GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
באסל גטאס: לפי הערכת מחוז הצפון של המשרד לאיכות הסביבה, כל העלות של פיזור העכר בצפון או לפחות בחלק גדול מהצפון: 230 אלף שקל.
אבישי ברוורמן: שלמה, אתה מסכים למספרים האלה?
<שלמה קפואה: אם יש – אף אחד לא יודע בדיוק – בין 70 ל-100 אלף קוב עכר בשנה, וכל קוב עולה כ-30 עד 50 שקל לפיזור – נעשה את המכפלה.
אבישי ברוורמן: חצי מיליון שקל וזה פותר את הסיפור הזה.
<עדי נעלי: ועלות הנזק להתמוטטות מט"ש כרמיאל היא מעל 5 מיליון שקלים.
אבישי ברוורמן: אבל זאת הבעיה פה.
אבישי ברוורמן: אתה מדבר על הזיתים – השיחה הזאת נכונה כמעט לכל מקום בארץ ולכל דבר.
אבישי ברוורמן: השאלה היא: מי אחראי, מי לוקח פעולה ומי מבצע?
אבישי ברוורמן: אני מבקש עכשיו לדעת מי בעל הבית שלוקח את זה?
אבישי ברוורמן: האם זה שר החקלאות?
אבישי ברוורמן: מי אחראי פה?
<ג'מאל מדלג': אין אחראי – אני אגיד למה משרד החקלאות קצת מגמגם, כי התחום הזה של תעשיית הזיתים הוא גבולי: הוא בין חקלאות לבין תעשייה.
אבישי ברוורמן: נציג שר כלכלה יושב פה, נציג משרד הכלכלה, מר מרק פורזיקי שהוא מנהל תחום כלכלה ותעשיות קלות – איפה אתה?
<צבי אלון: מה הוא אשם שהוא לא נסע להודו?
<ג'ריס ג'השאן: דברנו לפני חודשיים במשרד של מועצת הזית וסיכמנו שנשלם על כל קוב 15 שקל כהשתתפות עצמית ושהם יפזרו את העכר.
<ג'ריס ג'השאן: אחרי חודש, כמו שאומרים, דיבור באוויר.
אבישי ברוורמן: אתם מבינים?
אבישי ברוורמן: זה יד ימין ויד שמאל וכל אחד רוצה כותרת בטוויטר ובפייסבוק ולהופיע בעולם.
אבישי ברוורמן: חקלאים יודעים שבחיים צריכים לעבוד ולא לדבר.
<שלמה קפואה: כבוד יושב-ראש הוועדה, אני מוכרח לתקן שני דברים: ראשית, 100 אלף כפול בין 30 ל-50 זה בין 3 ל-5 מיליון שקלים.
<שלמה קפואה: זה לא בשמים, אבל זה הסכום ולא 300 אלף שקל.
אבישי ברוורמן: הוא אמר שהם מוכנים לשלם 15 שקל על כל קוב – תכפיל לי את זה.
<סעיד נעאמנה: לא מוכנים.
<סעיד נעאמנה: מי אמר מוכן?
אבישי ברוורמן: אף אחד לא אמר מוכן, אני אומר מוכן.
אבישי ברוורמן: אל תשלם.
אבישי ברוורמן: אנחנו עושים פה דיון תיאורטי איך אפשר לפתור את הבעיה, להבין מה קורה פה.
<שלמה קפואה: המשרד באמת בא לקראת העניין.
<שלמה קפואה: היה לנון מאוד קשה לגייס בתוך המשרד 600 אלף שקל מוועדת התמיכות – זאת ועדה סטטוטורית – אבל גייסנו את הכסף.
<שלמה קפואה: המשרד, המדינה, לא נותנת כסף למי שחשוד בעברה.
<שלמה קפואה: מי שאין לו רישיון עסק, זאת עברה.
<שלמה קפואה: לכן הייתה פה בעיה רצינית מאוד: לרוב בתי הבד אין רישיון עסק, גם לא היתרי בנייה, זאת בעיה משפטית.
<שלמה קפואה: כמו כן, כדי לתת כסף רוצה החשב לדעת על מה אני נותן כסף.
<שלמה קפואה: כלומר, יבוא בעל בית הבד ויצהיר על כמות מסוימת של קוב של עכר וכולי, כדי שנוכל לבדוק אותו, כי המדינה רוצה לבדוק ורוצה לדעת כמה זיתים הוא עיבד.
<שלמה קפואה: הם לא היו מוכנים לדווח.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת הייתה פה בעיית העברת מידע.
אבישי ברוורמן: אם המידע מבעלי בתי הבד היה על השולחן והיה דיווח – אתה חושב שבהסתברות גבוהה אפשר להתקדם?
אבישי ברוורמן: חלק מהכספים הם ישלמו וחלק המדינה תוסיף?
<ג'מאל מדלג': בתי הבד קיימים לפני קום מדינת ישראל ועדיין לא קיבלו רישיון – איך זה יכול להיות?
<ג'מאל מדלג': מאיפה נקבל רישיון?
<ג'מאל מדלג': אנחנו עובדים.
<שלמה קפואה: אני מבין.
<שלמה קפואה: אני ראש אגף אגרואקולוגיה, אין לי סמכות לקבל החלטה בתחום התקציבים.
אבישי ברוורמן: מי אחראי על הנושא הזה של הרישוי?
<עמרי פרג: איך יכול להיות שאני לא אדווח כמה זיתים עיבדתי אם לפי הכמות בדיווח למועצת הצמחים וענף הזית אני מקבל את תו האיכות?
<עמרי פרג: זה לא הגיוני.
<עמרי פרג: האינטרס שלי לדווח שעשיתי כמה שיותר כדי לקבל תו איכות בלי שייחסר לי אז לא הגיוני מה שהוא אומר.
אבישי ברוורמן: אני צריך לקחת מישהו שיעשה סדר.
באסל גטאס: חייב לעשות טיפול מרכזי.
אבישי ברוורמן: אנשים באים לכנסת, יש להם ציפיות, ותמיד השיחות האלה ותמיד יש איזו הכרזה – פה צריך פרויקטור שייקח את כל הדברים, אם צריך לעשות רישיונות פעם אחת – לעשות רישיונות; אם צריך מידע – שיהיה מידע.
אבישי ברוורמן: אנשים צריכים להתרגל לעבוד בצורה מודרנית אחרת שום דבר לא יקרה.
אבישי ברוורמן: עורך דין סעיד נעאמנה, אתה מייצג בעלי בתי בד אבל אין לך בית בד?
<סעיד נעאמנה: יש לי.
<סעיד נעאמנה: גם וגם.
<סעיד נעאמנה: יש לי בית בד בעראבה.
<סעיד נעאמנה: ראשית אני מודה לכם על ההזמנה ועל העלאת הנושא לדיון בוועדה.
<סעיד נעאמנה: אכן, לפני היותי עורך דין, אני בן למשפחה שמחזיקה בית בד מזה עשרות שנים, אולי בית הבד הראשון שהוקם בצפון לפני קום המדינה, וזה עובר מדור לדור.
<מוחמד מוסטפא נעאמנה: אני אבא שלו.
<מוחמד מוסטפא נעאמנה: נולדתי ליד הריחיים לפני 70 שנה.
<סעיד נעאמנה: עלו פה כמה נקודות וכמה דברים מאוד חשובים.
<סעיד נעאמנה: באתי בתקווה, אם לא באמונה מלאה, לצאת מפה עם פתרון לבעלי הבד שבאמת סובלים קשות.
<סעיד נעאמנה: דיברו כאן על כמות הייצור המקומי ועל הצריכה הארצית הכוללת שזה כמעט אחד לאחד: 18,000 טון.
<סעיד נעאמנה: בארץ מייצרים 18,000 טון שמן ואנחנו צורכים 18,000 טון – הבעיה היא בייבוא, זה מה שנאמר.
אבישי ברוורמן: יש ייצוא מסוים, קטן, או בכלל לא?
<סעיד נעאמנה: מינורי מאוד.
אבישי ברוורמן: אז אין ייצוא – זה מה שיש.
<סעיד נעאמנה: לא אמרתי ייצוא – אמרתי ייצור.
אבישי ברוורמן: הייצור המקומי 18,000 וגם הצריכה – כמה בתוך זה הייבוא?
<סעיד נעאמנה: רציתי להגיד שהשמן שאנחנו מייצרים בארץ מספיק לנו.
מיכל רוזין: זה לא יכול להיות.
מיכל רוזין: כי אם יש ייבוא ונמכר פה ייבוא ואתה אומר שהצריכה שווה לייצור - - -
באסל גטאס: לא שווים – יש עודף.
<סעיד נעאמנה: יש עודף במחסנים שלנו, זה מה שאני אומר.
<צבי אלון: יש גם סירוגיות – יש שנים שזה 18,000 ויש שנים שפחות.
מיכל רוזין: האם בגלל הייבוא נשארים עודפים?
<סעיד נעאמנה: אני לא מצליח למכור.
<סעיד נעאמנה: כן, בדיוק.
אבישי ברוורמן: כמה ייבוא יש בשנה?
<צבי אלון: כ-2,000 טון.
אבישי ברוורמן: בסדר, 2,000 מתוך ה-18,000.
<סעיד נעאמנה: 2,000 טון בשנה מייבאים – זה מה שנשאר במחסנים בבתי הבד.
<סעיד נעאמנה: זאת אחריות המשרדים הממשלתיים לעזור לנו בזה: להוריד כמה שיותר את מכסת הייבוא כדי שאנחנו נוכל למכור את השמן שלנו.
<סעיד נעאמנה: כמו כן, מייבאים שמן, כמו שנאמר פה, באיכות ירודה מאוד.
<סעיד נעאמנה: דברו כאן על העלאת המכס.
<סעיד נעאמנה: זאת גם אופציה.
<סעיד נעאמנה: לשאלתך אדוני, אם אפשר להתפרנס מהענף?
<סעיד נעאמנה: חד משמעית לא.
אבישי ברוורמן: בגלל זה אתה כבר עורך דין ולא מתעסק בזה.
<סעיד נעאמנה: עשיתי חישוב מדויק: לייצר קילו שמן זית עולה 18.5 שקל – זה בדיוק כמה שעולה לי.
<סעיד נעאמנה: באים הסוחרים הגדולים ומציעים 15-14 שקלים.
<סעיד נעאמנה: אני לא יכול למכור ב-14 שקל כי אני מפסיד.
<סעיד נעאמנה: אני אומר לכם, יש בעלי בתי בד שמוכרים כי אין להם איפה לאחסן, הם מפחדים שהשמן יתקלקל, אז לפחות הם מכניסים מעט כסף לכיס.
<סעיד נעאמנה: זה בכלל לא לפרנסה.
<סעיד נעאמנה: יש לנו שתי בעיות: העכר ומחיר המים.
אבישי ברוורמן: בעיית המים היא בעיה כללית.
<סעיד נעאמנה: לא יכול להיות שנשלם 15 שקלים לקוב מים.
אבישי ברוורמן: אנחנו נדון פה במחיר המים – זה לא רק לזית, זה לכולם.
<סעיד נעאמנה: לגבי העכר – זה הפורום השני או השלישי שאני משתתף בו – מדברים על פיזור.
<סעיד נעאמנה: לדעתי, כמו שאני מכיר את השטח ואת המצב, זה פתרון דמיוני ולא ישים.
<סעיד נעאמנה: עובדה, האדון אמר פה שהתחילו לדון בזה ב-1996, עבור שנים ולא נעשה כלום – לא מצליחים ליישם אותו.
אבישי ברוורמן: איזה פתרון אתה מציע?
אבישי ברוורמן: תציע לנו פתרון – לא בעיות.
<סעיד נעאמנה: אני מציע לכם שתאגיד המים, למשל אצלנו באזור זה מי הגליל – יש אצלנו מאגר שהוא משותף ל-6-5 כפרים ולא משתמשים בו.
<סעיד נעאמנה: שייאגרו בו את העכר ויישאבו אותו הדרגתית למט"ש בכרמיאל.
<סעיד נעאמנה: הרי שם זה קורס בגלל שכל העכר מגיע לשם בבת אחת.
<סעיד נעאמנה: אבל בגלל שזה עולה להם 10 שקלים הם לא רוצים לממש את ההצעה הזאת והם רוצים להטיל את הכול עלינו.
<סעיד נעאמנה: אי אפשר, אנחנו לא יכולים.
אבישי ברוורמן: מר קפואה, בדקתם את הפתרון הזה?
<שלמה קפואה: יתר על כן, מר ג'השאן שפועל במראר יחד עם שלושה בתי בד – יש ארבעה בסך הכול – יודע שהמשרד להגנת הסביבה בנה מאגר מיוחד שעלה כחצי מיליון שקל.
<שלמה קפואה: המאגר לא תוחזק: היו בו משקעים, היו ריחות קשים מאוד ממנו.
<שלמה קפואה: המשרד השקיע עוד 500 אלף שקל כדי לסגור אותו ולהרוס אותו.
<ג'ריס ג'השאן: אנחנו שילמנו על זה – לא הם ולא מהמועצה – בעלי בתי הבד עשו את זה.
<ג'ריס ג'השאן: אחרי שנה בית הסוהר הריח את העכר וקבע שזה לא מתאים לו.
<ג'ריס ג'השאן: יש לו פרוטקציה – סגרו לנו את המאגר.
<ג'ריס ג'השאן: אל תדבר על זה.
<סוהיל זידאן: בנושא פיזור מי העכר, יש לי זכות למחקר ראשוני עם מורי ורבי פרופסור לביא בקיבוץ בית ניר – פיזור מי העכר עובד בעולם.
<סוהיל זידאן: ביוון, עד היום הפתרון הזה קיים.
<סוהיל זידאן: אדוני אבחן את הנקודה הבעייתית והיא: מי ישלם?
<סוהיל זידאן: זאת השאלה.
<סעיד נעאמנה: מי ישלם?
אבישי ברוורמן: אני חושב שכשאבא שלך היה צעיר, היה אחד, קצת מהעולם התחתון, בתחנה המרכזית בתל אביב.
אבישי ברוורמן: קראו לו שולמן.
אבישי ברוורמן: אז היו אומרים: אם יש בעיה, שולמן ישלם.
אבישי ברוורמן: כי ידעו שהוא לא משלם.
<סעיד נעאמנה: אם תאגיד המים אצלנו ייקח את הדברים לידיים, ינקה את המאגר ויפעיל אותו – אין בעיה.
אבישי ברוורמן: אני שואל את המומחים, את אלון ואת עדי – הרי הבעיה של העכר קיימת בכל העולם, ביוון, בספרד, באיטליה – האם פתרון הפיזור הוא הפתרון שמיושם ברוב מדינות אירופה?
אבישי ברוורמן: זאת השאלה הראשונה שלי.
אבישי ברוורמן: יש למישהו תשובה?
<עדי נעלי: הפתרון הוא נקודתי לאותה מדינה.
<עדי נעלי: אין לנושא תשובה אחת.
אבישי ברוורמן: אילו פתרונות יש?
<עדי נעלי: לכן, כל נושא חייב להיות מותאם - - -
אבישי ברוורמן: זאת לא תשובה.
<שלמה קפואה: באיטליה עושים את זה כחוק בתקנות המים שלהם.
<שלמה קפואה: באיטליה מפזרים עד 8 קוב לדונם.
אבישי ברוורמן: באיזו מדינה לא מפזרים?
<שלמה קפואה: לא יודע, אבל בכרתים עושים את זה.
אבישי ברוורמן: אם בכל המדינות בסביבה עושים פיזור, אז סביר שגם בישראל יעשו פיזור.
אבישי ברוורמן: השאלה היא מי יממן את זה?
<שמעון לביא: הפיזור לא בא רק להפטר מהעכר, בחלק מהגידולים – בכרם, בתירס – זה מעלה את היבולים.
<שמעון לביא: צריך לארגן את העניין אבל כאמור העלות פה היא לדעתי יכולה להיות קטנה מאוד מכיוון שאלו שישתמשו במים האלה גם ירוויחו מזה.
אבישי ברוורמן: תודה רבה פרופסור לביא.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להתחיל לסכם כי יש לי פה עוד דיון.
<רמי זידאן: אני מודה לכם על ההזמנה שלנו.
<רמי זידאן: אני בעל בית בד משנת 1917, עוד לפני עראבה.
<רמי זידאן: אני מסחנין.
<רמי זידאן: אנחנו משחקים עם בית"ר ירושלים, הפועל תל אביב – אנחנו עם ליגת על.
<רמי זידאן: אדוני המכובד, אנחנו באים לכאן עם בעיה אחת: בעיית העכר.
<רמי זידאן: יש לי בית בד שהפעלתי אותו 8 ימים ב-2009 ונעלתי אותו בזמנו ועד היום אין לי בית בד אבל יש לי תביעה משפטית מאיכות הסביבה.
<רמי זידאן: ביקשו ממני השבוע בבית משפט השלום בחיפה 150 אלף שקלים שלא הרווחתי אותם ב-5 שנים.
<רמי זידאן: אני לא יכול לעמוד בזה.
<רמי זידאן: אני נועל את בית הבד, נעלתי אותו, ואני היחיד באזור.
<רמי זידאן: אני אומר לכולם לנעול את בתי הבד.
<רמי זידאן: להם אין בעיה: יש להם מערכות טיהור שפכים, יש להם מאגרים, יש להם מקומות ויש להם תקציב.
<רמי זידאן: לנו אין תקציב, אנחנו לא יכולים להחזיק את בתי הבד – אנחנו מחזיקים את זה בגלל דורות ההורים שלנו ואבות אבותינו שהיו להם בתי בד.
<רמי זידאן: אני מבקש, לאיכות הסביבה יש מאגרים פתוחים בסחנין ולפני שנה-שנתיים לקחו את העכר מכל בתי הבד ללא תשלום על יד מי הגליל.
<רמי זידאן: בעלי בתי הבד לא שילמו אף אגורה אחת.
<רמי זידאן: אחר כך הפסיקו.
<רמי זידאן: למה הפסיקו?
<רמי זידאן: לנו אין תקציב.
<רמי זידאן: אנחנו מוכנים שכל בית בד יעשה בור, מול בית הבד שלו, שיאחסן בו 30,000 ליטר עכר – עבודת יומיים-שלושה-ארבעה ימים – והם יבואו ויישאבו את העכר למאגר שלהם.
<רמי זידאן: תודה.
אבישי ברוורמן: שוקראן, תודה.
אבישי ברוורמן: האחרון לדבר הוא מר איברהים סמארה, בעל בית בד.
<עמרי פרג: אני גם רוצה לדבר כי אני מהדרום.
<עמרי פרג: כולם מדברים פה מהצפון.
אבישי ברוורמן: 16 שנה יש לי לב רחב לדרום.
אבישי ברוורמן: אתה תדבר, כי אומרים, אתה יודע, שהצפוניים צריכים לרדת דרומה כדי להחכים.
<איברהים סמארה: אני מראמה.
<איברהים סמארה: אני חושב שקצת סטינו מהנושא של המחיר של שמן הזית.
<איברהים סמארה: היום בראמה, אמרתי לכם, יש כמות גדולה הדונמים ויש שם מאות טונות של שמן מאוחסנים בבתים.
<איברהים סמארה: לחקלאי אין היום חשק אפילו לאסוף את הזיתים, זאת הבעיה העיקרית שלנו.
<איברהים סמארה: הבעיה שלנו, קודם כל, היא לא העכר אלא איך נביא את הפרי לבית הבד.
<איברהים סמארה: יש לי מטע קטן של זיתים ואני מביא מישהו שייקח 60% מהיבול.
<איברהים סמארה: כל שנתיים אנחנו מקבלים עונה כי אין מים.
<איברהים סמארה: נושא נוסף הוא נושא המים למטעים שלנו: למה לא דואגים שיהיו לנו מים להשקות את העצים שלנו?
אבישי ברוורמן: נעשה עוד דיון, כי התחלנו את הדיון עם תאגידי המים ואנחנו ממשיכים בדיון הזה.
<איברהים סמארה: פעם חיינו אבא וסבא מעונה לעונה – חיכו לעונה של הזיתים כדי למכור את השמן ומזה התפרנסו.
<איברהים סמארה: היום לא כדאי לאסוף.
אבישי ברוורמן: שני הדוברים האחרונים: מהדרום ומקיבוץ רביבים.
<ג'מאל מדלג': נבקש את סליחתכם, אנחנו חייבים ללכת לפגישה עם השר עמיר פרץ בתל אביב בשעה 16:00 לכן אנחנו חייבים ללכת.
אבישי ברוורמן: חכו עוד כמה דקות – אני אסגור את הישיבה.
אבישי ברוורמן: תגידו לשר עמיר פרץ שחיכיתם כמה דקות בישיבה, הוא יתגבר על זה.
<אורי יוגב: אני חבר רביבים.
<אורי יוגב: אנחנו מגדלים מטעי זיתים משנת 1995.
<אורי יוגב: היו לנו מטעים נשירים והגענו למסקנה שהם לא עמידים ולא כלכליים במים שפירים.
<אורי יוגב: יש מים מליחים באזור בהיקף גדול.
<אורי יוגב: בגלל שלא הייתה אלטרנטיבה, נטענו זיתים.
<אורי יוגב: הרבה שנים ראינו ברכה בעמלנו.
<אורי יוגב: משנת 2009 ועד עכשיו העלייה במחירי המים, הדשן והעבודה – רק בדברים הבסיסיים האלה עלו ההוצאות שלנו בערך במיליון וחצי שקל ונגרמה ירידה בהכנסות.
אבישי ברוורמן: אתם גם מייצרים?
<אורי יוגב: אנחנו מייצרים שמן, יש לנו בית בד גדול.
<אורי יוגב: כרגע זה לא כלכלי כי השוק הזה חולה.
<אורי יוגב: פתחת את הדיון באמירה מאוד חשובה שיש חוסר מודעות לאיכויות שמן.
<אורי יוגב: זה לא סתם וזה לא מקרי הבלבול הזה, זה לא קורה לבד.
<אורי יוגב: זה מזין אינטרסים מסוימים של גורמים בענף הזה לשמור את השוק הזה לא מבין ואז אפשר להכניס שמן זול ולמכור אותו כשמם איכותי יותר.
<אורי יוגב: במצב הזה יש לי כמה הצעות איך לשנות מעט ולעזור לנו.
<אורי יוגב: למשל, מכניסים לארץ, במסגרת ההסכמים של מדינת ישראל עם ירדן ועם הקהילה האירופית 1,250 טון שמן זית ללא מכס כל שנה.
<אורי יוגב: לשנות את זה לא נצליח אבל לפחות שחלוקת המכסות לא תהיה לגורמים שסוחרים במכסה הזאת – הם מקבלים בהגרלה 40 טון ומוכרים את זה בחצי מחיר.
<אורי יוגב: אותו דבר, להקטין את המכסות ללא מכס של שמן זית לא למאכל שנכנס לארץ בלי מכס והופך פה לשמן למאכל.
<עמרי פרג: יש לנו בית בד בקיבוץ גלאון ואת תבליני פרג.
<עמרי פרג: עשינו שם מרכז מבקרים בשביל חינוך צרכני לצריכת שמן זית והעלאת הצריכה.
<עמרי פרג: השקענו במקום למעלה מ-5 מיליון שקלים.
<עמרי פרג: אין שום עידוד מהמדינה – מגיעים אלי בעונה מהאגף לאיכות הסביבה, המפקחת עומדת ונוגעת ברצפה ואומרת לי: יש לך תסחיפים.
<עמרי פרג: ונתנה לי 5,000 שקלים קנס.
<עמרי פרג: אמרתי לה: מה זה תסחיפים?
<עמרי פרג: מה את מחזיקה ביד?
<עמרי פרג: היא אומרת: מטריה.
<עמרי פרג: אני אומר: בטח שהרצפה רטובה – יורד גשם, מה את בודקת תסחיפים בגשם?
אבישי ברוורמן: אם זה לא היה עצוב היינו צוחקים.
<עמרי פרג: כן.
<עמרי פרג: יש ענישה מגמתית נגד בתי הבד – לפני שפתחתי את הארנק כבר הייתה ניידת איכות אצלי.
<עמרי פרג: אמרו לי: לא פתחת?
<עמרי פרג: אנחנו נבוא אליך עוד מעט.
<עמרי פרג: דבר נוסף שאני רוצה להגיד זה שאנחנו מעסיקים כ-125 עובדים, זה תלוי בעונה, כל העניין הוא שפתחנו את בית הבד באזור שלנו מתוך ציונות נטו - - -
אבישי ברוורמן: הבנתי, תודה.
אבישי ברוורמן: כולנו פה ציונים, גם הערבים, גם היהודים וגם הדרוזים.
אבישי ברוורמן: כולם רוצים לעבד את הקרקע ולא יהיו כולם פה - - -
<עמרי פרג: יש דבר שהרשות הפלסטינאית עשתה ואנחנו עדיין לא: להוריד את המע"מ על שמן הזית.
<עמרי פרג: למה הם יכולים לעשות את זה מוצר לאומי ואנחנו לא?
אבישי ברוורמן: אחרון הדוברים מר כיוף ממשרד התיירות.
<ואיל כיוף: הניסיון שלנו בביצוע החלטות ממשלה, אחת מהן היא 1539 שהיא פרי היצירה שלך בנושא התיירות החקלאית – יש משרד הנגב והגליל עם הרשות לפיתוח הגליל והרשות לפיתוח הנגב, הוא יכול לאגם את כל הפעילות הזאת, את כל התקציבים מהמשרדים האלה, שם טמון הפתרון.
אבישי ברוורמן: אתה יודע, כל שר מאגם.
<ואיל כיוף: הרשות לפיתוח הגליל והנגב, מניסיון, יכולים לעשות את העבודה.
אבישי ברוורמן: לא עשו מ-1996.
<ואיל כיוף: הם לא היו ב-1996.
אבישי ברוורמן: אני הייתי נשאי אוניברסיטה מ-1990 ועד 2006 – הייתה כל הזמן רשות לפיתוח הנגב.
<עמרי פרג: איך אפשר להוריד את המע"מ ולעשות את זה מוצר לאומי?
<עמרי פרג: יש סיכוי שזה יקרה?
אבישי ברוורמן: רבותי, אני בא לסכם: יש פה עוד נקודה והיא הביזיון של התנהלות מדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: כל האנשים פה עובדים אבל ככה אי אפשר לעבוד.
אבישי ברוורמן: אם כל אחד היה מנהל את בית הבד כמו שעובדם פה אז לא היו זיתים.
אבישי ברוורמן: כל אחד עושה את הדבר שלו ואומר: מה אני יכול לעשות?
אבישי ברוורמן: לכן, הבקשה לי מאוד ברורה: הוועדה תתכנס לדיון נוסף בנושא אבל אני לא אבוא עוד פעם למסע קיטורים – אני בכלל לא מעוניין בזה.
אבישי ברוורמן: בישיבה הזאת אני רוצה את כל הנציגים: נציג בכיר מהאוצר, מרשות המים, מכון התקנים.
אבישי ברוורמן: אני רוצה את כל הנציגים ממשרד החקלאות.
אבישי ברוורמן: אני מבקש שתהיה לי שיחה אישית עם שר החקלאות.
אבישי ברוורמן: אני מבקש ממועצת הצמחים במשרד החקלאות שיביאו לי מסמך לפעולה עם נתונים ואפשרויות מעשיות לפתרון.
אבישי ברוורמן: יש לנו שני נושאים פה: אחד, המחיר והתמהיל – בעיית הייבוא, המחיר והתמהיל; והנושא השני הוא נושא העכר.
אבישי ברוורמן: אלו שתי הבעיות – אני לא רוצה לשמוע על בעיות אחרות.
<קריאה: מה עם מחיר המים, אדוני?
אבישי ברוורמן: מחיר המים לא רק על הזית.
<לאה ורון: זה במסגרת בעיית המחיר.
אבישי ברוורמן: זו בעיית המחיר.
אבישי ברוורמן: אני רוצה פתרונות ברורים ואני רוצה לדבר עם שר החקלאות – מי, לעזאזל, יהיה הפרויקטור שישב יום ולילה, ירוץ בכל המשרדים, ירוץ בממשלה, כדי לגמור את זה?
אבישי ברוורמן: אני פשוט מתבייש – יש פה אנשים עובדים, אני גם בן של נגר – זה פשוט מבייש להביא אנשים עובדים כל פעם לכנסת לשמוע את הסיפורים האלה ולחזור הביתה.
אבישי ברוורמן: יש לי עוד הערה לגבי מה שנאמר פה על ידי מר קפואה: צריך שתהיה חובת דיווח והדברים יהיו ברורים, כי מה אפשר לעשות, הדברים צריכים להיות על השולחן.
אבישי ברוורמן: מתחת לשולחן – אי אפשר.
אבישי ברוורמן: שלום, אני פותח את הישיבה.
אבישי ברוורמן: אנחנו עושים את זה בקצרה.
אבישי ברוורמן: צו הטיס (דחיית תחילתו של סעיף 87(א) עד (ג) לחוק) (תיקון), התשע"ד–2013 - הגענו לסיכומים ואנחנו זזים.
<יבינה זכאי בראונר: אנחנו מבקשים להאריך לנו את צו הטיס (דחיית תחילתו של סעיף 87(א) עד (ג) לחוק), שעוסק באופן עקרוני ברישוי מפעילים של כלי רחיפה, עד אפריל 2014.
<יבינה זכאי בראונר: החוק מתיר זאת, ואנחנו רק רוצים לעדכן את הוועדה הנכבדה שאנחנו ממשיכים ועובדים על תקנות בנושא.
<איתי עצמון: יש לכם הערכת זמן מתי יהיו תקנות?
אבישי ברוורמן: אנחנו יודעים, לצערי, שבמדינת ישראל זמן זה לא זמן.
אבישי ברוורמן: זה לא תלוי בכם.
אבישי ברוורמן: יש פה מחליטים, ישבנו פה על סדרי עדיפויות לאומיים.
אבישי ברוורמן: החיים עושים את שלהם ואנחנו מתעוררים, לצערי, למרות האשליות של חלק מהקברניטים כאן.
אבישי ברוורמן: הדבר הכי גרוע כשאתה לא מקבל החלטות בכיוון של שינוי – ואני לא מדבר על דאייה, זו בכלל הערה למקומות אחרים - זו ההתכנסות לגיהינום בשלבים.
אבישי ברוורמן: דיברנו על מדינה דו-לאומית, על שוויון, אבל - - - לגבי הדאייה – נקבל את המלצתכם, אבל אולי תנסו להמליץ לנו מתי נצפה לראות אתכם בקרוב אצלנו.
<יבינה זכאי בראונר: קודם כול, לקח מהדיון הקודם זה שאני כבר מבינה.
<יבינה זכאי בראונר: ברוב תמימותי התחייבתי בזמנו על חודשיים-שלושה.
<יבינה זכאי בראונר: אני כבר מבינה שהיריעה מורכבת, אנחנו צריכים גם תיאום בין-ממשלתי עם משרדי האוצר, המשפטים והביטחון.
אבישי ברוורמן: זה כמעט בלתי אפשרי.
<יבינה זכאי בראונר: אפשרי, הכול אפשרי.
<יבינה זכאי בראונר: אדוני, אני רוצה לומר משהו בשבחנו.
<יבינה זכאי בראונר: אמנם אין הנחתום מעיד על עיסתו, אבל - - -
אבישי ברוורמן: יהללך זר, ולא – פיך.
<יבינה זכאי בראונר: נכון.
<יבינה זכאי בראונר: אבל בכל זאת, ישבנו עם הציבור שלושה דיונים ארוכים מאוד, של שעות.
<יבינה זכאי בראונר: עומרי טלמון יודע, הוא נכח שם.
<יבינה זכאי בראונר: לקחנו את ההערות שלהם מאוד ברצינות.
<יבינה זכאי בראונר: אני מודה שלא צפיתי כזה מבול של הערות.
<יבינה זכאי בראונר: אנחנו לומדים לעומק את ההערות, אנחנו כן רוצים להגיע לכנסת עם כמה שפחות מחלוקות.
אבישי ברוורמן: ולכן, מתי?
אבישי ברוורמן: אנא.
<יבינה זכאי בראונר: אדוני הטייס - - -
אבישי ברוורמן: גם טייסים יודעים שיש רק דרך אחת.
אבישי ברוורמן: התחייבות אין לה שום משמעות אם אין לה זמן ומקום.
אבישי ברוורמן: מקום כבר יש, מה עם הזמן?
<יבינה זכאי בראונר: כמה חודשים.
אבישי ברוורמן: שישה חודשים.
אבישי ברוורמן: אני יכול להתחייב?
אבישי ברוורמן: לרשום?
<לאה ורון: בקשתו של השר היא עד ה-13 באפריל 2014.
<לאה ורון: זו הבקשה הרשמית של שר התחבורה.
<איתי עצמון: זה המועד שניתן להאריך לפי החוק.
אבישי ברוורמן: כמה זמן זה אפריל?
אבישי ברוורמן: חצי שנה.
אבישי ברוורמן: גמרנו, לא נאריך את זה יותר.
אבישי ברוורמן: עמרי, יש לך איזו הערה לנושא?
<עמרי טלמון: אני רוצה לתמוך במה שאמרה הגברת בראונר.
<עמרי טלמון: ההצעה המקורית של התקנות זו לא סתם ערימה של הערות, להזיז פסיק מפה לשם, אלא יש חילוקי דעות עקרוניים לגבי הגישה הכללית לנושא של רחיפה.
<עמרי טלמון: רת"א הציגה גישה אחת, אנחנו מציעים גישה הפוכה לחלוטין.
<עמרי טלמון: אנחנו - זה הציבור שאני מייצג אותו.
<עמרי טלמון: צריך עכשיו לראות מה, כתוצאה מהדיונים, ישתנה, אם בכלל, בגישה של רת"א או שלנו.
<עמרי טלמון: בהנחה שנגיע לסיכומים מוסכמים, חוץ מאשר בשוליים, אז התהליך יהיה מהיר.
<עמרי טלמון: אם לא – אז הוועדה - - -
אבישי ברוורמן: בסופו של דבר – אמרת את זה יפה עמרי, אני מכיר אותך - הבעיה היא לא הזמן, הבעיה היא ההחלטה.
אבישי ברוורמן: אם מגיעים כשיש איזה סיכום אפשר לגמור את זה מיד; אם לא – אפשר למשוך את זה.
אבישי ברוורמן: אני אומר שזה ייגמר מבחינתי באפריל 2014.
<יבינה זכאי בראונר: "צו הטיס (דחיית תחילתו של סעיף 87(א) עד (ג) לחוק)(תיקון), התשע"ד – 2013.
<יבינה זכאי בראונר: בתוקף סמכותי לפי סעיף 195 לחוק הטיס, התשע"א-2011 (להלן - החוק), לפי הצעת רשות התעופה האזרחית לפי סעיף 168(ב) לחוק, ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת, אני מצווה לאמור: תיקון סעיף 1.
<יבינה זכאי בראונר: בסעיף 1 לצו הטיס (דחיית תחילתו של סעיף 87(א) עד (ג) לחוק), התשע"ג- 2013, במקום "ט' בחשוון התשע"ד (13 באוקטובר 2013)", יבוא "י"ג בניסן התשע"ד (13 באפריל 2014)".
<יבינה זכאי בראונר: " אני מבקשת, אדוני, שיתווסף סעיף תחילה, שאתמול סוכם על דעת משרד המשפטים, כדלהלן: "סעיף 2.
<יבינה זכאי בראונר: תחילה.
<יבינה זכאי בראונר: תחילתו של צו זה ביום ט' בחשוון התשע"ד (13 באוקטובר 2013".
<יבינה זכאי בראונר: קרי אתמול, שזה מועד אישורה של הוועדה.
<איתי עצמון: כדי למנוע פער.
<יבינה זכאי בראונר: כן.
<יבינה זכאי בראונר: זה כדי לא ליצור פער.
<איתי עצמון: פער בין פקיעת תוקפו של הצו הקודם לבין הכניסה לתוקף של הצו הנוכחי.
אבישי ברוורמן: אני מודה לך, עורכת הדין בראונר.
אבישי ברוורמן: הצו אושר.
אבישי ברוורמן: תודה רבה לכם, אני נועל את הישיבה.
אבישי ברוורמן: רבותי, חברי הכנסת, אדוני פרופסור האוזר, היועצת המשפטית שלנו, אתי בנדלר, מנהלת הוועדה לאה ורון, כל המכובדים, וקודם כל, טוב לחזור לאחר הפגרה.
אבישי ברוורמן: התחלנו בנושא הרכב הבוקר, ואנחנו באים לנושא רשות ניירות ערך, אסדרת פעילות חברות דירוג האשראי.
אבישי ברוורמן: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ב-30 ביולי 2013, המטרה שלנו היא להסדיר את הנושא הזה במהירות מכיוון שבישראל כל נושא דירוג האשראי צריך להיות דומה למה שנעשה במקומות אחרים, עם ההתאמות שמתאימות לארצנו הקטנטונת.
אבישי ברוורמן: פרופסור האוזר, הבמה שלך.
<שמואל האוזר: צהריים טובים, היושב-ראש אבישי ברוורמן, חברי הכנסת, וכל היושבים הנכבדים כאן.
<שמואל האוזר: אני שמח מאוד שאנחנו עומדים כאן לקדם את החוק הזה.
<שמואל האוזר: אני מייחס חשיבות גדולה לחוק הזה, בכלל לדירוג חברות, לא רק בגלל שיש לכך חשיבות בכל מה שנוגע להארכת יכולת הפירעון של החברות, שאני חשוב שזה תפקיד חשוב ביותר שישנו בשוק ההון בכל מה שנוגע ללקיחת אשראי מן הציבור, ויש לזה כמובן גם השפעה כלכלית, םג מה הריבית שמשלמים, וכמובן, באיזה תנאים לוקחים את ההלוואות, ואיזה קובננטים, תניות, מתלווים ללקיחת האשראי, והדבר הזה חשוב היה תמיד.
<שמואל האוזר: אבל מאז המשבר ב-2008, המודעות שלנו גדלה שבעתיים, במיוחד על רקע העובדה שהיקפי החוב בכלל והיקפי החוב מן הציבור, של המגזר העסקי, גדל באופן משמעותי.
<שמואל האוזר: אני מוכרח לומר לך שמאז המשבר, כל המדינות המערביות הסדירו פחות או יותר; אנחנו, מבין המדינות המערביות, המדינה היחידה שעוד לא הסדירה את זה.
אבישי ברוורמן: טוב, אנחנו נמנה עוד מעט גם נגיד.
אבישי ברוורמן: נגיע לזה.
<אתי בנדלר: יש לנו את הקצב.
אבישי ברוורמן: יש לנו את הקצב המזרח-תיכוני המתאים לנו.
<שמואל האוזר: ב-2006 ארצות-הברית עשתה את זה, ב-2009 בריטניה עשתה את זה.
<שמואל האוזר: פחות או יותר, אז התחלנו לעשות את זה.
<שמואל האוזר: אנחנו נמצאים בנקודת הזמן הזאת, אחרי שב-2009 עשינו את זה, היו כבר דיונים כשהחוק עבר, רצינו והיינו מוכנים לעבור את זה ממש לפני הבחירות וזה נדחה.
<שמואל האוזר: אבל מה שחשוב הוא שבמשך כל הזמן הזה ישבנו אינספור ישיבות עם כל מי שיושב פה, וניסינו להביא חוק שהוא, אל"ף, לוקח בחשבון את כל ההערות שניתנו, גם אם לא כולן התקבלו כפי שכולם רצו, אבל לקחנו בחשבון את כל ההערות שניתנו.
<שמואל האוזר: והדבר השני שחשוב להגיד הוא שהכלל לפיו פעלנו הוא שאנחנו רוצים לעשות חוק שלא שונה מהות שלו ממה שקיים בעולם.
<שמואל האוזר: אבל חוקים מהסוג הזה, באופן טבעי, לא יכולים להיות זהים.
<שמואל האוזר: הם יכולים להיות דומים בגלל שמערכת החוקים הזרה ומערכת החוקים המקומית שונות זו מזו, ואנחנו צריכים להתאים ומהבחינה הזאת אני חושב שישנם הבדלים.
<שמואל האוזר: אני חושב שחובה עלינו, דווקא משום שאנחנו האחרונים מבין המדינות המערביות שמביאות את החוק הזה - - -
אבישי ברוורמן: באמת, שמוליק, אנחנו האחרונים מבין מדינות המערב?
<שמואל האוזר: כן.
אבישי ברוורמן: רונית, אנחנו אחרונים?
אבישי ברוורמן: אמיר, אנחנו אחרונים?
בן זאב: כמעט אחרונים.
אבישי ברוורמן: טוב, יש LIFO ויש FIFO.
אבישי ברוורמן: אתם יודעים את זה, last-in, first-out.
<שמואל האוזר: בוודאי יחסית לאירופה ולארצות-הברית, שם זה נעשה.
<שמואל האוזר: אני חושב שיש חשיבות להחיל את הפיקוח על חברות הדירוג, גם חברות הדירוג חושבות שזה נכון.
<שמואל האוזר: גם אנחנו חושבים שזה נכון, כמובן, והסמכות לפיקוח חשובה מאוד.
באסל גטאס: מה המצב הנוכחי, תוהו ובוהו?
<שמואל האוזר: המצב הנוכחי הוא שהם נותנים דירוג, אין פיקוח, יש סטנדרטים שהתפתחו במשך השנים של התנהלות שכולם מכירים.
<שמואל האוזר: בארצות-הברית, למשל, החקיקה קיימת, - - - אז יש סוג של התנהלות ששואבים גם מתוך החקיקה שם, הם יספרו לך טוב יותר.
<שמואל האוזר: אבל מבחינתנו הם לא חייבים.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להעיר הערה, גם לשאלתך – אנחנו יודעים שהיה לנו משבר פיננסי אדיר והבעיות עוד נמשכות.
אבישי ברוורמן: ברור שחברות דירוג האשראי היו חלק מהמשבר כי, בסופו של דבר, נשאלו הרבה מאוד שאלות, איך דברים קורים.