GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הרן לבאות: הכלל אומר שהוא צריך ללכת, יהיה ביניהם משא ומתן וכולי, ואם הם לא יגיעו להסכמה, הם מגיעים למשרד והמשרד צריך לקבוע את דמי המעבר.
<הרן לבאות: הוא אומר: זה לא בחינם – אם אתה רוצה לשבת על התשתית הזאת, אתה צריך לשלם.
גלעד ארדן: ככה נעלם ערוץ "טבע הדברים" לא מזמן.
<הרן לבאות: אני רק נותן דוגמה.
<הרן לבאות: בגדול, אנחנו אומרים שאת אותה נוסחה שקבענו לגבי אי הסכמה במקרים של תקשורת של שוק סיטונאי, את אותה מתודולוגיה, נחיל גם פה.
<הרן לבאות: מדובר על הסעיף ההוא עם ארבעת הסעיפים: עלות מול רווח סביר וכולי.
<דנה נויפלד: אני מבהירה לפרוטוקול את מה שאתי ביקשה: הנוסח הזה הוצא עוד לפני שעשינו את כל התיקונים, אז אנחנו מפנים לסעיף 5 בעניין הזה.
איציק שמולי: אני רוצה להעיר משהו.
איציק שמולי: אני לא רוצה לחזור לדיון על השוק הסיטונאי.
איציק שמולי: אני אמנע בהצבעה הזאת.
איציק שמולי: אני חושב שלקחת לעצמכם את הסמכות לקבוע מחיר במצב ששני גופים לא מגיעים למשא ומתן, כאשר יש שלוש נקודות ייחוס וסעיף רביעי של עלות פלוס – בעיניי זה כמו להגיד "הכול או כלום".
איציק שמולי: אתה זוכר, אדוני היושב-ראש, את הדוגמה על קזחסטאן?
איציק שמולי: עלות השימוש בקזחסטאן היא ככה וככה - - -
<דנה נויפלד: אני רוצה לענות על זה.
<דנה נויפלד: לא עניתי לך על זה בפעם הקודמת, אבל החשש שלך.
<דנה נויפלד: ..
<דנה נויפלד: זאת העבודה של המשרד – אנחנו אמורים לבסס כל החלטה שאנחנו נותנים.
<דנה נויפלד: ההנחה שלך שלפיה רגולטור סביר יכול לבוא ולהגיד "קזחסטאן" סתם ככה, היא הנחה שהיא מאוד קשה לי, כמי שעובדת ברגולציה.
<דנה נויפלד: כי כל החלטה מנהלית שאנחנו מציעים לשר והוא מקבל אותה על בסיס ההמלצה שלנו, אמורה להיות החלטה מבוססת.
<דנה נויפלד: ואם אתה חושב שככה אנחנו פועלים – אז צר לי, לא כך מבססים החלטות מנהליות.
<דנה נויפלד: החלטות מנהליות צריכות להיות סבירות, מנומקות, מוסברות.
<דנה נויפלד: אם מביאים מדינה שתשמש כבנצ'מרק, היא צריכה להיות מדינה רלוונטית, ותמיד יש לחברות הזדמנות לטעון כנגדה.
איציק שמולי: לא מזמן היינו פה בדיון על גז.
איציק שמולי: את רוצה שאני אביא לך דוגמאות מזעזעות?
איציק שמולי: ישבו פה לא אנשים זוטרים מהדרג הממשלתי אלא אנשים בכירים מאוד, ו – איך נאמר – לא דייקו בעובדות, בלשון המעטה, וגם לא הפנו אותנו למקומות הנכונים.
איציק שמולי: מה שחשוב זה לא הכוונות וטוהר המידות, אלא הסמכות.
איציק שמולי: הרי בסוף כולנו מתחלפים, גם הפקידות וגם הנבחרים.
איציק שמולי: ולכן מה שחשוב זה לא הכוונות אלא הסמכות שניתנת בחוק.
גלעד ארדן: אבל בג"ץ נותר.
אבישי ברוורמן: הם לא מתחלפים?
גלעד ארדן: יש עקרונות שנקבעו בבג"ץ לגבי איך מתקבלות החלטות, וזה לא משנה אם היום יושבת דנה או מישהי אחרת.
גלעד ארדן: הפרשנות של סמכות היא - - - סבירות.
אבישי ברוורמן: איציק, זה לא החוקים.
אבישי ברוורמן: ברגע שישתלטו כאן אנשים שהם לא נאורים, אתה יכול לעשות את החוקה הכי טובה, אבל לחוקה לא תהיה שום משמעות, הם יעשו מה שהם רוצים.
אבישי ברוורמן: כרגע אנחנו עדיין חברה נאורה, ואני מקווה שנמשיך להיות.
אבישי ברוורמן: אני חושב שהחשש שלך מוגזם.
אבישי ברוורמן: נצביע.
אבישי ברוורמן: הצבעה בעד – 3 נגד – אין נמנע – 1 הסעיף אושר.
<חגית ברוק: המטרה של הסעיף היא להחיל את אותו הסדר שנקבע לגבי בעל רישיון כללי לשידורי כבלים גם על בעל רישיון לשידורי לוויין.
<חגית ברוק: זה בעצם סעיף שמחיל דינים שנקבעו לגבי הכבלים גם על עניין הלוויין.
איציק שמולי: אבל מבחינת העיקרון, זה בדיוק כמו ההצבעה שהייתה כאן עכשיו, נכון?
<חגית ברוק: כל אותם עקרונות שנקבעו בסעיף 6יא2 יחולו גם לעניין בעל רישיון לשידורי לוויין.
אבישי ברוורמן: אחד נמנע.
<חגית ברוק: אנחנו מדלגים על הסעיפים שהוצגו ביום שלישי וממשיכים לפסקה (10).
<אתי בנדלר: אנחנו מדברים על פסקה (10), שבה מוצע לתקן את סעיף 37ב1 לחוק העיקרי.
<חגית ברוק: קריאה: לזה הוספנו היום את פסקה (7), בעקבות הדיון שהתקיים ביום שלישי.
<אתי בנדלר: אני לא יודעת על זה.
<דנה נויפלד: אנחנו תכף נקריא ונסביר מה התיקון.
<אתי בנדלר: אולי תיתני הקדמה קצרה על הסעיף.
<דנה נויפלד: אני אסביר את הכוונה, זה הרבה יותר קל.
<דנה נויפלד: זה רק שורה, אנחנו נכתיב את זה.
<חגית ברוק: קריאה: "(7) הפר הוראה שניתנה לו מכוח סעיפים 11(ב) או 11א.
<חגית ברוק: "
<אתי בנדלר: הסעיפים שאליהם מתייחסים עכשיו הם תיקון של סעיף בחוק התקשורת (בזק ושידורים) המאפשר למנהל להטיל עיצומים כספיים על בעל רישיון לשידורים.
<אתי בנדלר: אני מציע שגברת נויפלד תסביר על איזה הפרות נוספות מוצע להטיל עיצומים כספיים ובאיזה שיעור.
<דנה נויפלד: אנחנו עושים את ההתאמה.
<דנה נויפלד: משנקבעו הוראות שנותנות סמכות לשר, במקרה של הפרה של הוראות שניתנו, אנחנו עושים את ההשלמה הנדרשת כדי שיהיה אפשר שתהיה גם סנקציה – הטלה של עיצום כספי.
<דנה נויפלד: מה שנכנס ביום שלישי זה סמכות לשר להורות לבעל רישיון שידורים רק במקרה של באנדל.
<דנה נויפלד: זה בעקבות הערה גם של רון.
<דנה נויפלד: ועכשיו אנחנו עושים את התמונה המשלימה.
<דנה נויפלד: ככל שתופר הוראה שניתנה לבעל רישיון שידורים בהקשר של הבאנדל, יהיה אפשר להטיל עליו עיצום כספי.
<דנה נויפלד: ברור?
אבישי ברוורמן: אתי, זה ברור לך?
<אתי בנדלר: לי זה ברור.
<אתי בנדלר: הנושא של עיצומים כספיים לא נדון עדיין בוועדה בכנסת הזאת.
<אתי בנדלר: זה נושא שאני אתייחס אליו בהרחבה כשנגיע לכך בפרק של התקינה ובפרק של המים.
אבישי ברוורמן: אז את מציעה לא להצביע עליו?
<אתי בנדלר: אני כן מציעה להצביע עליו.
<אתי בנדלר: בפרק התקינה זה נושא חדש לגמרי, כי לא היו שם עד עכשיו עיצומים כספיים; ובפרק המים יש הרחבה מאוד משמעותית של העיצומים הכספיים.
<אתי בנדלר: לכן אני אסקור בפני הוועדה את הנושא של עיצומים כספיים ביום ראשון.
<אתי בנדלר: כאן אני רק אסתפק בלומר שעיצומים כספיים הוא כלי מנהלי לאכיפת הוראות חוק בשל הפרה.
<אתי בנדלר: מי שהרגולטור סבור שהפר את הוראות החוק, במקום לפעול נגדו במישור הפלילי, יש אפשרות לעבור למישור המנהלי ולהטיל עליו עיצום כספי, כלומר קנס, בשל אותה הפרה.
<אתי בנדלר: כאן מדובר בסעיף שקיים היום בחוק התקשורת (בזק ושידורים), שנותן סמכות בידי מנכ"ל משרד התקשורת להטיל עיצומים על בעל רישיון לשידורים שהפר הוראות שונות שמפורטות היום בחוק.
<אתי בנדלר: מה שמוצע עכשיו זה להוסיף סוגי הפרות נוספות של הוראות בהצעת החוק הזאת שהוועדה אישרה אותן, ולקבוע שהפרה של הוראות שניתנו לו לפי אותם סעיפים, תהווה עילה להטלת עיצום כספי – קנס.
<אתי בנדלר: עכשיו אני מציעה שדנה תסביר שוב על איזה הפרות מדובר כאן ועל איזה קנס.
<דנה נויפלד: בפעם הקודמת הוספנו לשר סמכות לתת הוראות מידיות למנוע פגיעה בתחרות, גם על בעל רישיון לשידורים במקרה שהוא מציע באנדל.
<דנה נויפלד: כי כיום אין סמכות - - -
אבישי ברוורמן: תני דוגמה מהחיים.
<דנה נויפלד: יש באנדל של טלפוניה, שידורים.
<דנה נויפלד: .. טריפל של "הוט".
<רון אילון: נניח טריפל של "יס".
<דנה נויפלד: ל"יס" לא יצטרכו לתת הוראות בגין פגיעה בתחרות, ולכן לא אמרתי "יס".
<דנה נויפלד: פעם קודמת נתנו סמכות לתת הוראות במקרה של פגיעה מידית בתחרות.
<דנה נויפלד: במקרה שניתנת הוראה כזאת לבעל רישיון לשידורים, מכיוון שיש בתוך הבאנדל גם שידורים, אם בעל הרישיון לא יציית לאותה הוראה, צריך סנקציה בגין ההפרה.
<דנה נויפלד: זה מה שאנחנו קובעים כאן.
<דנה נויפלד: אנחנו מוסיפים גם את סוג ההוראות האלה לסעיפים שקיימים ממילא לעניין העיצומים הכספיים.
אבישי ברוורמן: ואז שמים את הרצל על הכיסא החם, והוא משלם קנס.
אבישי ברוורמן: מה גובה הקנס שאת נותנת להרצל במקרה הזה?
<דנה נויפלד: זה פי שבעה מהקנס הקבוע ב...
<אתי בנדלר: זה 14,400 כפול 7.
<דנה נויפלד: זה 108,000 שקלים.
גלעד ארדן: זה מעט מדי.
אבישי ברוורמן: אני מתפלא עליך.
אבישי ברוורמן: זה קנס?
אבישי ברוורמן: זה "קנסון".
גלעד ארדן: אם הוועדה תציע משהו יותר גבוה, אנחנו - - -
<אתי בנדלר: אני מקווה שאחרי שאסקור בפני הוועדה ביום ראשון – בהקשר אחר – את הבעייתיות בעצם מתן הסמכות להטיל עיצומים כספיים, אולי הוועדה לא תשוש להעלות.
גלעד ארדן: עוד לא התייאשת מזה?
<אתי בנדלר: לא, לא, אני ממשיכה, אני בשלי.
אבישי ברוורמן: רבותיי, השעה מוקדמת, תארו לכם שנשב כאן - - -
גלעד ארדן: העיקר שיהיה קשה לתת בראש לעבריינים מיד.
אבישי ברוורמן: אוקיי, סך הכול 108,000 שקל.
אבישי ברוורמן: הרצל יכול להוציא את זה מהכיס הקטן, זה בכלל לא בעיה.
אבישי ברוורמן: בקיצור, הקנס הזה הוא לא איום גדול.
<דנה נויפלד: זה האיום כרגע.
<דנה נויפלד: אנחנו שומרים על אותו סכום שכרגע ניתן.
<דנה נויפלד: אפשר לשקול רפורמה בעניין הסכומים, אבל אנחנו לא עושים את זה כרגע.
גלעד ארדן: הלוואי שבזה בכלל ישתמשו.
אבישי ברוורמן: אז בואו נצביע.
<חגית ברוק: רגע, עוד לא סיימנו להקריא.
<אתי בנדלר: את הסברת את שני הסעיפים?
<דנה נויפלד: לא, היא הקריאה רק אחד.
<דנה נויפלד: נקריא את השני ואז נסביר אותו.
<אתי בנדלר: אבל ב-(א) יש עוד פסקה, (6) ו-(7).
<אתי בנדלר: הסברת את שתיהן?
<דנה נויפלד: שנייה, אני אומר שוב: אנחנו מוסיפים את הסנקציה בצד ההוראות שנקבעו בפעם הקודמת.
<דנה נויפלד: בפעם הקודמת נקבעה לשר או מי מטעמו סמכות בעניין העברת מידע לפי סעיף 4ג1.
<דנה נויפלד: גם פה אנחנו מוסיפים עיצום כספי, כדי שאם מישהו מהמפוקחים לא יעביר את המידע, תהיה סנקציה שניתן להטיל עליו.
<אתי בנדלר: ומה לגבי 11(ב) או 11א?
<חגית ברוק: עוד לא הגענו לחלק הזה.
<חגית ברוק: בתוך סעיף (10) יש לנו את (א): הוספת פסקאות (6) ו-(7); ואת (ב): "בסעיף קטן (ב)(1), אחרי "6ה1," יבוא "6יא2(ג) או (ד),"."
<דנה נויפלד: פה אנחנו מוסיפים סמכות למועצה, כי אמרנו שלפי הסעיף שכרגע הצביעו עליו בעניין החבילה הצרה, יש סמכויות מסוימות למועצה - - -
<דודו קובסניאנו: ליו"ר המועצה.
<דנה נויפלד: רגע.
<דנה נויפלד: אמרתי שהסמכויות נתונות למועצה, ואם תהיה הפרה, יו"ר המועצה יוכל להטיל עיצום כספי.
<דנה נויפלד: בתוך המנגנון שקיים כבר היום אנחנו מוסיפים פסקה נוספת שמדברת על ההוראות הרגולטוריות שנקבעו היום – שבגין הפרתן יהיה ניתן להטיל עיצום כספי.
אבישי ברוורמן: אוקיי, אנחנו יכולים להצביע?
<אתי בנדלר: כן, על התיקון בסעיף 37ב1.
<אסף אמיר: זה היה על המועצה ועבר ליו"ר?
<דנה נויפלד: לא, זה תמיד היה ליו"ר.
<אתי בנדלר: אני מדברת על פסקה (10) הראשונה; בטעות יש כאן שתי פסקאות שממוספרות (10).
<אתי בנדלר: אני מדברת על התיקון של 37ב1 בלבד.
אבישי ברוורמן: עוד סעיף קטן, ואחרי זה אני עושה הפסקה של רבע שעה.
<חגית ברוק: אני מקריאה פסקה נוספת, פסקה שתיקנו היום, בקבות השינויים שהצביעו עליהם ביום שלישי.
<אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שאני לא הצלחתי לעקוב.
<אתי בנדלר: לי יש טקסט אחר.
<אתי בנדלר: את החלפת את הטקסט?
<דנה נויפלד: אנחנו עשינו את ההתאמות ביחס למה שקיים היום בתוך התוספת.
<דנה נויפלד: אני אסביר רגע את העיקרון.
<דנה נויפלד: העיקרון הוא כמו שהסברתי קודם, אבל עכשיו אנחנו מדברים על בעלי רישיון שאינם בעלי רישיון לשידורים, שלגביהם יש אופן שונה – יש לכך פירוט בתוספת לפי תיקון 55 - - -
<דנה נויפלד: אנחנו מתאימים את זה - - -
<מיכל פליישר: עיצומים כספיים גבוהים.
<דנה נויפלד: נכון, יותר גבוהים.
<אתי בנדלר: גבוהים מאוד.
<מיכל פליישר: שהשר לא ידאג.
<דנה נויפלד: אבל זו לא סמכות של השר.
גלעד ארדן: ממה לא לדאוג?
<דנה נויפלד: שוב אני מסבירה.
<דנה נויפלד: עניינן של התוספות הוא הסמכות להטיל עיצומים כספיים לעניין בעלי רישיון שאינם בעלי רישיון לשידורים – כלומר, כל יתר בעלי הרישיון.
<דנה נויפלד: אנחנו משלבים בתוך התוספת את ההוראות שנקבעו פה היום, כדי שניתן יהיה להטיל בגינן עיצומים כספיים.
<לאה ורון: את יכולה לומר לוועדה מה גובה העיצום הכספי?
<דנה נויפלד: זה מקסימלי.
גלעד ארדן: למה לא עשיתם את זה כאחוז מהמחזור, כמו בהגנת הסביבה?
<דנה נויפלד: זה אחוז מההכנסות, השר.
גלעד ארדן: לא, מהמחזור.
גלעד ארדן: אל תגזימו... כמו שנתנו ל"תנובה" במשרד להגנת הסביבה – 7.7 מיליון הם שילמו.
<לאה ורון: כמה זה בערך?
<דנה נויפלד: אני לא יודעת, כי זה תלוי בהכנסות.
אבישי ברוורמן: בואו נאמר שהעוצמה של הקנסון הזה יותר אפקטיבית על הכיסון של הרצל.
אבישי ברוורמן: אנחנו הולכים להצבעה.
אבישי ברוורמן: אנחנו יוצאים להפסקה.
אבישי ברוורמן: אנחנו פותחים את הישיבה.
אבישי ברוורמן: פרק ה', סעיף 37 – תקשורת – שידורי טלוויזיה, מערך עידן פלוס, מתוך הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות וכולי וכולי וכולי.
<הרן לבאות: ממש בקצרה.
<הרן לבאות: אני אתן שני משפטי פתיחה ואז ארוץ על מצגת שמבהירה את התיקונים שאנחנו מבקשים לעשות.
<הרן לבאות: רק את התיקונים.
<הרן לבאות: מערך עידן פלוס נבנה על ידי הרשות השנייה במימון המדינה בשנת 2009.
<הרן לבאות: הוא משדר כיום שישה ערוצים.
אבישי ברוורמן: עלות?
<הרן לבאות: עלות ההקמה, עד ההשלמה של ההקמה, תהיה מעל 100 מיליון שקל, על חשבון המדינה.
גלעד ארדן: התשתית תעלה סך הכול מעל 100 מיליון שקלים.
<קריאה: 120 מיליון, אני חושב.
<הרן לבאות: המערך כולל מרבב לערוצים - - -
אבישי ברוורמן: אני רוצה לראות מה זה מרבב.
<קריאות: נמצא פה סמנכ"ל הנדסה של הרשות השנייה.
אבישי ברוורמן: מה זה מרבב ומה הגודל שלו?
<נסים טל: מרבב זה בעצם רשת ארצית שמכסה את כל מדינת ישראל, שמכילה בתדר אחד שישה רוצים.
<נסים טל: למה אומרים מרבב?
<נסים טל: מרבב זה בעצם רק יחידה אחת מתוך כל המערכת הזאת שאליה מגיעים שישה ערוצים - - -
גלעד ארדן: אני יכול להקריא לך את ההגדרה מוויקיפדיה: "כינוי להתקן אלקטרוני המממש פעולה בסיסית וחשובה הנקראת ריבוב, בו מתבצעת בחירה של אחד מכמה ערוצי קלט לערוץ פלט, בהתאם לערך בכניסות הבקרה".
גלעד ארדן: זה בסדר?
<נסים טל: זה סביר לחלוטין.
<נסים טל: גם המשפטנים בעצם לקחו את ההגדרה הזאת - - -
<דנה נויפלד: לא, זה לא היה עובר בחוק.
אבישי ברוורמן: אני עדיין לא מבין מה זה מרבב.
<נסים טל: קופסה אחת כזו לא עולה 60 מיליון.
<נסים טל: הקופסה הזאת נמצאת פה בירושלים, מגיעים שישה ערוצים שנכנסים לקופסה הזאת, ויוצא ממנה stream אחד.
<נסים טל: ה-stream הזה מופץ בארץ לכ-30 אתרי שידור בארץ שמפיצים את האות לכל מדינת ישראל.
<נסים טל: כאן נמצאת העלות של ה-65 מיליון.
אבישי ברוורמן: הוועדה תצטרך לעשות סיור באחת החברות, שתסביר לנו את כל הדברים האלה.
<מיכל גרוס: אתה מוזמן לסיור במרכז השידור והבקרה של הרשות השנייה.
אבישי ברוורמן: הרן, סע.
<הרן לבאות: מה שחשוב זה שבשנת 2014 אמורה להסתיים ההרחבה של המערך בשני מרבבים נוספים, דבר שיאפשר לקבל 18 ערוצי SD, וארבעה עד חמישה ערוצי HD, מכיוון שאחד המרבבים יאפשר טכנולוגיית HD.
<הרן לבאות: החוק מתיר כיום לשדר במערך המורחב גם ערוצים נושאיים פתוחים לציבור וגם ערוצים ייעודיים.
<הרן לבאות: זה חשוב.
גלעד ארדן: חשוב להדגיש את זה: כבר היום החוק מתיר לשדר ערוצים נושאיים וערוצים ייעודיים.
<הרן לבאות: מה שאנחנו מעוניינים להגיד בשקף שלפניכם הוא שבסופו של יום הקמת המערך עלתה לא מעט כסף, והוא תומך ב-18 ערוצים בלבד.
<הרן לבאות: בנוסף, עלויות התפעול שלו אינן זולות.
<הרן לבאות: כתוצאה מכך, אם אתה משקלל את העלות לערוץ אחד, אתה מקבל עלות גבוהה מאוד לערוץ.
<הרן לבאות: וזה דבר שחשוב להבין, מכיוון שזה מערך שבסדרי הגודל שעליהם אנחנו מדברים הוא לא מערך מאוד יעיל כלכלית בנקודת הזמן הזאת.
איציק שמולי: העלות הגבוהה נובעת מהרצון להחזיר את ההשקעה או בגלל התחזוקה הגבוהה?
<הרן לבאות: עלויות התחזוקה השוטפות גבוהות מאוד.
גלעד ארדן: אין החזר על ההשקעה.
<הרן לבאות: החשיפה כמובן היא חשיפה נמוכה יותר: עידון פלוס מגיע היום למעט משקי בית.
<הרן לבאות: זאת אומרת שהחשיפה של ערוץ שיבחר לשדר באמצעות המערך הזה, בנקודת הזמן הזאת, קהל היעד שלו איננו קהל יעד גדול במיוחד, וזה כמובן אחד השיקולים העיקריים של משקיע בבואו להשתמש בפלטפורמה כזו או אחרת.
<הרן לבאות: מה אנחנו מבקשים לתקן?
<הרן לבאות: אנחנו מבקשים לתת לשרים סמכות לקבוע שתיתכן הפעלה של המערך באמצעות גורם פרטי, דבר שכיום הוא בלתי אפשרי.
<הרן לבאות: אנחנו סבורים שגורם פרטי שיש לו איזושהי התמקצעות בתחום וניסיון בתחום, לא משנה אם בעולם או בישראל, ידע להפעיל את המערך בצורה זולה יותר.
<הרן לבאות: ייתכן שיש גורמים בשוק שאפילו יוכלו לעשות שימוש בתשתיות שלהם כדי להפעיל את המערך, ובכך להוזיל את העלות השוטפת, מה שמן הסתם יתגלגל בדרך כזו או אחרת ישר למחיר שהערוץ משלם.
<הרן לבאות: "ביטול הגבלת מספר הערוצים הנושאיים ומועדי העלאתם לשידור" – כיום החוק קובע כי ערוץ נושאי אחד יעלה לשידור בתחילתה של כל שנה החל משנת 2014 ועד שנת 2016.
<הרן לבאות: מה זה אומר?
<הרן לבאות: שיש לך מערך שכנראה בתחילת שנת 2014 יוכל להעלות 18 ערוצים, ואתה תוכל להעלות ערוץ נושאי אחד נוסף בלבד.
<הרן לבאות: זאת אומרת, הפוטנציאל לא ימומש.
<הרן לבאות: והוא לא סתם לא ימומש: בשנת 2015 תוכל להעלות עוד אחד בלבד ובשנת 2016 עוד אחד בלבד.
<הרן לבאות: כלומר, שלוש שנים מהיום נוכל להעלות רק עוד שלושה ערוצים נושאיים.
אבישי ברוורמן: תסביר עוד פעם מה זה ערוץ נושאי.
<הרן לבאות: זו הגדרה מעולם הרגולציה, זה עולם ומלואו.
<דנה נויפלד: לפי החוק הקיים, לפני התיקון שהוועדה הולכת לעשות עכשיו, ערוץ נושאי הוא ערוץ שלפחות 75% משעות השידור שלו מוקדשות לנושא אחד - - -
אבישי ברוורמן: ולא חשוב איזה נושא?
<דנה נויפלד: לפי החוק הקיים לא מוגדרים סוגי הנושאים, אבל היום, בתיקון שאנחנו מביאים לוועדה, כבר יש רשימה של נושאים אפשריים.
גלעד ארדן: ויש שם גם סעיף סל.
<דנה נויפלד: יש גם סעיף סל.
גלעד ארדן: אז זה אותו דבר למעשה.
<דנה נויפלד: כרגע יש אינדיקציה ברורה לאיזה נושאים בוודאי יכולים להיות נושאים, ויש עוד סעיף סל - - -
גלעד ארדן: כלומר, ההבדל בין זה לבין החקיקה הקיימת הוא רק קצב המכרוז של הערוצים שיתווספו: במקום אחד בכל שנה, לאפשר לממשלה גמישות בקצב.
אבישי ברוורמן: אז נתחיל בהקראה?
<אתי בנדלר: לא, לא, יש בוודאי הערות כלליות.
<הרן לבאות: רגע, אני צריך לעבור על עיקרי התיקונים כולם.
אבישי ברוורמן: קדימה, הרן.
<הרן לבאות: אני רץ על זה.
<הרן לבאות: "הוספת אפשרות לשידור ערוצים נושאיים בתשלום" – היום הם ממומנים באמצעות פרסומות, ואנחנו רוצים לאפשר לממן אותם גם באמצעות דמי מינוי.
איציק שמולי: בהצעה שלכם, או היום?
<הרן לבאות: לא, זה מה שכתוב היום.
<הרן לבאות: אנחנו מבקשים להוציא את אוצר המדינה מתוך האפשרות הזאת.
אבישי ברוורמן: מי יממן את הקיבולת הפנויה?
<הרן לבאות: הערוצים שיעלו על המערך.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להבהיר את זה.
אבישי ברוורמן: נניח שיש מישהו שיש לו בניין עם 15 חדרים.
אבישי ברוורמן: הוא משכיר ארבעה חדרים ויש לו 11 חדרים פנויים.
אבישי ברוורמן: אז אתה מחייב את הארבעה שנכנסו לשלם עבור 11 הפנויים עד שייכנסו האחרים?
<אתי בנדלר: זו בדיוק ההצעה.
<יעל מבורך: אני רוצה לתת אנלוגיה אחרת לדבר הזה.
<אתי בנדלר: יעל, תסבירי מה רע באנלוגיה של היושב-ראש.
<יעל מבורך: אני אתן אנלוגיה אחרת, וכשנדון בסעיף הזה אני ארחיב.
<יעל מבורך: הבעיה היא שמבחינה טכנולוגית אין 1/6 מרבב.
<יעל מבורך: הטכנולוגיה מאפשרת הפצה לשישה ערוצים, אי אפשר להפיץ רק ערוץ אחד.
<יעל מבורך: צריך לבנות קיבולת לשישה ערוצים.
<יעל מבורך: ברגע שעולה הערוץ הראשון, לא משנה אם החמישה האחרים עלו או לא עלו, יש עלות הפעלה של מרבב.
<יעל מבורך: ולכן הדבר הזה דומה לצינור האינטרנט שמגיע אלינו הביתה.
<יעל מבורך: תאורטית, אני יכולה להגיד שבמקום לשלם 200 שקלים על חבילת שידורי כבלים של 200 ערוצים, תיתנו לי ערוץ בשקל.
<יעל מבורך: אבל בכלכלה אי אפשר לעשות כזה דבר.
<יעל מבורך: למה?
<יעל מבורך: כי הצינור שמגיע הביתה עולה עשרה שקלים.
<יעל מבורך: אותו דבר, ברגע שעולה לאוויר המרבב - - -
<דבורה קמחי: - - -
אבישי ברוורמן: סליחה, גברתי, יעל בזכות דיבור.
אבישי ברוורמן: אני לא מסוגל להבין כשאת מתפרצת.
<יעל מבורך: ולכן, מכיוון שאי אפשר לעשות 1/6 מרבב, אז יש עלות.
<יעל מבורך: אם נוסעים על הצינור הזה הרבה אנשים, אז העלות נחלקת על יותר.
<יעל מבורך: אם יש אחד, אז הוא נושא בעלות הזאת, מהרציונל הפשוט שאומר: המדינה מימנה את המערך הזה, היא השקיעה 130 מיליון שקל בבניית אותם 18 ערוצים, והיא לא מתכוונת להחזיר את ההשקעה הזאת בעתיד הנראה לעין ואולי גם לא תעשה את זה אף פעם, ולכן את ההפצה השוטפת שלהם, את השימוש השוטף, מממנים לא כלל אזרחי ישראל אלא הגופים המפיצים.
אבישי ברוורמן: יש שני כללים בכלכלה, ושניהם נכונים בשיווי משקל שונה: היתרון בלהיות ראשון והיתרון בלהיות אחרון.
אבישי ברוורמן: במקרה הזה יש יתרון להיות אחרון מבחינת ההוצאות.
<יעל מבורך: כדי שלא תהיה הפליה בין הסכומים, יש לשרים סמכות לקבוע מה גובה דמי ההפצה.
<יעל מבורך: הרציונל אומר שזה יהיה שווה לכל השחקנים – האחרון שהגיע לא ישלם על שימוש במרבב 20 מיליון שקל, כי הם צורכים את אותו מוצר.
<יעל מבורך: לכן לוקחים את כלל העלות ומחלקים אותה בכלל הגופים המפיצים.
אבישי ברוורמן: יש בהתחלה ארבעה, והם משלמים עלות של שישה.
אבישי ברוורמן: אחרי זה נכנס עוד אחד, ואז מחלקים ב - - -
<יעל מבורך: חמישה.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת שבסופו של דבר האחרון שנכנס משלם אותו דבר, אבל הכי מעט.
<אתי בנדלר: תארו לכם שבנסיעה באוטובוס או רכבת הנוסע ישלם לפי מספר הנוסעים שעלו או לא עלו.
<אתי בנדלר: זה פשוט מודל כלכלי - - -
אבישי ברוורמן: יעל, הרציונל לכלל הזה הוא אך ורק חיסכון בכספי המדינה?
<יעל מבורך: קודם כול זה רציונל כלכלי לאיך להשית את העלויות.
<יעל מבורך: אבל אני חושבת שנכון להתחיל את הדיון באיך אנחנו יוצרים את זה שאין לנו קיבולת פנויה.
<יעל מבורך: היום בנינו מערך של 18 ערוצים, והחוק לא מאפשר... גם אם נהיה מאוד יצירתיים ומאוד יעילים, ב-2014 יהיו לנו שמונה ערוצים, כלומר, בהגדרה יש לנו עשרה ריקים.
<יעל מבורך: השינוי שאנחנו מבקשים לדון בו היום הוא איך אנחנו הופכים את המערך הזה למערך שאין בו קיבולת פנויה, מערך שיש בו ערוצים שהציבור נהנה מהם ואז אף אחד לא ירצה בקיבולת הפנויה.
אבישי ברוורמן: אני מקבל את ההצעה של גברת מבורך, שקודם כול נדון איך אפשר למלא ל-18, ואז נשאל האם מערכת התמחור המוצעת עוזרת למלא את הקיבולת הזאת.
<אתי בנדלר: יש לי הערה אחת לפני שנדבר לגופו של עניין: אני רוצה להביא לידיעת חברי הכנסת שחוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות נחקק רק בשנת 2012.
<אתי בנדלר: בפני הכנסת ולאחר מכן בפני ועדת הכלכלה עמדה הצעת חוק ממשלתית שגם אז הציעה את אותו מנגנון.
<אתי בנדלר: חברי הכנסת כולם, פה אחד, התנגדו לכך בוועדת הכלכלה.
<אתי בנדלר: הם התנגדו למנגנון התמחור הזה של דמי ההפצה, כלומר שאלה שמיצים ישלמו עבור הקיבולת הפנויה.
<אתי בנדלר: אני מזכירה שיושב-ראש הוועדה היה חבר בקואליציה.
<אתי בנדלר: הייתה הסכמה פה אחד של חברי הכנסת לא לקבל את עמדת האוצר בנושא הזה, גם של הקואליציה וגם של האופוזיציה.
<אתי בנדלר: הכנסת קיבלה בקריאה השנייה והשלישית את עמדת ועדת הכלכלה, ולא רק זאת – שר האוצר הגיש הסתייגות בעניין הזה וביקש לא להצביע עליה.
<אתי בנדלר: ועכשיו פשוט ממחזרים את ההצעה הזאת לתוך התיקון הזה, אחרי שזה נחקק רק לפני שנה.
אבישי ברוורמן: האם נוקטים בעיקרון הזה, שיש עליו חילוקי דעות, רק כדי למלא את קופת האוצר?
אבישי ברוורמן: אנחנו נדון בזה עוד מעט.
<יעל מבורך: הערה לדבריה של היועצת המשפטית: רוב התיקונים שמובאים פה היום בתיקון הם שינויים ביחס להצעת חוק שהתקבלה בסופו של דבר בכנסת.
<יעל מבורך: בהצעת החוק הממשלתית שהוגשה לפני שנתיים גם לא הייתה הגבלה על הערוצים הנושאיים - - -
אבישי ברוורמן: יעל, לא שומעים אותך.
<יעל מבורך: אני אומרת שהתיקונים שאנחנו מביאים היום הם לא רק בשאלה מי נושא בקיבולת הפנויה, אלה שינויים מהחלטה של ועדת הכלכלה והכנסת מלפני שנה.
<יעל מבורך: לפני שנתיים גם ביקשו ערוצי pay והכנסת החליטה שלא, וביקשו יותר ערוצים נושאיים והכנסת החליטה שלא.
<יעל מבורך: הזמן שעבר מוכיח שהנושא הזה נדרש לבחינה מחדש, ולא רק הקיבולת הפנויה.
<יעל מבורך: לכן אנחנו מביאים אותו לדיון כולל.
דוד צור: האם במודל הזה אתם בעצם מאפשרים העלאה של מחיר החבילה, כלומר השתה של העלויות של הערוצים הפנויים האלה על הצרכן?
אבישי ברוורמן: את הדיון על התמחור נעשה אחר כך.
<יעל מבורך: לא, הוא מתכוון לצרכן.
<יעל מבורך: זו שאלה מאוד טובה.
<יעל מבורך: נציג את הדברים בהמשך, ואם הדברים לא יהיו ברורים, נענה על זה.
רונן הופמן: אני רוצה לשאול האם בכנסת הקודמת הוצע מודל תמחור אחר, או שרק דחו את המודל הקיים?
<אתי בנדלר: קבעו שעבור הקיבולת הפנויה המדינה, האוצר, תשלם.
<אתי בנדלר: זו תשתית של המדינה.
<אסף אמיר: אדוני, משהו קטן.
<אסף אמיר: כשזה הוצג – אני במקרה הייתי פה – זה הוצג כשירות חינמי לאזרחים, שמי שלא רוצה להיכנס ל"הוט" או "יס" יוכל לקלוט את הערוצים הבסיסיים במדינה בחינם.
<אסף אמיר: אבל זה עלה כסף למדינה.
<אסף אמיר: תמיד בשוליים מופיעה המילה "הפרטה", ועכשיו אני מבין שאנחנו הופכים את זה לעוד פלטפורמה.
<אסף אמיר: עכשיו, מן הסתם, את השירות החינמי שהוצע וניתן לצופה לפני שנתיים, המדינה תיקח ממנו בחזרה, כי הכסף הזה חסר בקופת המדינה.
אבישי ברוורמן: השר, האם זה כך?
גלעד ארדן: אין שום כוונה לאפשר להפוך את הערוצים הפתוחים, ממומני הפרסומות, לכאלה שהצפייה עבורם עולה כסף.
גלעד ארדן: כאשר מערך עידן פלוס יורחב ויהיו עליו ערוצים נוספים, אז הרגולטור יוכל לקבוע כל מיני סוגים.
גלעד ארדן: למשל, אולי מי שרוצה רק את הערוצים הפתוחים יישאר בחינם, ומי שרוצה ערוצים נושאיים יקבל אותם בתמורה לדמי מינוי, ועוד.
גלעד ארדן: המטרה היא להגדיל את ההיצע הצרכני מבלי לפגוע ביתרונות שיש היום לציבור.
גלעד ארדן: אני עדיין לא חשוד ביצר פוליטי אובדני – אז אין לי כוונה כזאת.
<אורי רוזנווקס: אז למה הוא מופרט?
גלעד ארדן: לא כתוב שהוא מופרט.
גלעד ארדן: כתוב שמקנים לשר התקשורת להחליט מי יהיה הגוף המפעיל.
גלעד ארדן: דרך אגב, זו סמכות שכבר הייתה במקור.
גלעד ארדן: מבחינתי, בהנחה שהסטנדרטים המקצועיים הם ראויים, המבחן שהכי חשוב לי זה איך להוזיל את העלות של ההפצה.
גלעד ארדן: זה מה שמעניין אותי כשר.
גלעד ארדן: זה פחות חשוב לי אם עושה את זה גורם ממשלתי או גורם פרטי, כל עוד זה נעשה ביעילות ובצורה זולה.
גלעד ארדן: יש כאלה שיגידו לך – ואני לא רוצה עוד פעם להגיד משהו על "בזק" ואז יגידו שאני סתם אומר – שהם אינטרסנטים, שהמחיר שהמדינה משלמת ל"בזק" על ההפצה הוא מחיר מאוד גבוה ביחס למה שניתן להשיג.
גלעד ארדן: זה יהיה המבחן המרכזי.
<אסף אמיר: בסופו של דבר, אם גורם פרטי ייקח את זה על עצמו, הצרכן ישלם משהו גם על ערוץ 1, 2 ו-10?
גלעד ארדן: לא, מכיוון שדברים כאלה אתה קובע או בחקיקה או בתקנות או ברגולציה מחייבת כלשהי.
גלעד ארדן: אני חושב שאפילו בוועדת טרכטנברג הפרטה הפכה, אולי, למילת גנאי.
גלעד ארדן: הבעיה היא שהרבה פעמים נעשתה הפרטה במדינת ישראל מבלי שהפיקוח על הגוף המפעיל או על הגוף שבאמצעותו המדינה נותנת את השירות נתן את הדעת על כל מיני פרצות.
גלעד ארדן: אני חושב שפה אפשר בהחלט להצביע על מקומות שבהם עלולים להיות פרצות, כדי שמצבו של הצרכן לא יורע.
אבישי ברוורמן: כמו שאמר השר, הפרטה זה לא ערך, הפרטה זה כלי.
אבישי ברוורמן: אם הוא מגיע לתחרותיות ולא פוגע בדברים, אז זה טוב.
אבישי ברוורמן: השאלה היא מה מביא סחורה לאזרחים.
גלעד ארדן: המדינה גם יכולה להלאים א הכבלים והלוויין ולהפיץ אותם ולתת לכל הערוצים לעבור אליהם.
אבישי ברוורמן: הרן, תמשיך.
<הרן לבאות: "קביעה מראש של רשימת ערוצים נושאיים אפשריים" – בעל רישיון להפעלת ערוץ נושאי יוכל לבחור באחד מהנושאים הבאים.
<הרן לבאות: אנחנו קובעים בחוק רשימה כבר עכשיו, ויהיה סעיף סל, כמו שהשר הזכיר – ספורט, שידורי ילדים, סרטים, טבע, סדרות, דוקומנטרי וחדשות.
<הרן לבאות: עכשיו אני רוצה לומר שלושה תיקונים שהם פחות מהותיים.
<הרן לבאות: אחד, במצב כיום לא מוגדרת שיטת המכרז לבחירת ערוץ נושאי.
<הרן לבאות: כאשר המועצה עורכת מכרזים זה בדרך כלל "תחרות יופי".
<הרן לבאות: פה אנחנו קובעים שהזוכה במכרז לערוץ נושאי ייקבע בהתאם לגובה הצעת המחיר במכרז.
<הרן לבאות: דבר שני, השר, באישור הממשלה, יוכל לצמצם את הנושאים לבחירה במסגרת מכרז ערוץ נושאי, כדי לעודד שידור סביב נושאים מסוים.
<הרן לבאות: ודבר שלישי, בעלי רישיונות לשידורי כבלים ולוויין לא יוכלו להשתתף במכרז לערוץ נושאי.
איציק שמולי: אני רוצה שתסביר בעברית מדוברת את שני הסעיפים הראשונים.
<הרן לבאות: חבר הכנסת שמולי, הסעיפים בחוק הם מאוד ברורים.
<הרן לבאות: אני חושב שעדיף שנקרא ואז יתקיים דיון בכל סעיף, ואם נידרש להביא דוגמאות, אז נביא.
<שאול מגנזי: אני שאול מגנזי, מ"רשת".
<שאול מגנזי: יש לי שאלה כללית.