GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אהוד שניידר: יכולים להגיד שזה לא פוגע בבטיחות כי הוא מביא את הרכב מסוכן מורשה - - -
חנא סוייד: אולי אני אתרום על ידי אנלוגיה מתחום אחר.
חנא סוייד: אני, בעיסוק שלי מהנדס.
חנא סוייד: אם אתה רוצה להירשם כקבלן אתה צריך להגיש בקשה לרשם הקבלנים.
חנא סוייד: יש לך מספר תנאים שאתה צריך לקיים.
חנא סוייד: אבל אם אתה מהנדס וקיבלת אישור מרשם המהנדסים שאתה מהנדס, אז רשם הקבלנים פוטר אותך, נניח, מהחובה שאתה תעסיק מפקח עבודה או מנהל עבודה מוסמך, כי אתה מהנדס.
חנא סוייד: אני חושב שעל דרך האנלוגיה, פה מדובר בדברים שהם מובנים מאליהם.
<איתי עצמון: כך או כך הם יובאו לשולחן הוועדה.
<איתי עצמון: , אז אני לא רואה בזה נזק.
אבישי ברוורמן: יש לכם עוד התייעצות?
אבישי ברוורמן: כי הדברים נראים לי דברים חריגים - - -
<שרית זוכוביצקי-אור: מקרים קונקרטיים יובאו לפה.
<שרית זוכוביצקי-אור: זה לא משהו כללי.
אבישי ברוורמן: שזה יהיה באישור הוועדה, ואז כולכם תבואו, ואם יש פה איזשהו פגם שהוא לא רק קיצור ביורוקרטיה, של פגיעה בבטיחות או בטוהר המידות – הסנאט ימליץ ולא יאשר.
<איתי עצמון: יש לי רק עוד איזושהי נקודה לחדד - כרגע כתוב כאן, בסעיף: "השר רשאי לקבוע תנאים שבהתקיימם יינתן פטור מקבלת רישיון".
<איתי עצמון: לא כל כך ברור מי ייתן את הפטור.
<איתי עצמון: אני מניח שזה המנהל.
<איתי עצמון: אבל השאלה היא, ועכשיו זו שאלה שהוועדה צריכה להכריע בה – האם צריך לאפשר מצב שבו המנהל יוכל לאצול את הסמכות הזו.
<איתי עצמון: אם אדוני זוכר, קבענו בסעיף ההגדרות, בהגדרה "מנהל", סמכות למנהל - - -
<שרית זוכוביצקי-אור: אנחנו מסכימים שלא.
<איתי עצמון: אז אם הוועדה מעוניינת למנוע מצב של אצילת סמכויות, אז צריך לקבוע את זה כאן, במפורש.
<איתי עצמון: אז השר רשאי, בעצם, לקבוע תנאים שבהתקיימם המנהל יהיה רשאי לתת פטור מהתנאים לקבלת הרישיון המבוקש, וסמכות לפי סעיף זה לא תואצל לאחר.
<שרית זוכוביצקי-אור: אז אני אוסיף.
<איתי עצמון: ננסח בהמשך, אבל העיקרון ברור.
<איתי עצמון: סמכות לפי סעיף זה לא תהיה ניתנת להאצלה.
אבישי ברוורמן: אנחנו נאשר.
<שרית זוכוביצקי-אור: "איסור העברת רישיון 9.
<שרית זוכוביצקי-אור: לא יעביר בעל רישיון לאחר את הרישיון שנתן לו המנהל לפי חוק זה אלא באישור המנהל מטעמים מיוחדים ובהתאם לתנאים שיורה"?
אבישי ברוורמן: האם מקובל?
<אורי דיגמי: אני חושב שזה צריך להיות חוק קשה מאד.
<אורי דיגמי: אנשים בענף שלי מעבירים את הרישיון לאחרים, תמורת תשלום או לא תשלום.
<אורי דיגמי: יש לנו תווי סחר לעסוק ברכב משומש.
<אורי דיגמי: אני שומע כל יום על מקרים של סוחרים ומוסכים שיש להם את הרישיון לעסוק ברכב משומש שמוכרים את הרישיון הזה תמורת 500 או 1000 שקל לאוטו, על מנת שהסוחר, שלא רשום בשום מקום, ירשום את האוטו על שמם.
<אורי דיגמי: יהיה לו פטור מאגרת טסט, יהיה לו פטור מיד, על האוטו.
<אורי דיגמי: אצלם זה נרשם על התו סחר שלהם, מקבלים 500 שקל כאילו אם שייכים לזה, ובשום מקום לא אוכפים את זה.
אבישי ברוורמן: ולכן מה שאתה מציע?
<אורי דיגמי: אני חושב שצריך לחבר פה את האוצר, וכל העברת בעלות שנרשמה על תו סחר, כשהאדם הזה, שיש לו תו סחר והוא עוסק מורשה או חברה, כשיגישו את הדוח מישהו יבדוק כמה מכוניות הוא מגיש בדוח.
<אורי דיגמי: זו הדרך היחידה שיש להם לתפוס את זה, כי הם לא יודעים אם זהו האמת – אם אני קניתי את האוטו לעצמי, הרי הרישיון סחר בתו סחר אומר שאני רושם את האוטו על שמי בתנאי שקניתי אותו.
<אורי דיגמי: אם אני מתווך אני לא רושם אותו על שמי.
<אורי דיגמי: אז אם רכשתי את האוטו, רשמתי על העסק שלי.
<אורי דיגמי: אני לא נחשב יד, ואני מוכר את האוטו, והכל בסדר.
<אורי דיגמי: אבל אני רכשתי ממך את האוטו.
<אורי דיגמי: אם אתה מביא לי את האוטו בתיווך, אני לא רושם אותו על שמי, הוא נשאר על שמך.
<אורי דיגמי: כשאני מוכר אני מעביר.
<אורי דיגמי: יש הרבה סוחרים.
<אורי דיגמי: לכל תו סחר כזה נדבקים כל מיני כאלה שלא יכולים לקבל תו סחר, והם משתמשים בתו סחר הזה.
<אורי דיגמי: הם קונים ומוכרים, ולמעשה, הם לא מנהלים ספרים, אין להם רישיון ואין להם כלום, והאוטו גם לא עובר בעלות.
<אורי דיגמי: ניהנים משני העולמות.
<אורי דיגמי: הייתי חושב שצריך לתת את הדעת על זה.
<אורי דיגמי: הערה קטנה למשרד התחבורה – שהם צריכים לבדוק האם לכל אלה שהם הנפיקו את הרישיונות בתור תו סחר, האם הם קיימים והאם הם עדיין ממשיכים לעבוד, כמו שבודקים במוסכים ולוקחים רישיון מוסך, שפתאום אין לו ברקסים – אז אולי נבדוק מישהו שקיבל תו סחר לפני 4 שנים, ומגיעים אליו לכפר, למושב היום, ואין בכלל כזה עסק?
<אורי דיגמי: היה, בזמנו, הוא שכר מגרש, ועבד.
<אורי דיגמי: הוא, את העסק סגר אבל תו הסחר נשאר לו והוא ממשיך למכור בכל מיני דרכים לכל מיני סוחרים.
<אורי דיגמי: אני חושב שצריך להכניס את זה.
<אורי דיגמי: אני, בתור יושב ראש האיגוד חייב להצהיר על זה שיש המון המון סוחרים לפי חוק חופש העיסוק שמתעסקים בלי תווי סחר, ויש המון שמוכרים תווי סחר לאלה שמתעסקים בזה.
<אורי דיגמי: אני אגיד לך איפה התופעה עובדת - כשאתה קונה במכרזים.
<אורי דיגמי: לפעמים, במכרז, לא נותנים לך להוציא את האוטו, אתה לא יכול לקבל את האוטו בלי שתעביר בעלות.
<אורי דיגמי: אלה שניגשו למכרז וזכו בו, וכמובן הם הולכים לשחק עם הספידומטר, וכל הדברים האלה - הם לוקחים תו סחר ממישהו, ומשתמשים בו, כשאין לו שום שייכות לעסק הזה.
<אורי דיגמי: במקרה הטוב הוא עושה חשבונית של 00 שקל על האוטו עבור תיווך.
<אורי דיגמי: תיווך לא חייב להעביר בעלות בתו סחר.
אבישי ברוורמן: אני מאד מודה לך, אלה פרצות מאד רציניות שאני רוצה שתתייחסו אליהן.
<אהוד שניידר: אנחנו חושבים שצריך להשמיט את הסיפה "אלא באישור המנהל מטעמים מיוחדים בהתאם לתנאים שיורה" מאותם טעמים שהתנגדנו לסעיף 8.
<אהוד שניידר: אם אדם מקבל רישיון הוא עמד בתנאים.
<אהוד שניידר: אין שום סיבה שהוא יעביר אותו הלאה.
<אהוד שניידר: אם הוא מעביר הלאה, אז אותו אדם צריך גם הוא לעמוד בתנאים.
אבישי ברוורמן: קודם כל לגבי מה שמר דגמי העלה לגבי הפרצות כאן, השימוש בתו סחר והבקרה שלכם – גם בסעיף הזה, סעיף 9, וגם בכלל.
<אבנר פלור: מה שמר דיגמי העלה – זה לא מתקשר לסעיף 9.
<אבנר פלור: בזה אני מציע שנדון כשנדבר על הנושא של הסוחרים, למרות שכמו שאמרנו, אנחנו לא נותנים לסוחרים רישיון בסוף הסעיף עצמו.
אבישי ברוורמן: אבל נתייחס לזה.
אבישי ברוורמן: אז זה נרשם, נדון בזה הלאה.
אבישי ברוורמן: מה יש לך לומר לגבי סעיף 9?
אבישי ברוורמן: לגבי ההערה של עורך הדין שניידר.
<שרית זוכוביצקי-אור: הכלל הוא לא להעביר אבל בנסיבות מסוימות - - -
אבישי ברוורמן: אוקיי, אנחנו מאשרים.
אבישי ברוורמן: סעיף 10.
<שרית זוכוביצקי-אור: "מתן הודעה בקשר לשינוי שחל לגבי בעל הרישיון 10.
<שרית זוכוביצקי-אור: בעל רישיון יודיע למנהל על כל שינוי שחל לגביו, הנוגע לתנאים לקבלת הרישיון, בתוך חמישה עשר ימים מהיום שבו חל השינוי.
<אינגריד הר אבן: צריך לעשות פה ממשק לסעיף 7 שמדבר גם על מתן רישיון, ועסקנו בו קודם.
<אינגריד הר אבן: לא רק "הנוגע לתנאים לקבלת רישיון" אלא גם הנוגע לסטטוס בסעיף 7(1) שמאפשר למנהל לא לתת לו רישיון.
<יערה למברגר: בעינינו זה מהווה חלק מהתנאים למתן הרישיון.
<יערה למברגר: אנחנו מסתכלים על התנאים למתן הרישיון באופן כולל ולא כמו שאת קוראת את זה בסעיף 7.
<אינגריד הר אבן: לא, לא נכון, כי ב-7 כתוב: "...
<אינגריד הר אבן: אף התקיימו לגביו התנאים...".
<איתי עצמון: את צודקת, אני חושב.
<יערה למברגר: אפשר לפתור את זה בניסוח.
אבישי ברוורמן: אנחנו מאשרים את סעיף 10, אני מבקש שתפתרו את זה אני מודה לכם, הישיבה נעולה.
דוד צור: בוקר טוב.
דוד צור: ראשית, זו הישיבה הראשונה של הוועדה שלנו.
דוד צור: אני מברך את כל האורחים כמובן ואת חברי הכנסת רונן הופמן ואת איציק שמולי שאתנו כאן.
דוד צור: נדבר באופן כללי על הדברים שהוועדה תעסוק בהם.
דוד צור: אני חייב לומר שאני יושב-ראש של שתי ועדות משנה אחרות, כמות הטלפונים והעצות והרצון שיש לאנשים להירתם ולתרום לתכנים של הוועדה הזאת אין לי מילה בעברית יותר טובה, אלא להגיד overwhelming – זה משהו שאי-אפשר היה להעריך.
דוד צור: אני אומר את זה במובן החיובי, מצד אחד.
דוד צור: מצד שני, צריך לעשות סדר עם העניין, כדי שנוכל לווסת נכון את הדברים ואת התכנים, כדי שנוכל להתקדם עם הנושאים.
דוד צור: נפיץ את הדברים מראש.
דוד צור: מנהלת הוועדה שלנו, לאה ורון, המוכרת לנו לכולם, גם תזמן את האנשים, גם תודיע לכם מראש על התכנים.
דוד צור: אני חייב לקצוב את זה בזמנים.
דוד צור: יש פה ועדות על ועדות, כי במקביל מתנהלות ועדות נוספות וחלק מחברי הכנסת צריך להיות שם, כולל אותי, ולכן אנחנו חייבים להיות מתומצתים ומאוד תכליתיים.
דוד צור: היום הנושא הוא נושא של זמינות מבחני הנהיגה, ולמרות שקבענו את הנושא מראש, אי-אפשר שלא נפתח ונתייחס למצב.
דוד צור: אני מבקש מחברינו הבוחנים להתייחס למה שקורה עכשיו.
דוד צור: אנחנו לא רואים את עצמנו, הכנסת, כבוררים כמובן, אבל אנחנו מאוד חרדים למצב, גם בעניין של זמינות המבחנים.
דוד צור: האם אנחנו יכולים להבין, לקבל פה איזה תמונה ברורה מה סלע המחלוקת ולנסות ולהתקדם עם זה?
דוד צור: מי יפתח?
<אהוד סריפיאן: אדוני היושב-ראש, אני עורך-דין במקצועי, אני מההסתדרות.
<אהוד סריפיאן: אני מייצג את הבוחנים בכל מה שקשור למהלך המשא-ומתן למול משרד התחבורה והאוצר.
<אהוד סריפיאן: הסיפור הוא כזה, אנחנו לפני כשנה ביקשנו להיפגש עם מנכ"ל משרד התחבורה, להתחיל לנהל אתו משא-ומתן על ההסכם של הבוחנים.
<אהוד סריפיאן: ההסכם של הבוחנים הוא הסכם שהגדיר אותו גם האוצר וגם משרד התחבורה כהסכם לא חוקי.
<אהוד סריפיאן: יש לנו פרוטוקול של הוועדה שישבה, והיא מגדירה את הסכם העבודה שלהם כהסכם עבודה לא חוקי, ואם אדוני ירצה, יש פה מסמכים המתעדים את זה.
<אהוד סריפיאן: בפרוטוקול רשום שההסכם לא חוקי ואנחנו יכולים להיתבע על-ידי כלל הבוחנים.
<לאה ורון: רק תחזור ותאמר לפרוטוקול מי.
<לאה ורון: מי הגדיר את ההסכם - - -
<אהוד סריפיאן: יוסי כהן מהאוצר.
<לאה ורון: יוסי כהן הגדיר את ההסכם שלכם כהסכם לא חוקי?
<אהוד סריפיאן: של הבוחנים.
<אהוד סריפיאן: וגם מזרחי.
<אהוד סריפיאן: יש לי פה, אם תרצי, גברתי, אנחנו נעביר לך את המסמך.
<אהוד סריפיאן: מגדירים את המסמך, ואני אצטט: בעניין השעות הנוספות הבוחנים מקבלים תמורה של 100% על השעות הנוספות.
<אהוד סריפיאן: כרגע, למיטב ידיעתי, אין תביעה מצדם, אבל אנחנו מעוניינים להקדים תרופה למכה.
<אהוד סריפיאן: אנחנו במשך שנה, לא רק על הנושא הזה, כי אנחנו יודעים שיש בחוזה ההעסקה שלהם עוד הרבה - - -
<לאה ורון: אפשר לקבל עותק של המסמך?
<אהוד סריפיאן: אני אעביר לך, גברתי.
דוד צור: הצעת המכרז בחוזה החדש היא, שמה?
<אהוד סריפיאן: תיכף, אדוני, אני ארחיב.
<אהוד סריפיאן: זה לא רק העניין הזה, זה לא רק שעות נוספות.
<אהוד סריפיאן: יש מושגים במשרד התחבורה, בהסכם העבודה של הבוחנים, דבר שנקרא "ביטול זמן".
<אהוד סריפיאן: מה זה ביטול זמן?
<אהוד סריפיאן: בוחן שמגיע לעבודה, הנבחן לא הגיע, התלמיד לא הגיע, ולא משנה מאיזו סיבה, הוא חולה או הרכב של המורה התקלקל, הבוחן בעבור השעה הזאת לא מקבל את מלוא שכרו.
<אהוד סריפיאן: הבוחן מתבקש על-ידי ההנהלה לנסוע מתל-אביב לירושלים לעשות טסטים, בעבור הנסיעה הזאת הוא לא מקבל את השכר המגיע לו על-פי חוק.
דוד צור: זאת אומרת, הוא לא מקבל גלובלי, אבל גלובלי יכול להיות גם כנגדכם, לא?
<אהוד סריפיאן: שישבו אתנו.
<אהוד סריפיאן: אדוני, מה שאנחנו דורשים - - -
דוד צור: לא ישבו אתכם בכלל?
<אהוד סריפיאן: לפני שנה ישבנו וביקשנו להתחיל משא-ומתן.
<אהוד סריפיאן: מנכ"ל משרד התחבורה, החבר עוזי יצחקי – וצר לי שהוא לא נמצא פה, כי הוא הגורם - - -
דוד צור: הוא יהיה פה בעוד כמה דקות, הוא בדרך.
<אהוד סריפיאן: הוא הגורם הבעייתי בכל הסיפור.
<אהוד סריפיאן: המנכ"ל ישב אתנו ואמר לי וליושב-ראש הסתדרות עובדי המדינה, אריאל יעקבי: חבר'ה, נכנסים למשא-ומתן, אני בעד הסכם עבודה קיבוצי לעובדים.
<אהוד סריפיאן: ישבו יותר מ-15 אנשים בחדר שיכולים גם הם להגיד שהוא אמר את זה.
<אהוד סריפיאן: קצבנו זמן.
<אהוד סריפיאן: אמר לי: אהוד, הנה, אני ממנה את מנהל אגף הרישוי להתחיל אתכם משא-ומתן.
<אהוד סריפיאן: לצערי הרב, שבועיים-שלושה לאחר מכן, מנהל אגף הרישוי הודח מתפקידו בגלל יחסו לעובדים.
<אהוד סריפיאן: חיכינו, כתבנו מכתב, ביקשתי להיפגש, שום דבר.
<אהוד סריפיאן: שום דבר.
<אהוד סריפיאן: מכתבים מפה ועד להודעה חדשה יצאו, מאתנו בכל אופן, גם ממני וגם מוועד הבוחנים.
<אהוד סריפיאן: לפני שלושה-ארבעה חודשים מונתה סמנכ"לית משאבי אנוש, לשבת אתנו, לנהל משא-ומתן.
<אהוד סריפיאן: הגברת התחילה ללמוד את התיק.
<אהוד סריפיאן: ישבנו אתה פגישה, ישבנו עוד חצי פגישה אתה, אמרה לי: אהוד, תן לי חודש ימי חסד ללמוד את הסיפור.
<אהוד סריפיאן: אמרתי לה: גברתי, תיקחי, בואי נתנהל.
<אהוד סריפיאן: לקחה, התחילה לבדוק את החומר.
<אהוד סריפיאן: חודש לאחר מכן בושרנו שגם הגברת הזאת פוטרה, עד שהיה מישהו ששמע אותנו.
דוד צור: פוטרה או שהיא הוצאה מהסיפור?
<אהוד סריפיאן: פוטרה, אדוני.
<אהוד סריפיאן: פוטרה מעבודתה, ואני מציע שגם הוועדה, אם תוכל, תזמן ותשאל למה היא פוטרה.
<אהוד סריפיאן: זה משהו מצמרר, ואני נפגשתי עם הגברת.
<אהוד סריפיאן: מושכים אותנו באף.
<אהוד סריפיאן: אני מוכן להיות הכי הוגן שבעולם - תחזירו את הסיפור חצי שנה אחורה למתי שמשרד התחבורה התחיל לקצץ בבוחנים, בשכרם.
<אהוד סריפיאן: במכה אחת הודיעו שבימי שישי הבוחנים לא עובדים.
<אהוד סריפיאן: איפה הסיפור של ימי שישי?
<אהוד סריפיאן: איך זה התחיל שבימי שישי הבוחנים עובדים?
<אהוד סריפיאן: באה המדינה, ביקשה מהבוחנים: חבר'ה, יש תלמידים שלא יכולים להיבחן במהלך השבוע, הם יכולים להיבחן רק בימי שישי – על מי אנחנו מדברים?
<אהוד סריפיאן: על החיילים – באו הבוחנים ואמרו:
<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים לוותר על ימי שישי במקום שנשב עם המשפחות שלנו, אנחנו מוכנים להירתם, נעשה הכול כדי שגם התלמידים שלא יכולים להיבחן במהלך השבוע ייבחנו בימי שישי.
<אהוד סריפיאן: כך במשך 12-10 שנים עובדים הבוחנים האלה בכל יום שישי, על-פי בקשתה של המדינה.
<אהוד סריפיאן: היום באים במעמד צד אחד, כאשר המרכיב של השכר, חברים, של הבוחנים בימי שישי, הוא כמעט 30% משכרם - - -
דוד צור: אתם עובדים שישה ימים בשבוע?
<אהוד סריפיאן: הם עובדים שישה ימים בשבוע.
דוד צור: כמה זמן זה כך?
<אהוד סריפיאן: למעלה מ-15 שנה.
<אהוד סריפיאן: המרכיב, אדוני, של השעות האלה של ימי שישי הוא בין 30% – תלוי בבוחן – ל-40% מהיקף שכרו.
<אהוד סריפיאן: תאר לך שביום אחד אומרים להם: אתם מפסיקים לעבוד בימי שישי.
<אהוד סריפיאן: יש פה אנשים עם משכנתאות, יש פה אנשים עם ילדים, עם משפחות, אי-אפשר לקצץ את השכר במכה אחת.
<אהוד סריפיאן: בא מנכ"ל משרד התחבורה לפני חצי שנה, מתכנן כנראה הפרטה ואומר: אני אצור בור, אני אצור חור של טסטים, שיהיה לחץ של התלמידים, של המורים, של כל העולם, על הבוחנים, שיאשימו את הבוחנים.
<אהוד סריפיאן: מה נוצר?
<אהוד סריפיאן: אם הורידו את ימי שישי ופה ושם עוד כל מיני דברים, נוצר בור של כמה אלפי טסטים, שאין מי שייתן אותם ונוצר לחץ ציבורי על הבוחנים.
<אהוד סריפיאן: כך נוצר לחץ ציבורי.
דוד צור: איך נקבע תקן של מורי נהיגה?
<אהוד סריפיאן: של בוחן.
<אהוד סריפיאן: המפתח בישראל הוא 1 ל-600 או 800.
<אהוד סריפיאן: אני צודק?
<אהוד סריפיאן: 1 ל-600 או 800, שבמקום אחר אני מאמין, במדינות עולם מתוקנות זה לא מגיע למספרים האלה.
<אהוד סריפיאן: לא בדקתי, אבל אני מציע שנבדוק גם את זה.
<אהוד סריפיאן: זה 1 ל-800 תלמידים, שזה משהו לא הגיוני.
<עמנואל דרעי: בירושלים.
<אהוד סריפיאן: בירושלים זה 1 ל-800.
<אהוד סריפיאן: הנה, יושב פה חבר ועד עובדים מירושלים שאומר שזה 1 ל-800.
<אהוד סריפיאן: זה בלתי סביר.
דוד צור: יצא לך בממוצע לעשות כמה טסטים ביום?
<אהוד סריפיאן: 14 טסטים ביום.
<אהוד סריפיאן: אדוני, אנחנו מוכנים מחר – אנחנו היום בשביתה, אתמול היינו בשביתה – אנחנו מוכנים, אני אומר פה - - -
דוד צור: ההחלטה הזאת שאתם לא עובדים יותר בימי שישי, ממתי היא?
<אהוד סריפיאן: שר התחבורה לצערי הכריז על העובדים במדינת ישראל מלחמה.
<אהוד סריפיאן: הוא אמר: במלחמה כמו במלחמה.
<אהוד סריפיאן: אנחנו לא ג'יהאד ולא חמאס ולא אירנים ולא מייצרים שום דבר ביולוגי.
<אהוד סריפיאן: תאמין לי, כבודו.
דוד צור: למרות שאתה שומע שיש הרבה קולות היום לעשות השוואות כל הזמן למלחמה בטרור...
<אהוד סריפיאן: אני מוכן לעשות השוואה.
<אהוד סריפיאן: השר גם הלך ואמר שבוחן מרוויח 30,000 שקל.
<אהוד סריפיאן: אני מודיע לך, אדוני, שהבוחנים פה, אף אחד לא מרוויח עם השעות הנוספות יותר מהשכר הממוצע במשק.
<אהוד סריפיאן: הנה, שכולם פה ישמעו.
דוד צור: קודם כול אין לנו בעיה שתרוויחו גם 30,000 שקל.
<אהוד סריפיאן: זה לא "שתרוויחו".
<אהוד סריפיאן: אדוני, אני רוצה שהדברים - - -
דוד צור: אני חייב להיות ממוקד, כי אני לא מנהל פה את המשא-ומתן בשבילכם.
דוד צור: אנחנו רוצים גם לשמוע את משרד הביטחון וגם לשמוע את ארגון מורי הנהיגה.
<אהוד סריפיאן: יש פה גם כמה ארגונים.
דוד צור: לא משנה, אז נשמע את כל הארגונים, לא נקפח אף אחד, רק כדי לשמוע את הצדדים, כי צריך להבין את כל הזוויות.
דוד צור: רק שאלה אחת נוספת, האם בכלל יש מורים שהם בוחנים מסומכים לבחינות שהם מחוץ לארגון שלכם?
דוד צור: הם עושים גם בחינות?
דוד צור: יש להם רישיון לעשות - - -
<אהוד סריפיאן: יש פנסיונרים.
<אהוד סריפיאן: היום הצענו למשרד התחבורה, אם יש בור, תביאו אותם שיעזרו לנו.
<אבי גולן: יש עוד 200 שממתינים בתור.
דוד צור: 200 מה?
דוד צור: בוחנים?
<אבי גולן: 200 בוחנים.
<קריאות: הם לא מוסמכים.
<אהוד סריפיאן: עוד משהו, אדוני, אני רק אסיים.
דוד צור: למה הם לא מוסמכים?
<קריאה: הם מוסמכים, אבל אין תקן להכניס אותם.
<אהוד סריפיאן: אדוני, הנתון הוא לא נכון.
<קריאה: 200 עומדים, היו במכרז אצל חנן.
<קריאה: הנה, חנן נמצא כאן.
דוד צור: בוא, תסיים עוד משפט אחד, ואני רוצה - - -
<אהוד סריפיאן: אדוני, אני אגיד עוד משהו.
<אהוד סריפיאן: יש בוחנים שמלמדים על משאיות ויכול להיווצר מצב שהם לא עברו הכשרה מקצועית שנים, או שהם לא נהגו על משאית שנים, הם רק בוחנים.
<אהוד סריפיאן: יכול להיווצר מצב שהם לא נהגו על משאית ולא הוכשרו בשנים האחרונות.
<אהוד סריפיאן: תקשיב למה שאני אומר, אדוני, לא הוכשרו בשנים האחרונות לבחון.
<אבי גולן: אין דבר כזה.
<אהוד סריפיאן: אתה בוחן?
<אבי גולן: זה לא נכון, אני מלמד על משאית.
דוד צור: אתה בוחן?
<אהוד סריפיאן: אני מדבר על בוחנים, אדוני, אני לא מדבר על המורים.
דוד צור: אגב, לא כל שחקן כדורגל הוא מאמן טוב ולא כל תלמיד הוא גם מורה.
<אהוד סריפיאן: אני מסכים אתך.
<קריאה: גם לא כל שחקן הוא שחקן טוב.
דוד צור: זה כבר משפט שאני לא מצליח להבין.
דוד צור: בגדול, מה שאומר נציג הבוחנים שכדי להיות בוחן זה לא מספיק שתהיה מורה לנהיגה טוב.
<אהוד סריפיאן: אדוני, עוד חצי דקה.
דוד צור: ממש זריז.
<אהוד סריפיאן: אנחנו פה, שכולם ישמעו, אנחנו מוכנים מחר בבוקר – זה לאוזניים של שר התחבורה ומנכ"ל משרד התחבורה והנציגים שיושבים פה – אנחנו מחר בבוקר מוכנים לחזור לעבודה, בתנאי אחד, שישבו אתנו למשא-ומתן הוגן ובתום לב.
<אהוד סריפיאן: אנחנו לא דורשים 30% שכר, לא 40% - - -
דוד צור: לא היית צריך להגיד שזה על תנאי.
<אהוד סריפיאן: אנחנו מבקשים ביטחון תעסוקתי.
דוד צור: אתה נשמע כמו אבו-מאזן: בלי תנאים, אבל בסוף שם שלושה תנאים.
<אהוד סריפיאן: לא.
<אהוד סריפיאן: אנחנו מבקשים ביטחון תעסוקתי, זה הדבר היחיד.
דוד צור: מאה אחוז, זה לא תנאי.
<אהוד סריפיאן: זה מה שהחוק קבע.
דוד צור: בדיוק, זה לא תנאי.
<אהוד סריפיאן: המדינה, הממשלה, הכנסת הזאת, חוקקו חוקים והמדינה לא משלמת שכר מינימום.
דוד צור: אני מציע לך שתשנה את הרטוריקה.
דוד צור: תגיד שאתה מוכן להיכנס מיד למשא-ומתן.
<אהוד סריפיאן: אתה צודק.
<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים ואני מבקש שישלמו את השעות הנוספות על-פי חוק.
דוד צור: כבר התחלת את המשא-ומתן.
דוד צור: משרד התחבורה.
דוד צור: למרות שעוזי צריך להצטרף כל רגע - -
<אהוד סריפיאן: חבל שהוא לא פה.
דוד צור: - - אבל אנחנו נשמע אותו, ואחר-כך אני רוצה לשמוע את יושב-ראש ארגון המורים.
<ציון מזרחי: בוקר טוב לכולם.
<ציון מזרחי: אדוני היושב-ראש, אורחים נכבדים, אני מנהל את אגף הרישוי כמה חודשים ומהשבוע שעבר דרך קבע.
<ציון מזרחי: זה עניין ראשון.
<ציון מזרחי: עניין שני.
<ציון מזרחי: אנחנו לא נכנסים כאן למשא-ומתן ובאיזה תנאים נשב במשא-ומתן.
<ציון מזרחי: אני חושב שדו-שיח צריך לקיים ולא מתוך עמדה של שביתה, אלא מתוך עמדה של נשב ונדבר.
<ציון מזרחי: לא מיציתם, כן מיציתם, תעשו אחר-כך את שלכם.
דוד צור: זכות השביתה היא זכות יסודית לעובדים.
דוד צור: אומר לך את זה לא סוציאליסט, אומר לך את זה ניאו-ליברל.
<ציון מזרחי: אם אפשר - - -
דוד צור: אני רוצה שתהיה ממוקד.
דוד צור: לא באנו לפה להטיף מוסר לאף אחד.
דוד צור: יש להם את הזכויות שלהם.
דוד צור: לכם יש אחריות שהמערכת הזאת תדפוק, כרגע היא בכאוס.
דוד צור: יש פה תלמידים שתיכף נשמע, אני לא יודע כמה זמן הם ממתינים, יש פה מורי נהיגה, יש פה שרשרת, יש פה צינור שצריך לזרום כל הזמן.
דוד צור: יש פה משבר.
דוד צור: אתה יכול להטיף מוסר לעובדים, זה לא נכון.
<ציון מזרחי: אני לא מטיף להם מוסר.
<ציון מזרחי: אני חושב שמן הדין היה לשבת בצורה מרתונית - - -
<אהוד סריפיאן: למה אתם לא יושבים?
<אהוד סריפיאן: למה אנחנו רודפים אחריכם שנה?
<אלי מלכה: אתם משטים באנו כבר שנה שלמה, דוחים ומבטלים כל הזמן את כל הפגישות אתכם.
דוד צור: שלא תטעה בנחמדות שלי.
דוד צור: אם יהיו עוד צעקות כאלה, אני אעיף אותך מפה, חד-משמעית, כי אני לא מוכן לשוק הזה.
דוד צור: אמרתי שאני מוכן להיכנס לעניין הזה, להיות גשר.
דוד צור: אנא, אנחנו רוצים לסיים את הדבר הזה ולצאת מתוך הבנה שיש פה רצון של משרד התחבורה ושלכם לשבת ולגמור עניין.
<ציון מזרחי: בהחלט נכון.
<ציון מזרחי: אני מברך אותם שהם רוצים לשבת ולגמור עניין.
<ציון מזרחי: זה דבר ראשון.
<ציון מזרחי: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח על המספרים שנזרקו כאן, על אי-הדיוקים.
<ציון מזרחי: אני רוצה לדבר מן הפן שאנחנו צריכים לתת שירות לציבור, והציבור זה ציבור התלמידים, שחלקם יושבים כאן, ומוטלת האחריות על המדינה, שהיא נושאת באחריות, לדאוג שהשירות הזה יינתן לציבור, שהוא יינתן כמו שצריך, שהוא יינתן באיכויות וביעילות שאנחנו אמונים לתת על-פי תקנות התעבורה והוראות הנוהל שלנו.
דוד צור: האם יש כוונה לצאת להפרטה של ארגון בוחני הנהיגה?
<ציון מזרחי: אני אבקש מכבוד היושב-ראש להשאיר את השאלה למנכ"ל משרד התחבורה שיגיע בקרוב.
<ציון מזרחי: אני חושב שאם רוצים להגיד נגדו משהו, כמו שנאמר, היו צריכים לחכות שהוא יהיה כאן.
דוד צור: יכול להיות שאני בעד ההפרטה, לא אמרתי את עמדתי.
<ציון מזרחי: הערתי הערה למישהו כאן.
איציק שמולי: אתה יכול לומר לנו אולי מילה על איזה יחס אנחנו מדברים בין הביקוש להיצע?
<לאה ורון: נתונים.
<לאה ורון: פשוט לפרוס בפני הוועדה את כל הנתונים.
איציק שמולי: גם התקינה של מספר הבוחנים.
איציק שמולי: לצורך העניין היום, לפי התקן של משרד התחבורה, כמה זמן תלמיד אמור לחכות כדי להגיע לטסט והאם אנחנו עומדים בתקן הזה?
<יצחק סנדלר: אני אציג את זה בצורה מקצועית.
<ציון מזרחי: השאיפה המקצועית שלנו היא להגיע למצב שכל 21 יום, שלושה שבועות, נוכל לנפק מבחן לתלמיד כשהוא מוכן.
דוד צור: עוד פעם, לא שמעתי.
<ציון מזרחי: אנחנו שואפים להגיע למצב של שלושה שבועות, 21 יום, לנפק מבחן לתלמיד מוכן.
<ציון מזרחי: יש חובות שתלמיד צריך לקיים: שיעורים, מבחנים פנימיים וכו', ואז הוא צריך לבוא מוכן למבחן.
דוד צור: אני רוצה לשאול אותך, אדוני - - -
איציק שמולי: רגע, דודי, הוא לא ענה לי.
דוד צור: אני רוצה לשאול על העניין הזה.
דוד צור: למה זה לא צריך להיות מהיום למחר?
דוד צור: היום אנחנו מחכים לסלולרי בדיוק שעתיים, לטלפון 24 שעות מקסימום - - -
<ציון מזרחי: סליחה, אדוני היושב-ראש, אין הדבר דומה.
דוד צור: תסביר לי למה.
דוד צור: האם הציפייה שתלמיד סיים, יוכל לגשת מיד, שזה לא יהיה צוואר בקבוק – האם הציפייה הזאת מוגזמת היום, בשנות האלפיים?
דוד צור: זו ציפייה מוגזמת או שאתה אומר, צוואר הבקבוק שלי זה תקינה, זה תקציב, זה כסף?
דוד צור: תגיד, הוועדה הזאת יכולה לסייע בעניין.
<ציון מזרחי: גם זה, אבל אני יכול לפרוס את זה כאן, כי זה עסק גדול עם האוצר וכו'.
דוד צור: מה זה "עסק גדול עם האוצר"?
<ציון מזרחי: מה שאמרתי, נשער שתלמיד מסוים נכשל במבחן, ויש הערות של הבוחן, הוא כותב היכן נקודות החולשה שלו.
<ציון מזרחי: הוא צריך לעשות מקצה שיפורים לפני שהוא בא למבחן הבא?
דוד צור: לא על זה הדיון.
<ציון מזרחי: שאלת אותי למה לא מהרגע להרגע.
<ציון מזרחי: למה שלא יעמוד בסוף התור?
<מאיר מנחם: אם הוא מוכן למבחן הראשון למה שלא ייגש?
דוד צור: שאלתי אותך משהו אחר.
דוד צור: אני מבקש לא לשאול.
דוד צור: הזכות שנתונה לחבר כנסת להתפרץ ולשאול לא נתונה לציבור.
דוד צור: 21 יום מרגע שהוא מוכן, אתה אומר.
דוד צור: עזוב אותי רגע ממקצה שיפורים.
דוד צור: האיש מוכן, הילד מוכן, הוא רוצה לגשת למבחן נהיגה, למה מורה הנהיגה לא יכול להגיש אותו מהיום למחר?
<חנן אהרון: אני רוצה רגע להסביר.
<ציון מזרחי: יש לנו נתונים כאן, אני אתן לעמיתי לדבר.
<חנן אהרון: אני אסביר.
<חנן אהרון: קודם כול, אני חושב שיש פה שני דיונים נפרדים.
<חנן אהרון: אני חושב שהדיון עם הבוחנים הוא סיפור נפרד.
<חנן אהרון: הסיפור עם הבוחנים, אין לו קשר לעניין ההמתנה של התלמידים למבחנים.
<חנן אהרון: ערבבנו פה היום - - -
דוד צור: תסביר למה.
<אהוד סריפיאן: בגלל זה - - -
דוד צור: אני מבקש.
דוד צור: נתתי לך לדבר, אפילו שצלצל הפעמון לא הפסקתי אותך, אז תן לאחרים לענות.
<אהוד סריפיאן: סליחה, אדוני.
<חנן אהרון: תן לי רק להסביר.
<חנן אהרון: יש פה שני דברים, האחד זה זמן ההמתנה של תלמידים למבחן מעשי.
<חנן אהרון: זה דבר אחד.
<חנן אהרון: דבר שני זה הסיפור של החוזה עם הבוחנים.
דוד צור: הוועדה מספיק אינטליגנטית לדבר על שני נושאים במקביל בלי להתבלבל.
<חנן אהרון: תן לי להסביר, לא התבלבלתי.
דוד צור: תענו לעניין.
<חנן אהרון: אני עונה לעניין.
<חנן אהרון: רק שנייה.
<חנן אהרון: אם לכבודו יש סבלנות, אני אענה.
<חנן אהרון: אני רוצה רק להסביר, שלא ייראה כאילו שבגלל השביתה של הבוחנים עכשיו יש מצב שיש מחסור בטסטים.
<חנן אהרון: זה לא נכון.
דוד צור: קודם כול, זה נכון.
דוד צור: אם אין בוחנים, אין טסטים.
<קריאה: זה מגדיל את המחסור.
<ציון מזרחי: ביומיים האלה כן.
דוד צור: שאלתי שתי שאלות:
דוד צור: האחת לדברים שהם העלו.
דוד צור: איך פותרים את הבעיה העקרונית שלא יהיה זמן המתנה ארוך?
דוד צור: שאל אותך פה גם חבר הכנסת שמולי על עניין התקינה.
<חנן אהרון: אני אסביר לעניין של התקינה.
<חנן אהרון: קבענו במשרד התחבורה, בהוראת השר, גם השר הקודם וגם השר הנוכחי, יחס הקצאה של 1 ל-2.
<חנן אהרון: 1 ל-2 זה אומר שלכל שני תלמידים אנחנו מנפיקים טסט אחד בחודש.
<חנן אהרון: דהיינו, אם יש לך 20 תלמידים כמורה לנהיגה בחודש, אתה מקבל בשבילם עשרה מבחנים.
<חנן אהרון: יש פה גם היגיון, אותם תלמידים שעוברים מבחן עיוני, הם הופכים להיות לקוח שלנו וממתינים למבחן מעשי.
<חנן אהרון: הם נכנסים להקצאה במחשב.
<חנן אהרון: אם למורה מסוים יש 20 תלמידים שעברו מבחן עיוני, הם נכנסים בכל חודש להקצאה, ואנחנו בגינם מקצים לו מבחנים.
<חנן אהרון: יחס הקצאה נכון ומקצועי, גם מבחינת השירות לציבור, הוא עד חודש.
<חנן אהרון: המורה לא יכול להכין את כולם, את כל ה-20, באותו חודש למבחן.
<חנן אהרון: צריך להבין את זה.
דוד צור: בוא נדבר על מצב אוטופי, שלכאורה אין לך הגבלה של משאבים, האם זה נראה לך שירות ראוי?
דוד צור: משרד התחבורה אמר: חודש המתנה לתלמיד מרגע שהוא מוכן.
דוד צור: האם זה סביר במדינת ישראל?
<חנן אהרון: אני מסביר, גם מורי הנהיגה יסבירו לך את זה.
<חנן אהרון: ברגע שיש לך 20 תלמידים, לא כולם מוכנים באותו יום למבחן.
<חנן אהרון: זה תהליך.
<חנן אהרון: הוא צריך לקחת 28 שיעורים מינימום ולהכין אותו למבחן.
<חנן אהרון: ברגע שהוא עושה מבחן מעשי, ולעתים הבוחן רושם שם את הסיבות שבגללן הוא לא עבר את המבחן, המורה צריך לעשות לו שיפור, לתקן אתו את הדברים האלה ולהביא אותו למבחן המעשי.
<חנן אהרון: מורה לא יכול לעמוד ב-1 ל-1.
דוד צור: מה שבעצם אתה אומר שלא מרגע שהוא סיים את 28 השיעורים הוא ממתין כחודש - - -
<חנן אהרון: היתה פה אי-הבנה.
<יצחק סנדלר: אני אעזור לך, אני פותר את הבעיה.
<חנן אהרון: רגע.
<חנן אהרון: אני יודע להסביר.
<יצחק סנדלר: הוא עדיין לא מוכן.