GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד צור: גם אתם כמו מורי הנהיגה מפוצלים לאיזה ארבעה נציגי תלמידים?
<בר רבנו: אנחנו מועצת התלמידים והנוער של מחוז ירושלים, הגוף הרשמי שמייצג את התלמידים.
<בר רבנו: אני רוצה להציג את הצד של הנוער, תלמידי הנהיגה.
<בר רבנו: לא הגיוני לחכות שלושה חודשים.
דוד צור: בן כמה אתה?
<בר רבנו: אני בין 16.5, כבר לומד, נכשלתי גם בטסטים.
<עוזי יצחקי: אופנוע, מה אתם רוצים?
דוד צור: זה עומד בסתירה למה שנאמר פה, שאין זמינות.
דוד צור: אם הוא כבר נכשל בכמה טסטים, כנראה שבכל זאת היו לו - - -
<בר רבנו: קודם כול, אני כמעט בן 17 וזה היה עוד לפני כל הבלגן.
<בר רבנו: המצב החדש מביא לכך שאנחנו צריכים לחכות שלושה חודשים ומעלה בין טסט לטסט ולא 21 ימים כפי שאומר משרד התחבורה.
<מאיר מנחם: גם 21 יום זה מיותר.
<בר רבנו: 21 יום זה גם מיותר, אבל כרגע התקן הוא 21 יום, ואני – כשאני אומר אני זה כל התלמידים – צריך לחכות שלושה חודשים ומעלה, שלושה-ארבעה חודשים, כשבזמן הזה אני צריך, אם נכשלתי בטסט, על משהו באמת קטנוני, צפרתי במקום לא נכון – אני צריך לחכות שלושה או ארבעה חודשים לטסט הבא, כשבזמן הזה אני צריך לעשות שיעורי נהיגה שעולים הרבה מאוד כסף, כדי לא לשכוח את כל מה שלמדתי.
<בר רבנו: זה מבחינה כספית.
<בר רבנו: הבחינה השנייה היא זמן.
<בר רבנו: זה מאריך את זמן הוצאת הרישיון בצורה משמעותית, ואם אני נכשל בשני טסטים למשל, אני כבר צריך לחכות למעלה מחצי שנה, ועם חצי שנה של מלווה, כבר הגעתי לצבא.
<בר רבנו: אני מגיע לטסט עם הרבה יותר לחץ כשאני יודע שאני צריך לחכות שלושה חודשים ומעלה אם אני נכשל בטסט.
<בר רבנו: מעבר לכך שהטסט עצמו הוא סיטואציה מאוד מלחיצה, אני בא ויודע שאם אני נכשל עכשיו, אני צריך לחכות עוד שלושה חודשים, וזה מאוד-מאוד מלחיץ, ואחוזי הכישלונות יעלו במידה רבה מאוד.
<בר רבנו: אנחנו רוצים לשאול, איפה הקריטריונים של בוחני הנהיגה בהעברה של תלמידים?
<בר רבנו: הרי בוחן נהיגה אחד יעביר אותי על כך וכך ובוחן נהיגה שני על אותו דבר יכשיל אותי.
<בר רבנו: איפה הבקרה של העניין הזה?
<בר רבנו: איפה יש לי רשימת קריטריונים מדויקת של מה מכשיל טסט?
דוד צור: באיזה בית ספר אתה לומד?
<בר רבנו: תיכון עין כרם.
דוד צור: יש לך מורה שתכשיל אותך במבחן בהיסטוריה ויש לך מורה שתגיד שנימקת ופירטת והעבירה אותך.
דוד צור: זה לא מדע מדויק.
דוד צור: אני לא בוחן נהיגה, אבל זה מדע מדויק?
<בר רבנו: אם אתה רוצה להשוות בין משרד החינוך למשרד התחבורה, אני אשמח, כי במשרד החינוך בניגוד למשרד התחבורה יש לי פירוט מדויק, יש לי תקנון, אני יודע מה הזכויות שלי.
יצחק וקנין: הבעיה היחידה שבנהיגה אי-אפשר להעתיק...
<בר רבנו: במשרד החינוך יש מספר נקודות על התרגיל, אני יודע מה זה תשובה נכונה ומה זה לא תשובה נכונה, יש הנחיה.
דוד צור: אני לא חושב שזו הבעיה המרכזית שלנו, אבל אני מציע שתמשיך הלאה.
<בר רבנו: יש בקרה.
<בר רבנו: אם למשל מורה הכשילה אותי במבחן, אני יכול לערער ויתייחסו לזה.
דוד צור: זו נקודה חשובה.
דוד צור: משרד התחבורה, האם יש מישהו שבודק למשל את אחוז הנכשלים אצל מורה מסוים כמו למשל שבבתי משפט בודקים זיכויים אצל שופט מסוים וכן הלאה?
<ציון מזרחי: טרם.
דוד צור: טרם זו תשובה טובה.
דוד צור: לסיום.
<בר רבנו: הוצג כאן שהאחוזים שבוחני נהיגה מעבירים לא שווים.
<בר רבנו: למה?
<בר רבנו: מאיפה באה חוסר האחידות הזאת?
דוד צור: בין האזורים השונים.
<בר רבנו: גם בין האזורים השונים וגם בין הטסטרים השונים.
דוד צור: זה מה ששאלתי.
<בר רבנו: אני בטוח שאם תיקח טסטר אחד וטסטר שני, הוא מעביר עשרה טסטים ביום והוא מעביר שלושה טסטים ביום בממוצע.
<בר רבנו: מאיפה באה חוסר האחידות הזאת ואיפה הבקרה על משרד התחבורה בעניין הזה כדי להגן עלינו, על התלמידים?
<בר רבנו: באמת ההוצאות הכספיות שכרוכות בזה והזמן שאנחנו מוציאים ומבזבזים, שהולך לשווא, באמת לשווא, ממש לא צודק ולא ראוי.
<בר רבנו: תודה.
דוד צור: אני רואה פה את יושב-ראש ועדת הכלכלה העתידי בעוד איזה 20 שנה.
<בר רבנו: אולי יושב-ראש ועדת החינוך.
דוד צור: יפה אמרת.
דוד צור: אני אשמע עוד נציגות של תלמידים.
דוד צור: ניתן גם לחלק הנשי לדבר.
<יצחק סנדלר: יש שם גם תלמיד שהגיע מהודו במיוחד.
דוד צור: ניתן גם לו.
<תום צבירן: קוראים לי תום, שלושתנו באנו ממודיעין, באנו לייצג לא רק את עצמנו, את כל החברים שלנו בגיל שלנו.
<תום צבירן: העניין פה שאני חושבת שהם לא העבירו כמה עוגמת נפש יש בכל העניין של השביתה עכשיו.
<תום צבירן: מעבר לזה שאנחנו לא יכולים להשיג כמה טסטים שאנחנו רוצים, כמות התלמידים שביטלו להם את הטסט בזמן האחרון בגלל העיצומים והשביתה היא מטורפת.
<בר רבנו: 5,000 ליום.
<תום צבירן: אני רואה את עצמי, שסיימתי ללמוד נהיגה, עשיתי תיאוריה, עשיתי טסט פנימי, עמדתי בכל מה שאני צריכה, אין לי אופציה לגשת לטסט עכשיו.
<תום צבירן: אני רואה חברים שלי שחיכו לטסט זמן מטורף, באו לטסט, באותו יום ביטלו להם את הטסט.
<תום צבירן: זו עוגמת נפש מטורפת, זו הרגשה שאי-אפשר לתאר.
<תום צבירן: אנשים מצפים לזה.
<תום צבירן: זה מעבר לסתם קבלת רישיון כדי לצאת למסיבות, כדי לבלות אצל חברים, יש אנשים שהרישיון הזה בשבילם הוא באמת דרך להתנייד.
<תום צבירן: אני ספורטאית, אני מתחרה, אני נוסעת לאימונים רחוקים מהבית, אני תלויה בהורים שלי במאה אחוז כרגע, אני מאמנת, אני מדריכת נבחרת צעירה.
דוד צור: באיזה ספורט?
<תום צבירן: רכיבה על סוסים.
<תום צבירן: זה ספורט שטיפה פחות מפותח בארץ.
<תום צבירן: יש לי תלמידים שתלויים בי כמו שיש פה מורים לנהיגה שהתלמידים שלהם תלויים בהם, אני מחויבת להם.
<תום צבירן: אני מחויבת לעצמי כספורטאית להגיע לאימונים שלי.
<תום צבירן: אני צריכה את הרישיון הזה וכמוני יש עוד הרבה אחרים.
דוד צור: תודה, תום.
<תום צבירן: רק עוד משהו אחד.
<תום צבירן: חוץ מזה, אתם צריכים להביא בחשבון שהרבה תלמידים גם חוסכים כסף ומשלמים על שיעורי הנהיגה שלהם.
<תום צבירן: כמו שהם אמרו שזו הוצאה כספית להורים, יש הרבה ילדים שבשבילם זו הוצאה כספית על עצמם, הם חוסכים את הכסף הזה ועד שהם מחכים לטסט, הם צריכים להמשיך לשלם את זה בשביל עצמם, נוער שעובד ומתאמץ, נוער שאתם גורמים לו להרגיש רע עם מה שהוא עושה.
דוד צור: את רוצה להחרות ולהחזיק אחריה?
<גל יוסף: להוסיף ולחדד.
<גל יוסף: אני רק רוצה לחדד את הנקודה שהאחרונה שתום דיברה עליה, שזה כסף שהתלמידים מוציאים.
<גל יוסף: הרבה מאוד תלמידים תלויים בהורים שלהם בשיעורי נהיגה, אבל יש גם תלמידים שעובדים בשביל הכסף הזה.
<גל יוסף: ברגע שהם צריכים לחכות שלושה חודשים בין טסט לטסט, הם צריכים גם שיעורים לרענן את הזיכרון ולחזור על הדברים.
<גל יוסף: זה עולה הון תועפות לבני הנוער, והרבה פעמים הם לא מצליחים לעמוד בזה.
<גל יוסף: עוד דבר שמאוד-מאוד חשוב לדבר עליו, המחיר של הטסט בהשוואה לשיעור נהיגה – למה הגיוני ששיעור נהיגה עולה בסביבות 150-100 שקלים, תלוי איפה - - -
<קריאות: איפה?
<גל יוסף: נגיד פתח-תקווה.
<קריאה: 150?
<גל יוסף: 100 זה הממוצע.
<שי ברק: לא, אצל כולם.
דוד צור: רבותי, תנו לה לדבר.
<גל יוסף: הממוצע של טסט הוא כמה מאות שקלים.
<גל יוסף: טסט, כמה זמן הוא לוקח, חצי שעה?
<שי ברק: לא, שעתיים.
<גל יוסף: תלוי אצל מי.
<שי ברק: אצל כולם.
דוד צור: טסט שעתיים?
<שי ברק: אם יינתן לי, אני אסביר, רבותי.
דוד צור: מדובר על חצי שעה.
<שי ברק: רבותי, חצי שעה זה נטו באוטו, אתם יודעים כמה יש לי מסביב?
<שי ברק: האם מישהו פעם ישב וחשב?
<גל יוסף: תסכימו אתי שברוב המקומות טסט הוא בסביבות חצי שעה.
<שי ברק: חצי שעה נטו באוטו, אתם יודעים כמה זמן זה ברוטו?
דוד צור: שי, אותה לא צריך לעניין מה קורה מסביב.
<שי ברק: כשאני מנגב להם את הדמעות רבע שעה אחרי שהם נכשלים, זה בחינם?
<שי ברק: אני לא מבין.
<גל יוסף: אפשר לסיים?
<שי ברק: הבוחן מקבל שעת עבודה - - -
<גל יוסף: טסט היום זה בסביבות ה-400-300, תלוי אצל מי.
יצחק וקנין: 450.
<שי ברק: הנתונים פשוט לא נכונים.
דוד צור: כמה עולה טסט בממוצע?
<בר רבנו: טסט עולה 350 שקלים בערך.
<ציון מזרחי: אדוני היושב-ראש, יורשה לי להבהיר, אגרה ממשלתית לטסט היא 138 שקלים.
דוד צור: פעם ראשונה אני אשתמש בפטיש היום.
<ציון מזרחי: כבוד היושב-ראש, האגרה הממשלתית לטסט מעשי היא 138 שקלים, שאר המרכיבים של העמדת רכב למבחן וכו', זה מחיר שלא בפיקוח והמורים גובים בהתאם.
<יעקב פוני: כבוד היושב-ראש, אולי אפשר לקיים דיון נפרד בנושא הזה.
<גל יוסף: אני רוצה לסיים את הנקודה שלי.
דוד צור: הבנתי את העניין ואני חושב שאנחנו חייבים להיכנס לסוגיה הזאת.
דוד צור: זה לא הגיוני בעיני שזה לא פיקס פרייס למי שניגש לטסט, כשהמדינה מביאה אותו לשם.
<גל יוסף: זה עולה פי כמה וכמה משיעור רגיל, זה פחות זמן משיעור רגיל ואחרי שאתה נכשל, אתה צריך גם לרענן את הזיכרון שלך ושוב לגשת בכמה מאות שקלים.
<גל יוסף: לא הגיוני כל הסיפור הזה.
דוד צור: טוב שדיברת.
דוד צור: אני מודה לך.
<אבי קרמר: האם שיעור רגיל פרטי, שעולה 100 שקלים, לעומת 100 שקלים לשיעור נהיגה, האם הכשל הוא לא פה?
<אבי קרמר: נעשה את הדיון הזה, נעשה דיון מקצועי, נעשה את זה בשמחה ונדבר על זה, בכיף.
<מאיר מנחם: זה הכול הקצאה של מורי נהיגה, של רכב.
דוד צור: הסוגיה הזאת של הכסף, של התשלומים והפיקוח עליהם – משרד התחבורה יביא לנו נתונים בזמן קצוב, שנגדיר מהיום, ונדע גם זמן.
דוד צור: נגיד את זה גם בסיכום.
דוד צור: נשאל פה בצדק האם יש פרמטרים וכן הלאה, האם יש פה איזה מעקב אחרי העניין הזה, למשל כשאנחנו רואים שיש טסטר רצידיביסט שאצלו כולם נכשלים, למה יש פערים בכסף בין מקום למקום – יש פה לא מעט סוגיות, כמה זמן אורך טסט, אחד אמר עשר דקות, אחד אמר חצי שעה, אני לא מדבר על הברוטו להגיע.
דוד צור: אני מבין מה שאתה אומר, שי, להביא אותו, לקחת אותו, להכין אותו, זה שעתיים-שלוש למורה נהיגה.
דוד צור: אני מדבר מבחינת התלמיד כרגע.
דוד צור: תלמיד מגיע לבחינה, הוא חייב ללכת דרך המדינה, ולכן השליטה של המדינה בעניין הזה – אם אני חייב סיכום ביניים – השליטה של המדינה יחסית היא פחות מורגשת פה.
דוד צור: הייתי רוצה שלמדינה תהיה פה יותר שליטה.
דוד צור: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.
איציק שמולי: הדיון הולך לכל מיני כיוונים, כי אין מה לעשות, זו סוגיה כאובה, ואני רוצה להחזיר אותנו למוקד ולהתחלת הדיון.
איציק שמולי: אדוני המנכ"ל, לא היית פה, אבל שאלנו גם לגבי התקנים.
איציק שמולי: האם יש בעיניך צורך להגדיל את מספר התקנים?
איציק שמולי: יש לזה כמובן גם משמעות תקציבית, אבל בכלל על כל העניין.
איציק שמולי: בתחילת הדיון עלו פה טענות מאוד-מאוד קשות מצד הבוחנים לגבי אופן ההתנהלות, ואולי חוסר תום הלב של משרד התחבורה באופן שבו הוא מנהל את המשבר.
איציק שמולי: קראתי את הפוסט של משרד התחבורה ויש תחושה שהחץ נורה ורק אחר-כך המטרה סומנה.
איציק שמולי: כלומר, הולכים בכל מקרה לכיוון של הפרטה.
איציק שמולי: אם זו המטרה, ליצור משבר כדי לנסות ולהפריט את השירות, נשים את הדברים על השולחן ונדבר עליהם.
איציק שמולי: ואם לא, תסבירו לנו למה הסיפור הזה, ואתם שומעים את המצוקות של האנשים הצעירים – למה הסיפור הזה מתגלגל כבר שבועיים-שלושה?
<אבי קרמר: 20 שנה.
איציק שמולי: אני מתכוון בסאגה האחרונה.
דוד צור: מר בקר, בבקשה.
<משה בקר: אני אנסה לעשות את זה בקיצור.
<משה בקר: עמדתי בראש ועדה שכבר לפני 15 שנה הגישה המלצות לשר.
<משה בקר: אנחנו נמצאים באותו מקום.
<משה בקר: אנחנו נמצאים במקום בגלל נקודת משבר שנובעת מתהליך שאני רוצה שגם נראה קדימה איך הוא מתפתח בהמשך ואיך אנחנו צריכים לטפל בו.
<משה בקר: הורדת גיל הטסט ל-16 ותשעה חודשים הכניסה למעגל הטסטים מסה נוספת של בערך עוד 30%-20% נוספים.
<משה בקר: זה יעבור עם הזמן, אחרי שזה יתייצב, אבל צריך לראות קדימה.
<משה בקר: אנחנו רואים מה קורה בנושא של דת ומדינה, רוצים שירות שווה לכולם, זה ישפיע על גידול לומדי הנהיגה מקרב החרדים.
<משה בקר: זו אוכלוסייה אחת.
<משה בקר: רמת החיים של האוכלוסייה הערבית הולכת ועולה וגם המודעות לעניין של לחיות את החיים המודרניים בקרב תרבות שבה נשים היו יושבות בבית.
<משה בקר: גם הצעירות היום נכנסות לנושא של נהיגה, ובכלל אצל נשים רמת לימוד הנהיגה הולכת וגדלה.
<משה בקר: אנחנו רואים, אם כך, תהליכים שיעמידו בפני המערכת מסה הולכת וגדלה והמשבר ילך ויגדל.
<משה בקר: במשבר שנוצר עכשיו שני הצדדים צודקים, גם הבוחנים שעובדים עבודה שוחקת, להעביר 10 טסטים ביום, אם לא יותר.
<קריאות: 14.
<משה בקר: 14.
<משה בקר: זה ממש כמו צ'רלי צ'פלין, הוא כבול למערכת – אחד נכנס אחד יוצא, אחד נכנס אחד יוצא.
<משה בקר: זאת לא דרך לטפל בנושא רציני.
<משה בקר: השהייה וההמתנה בין גמר לימוד הנהיגה והטסט או טסט שני לא באה בחשבון, בעיקר בגלל שתלמיד מוכן, הוא יודע והוא יכול לעבור טסט.
<משה בקר: אנחנו צריכים לשים דגש על העניין של לא רק לעבור טסט, אלא באמת כל הנושאים של הבטיחות שהיושב-ראש הזכיר.
<משה בקר: אני יכול להגיד שמערכת החינוך כשלה פה, כי שני דוחות של הוועדה שלאחרונה עמדתי בראשן קבעו רביזיה של כל לימוד החינוך התעבורתי והוצאנו חוברת גדולה של מערכי שיעור איך אנחנו מעשירים חבר'ה לפני שהם הולכים לצבא בכיתה י"ב בנושא בטיחות, שזה לא רק בעיה של משרד התחבורה, זו גם בעיה של משרד החינוך, כדי שהם יגיעו לטסט הם יהיו יותר מוכנים מבחינת ההבנה של הנושא ואיכות הנהיגה שלהם תהיה טובה – גם הדברים האלה תקועים.
<משה בקר: לכן הפתרונות צריכים להיות בשני כיוונים: אחד, בשום פנים ואופן לא הפרטה, למרות שזאת מילת קסם והיושב-ראש ציין את המילה הזאת.
<משה בקר: זאת בעיה.
<משה בקר: צריך להיות מנגנון אחר, אולי רשות לבחינת נהיגה במדינת ישראל.
<משה בקר: הדגם שמשרד התחבורה הלך ופתח טסטים של רכב ליוזמה הפרטית בהפרטה יצר מצב שכל אחד שיש לו מכון טסטים רוצה להראות לכולם שאצלו קל לעבור את הטסט, ולכן הוא מושך יותר אנשים, כי יש לו הכנסה פר רכב - - -
<עוזי יצחקי: כמה תאונות קטלניות יש?
<משה בקר: נכון, אתה צודק.
<עוזי יצחקי: סליחה, תדייק.
<עוזי יצחקי: תדייק.
<עוזי יצחקי: דווקא ממך אני מצפה לדייק.
<עוזי יצחקי: כמה תאונות קטלניות על רקע כשל טכני כתוצאה מכלי רכב יש?
<משה בקר: המשטרה לא חוקרת את הנושא, לא יודעת.
<עוזי יצחקי: אתה חוקר ואתה יודע.
<אהוד סריפיאן: זה לא רלוונטי.
<אהוד סריפיאן: וכמה תאונות דרכים קורות?
<אהוד סריפיאן: מה זה רלוונטי, עוזי?
דוד צור: אני מבקש, מר בקר בזכות דיבור.
<משה בקר: בדיוק כמו שאומרים ש-2% יותר במהירות.
דוד צור: היינו בנקודה השנייה.
<משה בקר: ההפרטה הזאת תפגום, מפני שמה שיקרה זה מכוני הפרטה פרטיים שעושים מבחני רישוי נהיגה, כמובן הם ירצו למשוך אליהם כמה שיותר נבחנים, ואנחנו נראה שאותה בעיה של בקרה של משרד התחבורה על מכוני הרישוי על כלי רכב, למרות שכפי שנאמר כאן אין לזה משקל בבטיחות בדרכים - - -
<עוזי יצחקי: אלה העובדות.
<משה בקר: איזה עובדות?
דוד צור: נשמע את המנכ"ל תיכף.
<עוזי יצחקי: לפני שאתה אומר שאין בקרה, תבדוק.
<עוזי יצחקי: רק השבוע סגרנו שני מכוני רישוי.
<משה בקר: הסגירה תמיד זמנית לשלושה שבועות, חודש, וזהו.
דוד צור: מר בקר, אני מבקש לחתור לסיום.
<משה בקר: הפתרון קיים, ולכן אנחנו לא צריכים להתווכח, עוזי.
<משה בקר: הפתרון קיים והוא בשני כיוונים: האחד זה מול האוצר, בגלל נושא התקציב.
<משה בקר: זה אומר שעם גידול כמות אלה שמגיעים לבחינה, צריך להגדיל את התקנים.
דוד צור: והשני?
<משה בקר: השני זה כל הנושא של תוכנית.
<משה בקר: כדי לבנות תוכנית צריך לדעת איפה אנחנו עומדים היום ושנצא קדימה, צריך לקום צוות - - -
<עוזי יצחקי: בראשותך.
<אהוד סריפיאן: גם לא בראשותו של עוזי.
<משה בקר: אם היו עושים את הדברים בראשותי כמו שצריך - - -
<עוזי יצחקי: יישמנו מעבר.
<עוזי יצחקי: אתה חי 20 שנה אחורה, מר בקר.
<עוזי יצחקי: בימי יוזנט אתה חי.
<משה בקר: יוזנט לקח את זה עקום - - -
<משה בקר: אני לא מתבייש בתואר שלי, ד"ר בקר, והידע שיש לי בתחומי תחבורה ובטיחות בדרכים לא נופל מהידע שיש לעוזי, למנכ"ל.
<עוזי יצחקי: לא אמרתי שיש לי ידע.
<משה בקר: אני בעניינים עם היד על הדופק.
<משה בקר: אני רוצה להשלים את ההמלצה שלי.
<משה בקר: צריך לקום צוות שבו יהיו נציגים גם של הבוחנים, גם של מורי הנהיגה, גם של משרד התחבורה, גם של משרד האוצר, והוא צריך לבחון את כל הסוגיה הזאת בצורה שיטתית ולהגיש תוכנית.
<משה בקר: אי-אפשר לירות מהמותן, לא בחקיקה מהיום למחר, שאולי תקל לרגע - - -
דוד צור: אנחנו במשבר עכשיו.
<משה בקר: במשבר הייתי אומר לבוחנים: תעבירו טסטים לאלה שאמורים להתגייס בשלושה החודשים הקרובים, אל תשבתו מול אלה - - -
<אהוד סריפיאן: יש לנו פתרון לדברים האלה.
<משה בקר: תוך כדי עבודה בזמן קצוב – לדעתי שלושה חודשים – אותו צוות שיקום יוכל להגיש המלצות רלוונטיות עם תוכנית, ולדעתי אפשר לממש אותה.
דוד צור: חבר הכנסת הופמן.
רונן הופמן: אני לא אכביר מילים, ד"ר בקר ענה על רוב השאלות שרציתי לשאול, אבל אני כן רוצה שנתמקד בדבר אחד.
רונן הופמן: לפעמים אנחנו מחפשים את המטבע מתחת לפנס או מרוב עצים לא רואים את היער.
רונן הופמן: אנחנו דנים פה ב-145 משפחות, בתעסוקה וכן הלאה.
רונן הופמן: בסוף אנחנו צריכים לזכור שמדובר בחיי אדם.
רונן הופמן: יש קשר ישיר בין ההפרטה הצפויה לבין חיי אדם.
רונן הופמן: זה לא נושא רגיל, זה לא נושא שגרתי – 257 הרוגים, נדמה לי, רק מתחילת השנה הזאת בתאונות דרכים.
רונן הופמן: אני אומר לא לתפארת המליצה – יש קשר ישיר בין ההפרטה של התחום הזה לבין - - -
דוד צור: לא שמענו את משרד התחבורה אומר את זה.
<אהוד סריפיאן: שמענו את השר אומר את זה.
דוד צור: גם אני שמעתי את השר, הוא אמר משהו אחר.
דוד צור: הוא לא אמר: אנחנו הולכים להפרטה.
דוד צור: הוא אמר: אם לא נמצא פתרון, בסוף נלך להפרטה.
דוד צור: כך שמעתי.
דוד צור: אם יש לי טעות, יכול להיות שלא שמעתי טוב ונשמע את המנכ"ל.
רונן הופמן: זאת הנקודה שרציתי להדגיש.
רונן הופמן: אני חושב שאנחנו צריכים להיות מאוד-מאוד זהירים וקפדנים בעניין הזה.
דוד צור: אני חייב לחתור לסיום של הדיון הזה, יש לנו עשר דקות, רבע שעה מקסימום.
דוד צור: אני לא אתן סבב שני לתלמידים, כי שמעתי אותם.
דוד צור: איתמר לוין, אני אתן לו לדבר ואני אחזור לנציגות של הבוחנים.
דוד צור: אני שם לכם על השולחן לפני שאנחנו שומעים את המנכ"ל ומבקש בשם התלמידים האלה שדיברו פה מדם לבם, קודם כול, בראש ובראשונה, כמי שמכבד מאוד גם את זכות השביתה: תפסיקו את השביתה הזאת.
דוד צור: מרגע שאתם יוצאים מפה תשבו עם המשרד, תתחילו, עד שיצא עשן לבן.
דוד צור: לא מגיע לנו ב-2013 להיות בשירות אנכרוניסטי.
<אהוד סריפיאן: אדוני, אנחנו רוצים ללכת לבורר.
<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים ללכת עכשיו לבורר.
<אהוד סריפיאן: מפה לצאת לבורר.
<אהוד סריפיאן: מה יותר פשוט?
דוד צור: אני לא חבר הסתדרות, אני אומר לכם: קודם כול, תסיימו את השביתה ותיכנסו מיד למשא-ומתן כדי לחזור לעבודה תקינה.
דוד צור: על הגב של התלמידים האלה אי-אפשר לייצר כזה תור, שאחרי זה לא תהיה ברירה, וזה יביא אותנו לבעיות בטיחות.
דוד צור: זה משול לבדיקות ביטחוניות שעושים בדרך לטקס, ממתינים אלפים בחוץ, ובסוף מפקד המחוז אין לו ברירה ואומר: יאללה, תשחררו, ובדרך גם יכול להיכנס מישהו.
דוד צור: הבאתי את עולם המושגים שלי.
דוד צור: התור הזה שילך ויתארך, נקבל אותו בהרוגים בכבישים.
דוד צור: לכן חשוב מאוד לסיים היום, עכשיו, את השביתה, להצהיר שאתם מוכנים מיד להיכנס למשא-ומתן, כנ"ל למשרד התחבורה.
דוד צור: הבית הזה מוצא לנכון להתערב במשבר הזה, כי אין זמן.
דוד צור: אחרי זה לכל הנושאים של הקמת צוות לבחינה להמשך, לטווח הארוך, אלה דברים שאפשר וצריך לקבל.
דוד צור: דיברנו פה על שינויים.
דוד צור: בגדול, זו הציפייה שלי להתייחסות גם מהמנכ"ל שידבר פה וגם מהבוחנים.
דוד צור: איתמר, בקצרה.
<איתמר לוין: אני אדבר ממש בקצרה.
<איתמר לוין: קודם כול, אני חושב שאפשר להציע את חבר הכנסת וקנין בתור מגשר, נראה לי שהוא יעשה את זה הכי טוב.
<איתמר לוין: אם אנחנו לא יוצאים מהמקום הזה עם בשורה על סיום שביתה לפחות עם לוח-זמנים, לא עשינו כלום היום.
<איתמר לוין: דבר שני, שני דברים עומדים בפתח שהבטיחו לנו: האחד זה מעמדו של המורה.
<איתמר לוין: אני לא רוצה לגעת בזה כאן, אבל יש ועדה שעדיין לא קמה, שעדיין לא דנה והיא מקרינה על כל התהליך של לימוד הנהיגה שהוא חשוב.
<איתמר לוין: הוועדה השנייה שעדיין לא קמה ונגעו בקצוות שקשורים זה בעניין מבחן הנהיגה המעשי.
<איתמר לוין: חייבים להקים אותה.
<איתמר לוין: קריטריונים וכל מיני דברים שדיברו עליהם, חייבים להחליט על זה וחייבים לבצע את זה בשיתוף המורים לנהיגה, בשיתוף אנשי מקצוע, כי לדעתנו היום יש הרבה מקום לשינוי המבחן המעשי, כדי שהוא ייתן למורים ללמד כמו שצריך, בשאיפה שנגיע למצב שאפשר לעבור בטסט ראשון, כי המורים לנהיגה יודעים ללמד, אבל הם לא יודעים ללמד למבחן, והמבחן לא נותן את הכלים ללמד את כל החומר.
<איתמר לוין: מה שאני מבקש, לא להיכנס לשום נתון של המחיר, הדרך, המבחן, הבוחנים, לפני שפותחים ועדה מקצועית שתדון במשך חודש-חודשיים על כל האספקטים.
<איתמר לוין: אנחנו נתרום כמה שאפשר.
<איתמר לוין: משם אפשר לצאת לדרך חדשה.
דוד צור: יש לנו פה מורה לנהיגה, אז כדי להיות מגדרית צודק, ניתן גם למורה.
<קריאה: יש פה גם בוחנת.
דוד צור: אם תתנו לה במקומכם, אני אשמח.
<דינה קאטייפה: מדברים כאן על הערך של הטסט, דיברו פה קצת על הנושא של הכסף, אני רוצה להדגיש כמורה שרואה תלמידים, שהתלמידים מסתכלים על טסט כדבר שמכבדים אותו.
<דינה קאטייפה: חלק מהכבוד של תלמיד לטסט זה הזמינות שלו.
<דינה קאטייפה: אם כל יום תלמיד יוכל לגשת לטסט, ירד הערך שלו.
<דינה קאטייפה: אם הטסט יעלה כמו מחיר שיעור, תלמידים ירצו טסטים, לא יעניינו אותם השיעורים.
<דינה קאטייפה: כמורה לנהיגה חשוב לי מאוד לשים דגש על הקטע של ההוראה ולגרום לתלמיד להעריך את הטסט, שהוא יחכה לו, לא כמו היום, כמו יהלום, אבל גם לא כמו גרעינים.
דוד צור: כמה זמן את מורה לנהיגה?
<דינה קאטייפה: שבע שנים.
יצחק וקנין: אני מוכן להתפשר אתך על שלושה שבועות.
חמד עמאר: דווקא בנושא הזה יש לי הצעת חוק.
דוד צור: הצטרף אלינו חבר הכנסת עמר, שהוא יושב-ראש השדולה - - -
דוד צור: רבותי.
חמד עמאר: אתה לא מאמין, העוזר שלי הוא מורה לנהיגה לשעבר.
דוד צור: חבר הכנסת עמר, רבותי, התנהגתם יפה עד עכשיו.
דוד צור: קודם כול, אמרתי, הצטרף אלינו חבר הכנסת עמר.
דוד צור: נצטרך פה את המשטרה להתערבות בין מר בקר לבין עוזי...
דוד צור: הצטרף אלינו חבר הכנסת עמר, שהוא יושב-ראש השדולה לבטיחות בדרכים.
דוד צור: קודם כול, אני אבקש מארגון הבוחנים להתייחס למה שביקשתי וגם לסיכום, שניים-שלושה נושאים, ואני אאפשר למנכ"ל המשרד.
דוד צור: חבר הכנסת עמר, רצית לומר משהו, אני אתן גם לך את האפשרות.
<איל אביאב: אני יושב-ראש ועד בוחני הנהיגה.
<איל אביאב: לפני כמה חודשים, עם כניסתו של ציון לתפקיד, אמרנו שלנו, לוועד, יש תוכנית לקצר את הזמן עד אפילו לשבוע בין מבחן למבחן ללא תוספת כוח-אדם.
<איל אביאב: מה ששמענו זה: אל תציעו לנו שום דבר, אתם לא תקבעו מה סדר-היום במשרד שלנו.
<איל אביאב: זאת אומרת, אל תגידו לנו מה לעשות.
<איל אביאב: זה דבר אחד.
<איל אביאב: מדברים פה על הפרטה של התיאוריה כהצלחה.
<איל אביאב: אני לא רואה את זה כהצלחה.
<איל אביאב: לך תסתכל על שיעור העוברים בתיאוריה לעומת מה שהיה לפני ההפרטה, ותבין את הנקודה.
חמד עמאר: מה התוצאות, יותר עוברים או פחות עוברים?
<איל אביאב: פחות עוברים.
<אבי קרמר: יש הבדל בין זמינות למקצועיות.
<אבי קרמר: התיאוריה שונתה.
<אהוד סריפיאן: על התייעלות מדברים.
<איל אביאב: מה שאני אומר שהמשרד מתנהל כמו בשנות ה-50 של מדינת ישראל.
<איל אביאב: הגיע הזמן להעלות שלב ולהתקדם בכל הסוגיה של מבחני הנהיגה.
<אהוד סריפיאן: אני רוצה להוסיף.
<אהוד סריפיאן: אדוני, אתה אומר פה: תחזרו מחר לעבודה.
דוד צור: היום.
דוד צור: למה מחר?
<אהוד סריפיאן: אני זורק פה כפפה למנכ"ל משרד התחבורה, עוזי, אני אומר לו: בוא נצא מפה עכשיו.
<אהוד סריפיאן: הרי היינו לפני שבוע אצלו במשרד וסיכמנו דברים, ושום דבר לא בוצע.
<עוזי יצחקי: כי סיכמתם דברים של סחיטה.
<אהוד סריפיאן: אל תפריע לי.
<אהוד סריפיאן: לא סחטנו.
<אהוד סריפיאן: סיכמנו בפגישה דברים, יצאנו, הבטחת ולא קיימת שם דבר.
<עוזי יצחקי: קיבלת תשובה שלילית.
<אהוד סריפיאן: לא נכון.
<אהוד סריפיאן: לא קיבלנו תשובה ממך.
<עוזי יצחקי: יושב-ראש הסתדרות עובדי המדינה קיבל תשובה שלילית.
<אהוד סריפיאן: אדוני, לא קיבלנו תשובה ממך.
<אהוד סריפיאן: מה שאתה אומר, רחוק מן האמת.
<עוזי יצחקי: רציתם לקבל משהו ולא קיבלתם.
<אהוד סריפיאן: כך שנה אנחנו מתנהלים אתך, אדוני.
<עוזי יצחקי: אז תמשיך לשבות.
<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים היום, אדוני, שימונה בורר, ללכת ולשבת אתו, לסגור את הסיפור הזה.
<אהוד סריפיאן: אנחנו מוכנים מחר בבוקר לחזור לעבודה אם נקבל את מה שמגיע לנו על-פי חוק.
<אהוד סריפיאן: אנחנו לא מבקשים משהו, לא ביקשנו כלום.
<עוזי יצחקי: שיקבעו שזה על פי חוק, תקבל.
<אהוד סריפיאן: יש ועדה, אתה בעצמך ישבת שם והודית בישיבה האחרונה בפה מלא שמה שנאמר פה הוא נכון.
<אהוד סריפיאן: אתה מסכים אתי?
דוד צור: אני חוזר עוד פעם לעניין.
<עוזי יצחקי: אנחנו לא ננהל פה משא-ומתן.
<עוזי יצחקי: קודם כול, תחזרו לעבודה.
<אהוד סריפיאן: כבר שנה אנחנו רודפים אחריך לנהל משא-ומתן.
<עוזי יצחקי: תחזרו לעבודה.
<אהוד סריפיאן: אדוני, לפני שבוע מנכ"ל משרד התחבורה התקשר, הוא אומר לי: מה אתה רוצה ממני?
<אהוד סריפיאן: העובדים שלי לא עושים את מה שאני רוצה.
<אהוד סריפיאן: אם העובדים שלך לא עושים, תפריטו את המשרד.
<עוזי יצחקי: אתה רוצה שבפעם הבאה אני אקליט אותך?
<אהוד סריפיאן: תפריט את המשרד שלך ולא את הבוחנים.
<עוזי יצחקי: לא אמרתי דבר כזה.
<עוזי יצחקי: אולי בהסתדרות אומרים משהו ולא עושים, לא במשרד התחבורה.
<אהוד סריפיאן: אדוני, אנחנו מחר - - -
דוד צור: ביקשתי משהו.
<אהוד סריפיאן: מחר אנחנו מוכנים לחזור לעבודה - - -
<עוזי יצחקי: תחזור קודם כול לעבודה.
<אהוד סריפיאן: אנחנו נחזור כשתשלם לנו את מה שמגיע לנו על-פי חוק.
<אהוד סריפיאן: אני לא דורש משהו אחר.
<אהוד סריפיאן: אתה מבין איך זה הולך איתך, אדוני?
<אהוד סריפיאן: "תחזור לעבודה".
דוד צור: זה גם מה שאמרת, שאתם מוכנים לחזור לעבודה ובמקביל לנהל משא-ומתן.
<אהוד סריפיאן: לא במקביל.
<אהוד סריפיאן: אדוני, שישלם את מה שמגיע לנו על-פי חוק במדינת ישראל.
<אהוד סריפיאן: המכובדים שיושבים פה חוקקו חוקים.
<אהוד סריפיאן: אנחנו אזרחים.
דוד צור: אתה רוצה לנהל את המשא-ומתן כאן?
<אהוד סריפיאן: אני רוצה פה.
<אהוד סריפיאן: אני מוכן, אדוני.
דוד צור: אי-אפשר.
דוד צור: זו לא הפלטפורמה.
<אהוד סריפיאן: אם אתה מציע, בוא ננהל.
<אהוד סריפיאן: בואו נלך לבורר, אדוני.
<אהוד סריפיאן: תמנה בורר, נלך לבורר.
<עוזי יצחקי: לא תחת אש.
דוד צור: זה נהיה מלחמת אגו.
<עוזי יצחקי: זו מדיניות של הממונה על השכר, תביא את הממונה על השכר.
איציק שמולי: אתם רוצים לחסל את זכות השביתה?
<אהוד סריפיאן: אדוני, אני מוכן להראות מכתבים שכתבנו למנכ"ל משרד התחבורה ולעוזרים שלו שאנחנו מבקשים לנהל משא-ומתן, תשובה אחת לא קיבלנו במשך שנה.
דוד צור: עוזי, לפני שאתה מדבר, הכנסת לקחה על עצמה לקבוע פה דיון מקצועי ולהיכנס לתכנים, אבל בגלל שאנחנו במשבר, אנחנו לא יכולים להתעסק עכשיו בוועדות, תכנים וכן הלאה.
דוד צור: יש פה משבר ומצאנו לנכון לדון.
דוד צור: קראנו פה לבוחנים לחזור חזרה לעבודה לאלתר ובמקביל להתחיל לנהל משא-ומתן.
דוד צור: זכות השביתה, ויש פה לפחות נציגות מהקואליציה של שלושה, ואתה מנכ"ל של משרד שוודאי בקואליציה, שלושתנו לדעתי ניאו-ליברלים בענייני הפרטה, אמרנו את זה, וגם אמרנו שאנחנו בעד הפרטת הנמלים ואנחנו הולכים עם המשרד, כי אנחנו חושבים שהמשרד עושה דברים גדולים בתשתיות, ברפורמות, בפתיחת השמיים.
דוד צור: אלה דברים באמת היסטוריים.
דוד צור: זאת אומרת, המשרד הזה הוא משרד יוצא מן הכלל טוב.
דוד צור: איפה בסוף אנחנו נופלים?
דוד צור: על השירות לאזרח.
דוד צור: ודאי ועדה שיקר לה מאוד השירות לאזרח.
דוד צור: כתבו לי פה שיש בן של נספח צה"ל.
דוד צור: מי זה?
<גיא פלד: אני.
דוד צור: תיכף ניתן לך גם איזו מילה להגיד.
דוד צור: בן של נספח צה"ל שהגיע מהשליחות במיוחד לעשות פה טסט, הכרטיס שלו כנראה יפוג, והוא יצטרך לחזור בלי טסט.
דוד צור: איפה אבא משרת?
<גיא פלד: אבא משרת כנספח צה"ל בהודו, בניו-דלהי.
<גיא פלד: הגעתי במיוחד בשביל הטסט.
<גיא פלד: נחתתי אתמול בצהרים.
דוד צור: מי המורה שלך?
<גיא פלד: איציק סנדלר.
<קריאה: הוא לימד אותו בהודו?
<גיא פלד: הייתי פה בקיץ שעבר, בחופשת הקיץ האחרונה, למדתי, לא היה לי מספיק זמן.
<גיא פלד: אני בן 17.
<גיא פלד: נכשלתי בטסט הראשון, הגעתי במיוחד עבור טסט עכשיו.