיה.
<שלום חגי: הישרדות.
רוברט אילטוב: אם המחיר תחרותי והוא זול יותר מהמתחרים אין שום בעיה.
רוברט אילטוב: ככה אני מבין בכלכלה.
רוברט אילטוב: אני מעריך שזה לא בדיוק כך.
רוברט אילטוב: מצד שני, יש את חוק המכרזים.
רוברט אילטוב: יש לנו רצון וצורך בתחרות ולא בסגירת השוק, אבל גם חשוב לנו לשמור על התעשייה.
רוברט אילטוב: אפילו לרגע אני לא חושב שלא צריך לשמור על התעשייה.
רוברט אילטוב: מה שאני חושב שצריך לעשות זה את האיזונים הנכונים.
רוברט אילטוב: יש את נושא יוקר המחיה שהציבור נושא בזה.
רוברט אילטוב: אנחנו צריכים לפתח את התחרות, לראות איך - -
אבישי ברוורמן: מה תהיה המלצתך?
רוברט אילטוב: אני ממליץ, בתנאים כאלה ואחרים, להצטרף לכך שעד 15% - -
אבישי ברוורמן: זה חוק חובת המכרזים.
רוברט אילטוב: ומצד שני לפתוח את השוק לתחרות.
רוברט אילטוב: אם אתה קובע את הכללים ואת האיכויות שאתה צריך פה בארץ, אז זה יכול להיות מסין, זה יכול להיות מארצות הברית.
אבישי ברוורמן: אני מבקש להתקדם כדי שנקבל פה החלטה.
אבישי ברוורמן: לכל אחד יש את האינטרס האישי.
אבישי ברוורמן: יש פה גופים שמייצגים את האינטרסים האישיים וכו'.
אבישי ברוורמן: מה שמעניין אותנו פה זה טובת אזרחי מדינת ישראל.
<אילן קרני: אני רוצה להדגיש שאני מדבר בשם מפעיל ולא בשם פורום תחבורה ציבורית.
<אילן קרני: אני מפעיל מטרופולין כמפעיל תחבורה ציבורית כבר 12 שנה.
<אילן קרני: אני לא לוביסט של חברות המרכב.
<אילן קרני: אני יכול לומר שאני שמח שיש היום תחרות בחברות המרכב.
<אילן קרני: מפעל הארגז שהיה קטן יכול היום לייצר מאות אוטובוסים בסדרי גודל דומים למפעל מרכבים.
<אילן קרני: לי כמפעיל זה משנה את התמונה.
<אילן קרני: יש לי שני מפעלים ראויים לבנות את האוטובוסים.
<אילן קרני: נכון להיום אני בונה מעל 100 אוטובוסים בהארגז וכ-60 אוטובוסים במרכבים באופן נקודתי.
<אילן קרני: אני מחזיק גם אוטובוסים תיירותיים בחברה נוספת שיש בבעלותי.
<אילן קרני: השוק התיירותי מוכר לי, זה לא דבר חדש.
<אילן קרני: אני מקבל את ההחלטות שלי על בסיס עסקי לחלוטין.
<אילן קרני: אין לי קרן הצטיידות.
<אילן קרני: אני בודק נקודתית.
<אילן קרני: לתיירות אני מקצה אוטובוס תיירותי.
<אילן קרני: יש הצדקה לאוטובוס תיירותי שרואה בן אדם אחד על מושב 12 שעות.
<אילן קרני: האוטובוס התיירותי מתאים למדינת ישראל.
<אילן קרני: האוטובוס הציבורי שמחליף מושבים או תאי המטען עם תיקי החיילים וכו' זה עולם אחר לחלוטין.
<אילן קרני: את זה צריך להבין בבסיס העובדתי.
<אילן קרני: בתחילת דרכי 60% מהצי שלי היה תוצרת חוץ.
<אילן קרני: אמנם זה היה צי קטן, אבל 60% ממנו היה תוצרת חוץ.
אבישי ברוורמן: אחד הדברים בסטטיסטיקה הוא לומר את המספר.
<אילן קרני: זה היה סדר גודל של 40,50 אוטובוסים.
<אילן קרני: זה היה בתחילת דרכי.
<אילן קרני: היום כמות האוטובוסים יותר גדולה.
<אילן קרני: גם כיום יש לי תוצרת חוץ.
<אילן קרני: בבאר שבע חברה עירונית קנתה אוטובוסים תוצרת חוץ.
<אילן קרני: הם עדיין עובדים עם תוצרת חוץ.
<אילן קרני: אני אומר ששיקול הדעת שלי הוא מקצועי לחלוטין.
<אילן קרני: אני אומר בצורה מאוד ברורה שאין ספק שאני אקנה איפה שנכון ואיפה שטוב.
<אילן קרני: אין לי היום את הפריבילגיה להגיד שאני לא מכיר את השוק.
<אילן קרני: אני מכיר את השוק כבר 12 שנה.
<אילן קרני: אם אותם מפעילים שיש שלהם קרן הצטיידות וההחלטות שלהן הן סביב החלטות ממשלה, היו חושבים כמפעיל פרטי ומתחרים במכרזים כמפעיל פרטי, אולי ההחלטות שלהם היו שונות.
אבישי ברוורמן: מר קרני, אני פשוט לא מבין.
אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להבין את הנקודה.
אבישי ברוורמן: יש פה שתי נקודות.
אבישי ברוורמן: יש נקודה אחת שאומרת שיש חשש לייצור בהארגז ובמרכבים, שזאת תוצרת הארץ, עכב חשש שיהיה פה ייבוא מאוד זול שיכול להיות שלא יהיה באיכות נאותה, כשהתוצאה תהיה שהאוטובוסים לא יהיו ברמה הכי גבוהה ויהיו גם פיטורי עובדים עם כל המשמעויות.
אבישי ברוורמן: מה עמדתך בסוגיה הזאת?
<אילן קרני: עמדתי היא שאני צריך מפעל שאני יודע לצעוק עליו בעברית, אני צריך מפעל שיכול לייצר לי עכשיו 5 אוטובוסים, ואני צריך מפעל שיחזיק 30,40 שלדות בחוץ והוא נבנה בארץ, הכל משיקולים כלכלים ועסקיים.
<אילן קרני: זאת הנקודה שלי.
<מיכאל מייקסנר: מה אתה חושב עם השוואה לתוצרת חוץ?
<אילן קרני: אני קונה גם אוטובוסים תיירותיים.
<אילן קרני: בהיבט שלי כמפעיל תחבורה ציבורית יש הבדל.
<אילן קרני: פעם ראו אוטובוס כשלדה עם 6 גלגלים.
<אילן קרני: היום אתה יודע כמה טכנולוגיה יש על אוטובוס?
<אילן קרני: אין לך מושג.
<אילן קרני: אני מזמין את חברי הוועדה לראות פעם אחת איך נראה אוטובוס עם כל המערכות הטכנולוגיות.
<אילן קרני: זה כתוצאה ממכרזים שהשתתפנו בהם כל המפעילים.
<אילן קרני: הממשק שצריך להיות בין טכנולוגיה לבין בונה המרכב הוא משהו מטורף.
<אילן קרני: הוא צריך לאורך כל הדרך ממשק של תחזוקה.
<אילן קרני: זה דבר שלא קשור לברזלים.
<אילן קרני: אני לא רוצה להיכנס לברזלים ולאיפה בנוי האוטובוס, אבל יחד עם זאת אני אומר שההחלטה צריכה להיות עסקית.
<אילן קרני: ברגע שאגד ודן יחליטו על בסיס עסקי נטו, ללא קרן הצטיידות, אני חושב שאולי התשובה תהיה הכי אמיתית.
<אילן קרני: אני לא מדבר אם היא תהיה נכונה או לא נכונה, היא תהיה הכי אמיתית.
אבישי ברוורמן: מר קרני, אמרת את זה ברור ולעניין.
אבישי ברוורמן: אנחנו יודעים שאתה מדבר מה שנכון, לא לוביסט ולא שום דבר אחר.
<יצחק מרמור: אני נמצא בתפקיד הזה ועד לפני 3 שנים הייתי מנכ"ל פלטכניקה, שזאת החברה שייצרה כיסאות לאוטובוסים, כך שאני מכיר את התעסוקה הזאת ומכיר את המפעלים.
<יצחק מרמור: אני רוצה כהקדמה לספר רק אנקדוטה קטנה.
<יצחק מרמור: אחרי זה אני אהיה מאוד תמציתי וקצר.
<יצחק מרמור: היה ביקור של נשיא פולין בשבוע שעבר.
<יצחק מרמור: הייתה שם סגנית שר הכלכלה הפולנית.
<יצחק מרמור: היא אמרה כך: "הסתכלנו מסביב והבנו שכולם מסביב זה שירותים ופיננסים.
<יצחק מרמור: לנו, לפולין, יש תעשייה ולכן הם משגשגים".
<יצחק מרמור: אני רוצה מספר נקודות בתמצית.
<יצחק מרמור: חלק יחזרו אולי קצת על מה שנאמר.
<יצחק מרמור: אגד ודן וגם חברות פרטיות מצטיידות בתוצרת הארץ אך ורק משיקולים כלכלים.
<יצחק מרמור: זה מחיר רכישה, זה עלות לאורך חיים, מה שנקרא LLC, זה זמינות ושירות שהם יכולים לקבל את זה מיד.
<יצחק מרמור: אם האוטובוס עומד יום שלם זה סיפור אמיתי, זה לוגיסטיקה.
<יצחק מרמור: יש להם מספר מאוד מצומצם של פרטים.
<יצחק מרמור: הלוגיסטיקה הזאת עולה הרבה מאוד כסף.
<יצחק מרמור: לא דיברתי עכשיו על ציונות ועל כסף ציבורי.
<יצחק מרמור: יש תחרות בארץ בין שני המפעלים האלה.
<יצחק מרמור: אגד ודן דאגו לכך שתהיה תחרות.
אבישי ברוורמן: וטוב שכך.
<יצחק מרמור: נכון, כי אם יהיה מפעל אחד המחירים יעלו.
<יצחק מרמור: אני אומר לכם את זה גם מניסיון אישי.
<יצחק מרמור: הרגשתי את התחרות הזאת על גבי כל הזמן.
אבישי ברוורמן: ולכן, אקי, לסיכום, מה המלצתך?
<יצחק מרמור: תעשייה זה לא ריצ'רץ'.
<יצחק מרמור: אם סוגרים או ששנה אחת לא יהיו להם מכרזים אי אפשר יהיה לפתוח את זה מחדש.
<יצחק מרמור: התעשייה הזאת היא משורשרת משהו כמו 2000 עובדים.
<יצחק מרמור: רוצים לתת תעסוקה לאדם העובד.
<יצחק מרמור: צריך קודם שהוא יעבוד לפני שיורידו לו שקל ממחיר הקוטג'.
<יצחק מרמור: קודם שתהיה לו עבודה.
<יצחק מרמור: אם בגלל ההחלטה של משרד התחבורה.
<יצחק מרמור: שהיא החלטה אומללה לטעמי, ייסגר אחד המפעלים זה יהיה אסון.
<יצחק מרמור: כל העולם מייצא אבטלה.
<יצחק מרמור: אנחנו המדינה היחידה שפותחת את כל השוק.
<יצחק מרמור: אנחנו לא מבינים למה זה.
<יצחק מרמור: פשוט לא ברור לנו.
<יצחק מרמור: תנסו למכור אוטובוסים לצרפת, לגרמניה או לארצות הברית.
<יצחק מרמור: תנסו לראות אם זה אפשרי.
<יצחק מרמור: אני חושב שתפקידה של ממשלה היא לעודד יזמות כמו שחגי עושה.
<יצחק מרמור: אני רק רוצה לספר לכם שב-9 השנים האחרונות כמות המפעלים שיצאה החוצה גדלה פי 2.
<יצחק מרמור: היום 30%, ב-2004 היו 16%.
<יצחק מרמור: מפעלים בורחים מהארץ.
<יצחק מרמור: אני חושב שחשוב מאוד שיהיה מכרז בינלאומי לשלדות.
<יצחק מרמור: אני חושב שהמרכבים צריכים להתבצע פה במכרז כמו שכבר בוצע וישנו.