GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יפעת ניר כץ: יתרה מכך הציעה עורכת הדין פינקוס להתיר את זה לשר, אבל לטעמי, זה פשוט לא פרקטי כי להשאיר את כל הדברים לשלב הבא כשהדברים מתנהלים בשוק בצורה מסוימת אנחנו ניכנס לצוואר בקבוק מאוד בעייתי שבסופו של דבר רק ייצור עומס בתלונות, בתביעות.
<יפעת ניר כץ: אנחנו לא נצא מזה.
<חיים אהרון: אני חיים אהרון, מנהל פעילות של ACE.
<חיים אהרון: אני מייצג פה את - - - מוצרי צריכה.
<חיים אהרון: יש פה שני עולמות.
<חיים אהרון: מדובר על עולם שמעבידים קונים מתנות לעובדים, אבל יש צינור לא קטן של עובדים שקונים לעצמם תווים דרך המעבידים ומשתמשים בזה באופן יומיומי.
<חיים אהרון: אני לא מציג את זה כמסקנה.
אבישי ברוורמן: בסדר, אבל אנחנו מדברים פה כדי להחליט לאיזה כיוון.
אבישי ברוורמן: מה אתה ממליץ לאור העובדה הזאת?
<חיים אהרון: הציגו את תמונת המצב.
<חיים אהרון: רציתי להציג את זה יותר נכון, שיהיה ברור שיש פה גם עובדים שמשלמים מכיסם.
אבישי ברוורמן: אז מה אתה מציע, ללכת בצורה הזאת או בגלל שכוח הקנייה שלנו ייפגע לשנות את הדברים?
<חיים אהרון: לדעתי, מגבלה שתיכנס לכאן תקטין את ההנחות לצרכן.
אבישי ברוורמן: אז לכן אתה אומר, ואני מחדד את זה, שנושא השקיפות שיוני בכוחו כי רב דוחף בממשלה הוא מאוד חיובי אבל ייתכן בסבירות מאוד גבוהה בגלל יותר ויותר עדויות בנושא שזה יוריד את כוח הקנייה של אלה שקיבלו את התווים, ואז השקיפות תצא בשכר הפסד העובדים.
אבישי ברוורמן: אני בטוח שגם השר בנט שאומר לי כל פעם שאני רואה אותו שהוא מקווה שהמחירים יירדו וכוח הקנייה ישתפר – יכול להיות שגם הוא יהיה מוטרד מזה אם הוא יקרא את הנושא הזה.
<לאה ורון: לא השקיפות, אלא המגבלות.
אבישי ברוורמן: המגבלות.
אבישי ברוורמן: האחידות.
אבישי ברוורמן: חברת הכנסת ורון, אני לא קורא לך חברת כנסת, אבל תאמיני לי – חכמתך גדולה מזאת של כל חברי הכנסת יחד.
ישראל חסון: אני מבקש להחריג כאן כמה אנשים.
אבישי ברוורמן: אה, אותך.
<יורם דר: אני יורם דר, יושב-ראש חטיבת הקמעונאות בלשכת המסחר, ואני מייצג את תחום ההנעלה, ההלבשה, חשמל, אלקטרוניקה, אופטיקה וכל השאר.
<יורם דר: אין ספק שבתווים צריך לעשות חריגים בדברים מסוימים.
<יורם דר: אין ברירה, מכיוון שאם מוכרים מכשיר סלולר ברשת ACE או מוכרים את זה ברשת חשמל, כמו למשל מקרר שמתח הרווחים עליו הוא 10% אז אי אפשר לתת הנחות של 20%.
<יורם דר: הלוא התווים זה הנחות של 20%.
<יורם דר: או שבסוף עונה נותנים הנחות של 70%-50% אז זה לא יכול לכלול את הנחות סוף העונה, או במקרה של המשביר – אם יש מועדון לקוחות ומקבלים עוד 15% הנחה אז המשמעות - -
<יפעת ניר כץ: זה יוצא שלוש הנחות כפולות.
<יורם דר: בדיוק.
<יורם דר: אי אפשר לתת הנחה על הנחה.
אבישי ברוורמן: לכן מה המסקנה שלך?
אבישי ברוורמן: כל אחד שמופיע פה יש לו חכמה וניסיון רב - -
<יורם דר: בשקיפות אפשר לתת חריגות ברגע שכותבים את זה ומגדירים את זה מראש.
ישראל חסון: אבישי, אפשר לשאול פה את הרשתות שאלה שהיא הצעה שעלתה פה?
אבישי ברוורמן: זאת הגדולה שלך.
אבישי ברוורמן: להבדיל מהרבה אנשים מה שאתה לא יודע אתה שואל.
ישראל חסון: אני שואל את הרשתות שאלה פשוטה: מנכ"ל ומייסד, הוגה הדעות של "גרופון", אמר שבמקום שהוא נותן מעל הערך הוא רשאי להחריג ולעשות את הדברים האלה; במקום שהוא נותן שווה ערך ומתחת לזה אין זכאות לדבר הזה.
ישראל חסון: אז המטבע עובדת כצ'ק לכל דבר ועניין.
ישראל חסון: מרגע שאנחנו מייצרים בסיס כזה אתה מצמצם מאוד.
ישראל חסון: מה זה עושה לכם?
ישראל חסון: ההצעה נותנת בסיס מאוד הגיוני.
<צביקה לוינסון: אפשר לתת זווית קצת שונה?
<צביקה לוינסון: אני צביקה לוינסון, הבעלים של רשת דפנה לוינסון וחבר הנהלה בלשכת המסחר.
אבישי ברוורמן: יש לך משהו להוסיף לנו שעוד לא נאמר?
<צביקה לוינסון: כן.
<צביקה לוינסון: רציתי לומר שבניגוד לרשתות המזון שכל השנה מתעסקות במזון אנחנו באופנה ובהנעלה – אין ברירה בסוף עונה אנחנו גם ככה מורידים את המחירים וחייבים להתייחס לנושא של השקיפות.
<צביקה לוינסון: אנחנו גם מתייחסים לזה בנושא של מועדון הלקוחות וצבירות וכל הדברים האלה.
<צביקה לוינסון: אתה אומר שכשאומרים משהו אז גם צריך לתת מסקנה – המסקנה היא שנצטרך להעלות את המחירים כדי להוריד את המחירים, ואז הצרכן ייפגע.
<תמר פינקוס: כדי לעשות הנחה של 50% הם יעלו ל-120%.
אבישי ברוורמן: אתה חוזר לנקודה הזאת שאליבא לגברת ורון בנושא האחידות הצעת שטבון מצוינת, אבל בנושא המתנה לעובדים וכוח הקנייה בגלל שיווי המשקל שישתרשר פה הצרכנים ייצאו נפסדים.
<צביקה לוינסון: אבל צריך להפריד; רשתות המזון מוכרות כל השנה במחירים אחידים, למעט בזמן שהם רוצים לתת איזשהו מבצע.
<צביקה לוינסון: אנחנו שמושפעים מתקופות שונות במהלך השנה – כמו סוף-עונה – כדי שנוכל לקיים את המפעלים שלנו ואת העובדים שלנו ולא נרים פה, כמו שהגברת פינקוס אמרה, את המחירים למעלה כדי להוריד אותם למטה – כן צריכים להתייחס לשקיפות כדי לשמור על האיזון הזה.
אבישי ברוורמן: אני מודה לך, מר לוינסון.
אבישי ברוורמן: אחד הדברים שלמדנו בחיינו הקצרים הוא שמעלים את המחירים ואז אומרים, יש הנחה של 20%.
<צביקה לוינסון: 20% זה טוב; 70% - - - אתה לא רוצה כלום.
אבישי ברוורמן: פרופ' דני כהנמן שקיבל פרס נובל וכותב ספרים ופרופ' דן אריאלי מסבירים שאנשים הם לא רציונליים בכלום, רק אמוציונליים.
אבישי ברוורמן: כשאני נכנסתי בתחילת הלימודים שלי לאוניברסיטה היה ספר מאוד מפורסם של ואנס פקארד שנקרא"The hidden persuaders" - "המשכנעים הנסתרים" – ואחת הדוגמאות הנפלאות הייתה לגבי הרציונליות של הצרכן שאפשר לשחק אתו.
אבישי ברוורמן: בארצות-הברית בהרבה מאוד מקומות עשו פרסומת: סבון אחד – דולר; אבל מבצע מיוחד – שני סבונים ב-2.10 דולר.
אבישי ברוורמן: ו-2.10 דולר מכרו נהדר.
<צביקה לוינסון: אם יותר לי הרבה שנים אני פועל למען חקיקה של "סוף עונה" מוסדר כמו באירופה- -
אבישי ברוורמן: תעביר לי את ההצעה הזאת אני אנסה לקדם אותה.
<צביקה לוינסון: תודה רבה, זה מאוד חשוב.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע את נציג משרד הכלכלה.
אבישי ברוורמן: יושב כאן אדם שהוא כלכלן.
אבישי ברוורמן: כבר לא; אז תביא לי פעם אחת כלכלן שידבר על הנושאים האלה.
אבישי ברוורמן: גילי מאי יושב כאן.
אבישי ברוורמן: הוא היועץ.
אבישי ברוורמן: מה הכשרתך המקצועית?
אבישי ברוורמן: עורך-דין?
<גילי מאי: לא.
<גילי מאי: מנהל עסקים, מימון.
אבישי ברוורמן: הוא היועץ של מנכ"ל משרד הכלכלה.
אבישי ברוורמן: פתח את הראש שלך.
אבישי ברוורמן: יושבים פה הרבה אנשים חכמים ומעלים נקודות.
אבישי ברוורמן: המטרה שלנו אחרי שאנחנו נחוקק את החוק ויהיה רשום על הקרקפת של שטבון ושל שר הכלכלה שיש חוק, יש גם לפעמים חוקן לחלק מהאנשים.
אבישי ברוורמן: לכן השאלה לאור מה ששמעת, מה התגובות של משרד הכלכלה?
<גילי מאי: תודה על הזכות לדבר שוב, אדוני היושב-ראש.
<גילי מאי: אני אחלק את התגובה לכמה נקודות כדי שזה יהיה תמציתי: א', הערה על שקיפות; ב' – על תחרות; ג' – על העתיד; ו-ד' – התשובה שביקשת.
<גילי מאי: מכיוון שיש פה סודות מסחריות, וזה לא פשוט, זה לא ויקיפדיה שאנחנו הולכים אחורה לחדר ומוצאים – ניתן את התשובה מהכלכלנית שלנו בתיה מהרשות לסחר ההוגן - -
<תמר פינקוס: שלנו, סליחה.
<תמר פינקוס: אנחנו לא בכפיפות למשרד שלך, רק לשר.
אבישי ברוורמן: לא מעניין אותי כל הריבים, הרי כל חבר כנסת זה מפלגה נפרדת וכל משרד עורך דין זה מפלגה נפרדת.
אבישי ברוורמן: מתי אתה נותן לי תשובה, מר מאי?
<גילי מאי: זאת הנקודה הרביעית.
<גילי מאי: אלה נקודות קצרות.
<גילי מאי: קודם כול המשרד שלנו עובד כל הזמן על הפחתת יוקר המחיה.
<גילי מאי: אתם יודעים שאלה תהליכים קשים, זה לא ברגע אחד.
<גילי מאי: באחד המחקרים שגוגל הראתה לנו עולה ש-70% מהאזרחים היו מוכנים לשלם 5% יותר אם היה להם אתר בעברית.
<גילי מאי: מה זה אתר בעברית?
<גילי מאי: שווה יותר שקיפות.
אבישי ברוורמן: תן לי את הסוקר, ואני אתן לך את התוצאה.
אבישי ברוורמן: בדרך כלל כשעושים סקרים בפוליטיקה כל אחד מצליח.
<גילי מאי: אדוני היושב-ראש, זאת הייתה הערה.
<גילי מאי: אני ממשיך.
<גילי מאי: תחרות – נחשוב מי מקבל את התווים?
<גילי מאי: תו מקבל עובד.
<גילי מאי: ביום רגיל אני קונה בכל אחת מהרשתות הקמעונאיות.
<גילי מאי: המשרד החליט לתת לי תו לרשת מסוימת שאני לא קונה בה.
<גילי מאי: כרגע אני לקוח שבוי של הרשת הזאת כי אני חייב לקנות בה.
<גילי מאי: בעצם הקבלה של התו הרשת הזאת מקבלת הזדמנות לרכוש את אמוני.
<גילי מאי: אני אבוא אליה, יציעו לי שם כרטיס מועדון, פתאום יש הנחות, פתאום נעים לקנות.
<גילי מאי: אל תשכחו, ההזדמנות הזאת שהעובד מקבל היא חד פעמית בעבורו, אבל לרשת זה עולם ומלואו.
<גילי מאי: אני הייתי רכז של ועדת המזון במשך שנתיים, ואני מכיר את העולם הזה.
<גילי מאי: בואו לא נקל ראש בעניין התחרות.
<גילי מאי: התחרות הולכת לכל אורך המשק.
<גילי מאי: אם רוצים לפתוח תחרות זאת הזדמנות לכל הרשתות.
<גילי מאי: בואו לא נאיים בחזיונות יום הדין, בסדר?
אבישי ברוורמן: מה המסקנה?
<גילי מאי: אנחנו מתעסקים פה עם עתיד - -
אבישי ברוורמן: איפה יש עתיד?
אבישי ברוורמן: הם לא נמצאים פה.
<גילי מאי: כל מה שנגיד זה "מה אם לא".
<גילי מאי: אם נעצור את רוב הדברים - -
אבישי ברוורמן: אפשר להחליט.
אבישי ברוורמן: אף אחד לא יודע את העתיד.
אבישי ברוורמן: אבל אדם ששומע את הנימוקים שוקל ואומר, שמעתי, אני לא חושב שהנימוקים חשובים, ואנחנו נמדוד את עצמנו בעוד שלושה חודשים.
אבישי ברוורמן: זאת עמדתך?
<גילי מאי: לא שמעתי לגמרי את המשפט שאמרת אז אני לא רוצה להגיד סתם.
אבישי ברוורמן: את הרישא שלך הבנתי.
אבישי ברוורמן: כולם אמרו שהם חושבים שכוח הקנייה של העובדים, אותם אלה שאתה רוצה שיקבלו תמורה משופרת כדי שכוח הקנייה הריאלי ורווחתם יעלו – הם טוענים שבהחלטה של האחידות והשקיפות הם ייפגעו.
אבישי ברוורמן: אתה אומר – לא כצעקתה.
<גילי מאי: אני אומר שבגבולות ובמנדט שניתן לי צריכים לבחון את זה, והעולם לא ייפול.
אבישי ברוורמן: זה שהעולם לא ייפול אני מבטיח לך.
אבישי ברוורמן: זה תלוי ביצחק וקנין ובמשיח.
יצחק וקנין: אוי ואבוי לי, זה כבד עליי.
אבישי ברוורמן: מה בתכל'ס?
<לאה ורון: אין לו תשובה.
<לאה ורון: לא הבנתי את העמדה שלו.
<גילי מאי: התשובה לנתונים - -
<לאה ורון: אנחנו עדיין לא מדברים על הנתונים.
<לאה ורון: אנחנו שואלים, מה העמדה לגבי האחידות של התו?
<לאה ורון: יש לכם תשובה או אין לכם תשובה?
<גילי מאי: את מדברת על סעיף (ג), נכון?
<לאה ורון: נכון.
<גילי מאי: אנחנו בעד כמו שהיינו מלכתחילה.
אבישי ברוורמן: ובלי התייחסות לכל מה שנאמר כאן גם אם בעוד שלושה חודשים אני אזמן את השר ואותך, והתוצאה הייתה שרוב העובדים ייפגעו מהתהליך הזה.
אבישי ברוורמן: אתה לוקח את הסיכון הזה?
<רמי רונן: העובדים לא ייפגעו.
<גילי מאי: אם לא ניקח את הסיכון לא נדע - -
אבישי ברוורמן: הכול נרשם בפרוטוקול.
<גילי מאי: אין לי בעיה, אני מדבר פה, אני לא מתחבא מאחורי שום דבר.
<גילי מאי: בין הרבה דברים שאנחנו עושים זה דבר מדיד שאתה יכול לראות בעוד כמה חודשים.
אבישי ברוורמן: אם טעיתם תחזרו אליי ונשנה את החוק.
<גילי מאי: אמרתי, לא כל החכמה נמצאת בירושלים.
<גילי מאי: הבום הבא של התווים זה פסח, נכון?
<גילי מאי: אתה רוצה לעשות נקודת מבחן?
אבישי ברוורמן: הבנתי את עמדתך.
אבישי ברוורמן: אני מתחיל להגיע לסיכום.
אבישי ברוורמן: רק מי שלא דיבר כי אני רוצה לתת את רשות הדיבור לחבר הכנסת שטבון, ואני אסכם כי אני לא רוצה שאנשים יחזרו על הדברים שנאמרו.
אבישי ברוורמן: די מיצינו את הנושא.
אבישי ברוורמן: עורכת הדין פינקוס, יש לך משהו להאיר את עינינו, שלא שמענו קודם?
<תמר פינקוס: כן.
<תמר פינקוס: לחוק הזה, ולא חשוב מה יהיה בסוף נוסחו, אי אפשר להכניס לא גרופונים ולא קופונים.
<תמר פינקוס: זה שתי מטריות שונות.
אבישי ברוורמן: דברים לגמרי שונים.
<תמר פינקוס: זה נכון מה שאמרה אתי בנדלר שכשאתה מוכר קופון אתה לא נותן תו, אתה לא נותן שטר כסף – אתה אומר, זה למסעדה הזאת אז ממילא זה לא יחול, אבל כדי שלא תהיה טעות ויתחילו לריב אם זה חל או לא חל, זה לא ממין העניין.
אבישי ברוורמן: ביקשתי גם ממר לוינסון שישלח לי הצעה, ואני מבקש שגם דורי היללי יעביר לי חומר לגבי הנושאים של הקופונים.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להיכנס לזה בצורה יותר משמעותית.
אבישי ברוורמן: תעבירו לי את ההצעה.
<תמר פינקוס: עוד הערה אחת: תווים ניתנים כל השנה.
<תמר פינקוס: ה"בומים" במקומות עבודה הם בפסח ובראש השנה.
<תמר פינקוס: תווים ניתנים כל השנה בקופות של הסופרים, החברות ודרך ועד העובדים, ואין להם קשר לחגים.
אבישי ברוורמן: עורכת הדין פינקוס, אם הייתי שולף אותך מהמקום שלך ונותן לך פתאום כוח בלתי רגיל – את היית שרת הכלכלה ללא מגבלות - -
<תמר פינקוס: לא כדאי לכם.
אבישי ברוורמן: מה היית ממליצה לי לעשות עם החוק הזה?
<תמר פינקוס: שלוש פעמים בגרות במתמטיקה, ואתה רוצה שאני אהיה שר הכלכלה?
אבישי ברוורמן: תעודת בגרות זה לא דבר חשוב בפוליטיקה.
ישראל חסון: אני מכיר אחד שאין לו בגרות, והוא שר אוצר.
אבישי ברוורמן: הוא מדבר בערוץ 2 20 דקות בלי הגבלה.
<תמר פינקוס: אני אמרתי את דברי.
<תמר פינקוס: אני חושבת שזה יהיה הנכון.
אבישי ברוורמן: לקחת את המצב כמו שהוא - -
<תמר פינקוס: להשאיר את האפשרויות לשר בתקנות לבחון ולהגיד מה לא יחול.
<לאה ורון: אבל צריך להתייחס לדבריה של עורכת הדין יפעת ניר כץ שדיברה על צוואר בקבוק.
<תמר פינקוס: זה לא יהיה על כל פריט לחוד, אנחנו כבר אמונים בזה.
<תמר פינקוס: אני רק רוצה להעיר משהו לתשומת לבו של היושב-ראש:
<תמר פינקוס: גם אם יחליטו לעשות תקופת בדיקה של 3 חודשים או שנה עדיין צריך יהיה לקבוע נורמה שבמידה שלא נבוא בעוד 3 חודשים או בעוד חצי שנה – מה קורה?
<תמר פינקוס: אי אפשר להגיד, אנחנו רק נבחן את זה, אלא צריך נורמה.
<תמר פינקוס: אני רוצה לומר עוד דבר לגבי המסקנה שהביא גילי מאי מגוגל שהם רוצים שקיפות כי הם דיברו על עברית – המחקר הזה לא התייחס לזה; המחקר הזה התייחס לאנשים שעושים קנייה מקוונת, וה- - - הם רק באנגלית - -
אבישי ברוורמן: אני כל כך שמח כי הסקרים והסוקרים - -
<תמר פינקוס: והם אומרים, סליחה, אנחנו לא יודעים כל כך אנגלית, אנחנו מעדיפים שזה יהיה בעברית.
<תמר פינקוס: זה לא קשור לעניין השקיפות.
אבישי ברוורמן: מילה אחת לגבי סוקרים.
אבישי ברוורמן: אתם רוצים לקבל בחברה גדולה המלצות להתייעלות, לפיטור עובדים – שלמו 2 מיליון דולר לחברת "מק'פירסון", ומה שאתם רוצים תקבלו.
אבישי ברוורמן: אתם בהנהלה תיתנו את הכסף ותקבלו.
ישראל חסון: שחטו אותך במחיר.
אבישי ברוורמן: אתה יודע שהחברות האלה לא לוקחות פחות מ-2-1 מיליון דולר, אבל אתה יודע מה ההמלצות שלהן יהיו.
אבישי ברוורמן: הייתי שם.
<לאה ורון: לגברת בתיה גוטל יש הנתונים שביקשת על נפח הפעילות העסקית.
אבישי ברוורמן: גברת גוטל, בבקשה, אחוזים.
<בתיה גוטל: ממה שהתפרסם בתחילת השנה בשנת 2012 המחזור של 10 רשתות השיווק הגדולות בישראל היה 22.5 מיליארד שקלים, כולל מע"מ.
<בתיה גוטל: 22.5 מיליארד זה מה שקנו ברשתות השיווק.
<בתיה גוטל: שוק תווי הקנייה, לפי ההערכות בפסק הדין, הוא בערך 3 מיליארד שקלים, ומתוכם 75% זה התלושים של "שופרסל" ו"הריבוע הכחול".
אבישי ברוורמן: 3 מיליארד מתוך כמה?
<בתיה גוטל: 3 מיליארד, ומתוך זה 75% זה "שופרסל" ו"מגה".
<בתיה גוטל: למרבה הנוחות 75% זה 2.25 מיליארד שקלים שזה בדיוק 10% מ-22.5 מיליארד שקלים של המחזור של 10 רשתות השיווק.
ישראל חסון: גמרנו את הדיון.
אבישי ברוורמן: 10% זה מספר משמעותי.
אבישי ברוורמן: גילי, אני רוצה שתרשום כי שמתי את הראש שלך על הבלוק – לפחות 10%.
אבישי ברוורמן: זה מספר גדול.
אבישי ברוורמן: אם יש לזה משמעויות כמותיות גדולות אני רשמתי.
<יורם דר: 22 מיליארד זה לא נכון כיוון שרק "הריבוע הכחול" ו"שופרסל" בלי כל הלוויין הם 18 מיליארד אז איך יכול להיות 22 מיליארד?
<תמר פינקוס: אם יהיו לכם נתונים אחרים תביאו.
אבישי ברוורמן: זרקתי לכם אתגר.
אבישי ברוורמן: המייל שלי הוא .
אבישי ברוורמן: אני רוצה שכל הגופים שיש להם - - -
יצחק וקנין: אבישי, אם אתה רוצה שנעשה עבודה תן לשטבון.
יצחק וקנין: הדבר הזה חשוב מאוד, ואתם לא עונים לנו.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לקבל נתונים, ואנחנו נבחן אותם.
אבישי ברוורמן: אני אבקש מה-מ.מ.מ לבדוק את כל הדברים האלה.
<זהבית שחף: אני עורכת הדין זהבית שחף ממגה קמעונאות בנוגע לסעיף שאתם רוצים לכלול בעניין המגבלות שעורכת הדין בנדלר דיברה עליהן ברשתות של הלוויינים.
<זהבית שחף: להסיר את כל המגבלות זה יהרוג את התווים.
<זהבית שחף: אי אפשר לצפות מרשת - -
אבישי ברוורמן: רשמתי.
אבישי ברוורמן: אני מצטט את דבריך: את אומרת מה שאמרו פה כמה אנשים – הדבר הזה יגרום לפגיעה קשה מאוד באלה שרוצים לעזור להם.
<רמי רונן: ואז המעסיקים ייתנו כסף.
אבישי ברוורמן: אתה שוב בלי רשות דיבור?
<זהבית שחף: לא, אז המעסיקים ייתנו מגבת - - - מה הצרכן מעדיף.
אבישי ברוורמן: מי עוד לא דיבר לפני חבר הכנסת שטבון?
אבישי ברוורמן: אתה כבר דיברת שלוש פעמים ומכיוון שדיברת בלי רשות דיבור לא תדבר.
<עידו רז: אני מנהל פיתוח עסקי "שופרסל".
<עידו רז: אני רוצה להביע את העניין מההיבט העסקי.
אבישי ברוורמן: אבל מ"שופרסל" כבר היה המאירי.
<עידו רז: אבל אני רוצה לחדד נקודה אחת.
אבישי ברוורמן: אתה חושב שאתה יכול להוסיף על חכמתו של המאירי?
<עידו רז: רק משפט אחד, ברשותך.
<עידו רז: העניין הוא פשוט מאוד, להבנתי: יש אחוז הנחה שניתן.
<עידו רז: לא קיים עולם תוכן שבו הלקוח משלם 100 שקל ומקבל ב-90 שקל.
<עידו רז: אין דבר כזה, השוק הזה לא קיים.
<עידו רז: הוא תמיד משלם 100 שקל, מקבל 140-120, תלוי באחוז ההנחה.
<עידו רז: אחוז ההנחה הוא פונקציה ישירה של היכולת לתת מגבלה כי אחרת מדובר בכסף מזומן.
<עידו רז: אני יכול לקבל שקל ולתת שקל, ואין הגבלות.
אבישי ברוורמן: זה צריך להיות הילך חוקי.
<עידו רז: כן.
<עידו רז: אם יש הנחה, ואני נותן הטבה כנגד המזומן שאני מקבל בלי הגבלות לא יהיה מוצר כזה שקוראים לו "תו".
<עידו רז: זה מאוד פשוט, ואין פה שאלה תיאורטית.
אבישי ברוורמן: אתה פשוט מחזק את מה שאמרו כל הגליליים והמאירים ואלה הלוחמים ביניהם.
<עידו רז: הסוגיה היא גם לא תיאורטית.
<עידו רז: שהמוצר שאין לו הגבלה ומכובד ברשת מסוימת ספציפית אחת קיים בשוק.
<עידו רז: אחוז ההנחה שם נע בין 3% ל-6%-5%, לא 17% ולא 18%.
<עידו רז: המוצר הזה קיים בשוק, זאת לא שאלה תיאורטית.
אבישי ברוורמן: אתה מעלה את דרגת ההתרעה.
אבישי ברוורמן: זה אירוע קטן, זה לא יום כיפור, אבל אנחנו תמיד צריכים להקשיב לאנשים, גילי, ולא ללכת רק עם עצת המפקד.
אבישי ברוורמן: עוד שני אנשים אחרונים שלא דיברו, חבר הכנסת שטבון, ואז סיכום כי אני רואה כבר את הסדרן שאומר לי שאני צריך לסיים.
<רן ארנון: אני מ"פוקס".
<רן ארנון: לגבי המקרו – נאמרו אמירות שהצרכן קונה את התווים במשך השנה.
<רן ארנון: לפי הנתונים שאני יודע לפחות, אני שותף לתו, סולק אותו בהנחה משמעותית, דהיינו על כל 100 שקלים שאני מקבל אני מקבל כ-80 שקלים מהגופים שמנפיקים את התו.
<רן ארנון: לפי מה שאני יודע, רוב הקניות של התווים על-ידי גופים שנותנים את התווים לעובדים מתבצעות בתקופות החגים, ובהערכה גסה שלי – זה כ-80%.
<רן ארנון: הגופי הכלכליים שקונים לעובדים שלהם לא יגדילו את ההוצאה למתנות לחגים בגלל שינוי החוק.
<רן ארנון: ולכן בנקודה הזאת אם נוריד את ההנחות הצרכן ייפגע.
<רן ארנון: התוצאה תהיה אותה הוצאה, ובמקום שיקנו ב-100 ויקבלו 120, יקנו ב-100 ויקבלו ב-110.
אבישי ברוורמן: אתה מחזק את הנקודה.
<רן ארנון: לגבי שני הנושאים הספציפיים פה, אחד לגבי הערך הראשוני של התו והשני לגבי המגבלות והשקיפות שלהם.
<רן ארנון: לגבי הערך הראשוני של התו – אני מעריך שתהיה פגיעה מסוימת בצרכן.
<רן ארנון: באופן אישי אני לא חושב שהפגיעה תהיה גדולה אבל היא תתקיים בוודאות.
<רן ארנון: ומדוע?
<רן ארנון: לצורך העניין המגבלה הזאת קיימת, למיטב ידיעתי, אך ורק ברשתות ה-discount של המזון, והיא בדרך כלל עד 10%.
<תמר פינקוס: היא קיימת במבצעים בחנויות בגדים.
<רן ארנון: אני אישית סולק את התו במלוא ערכו, אבל אני מגביל מגבלות שונות על מבצעי סוף-עונה, מועדון לקוחות וכדומה.
<רן ארנון: אני מניח שבפועל מה שיקרה במקרה כזה הוא שהרשתות יורידו באחוז מסוים.
<רן ארנון: אני מניח שהאחוז יהיה הממוצע שהן סולקות בין הרשתות הרגילות לרשתות ה-discount.
<רן ארנון: כאן תהיה פגיעה בצרכן.
<רן ארנון: אני סתם זורק אם זה חצי-חצי בין רשתות discount לרשתות רגילות של כ-5%.
<רן ארנון: הפגיעה בצרכן תהיה 5% מ-3 מיליארד שזה 150 מיליון שקל.
<רן ארנון: נקודה שלישית ואחרונה לגבי השקיפות.
<רן ארנון: לדעתי, השקיפות היום היא מלאה.
<רן ארנון: אני מחזק את מה שאמרה הגברת מהמשביר לצרכן.
<רן ארנון: אני עושה מבצעים של מועדון ומבצעי סוף-עונה אגרסיביים מאוד.
<רן ארנון: אני מדבר על הנחות, מעבר לצבירה של 10%, של כ-50%-30% בסוף-עונה.
אבישי ברוורמן: אנחנו לא - - - for the sponsor.
<רן ארנון: לא, לא.
<רן ארנון: כל רשתות האופנה עושות כמוני בדיוק.
<רן ארנון: לכן הורדת המגבלות תעשה אחד משני דברים: או שיום אחד נצא מהתווים, ואז המגוון שמקבל הצרכן יצטמצם בצורה דרמטית.
<רמי רונן: - - -
<רמי רונן: חורה לי כי אני גם - -
אבישי ברוורמן: חורה לך?
אבישי ברוורמן: גם לי חורה.
אבישי ברוורמן: חורה לי שמדינת ישראל איבדה את הכיוון - -
<רמי רונן: חורה לי שבחג אני לא יכול לקנות עם התווים - - -
אבישי ברוורמן: תקשיב לי - -
<רמי רונן: למה רק לקנות - - -?
אבישי ברוורמן: תקשיב לי עכשיו.
אבישי ברוורמן: כנראה, לא קיבלת חינוך.
אבישי ברוורמן: לי חורה איך שמדינת ישראל מתנהלת.
אבישי ברוורמן: כואב לי הלב.
אבישי ברוורמן: אז מה, אני אפריע לכל אחד?
<רמי רונן: אגב, היא הולכת ומשתפרת, לדעתי.
אבישי ברוורמן: אדוני, אתה סיימת, ואתה לא אומר אף מילה.
אבישי ברוורמן: במילה הבאה אתה בחוץ.
<רן ארנון: אני אשלים את דבריי: בשרשור הדברים מכיוון שאני לא אוכל לסלוק את התו שהמנפיק מוציא ב-80% מערכו אני אגיע למנפיק, ואגיד לו שאני חייב לסלוק את התו ב-98% מערכו כדי לא להיפגע ברמת ההנחה.
<רן ארנון: הוא לא יהיה מסוגל לעשות זאת, והתו ימות.
אבישי ברוורמן: אתה מחזק את הטיעון.
יוני שטבון: לפי מה שאנחנו רואים פה לפנינו לתפיסתי, זה בדיוק הסיפור של המדינה בהיבט החברתי-כלכלי וחלק מהסיפור של הוועדות בכנסת הנוכחית.
יוני שטבון: יושבת פה שורה של אנשים יקרים שמייצגים במילה אחת: אינטרס.
אבישי ברוורמן: זאת זכותם.
יוני שטבון: לא אמרתי כלום.
יוני שטבון: יותר מכך, אם ייכנסו לפה עוד 20 רשתות ועוד 20 קבוצות כאלה ואחרות אנחנו נשמע אותו דבר.
יוני שטבון: זה בדיוק אותו סיפור.
יוני שטבון: יש קבוצות כוח מאוד חזקות במדינה שהגודל כאן הוא בסופו של דבר אותו סיפור שחוזר על עצמו פעם אחר פעם; קבוצות שמנהלות מאחורי הקלעים סחר שלא חשוף לכל הציבור.
יוני שטבון: הן מאורגנות, הן מתואמות, והסיפור המיניאטורי שאנחנו רואים פה בוועדה בסוגיה השולית לכאורה על ערך התווים זה בדיוק הסיפור הזה.
יוני שטבון: אני רואה את זה פה לפניי, ואני רואה את זה פעם אחת כחבר כנסת ופעם שנייה כאזרח.
יוני שטבון: בהקשר של הטענות שהעלו כאן הדיון הוא טוב.
יוני שטבון: אמרתי את זה גם בפעם הקודמת.
יוני שטבון: השיח הזה שזה חוק על קרקפת, מבחינתי זה לא מקובל – אני פה כדי לקדם דברים.
יוני שטבון: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה, אני לא אוהב את השיח הזה.
יוני שטבון: בהקשר הנוכחי הטענות שעלו פה הן לגבי סיכון.
יוני שטבון: יש פה טענה לכאן ולכאן.
יוני שטבון: גם לגבי תקיפה בעירק ב-81' או בתקופות אחרות יש ניהול סיכונים שצריך לבצע.
יוני שטבון: בדרך כלל התפיסה הישראלית אומרת – בוא לא נעשה כלום.
יוני שטבון: יש הכוח הקיים, בוא נשאיר אותו.
אבישי ברוורמן: תעשה לי טובה, אל תכניס את איראן.
יוני שטבון: אמרתי עירק בכוונה כי הלכתי אחורה.
יוני שטבון: פשוט היה סוף שהיה ידוע.
יוני שטבון: יש פה בעצם ניהול סיכונים.
יוני שטבון: הברירה הנוחה במיוחד כשיש קבוצות מאורגנות כמו הרשתות זה ניהול סיכונים.
יוני שטבון: להפחיד את כל המערכת ולהציג את כל האינטרסים האלה, ובסוף הצרכן שמחזיק את התו עם אותו חוזה עומד עם אותם לוביסטים ורשתות מאורגנות ורואה ששוב החוק נפל כי יש פה פחד.
יוני שטבון: זה פחד שמאיים פעם אחרי פעם.
יוני שטבון: הסיפור הזה הוא הסיפור שלנו בהרבה מקומות אחרים ולא רק כאן.
יוני שטבון: אני ארד לרזולוציה יותר קטנה: התווים האלה הם גם אגרות חוב במובן מסוים.
יוני שטבון: השוק הזה סביב המרווח שאני מוכר בסכום מסוים ואחר כך מרוויח עוד 20 אגורות או פחות 20 אגורות זאת הסתכלות מאוד צרה שהרשתות מציגות.
יוני שטבון: אז הן בעצם מאיימות שאם לא יהיה להן המרווח הזה ואת יכולת התמרון במחיר ובמשא ומתן עם רשתות הלוויין הכול פה יתפרק, וזה שיח אחד מאוד מצומצם.
יוני שטבון: מאחורי הקלעים יש פה סחר אחד גדול במיליוני שקלים שאנחנו לא חשופים אליו.
יוני שטבון: נכון, אין מספרים, אבל זאת בדיוק הנקודה, זה הסיפור הגדול פה בכל החוק הזה, שאנחנו לא מבינים מה המערכת של בעלי האינטרס מאחורי הקלעים.
יוני שטבון: שנית, זה אגרות חוב.
יוני שטבון: אנחנו יודעים ש-54% מהאנשים אמרו שלפעמים הם לא מממשים את זה.
יוני שטבון: אז יש פה שוק הון שמתנהל לכאורה - -
אבישי ברוורמן: צא החוצה עכשיו.
אבישי ברוורמן: אם ההורים שלך לא חינכו אותך גם אני לא אצליח.
<רמי רונן: חינכו אותי טוב.
יוני שטבון: ניהול סיכונים הוא בריא, אבל היכולת לקבל החלטה בנושא הזה לא יכול להיות שתצטמצם סביב השיח האינטרסנטי מאוד של בעלי הרשתות.
יוני שטבון: אמרתי שיש פה שיח של אגרות חוב, שוק אחד גדול שהוא מורחב; יש פה נושא נוסף של מה שקורה בין רשתות הלוויין לבין הרשתות הגדולות, וביניהן – מה קורה מאחור אנחנו גם לא יודעים.
יוני שטבון: יכול להיות שהגיע הזמן.
יוני שטבון: לקראת קריאה שנייה ושלישית צריך להעביר את החוק כמו שהוא, להבין שאנחנו לוקחים פה סיכון, וכיוון שהסיפור הגדול פה הוא גם הסיפור של המדינה בהקשר של המרחב הכלכלי שיש פה מונופולים מאוד חזקים.
יוני שטבון: יש פה רשתות מאורגנות שמציגות אינטרס ומפחידות, וזה צריך להיפסק.
יוני שטבון: החוק הזה לא נוצר כי יום אחד שעמם לי וחיפשתי עוד כותרת אלא הסתובבנו והבנו.
יוני שטבון: זה גם לא רק שכירים, יש גם משפחות נזקקות של עמותות שמקבלות תווי קנייה.
יוני שטבון: אני הייתי חבר ופעיל והובלנו עמותות ועזרנו לאנשים שלפעמים 100-80 שקלים האלה זה הבדל במקרר.
יוני שטבון: אני אומר את זה פעם אחר פעם ואני לא צוחק.
יוני שטבון: זה שיח אחד שלם.
יוני שטבון: ובצד השני יש משפחות נזקקות שהארגונים מסבירים מה המשמעות בשטח.
יוני שטבון: הפחד והאיום הזה צריכים להיפסק, להבנתי.
יוני שטבון: הדיון הוא חשוב, אני לא מזלזל בו.
יוני שטבון: מצד שני צעד אחד שנראה לכאורה צעד קטן – כן, תו קנייה אחיד; שאלו אותי פה מה קורה עם המבצעים, ואמרתי שאני לא הולך על זה כי אני מבין את מערכת הסיכונים.
יוני שטבון: ישבתי איתם לפני כן ואמרתי שאני לא מכניס את המבצעים לחוק.
יוני שטבון: יכולתי להכניס סעיף גם על מבצעים.
יוני שטבון: הם הסבירו לי בהיגיון שמבצעים מצמצמים אותם מאוד.
יוני שטבון: שם אנחנו מורידים את המחירים בצורה משמעותית.
יוני שטבון: גם תו זה לא הגיוני.
יוני שטבון: אמרתי שנוריד כדי לאפשר, אבל האחידות הזאת שיש בה פעם אחת שקיפות ופעם שנייה יש בה יכולת קנייה שלא מפחדת מהאיומים האלה היא רלוונטית ובסדר גמור.
יוני שטבון: חלק מניהול הסיכונים הזה, גם שלי כמחוקק וגם של אנשי מקצוע זה לקחת סיכונים, כן.
אבישי ברוורמן: תודה, אני מסכם.
אבישי ברוורמן: קודם כול הסיכון שלך לא כל כך גדול.
אבישי ברוורמן: לא נגזים בסיכונים.
יוני שטבון: בגלל זה אני אומר, זאת ההרגשה שהייתה פה – עוד שנייה נתקוף בעירק.
יוני שטבון: לא באיראן.
יוני שטבון: זה מוקלט.
אבישי ברוורמן: מכיוון שאני כבר לא מפחד פה מאף אחד, לא מכיוון שאין פה גיבורים גדולים אלא מכיוון שאני קיבלתי החלטה לא מהשר ולא מיושב-ראש ההסתדרות ולא מאוליגרכים – אני מפחד רק מפחד מאשתי ומאלוהים.
אבישי ברוורמן: אני יותר מדי מבוגר.
<לאה ורון: - - - מצבנו קשה.
אבישי ברוורמן: ומלאה אני עדיין וגם מאתי.
אבישי ברוורמן: לכן השאלה היא מה טוב לאזרחי ישראל?
אבישי ברוורמן: הדיון פה היה מצוין.
אבישי ברוורמן: העלו פה נושאים כי מעבר לנקודות האלה ברור שישנם כוחות שנלחמים נגד; אבל מעבר לקוזק הנגזל השאלה מה יקרה לעובדים.
אבישי ברוורמן: מכיוון שאני גם שומע את משרד הכלכלה אני נותן לכם את ה-benefit of the doubt.
אבישי ברוורמן: אני מעביר את זה לקריאה ראשונה- -
<אתי בנדלר: לא סיימנו את הצעת החוק.
אבישי ברוורמן: נקרא את זה, אבל זה מה שנעשה.
אבישי ברוורמן: לפעמים אנשים חזקים עם אינטרסים שפוגעים בציבור אומרים דברים הגיוניים.