GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אתי בנדלר: זו לא המדינה, זה הגוף המפעיל, שלא יוכל לקבל החזר על העלות הזאת לפי חוק, ואז ירוצו ויבקשו לתקן את החוק ולהעמיס את זה על דמי ההפצה.
אבישי ברוורמן: יעל, דנה, יש פה בעיה.
<עפר מרגלית: אין פה בעיה.
<עפר מרגלית: החוק דיבר על הרחבה ל-18 ערוצים.
<עפר מרגלית: זו הייתה הצעת החוק וזו הייתה המסגרת התקציבית - - -
<אתי בנדלר: אז למה אתם צריכים לתקן את זה?
<אתי בנדלר: אתם כל הזמן מצהירים שמה שהקמתם מיועד ל-18 ערוצים, וגם אם לא יספיקו עד 1 בינואר 2014 אתם תשלימו את הסכום.
<אסי קליין: אני עורכת-דין אסי קליין, ממשרד האוצר.
<אסי קליין: אתי, אם תשימי לב לסעיף 4 שנמצא היום.
<אסי קליין: ..
<אסי קליין: את אומרת "למה אנחנו לא מתקנים?".
<אסי קליין: קודם כול, אין מחלוקת מהותית.
<אסי קליין: אין מחלוקת שהאוצר מתכוון להקים את המרבבים ותחנות השידור שיספקו ל-18 ערוצים.
<אסי קליין: הבעיה היא שאם אנחנו לא נתקן.
<אסי קליין: יכול להיות שצריך לראות איך מתקנים, ולכן אמרנו שאם צריך לעשות כוונון עדין למה שהוצע, נעשה את זה.
<אסי קליין: אבל את שאלת לפני רגע למה בכלל צריך לתקן.
<אסי קליין: למה?
<אסי קליין: מכיוון שאם המערך כן עובר, אם הגורם המפעיל כן הולך להיות גורם אחר, אז מכיוון שההגדרה של תחנות שידור ספרתיות זו הגדרה רחבה, בעתיד יכול לעלות מהנוסח שיוקמו עוד תחנות שידור ספרתיות ועוד מרבב ועוד מרבב, והאוצר יישא גם בזה.
<אסי קליין: ולכן צריך לחדד את זה.
<אתי בנדלר: - - - זה מה שאני שואלת.
איציק שמולי: רגע, אבל על זה אנחנו מדברים.
איציק שמולי: אף אחד לא נתן פה הסכמה שאם יקום הערוץ ה-19 אז בסופו של תהליך זה יושת על הלקוח דרך ההפצה.
איציק שמולי: לא הייתה פה הסכמה על זה.
<יעל מבורך: מי שיישא באותו מרבב רביעי - - -
איציק שמולי: אבל גורם פרטי ישית את העלויות - - -
<יעל מבורך: גורם פרטי יכול להביא כסף מהכיס.
<אתי בנדלר: למה הוא יעשה את זה?
<אתי בנדלר: הרי אסור לו לגבות את זה בחזרה.
אבישי ברוורמן: אני מזכיר לכם שעוד חמש דקות אנחנו מסיימים, אז אולי נפתור את הנקודה הזאת, כי אני רואה שזו נקודת מחלוקת.
אבישי ברוורמן: שי, אתה מבין את הבעיה?
אבישי ברוורמן: מגיע ה-19 – למרות שזה נראה חזון אחרית הימים – אז מי צריך לשלם?
<יעל מבורך: מהשוואה בין-לאומית אנחנו רואים שמי שמפיץ והרבה פעמים גם מי שהוא הבעלים - - -
<יעל מבורך: הבעלים של מערכי הטלוויזיה הדיגיטלית הם הרבה פעמים גופים פרטיים.
<יעל מבורך: הם מתפרנסים ממכירת תשתית, כמו שבעוד שווקים מתפרנסים ממכירת תשתית.
<יעל מבורך: גם פה יכול לבוא שחקן ולהגיד שהוא רוצה להיות הבעלים של המערך הזה, למכור את ההפצה, ולהרוויח מזה – זה המודל הפרטי.
<יעל מבורך: תאורטית, המדינה יכולה להוציא את המערך למכרז, ומישהו יכול לקנות את הבעלות.
איציק שמולי: אבל התשתית - - -
<יעל מבורך: 130 מיליון שקל שהיא שילמה על המערך.
<יעל מבורך: זה המצב שעליו אנחנו מדברים – שמישהו יקנה את המערך הזה ב-130 מיליון שקל.
איציק שמולי: אבל העיקרון שבשמו משרד התקשורת מגיע לכאן זה להציע לציבור שירות שהוא גם לא עולה הרבה וגם איכותי.
איציק שמולי: אם בסופו של התהליך אנחנו מצליחים והכול בסדר...
איציק שמולי: את אומרת שהערוץ ה-19 מושת על הציבור, שזה אומר עוד עלויות, דרך ההפצה - - -
<יעל מבורך: על הבעלים, לא על הציבור.
איציק שמולי: אבל הבעלים יגלגל את זה.
<יעל מבורך: אבל מישהו צריך לממן - - -
איציק שמולי: הציבור.
גלעד ארדן: בכל מקרה זה הציבור בסוף.
<דנה נויפלד: אם זה אוצר המדינה, זה לא הציבור?
אבישי ברוורמן: הציבור המסכן בסוף משלם הכול.
אבישי ברוורמן: יש עוד נקודה אחרונה שמישהו רוצה להוסיף?
אבישי ברוורמן: כבר אין פה מספיק קשב.
אבישי ברוורמן: אני מודה לכם על הדיון המעניין.
אבישי ברוורמן: אם מישהו, חס וחלילה, פגע במשנהו, כולל אני – זה רק באהבה, כי כולנו רוצים לעשות טוב לעם ישראל.
אבישי ברוורמן: בוקר טוב, היום יום רביעי, י"ז באב, תשע"ג, 24 ביולי.
אבישי ברוורמן: היום אנחנו דנים בהחלטת משרד הביטחון להפסיק לרכוש ממפעל עוגנפלסט עבור צה"ל.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת רוברט אילטוב, אתה ביקשת את הדיון.
רוברט אילטוב: בוקר טוב, אדוני היושב ראש, קודם כל תודה שנענית לקיים את הישיבה בימים סוערים בכנסת, כאשר חברי כנסת וצוותי ועדה, וכל עובדי הכנסת עובדים עד חמש וחצי בבוקר בהצבעות, ממש דיונים דחופים להמשך חקיקה בתחום חוק ההסדרים והתקציב, עדיין החלטת לתת חשיבות רבה לנושא הזה ולקיים את הדיון.
רוברט אילטוב: בעיקר הדברים אני רוצה להגיד שצה"ל ומערכת הביטחון החליטו להסיט את הרכש שלהם מחברה ישראלית שמייצרת מוצר טוב, שאין לצה"ל שום טענה כלפיו לאורך זמן, ולרכוש את הרכש הזה במפעל אמריקאי, והמשמעות של הפעולה הזאת היא בעצם חיסולו של מפעל ישראלי עם כל עובדיו, עם כל המערכת.
רוברט אילטוב: אני חושב שההחלטות האלה לא פעם ראשונה שצה"ל עושה את זה, ולא פעם ראשונה שאנחנו פה בכנסת, אם זה בוועדת כלכלה או בוועדת כספים, ולפעמים אפילו ועדת חוץ וביטחון, דנים על הסוגיות האלה.
רוברט אילטוב: מכיוון שאני חושב שהחשיבה היא ש"עניי עירך קודמים" היא חשיבה נכונה ביותר במקרה הזה, מה גם שאין לי ספק שלצה"ל בכסף הזה יש מה לרכוש בארצות הברית, ויש הרבה ציודים שישראל לא מייצרת אותם, או שזה לא כדאי כלכלית, או שזה נושאים טכנולוגיים אחרים.
רוברט אילטוב: אני חושב שההחלטות קודם כל צריכות להגיע לפה, לדרג הפוליטי, ואנחנו חייבים לדון על הדבר הזה.
רוברט אילטוב: אני מבקש שאנשי המפעל יציגו את הדברים בראייה כפי שהם רואים את זה, אבל אני חושב שהחלטות כאלה אין להם מקום.
רוברט אילטוב: אנחנו קודם כל צריכים לדאוג לתעשייה שלנו, לעובדים שלנו, לזכויותיהם, מה גם שהמוצר שלנו לא פחות טוב, אלא אולי אפילו הרבה יותר טוב ממוצר אחר.
רוברט אילטוב: אני לא בא בטענות לממשלת ארצות שהיא דואגת לעובדיה, והיא דורשת שכספי הסיוע ימומשו שם - בטח האינטרס שלהם שכספי הסיוע ימומשו במקומות בעיקר גם לא רק של הנושאים הביטחוניים גרידא וטכנולוגיים גרידא, אלא גם בכוח אדם במפעלים שמייצרים מוצרים מסוג זה.
רוברט אילטוב: במקרים כאלה, אני יודע שמערכת הביטחון יש לה את היכולת גם להיכנס לוויכוח עם אמריקאים, וגם לשכנע אותם שהכספים האלה יכולים להיות מיועדים למוצרים הרבה יותר מתוחכמים וחשובים למערכת הביטחון.
רוברט אילטוב: אני אומר זאת גם כאחד שיושב בוועדת כספים, וגם כאחד שיושב בוועדת חוץ וביטחון, אני חושב שהתוצרת הישראלית, כוח האדם הישראלי הוא לא פחות חשוב מהיבטים מאחרים נוספים.
אבישי ברוורמן: אני מודה לך, חבר הכנסת אילטוב.
אבישי ברוורמן: קודם כל לגבי ההצגה, האם היושב ראש איתמר אמסטרדם, או המנכ"לית שושי ארביב.
אבישי ברוורמן: בבקשה, המנכ"לית.
אבישי ברוורמן: לפני זה אני קצת למדתי את החומר לגבי החסנה יבשה, וראיתי את התמונות.
אבישי ברוורמן: אבל נשמח שגם לפרוטוקול תסבירי בדיוק על המוצר הישראלי, התחליף האמריקאי, התנאים שנתנו בארצות הברית, החסמים, כדי שתציגי את זה גם לפרוטוקול וגם לי בצורה הברורה ביותר.
<שושי ארביב: בוקר טוב לכולם, ותודה שניתנה לנו ההזדמנות פה להשמיע את הטיעונים שלנו, אנחנו מודים לך, אדוני היושב ראש, ולחברי הכנסת.
<שושי ארביב: עוזי גרטלר, הוא נציג העוגנפלסט, הוא מנהל תחום הביטחון במפעל שלנו.
<שושי ארביב: מפעל עוגנפלסט, מפעל קיבוצי, מאוד ותיק, שייך לקיבוץ העוגן, מאוד מאוד מקצועי.
<שושי ארביב: אנחנו עוסקים בייצור יריעות PVC שבין השאר משמשים לכיסויים האלה, אנחנו עוסקים בזה עשרות שנים, כאשר עיקר העיסוק שלנו זה ביריעות שייעודן לעמידות בחשיפה לתנאי חוץ, ואחריות ל-10 שנים ויותר, איטום גגות, איטום מאגרים, כיסויי מאגרים, והכיסויים האלה להחסנה יבשה.
אבישי ברוורמן: את בת קיבוץ העוגן?
<שושי ארביב: אני לא בת קיבוץ העוגן, אבל אני עובדת כבר לא מעט שנים.
<שושי ארביב: המפעל מעסיק 130 עובדים, חלקם חברי קיבוץ, מאיתם יהודים, מוסלמים, הרבה מאוד מאזור, אנחנו באזור עמק חפר, ואנחנו גם מעסיקים לפחות 10 עובדים שהם אסירים בפרוייקט שיקום אסירים, פרויקט שאני אוכל לומר לכם פה, פרויקט מוצלח במיוחד, גם לנו וגם להם.
<שושי ארביב: המפעל הוא מפעל לאוטק שעושה מוצרי הייטק בסך הכול.
<שושי ארביב: אני אכנס לנושא של החסנה יבשה.
<שושי ארביב: המוצר של החסנה יבשה פותח על ידי עוגנפלסט בשנות השבעים.
<שושי ארביב: בעקבות מלחמת יום הכיפורים, וכלקחי מלחמת יום הכיפורים, והמחדל שהיה במלחמת יום הכיפורים שהכלים היו ללא מוכנות, וללא כשרות, כולנו ודאי יודעים מה היה אז בתחילת המלחמה.
<שושי ארביב: המפעל פותח על ידי המפעל, שודרג במשך השנים.
<שושי ארביב: המפעל מייצר בעצם יריעות שהן משמשות לייצור הכיסויים לכלים הכבדים, לטנקים, ייצור הכיסויים לנג"משים, לתותחים, ולכל מה שאמור להיכנס להחסנה ארוכת טווח, ולצאת אחרי מספר שנים בתחזוקה מינימלית, לצאת לשטח מוכן וכשר.
אבישי ברוורמן: המוצר הזה כמובן מייצרים בארצות הברית, מה הייחוד של המוצר הישראלי, אם הייתה פה פיתוח טכנולוגי שיש בו איזשהו שיפור מסויים.
<שושי ארביב: היריעות האלה הן פותחו כך שהן משמשות ספציפית לפתרון הזה, זה אומר שהן עמידות לחשיפה, אגב, במוצר האמריקאי לא נדרשה עמידות לחשיפה, זאת אומרת, הן אמורות להחזיק לפי האחריות שנדרשה מאיתנו, חמש שנות אחריות לפחות בתנאי שמישות, בתנאי שינויי טמפרטורה, בקור עמוק, בחום רב, בשינויי טמפרטורה.
<שושי ארביב: לא מעט שכל יש כדי לייצר יריעות שתחזקנה לפחות חמש שנים בתנאי חוץ, בפועל הן החזיקו גם שמונה ותשע שנים.
<שושי ארביב: אני יכולה להגיד לכם שהדרישות שהיו עד היום ב-40 השנה האחרונות, הדרישות שהיו, היו דרישות לחמש שנות אחריות, כפי שאמרתי, בתנאי שמישות, באו והוציאו במכרז האחרון, הוציאו אפס אחריות.
<שושי ארביב: כתוב שם לכאורה 12 חודשים, אבל זה 12 חודשים מיום שהיצרן מייצר, ובטח עוברות 12 חודשים עד שזה בכלל מגיע לשטח.
<שושי ארביב: אפס אחריות – כל מוצר אמור לשמור על הכלים שלנו, אמור לשמור על המוכנות ועל הכשרות של צה"ל.
<שושי ארביב: לא ברור לי איך תישמר הכשרות של צה"ל ללא אחריות.
<שושי ארביב: יתר על כן, מאיתנו נדרשו בזמנו 40 שנה, דרישות איכות 'מחמירות ביותר, עשינו השוואה בין דרישות האיכות שנדרשו עד היום, לבין דרישות האיכות במכרז החדש באופיון.
<שושי ארביב: הם הנחיתו ורידדו, וזה לשון צה"ל, זאת אומרת, אין כאן חילוקי דעות.
<שושי ארביב: הם רידדו את הדרישות לרמה של זיקון מזורז, הם מתירים זיקון מזורז, הזדקנות, כיפופים, הם מתירים אי עמידה בקור, הם מתירים כל מיני פרמטרים שבזמנו היו קריטיים.
אבישי ברוורמן: כדי בעצם לאפשר את המוצר האמריקאי.
<שושי ארביב: יתר על כן, אגב, אני רוצה לומר לכם עוד משהו - בתוך המכרז הם הגדירו יצרן ספציפי אמריקאי לייצור היריעות, משהו לגמרי לא רגיל במקומותינו, ובתשובה שקיבלנו מאט"ל, כי אתם מבינים - - -
רוברט אילטוב: למה בכל ארצות יש יצרן אחד?
<שושי ארביב: כנראה.
<שושי ארביב: בתשובה שקיבלנו מאט"ל דרך מנה"ר, שדווקא בגלל הסיכון שהם רואים ביריעות, דווקא בגלל זה הם בחרו את הספק הספציפי הזה, ושמו - - -
אבישי ברוורמן: אני רוצה להבין, היה מכרז, אתם השתתפתם?
<שושי ארביב: לא.
<שושי ארביב: המכרז שהיה היה מכרז לייצור יצרן הכיסויים, אבל בתוך המכרז הזה לכיסוי, לאספקת הכיסויים מיצרנים אמריקאים.
אבישי ברוורמן: בתוך הכיסוי הזה הכניסו את ההחסנה היבשה של המוצר הזה.
<שושי ארביב: הכיסוי הוא בעצם יריעות.
<יצחק וכטל: בוא וננסה להבין.
אבישי ברוורמן: אני אתן לכל הנציגים, לכל אחד בזמנו.
<שושי ארביב: הכיסוי הוא בעצם היריעות התפורות למצב של או שמלה שעוטפת את הכלי.
<שושי ארביב: הכיסוי הוא היריעות, והמכרז יצא ליצרן הכיסויים, אבל בתוך המכרז ליצרן הכיסויים, כפו על יצרן הכיסויים לרכוש את היריעות מיצרן ספציפי אמריקאי שנקבו בשמו.
אבישי ברוורמן: זה הכיסויים שבמקרה של - - - האמריקאים מבטיחים כסף, ואז סוגרים את הדבר הזה, כללים שקורים בהרבה מקומות לגבי דברים.
<שושי ארביב: דיברתי על האחריות שלא קיימת, על הדרישות שהונחתו, רודדו, בלשון המכובסת.
<שושי ארביב: אנחנו בדקנו, הלכנו ובדקנו את היריעה שהגיעה מארצות הברית לפני שיוצרו הכיסויים, לעומת היריעה שלנו.
<שושי ארביב: מכיוון שאנחנו מומחים ומקצועיים בייצור יריעות שייעודן בחשיפה, בדקנו את היריעה במה שנקרא קיו-פאנל.
<שושי ארביב: קיו-פאנל, שמנו את זה לתקופה שבערך ממחישה כשנה וחצי.
<שושי ארביב: קיבלנו, יש לי את זה כאן, ואני אוכל להראות את זה.
<שושי ארביב: קיבלנו יריעה שלנו ללא כל שינוי במראה שלה אחרי החשיפה לעומת יריעה שהגיעה מארצות הברית צהובה וקשיחה.
אבישי ברוורמן: זאת אומרת, המוצר מבחינת איכות שלכם יותר טוב, ומבחינת המחיר?
<שושי ארביב: המחיר, אני לא יודעת, אבל לפי מה שאני יודעת מיצרן הכיסויים לא שונה.
אבישי ברוורמן: אני חושב שהסברת את הנושא הזה, אני כמובן רוצה לשמוע את עמדת משרד הביטחון.
<ישראלה פרידמן: אני אתחיל, ולאחר מכן אתן גם לעו"ד וגם לנציג צה"ל להסביר מבחינה טכנית.
אבישי ברוורמן: מעבר לבחינה הטכנית, נתחיל מהבחינה הקונספטואלית.
אבישי ברוורמן: ברור שכל אדם מציג את הגוף.
אבישי ברוורמן: השאלה המרכזית היא כזו – ברור לכולנו שבמסגרת ההסכמים בין ישראל וארצות הברית לגבי גם הגיבוי שארצות הברית נותנת לנו, בעיקר צבאי, חלק מההסכמים הם הסכמי רכישות גומלין שבהם מחייבים את ישראל לרכוש ציוד אמריקאי.
<ישראלה פרידמן: לא, זה לא המצב.
<יצחק וכטל: סליחה, רק לתקן את העובדה.
<יצחק וכטל: כספי הסיוע שמדינת ישראל מקבלת מענק, מחייבים מוצר שנעשה בארצות הברית, בחומרי גלם מארצות הברית.
<יצחק וכטל: אין אפשרות להשתמש בכספי הסיוע במוצר ישראלי עד שנת 1990 עוד היה לנו אפשרות לקנות 40%, משנת 1991 ואילך, אין.
<יצחק וכטל: כלומר, גם במקום שמאפשרים לעשות 20% לא אמריקאי, כתוב בלבד שזה לא ישראלי.
<יצחק וכטל: כלומר, אני יכול לקנות 20% קנדי, לא ישראלי.
<יצחק וכטל: כלומר, אם אתה משתמש בכספי סיוע, אז אתה יכול להכתיב אל"ף, או לא להכתיב בי"ת, ומדינת ישראל איפשרה – אני אגיד כאן במאמר מוסגר, יש פריבילגיה, בגלל שקיימת משלחת שם, שלא קיימת לאף מדינה שמקבלת כספי סיוע, - - - כספי סיוע, תאגיד, אני רוצה מוצר איקס, האמריקאים עושים את המכרז, אמריקאים עושים את הרכש, ואתה מקבל את החבילה, כך קורה למצרים, כך קורה לכולם, לנו יש את היתרון שיש לנו משלחת שם, והיא עושה בחלק מהמקרים את המכרז לבד, ואנחנו מכתיבים את המוצר, ויכולים לקנות מוצר.
אבישי ברוורמן: זה לא המקרה כאן.
<יצחק וכטל: המקרה כאן, בוא ניתן לה לדבר.
<יצחק וכטל: אני ניסיתי הסבר כספי סיוע, ולא שאתה לא יכול.
<יצחק וכטל: לא שאתה קונה מיצרן אמריקאי ואומר לו תקנה חומרי גלם בארץ.
<יצחק וכטל: להבדיל, יש מקרה אחר שבו נציג אותו, שבו העברנו מוצר לייצור בארצות הברית והכתבנו לו לקנות מעוגנפלסט, אבל זה בהיקפים יותר גדולים מהסיפור הזה.
אבישי ברוורמן: רבותיי, אני מבקש מכם לא לשוחח.
אבישי ברוורמן: כל אחד יאמר את דברו, אני רוצה להבין.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת אילטוב כבר מבין את הכול, אני רק עכשיו לומד את הנושא.
אבישי ברוורמן: אז קודם כל זה לא הנושא - - - של כספי סיוע, זה נושא אחר, הבנתי.
<ישראלה פרידמן: למשרד הביטחון כעיקרון, אין חוזה התקשרות עם חברת העוגנפלסט, גם אם רוכשים את הכיסויים, את כיסויי ההח"י בארץ.
<ישראלה פרידמן: אנחנו יוצאים למכרז בשקלים, מבקשים כיסויים לכל מיני כלים, אנחנו לא מכתיבים בארץ את ספק חומרי הגלם, העוגנפלסט במקרה זה, היא ספק חומרי הגלם.
<ישראלה פרידמן: כלומר, גם כאשר אנחנו יוצאים בארץ למכרז - - -
אבישי ברוורמן: זה טכני, אבל בשלושים השנה האחרונות - - -
<ישראלה פרידמן: לא בהכרח, יכולים להביא מכל מיני מקומות.
רוברט אילטוב: יצאתם למכרז בתקופה האחרונה?
<ישראלה פרידמן: יצאנו לפני כמה שנים למכרז, שחלקם, דרך אגב, היה מיריעות PVC שחברת העוגנפלסט מספקת, וחלקם היה מחומר אחר PE שחברת העוגנפלסט לא מספקת.
רוברט אילטוב: מה הסיבה שיצאתם לארצות הברית?
אבישי ברוורמן: אני רוצה להוריד מהנושא הטכני, את הטכני אני מבין.
אבישי ברוורמן: אני שואל היסטורית - ב-30 השנה האחרונות חברת העוגנפלסט סיפקה לצה"ל, למשרד הביטחון - - -
<ישראלה פרידמן: לא, היא סיפקה רק ליצרן שזכה אם פנו אליה.
<ישראלה פרידמן: אין לנו התקשרות ישירה עם חברת העוגנפלסט.
אבישי ברוורמן: מי היצרן?
<ישראלה פרידמן: אחידטקס, רבינטקס, שהיום נרכשה באמצעות אחידטקס, והחברה השלישית מאיוטקס.
<שושי ארביב: וכולם אחד.
אבישי ברוורמן: זה אותו בעל הבית?
<ישראלה פרידמן: כשביצענו את הרכש בשנים עברו, רבינטקס לא הייתה חלק מקבוצת דיפנס, לכן היו שלוש חברות, היום הן יחד, זה לא שייך.
<ישראלה פרידמן: ולכן, אין לנו התקשרות ישירה עם חברת העוגנפלסט.
<ישראלה פרידמן: אני רוצה כן להגיד, שמשרד הביטחון כגוף הרוכש הגדול, אנחנו מוציאים הזמנות במיליארדי שקלים לתעשיות בינוניות וקטנות בישראל, למעלה ממיליוני דולרים.
<ישראלה פרידמן: בעשור האחרון עד שנת 2010, אם מישהו זוכר בצפון, היה הברד הכבד שהרס את הכיסויים, רכשנו מעט כיסויים לאור חוסר בתקציב.
<ישראלה פרידמן: בשנת 2009, 2010, היה לנו איזשהו גידול בהזמנות לכיסויים, לאור זה מה שקרה בצפון.
<ישראלה פרידמן: בשנים האחרונות, בשלוש השנים האחרונות, רכשנו מעט כיסויים, לטעמי, בהיקף של 250 אלף שקל חומר גלם ליריעות, זה הכול, עד למכרז האחרון שכבר יצא לפועל, שנמצא בעיצומו, בעיסקה שיש קבלן ישראלי שדרכו ביצענו את המכרז, יש לו קבלן משנה אמריקאי שהמכלולים מיוצרים בארצות הברית.
אבישי ברוורמן: מכיוון שבכל זאת אמרת יש ברד, יש דברים כאלה, יש סיבה לרכוש להחסנה יבשה מוצרים מהסוג הזה.
אבישי ברוורמן: אני בהחלט חושב שאפשר לייבא, זה בסדר גמור.
אבישי ברוורמן: אבל אמר את זה חבר הכנסת אילטוב, בכל מקום בעולם – "עניי עירך קודמים", כי אנחנו בסופו של דבר במדינת ישראל, היה חזון של start up nation שבה קבוצה קטנה מתעשרת, אני בעצמי עזרתי להקים הרבה מאוד סטארט-אפים, אבל מהאקזיט הזה ערך התעסוקה הולכים להודו, לארצות הברית, לאירופה.
אבישי ברוורמן: והכישלון של החברה הישראלית היום שהצריכה שלה היא מאוד בעייתית, מכיוון, התפוקה לעובד נמוכים, מכיוון שלא משקיעים בתעשיות הישראליות, לא בטכנולוגיה, לא בהכשרה מקצועית, לכן גם 50% מהעובדים חיים להשלמת הכנסה.
אבישי ברוורמן: זה חלק מהסיפור עכשיו – אמרנו את זה בנאום לשר האוצר, שאנחנו נתעורר פה בעוד שנתיים, שלוש, שאנחנו הורסים את התעשייה הישראלית, הצמיחה לא מחלחלת.
אבישי ברוורמן: לכן במקרים שישנם מפעלים שגם יש להם איכות וגם פועלים, אז המדיניות מעבר להסברים הטכניים צריכה להיות – "עניי עירך קודמים", כאשר עניי עירך הם גם מייצרים, וגם איכותיים, וגם עומדים בתחרות - - -
<יצחק וכטל: יש פה הצגה לא נכונה.
אבישי ברוורמן: עו"ד וכטל, אני אתן לך לדבר, אתה לא בבית המשפט.
אבישי ברוורמן: עו"ד וכטל, אני מבקש ממך לדבר בזכות דיבור.
אבישי ברוורמן: אני נותן פה לכל אחד לדבר.
אבישי ברוורמן: חוסר התרבות בכנסת ישראל, שכל אחד מתפרץ לדבר של השני, זה המנהג המודרני, הבן שלי היה אומר לי, למה חברי כנסת מתנהגים בצורה הפוכה ממה שמלמדים.
אבישי ברוורמן: אני בוועדת הכלכלה מנסה להתנהל בצורה שונה מהכנסת, ואני לא כל כך מצליח.
אבישי ברוורמן: אני לא נותן לאנשים להיכנס אחד לדברי חברו.
אבישי ברוורמן: בבקשה, חבר הכנסת אילטוב.
רוברט אילטוב: אני ראיתי את ההצגה של הגברת ממשרד הביטחון, הגברת ישראלה פרידמן.
אבישי ברוורמן: שלום חבר הכנסת פייגלין, אני זוכה לראות את זיו פניך הבוקר.
משה זלמן פייגלין: לא אוכל להשאיר את חברי - - -
רוברט אילטוב: אני שמעתי את ישראלה - אני הבנתי שעוגנפלסט בכלל לא צריכים להיות פה, הם לא צד לעניין, הם לא מייצרים, והם לא הצד.
רוברט אילטוב: חברת עוגנפלסט, וכנראה ההזמנות הן לא בסדר גודל של 250 אלף שקל, אלא קצת יותר, אחרת בטח הם היו מוחקים את הסעיף הזה, אחרת הם היו פשוט מן הסתם מפעל שמייצר, 250 אלף שקל הוא מקבל החלטה בכלל להוריד את הלקוח הזה מהלוח.
אבישי ברוורמן: מה המחזור שלכם, שושי?
<שושי ארביב: אנחנו מוכרים בהיקף של כ-100 מיליון שקלים בשנה.
<שושי ארביב: המחזור של היריעות הוא מחזור שבממוצע מיליוני שקלים בשנה.
<שושי ארביב: אבל צריך להבין משהו, בגלל שהיריעות היו כל כך טובות והחזיקו גם שמונה שנים, וצה"ל הזניח את ההחלפה שלהם, אנחנו בדיוק היום נמצאים במצב שהם יצאו מכרז של 500 כלים ראשוניים, של כ-500 כלים, זה כפול לפחות 150 מטר.
<שושי ארביב: אבל יש מכרז עוד נוסף, והכוונה ככל הנראה להחליף את כל אלפי הכלים שנמצאים בהחסנה יבשה, והכוונה עכשיו, אני עוד אוסיף על הכוונה הזאת, ככל שאני שומעת את הרמטכ"ל גנץ מדבר על צמצום החלק היבשתי, והכניסה להחסנות יותר עמוקות, אני מניחה שנושא החסנה יבשה יתפוס תאוצה הרבה יותר דרמטית.
אבישי ברוורמן: מה שאני רוצה להבין בלשון בני אדם, שהנושא של החסנה יבשה, להיפך, הביקוש אליו עולה, ובזמן שהביקוש עולה, במקום ללכת לתוצר איכותי ישראלי במחיר מתאים, אנחנו משרד הביטחון וצה"ל, מסיבות שאני עדיין לא הבנתי, ואני אתן עכשיו גם לישראלה, עו"ד וכטל, מסיבות שאני לא מבין, מדוע היו צריכים ללכת לזכיין אמריקאי, לחברה אמריקאית שנותנת מוצר שכרגע נראה נחות.
משה זלמן פייגלין: כספי סיוע.
אבישי ברוורמן: חבר הכנסת פייגלין, זו הפעם האחרונה שאתה נכנס לדיון, כאשר בתחילת הדיון אני שאלתי אם זה כספי סיוע, ואמרו שאין לזה קשר לכספי סיוע.
אבישי ברוורמן: אתה יודע שאני מעריך אותך, אבל זה שאתה נכנס תמיד באיחור - - -
אבישי ברוורמן: רגע, אתה הסברת שזה לא סיוע.
<יצחק וכטל: אתה הצגת את כספי הסיוע שזה כאילו of sale, כספי הסיוע זה לא of sale, כשאני משתמש בכספי סיוע, אחד מכללי כספי הסיוע הוא, שאני קונה מוצר אמריקאי, זה לא רכש גומלין.
רוברט אילטוב: עד היום הוא לא קנה מוצר אמריקאי.
<יצחק וכטל: זה לא רכש גומלין, לא, אתה דיברת על רכש גומלין.
אבישי ברוורמן: עזוב רכש גומלין.
<לאה ורון: הוא לא הזכיר את המלה רכש הגומלין.
אבישי ברוורמן: אני לא עו"ד, השאלה היחידה, האם מכספי הסיוע אנחנו מחויבים לקנות מוצר אמריקאי?
אבישי ברוורמן: ולכן זה הסיבה שאתם עוברים מכאן לכאן.
רוברט אילטוב: לא, אבל עד היום הם קנו מוצר ישראלי והיה כספי סיוע.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להבין, הכסף הזה זה כספי סיוע.
אבישי ברוורמן: מה שאמרתי בריישא, כספי סיוע אתה חייב לקנות מוצר אמריקאי, ולכן החלטת לקנות מוצר אמריקאי ולא מוצר ישראלי, ולכן עוגנפלסט הם במצב משברי היום, זאת הסיבה?
<יצחק וכטל: הם לא במצב משברי, אולי סיפור אחר.
<יצחק וכטל: הם ב-120 מיליון לשנה, ואנחנו קנינו מהם בגרושים, לא מהם, קנו מהם.
רוברט אילטוב: כן, הבנו שזה 250 אלף שקל, ועכשיו הבנו שזה כמה מיליונים.
<יצחק וכטל: לא, יש אפשרות לא לקנות בכלל, אנחנו לא קנינו כי לא היה כסף, או לקנות בכספי סיוע.
אבישי ברוורמן: אני מוכרח להגיד לך, שקודם הטעית אותי.
אבישי ברוורמן: הטעית אותי כעו"ד ממולח.
אבישי ברוורמן: אני לא הבנתי, ואני כל כך שמח שחבר הכנסת פייגלין כאן.
אבישי ברוורמן: אתם נכנסתם – אני חשבתי שזה דבר נפרד.
אבישי ברוורמן: אתה בא ואומר לי עכשיו יש כספי סיוע, וכספי סיוע האמריקאים אומרים תקנו מאיתנו, ואז החבר'ה האלה הולכים הביתה, זה הסיפור.
<ישראלה פרידמן: במסגרת הרכש שהמערכת לוקחת בחשבון, אנחנו גם מזמינים הרבה מאוד בשקלים, וגם מזמינים בלית ברירה, או כשצריך מט"ח סיוע בכספי סיוע.
אבישי ברוורמן: האם אפשר היה מכספי הסיוע לרכוש דברים אחרים, ואת הדברים האלה להמשיך לרכוש בישראל?
<ישראלה פרידמן: אלה הם הדברים האחרים, וקודם הזכרנו, העוגנפלסט לא מתבססת על משרד הביטחון.
אבישי ברוורמן: שוש, תסבירי לי בהתפלגות, כל דבר, אני פשוט רוצה להבין.
אבישי ברוורמן: יש לכם מחזור של 100 מיליון שקלים.
אבישי ברוורמן: כמה מתוך ה-100 מיליון שקלים האלה בנוי על החסנה יבשה של כלי הנשק במשרד הביטחון, וכמה אחרת, איזה חלק מהייצור שלכם?
<שושי ארביב: כפי שאמרתי בשנים האחרונות, מאחר וצה"ל רכש פחות ופחות, זה היה סיפור של מספר מיליוני שקלים בודדים בממוצע.
<שושי ארביב: אכן, נכון, אנחנו נכנסים עכשיו למצב שבדיוק כל הרכש - - -
אבישי ברוורמן: שהסברת לאור המדיניות של הרמטכ"ל - - -
<שושי ארביב: לא רק לאור המדיניות, אני רואה שהם הוציאו עכשיו 500 כלים - עכשיו הוציאו מכרז, כאשר במכרז הזה כתוב שהם יכולים להמשיך ולהכפיל את הכמות, אז 1000 כלים הם כבר הולכים לכסות, וזוהי רק ההתחלה.
אבישי ברוורמן: אני מסכם מה שאתה אומרת, שאם המדיניות עכשיו היא להיפך, להגדיל את הנושא הזה, במקביל למדיניות הזאת ישנה החלטה להעביר בעצם את כל האחסון העתידי במונחים שלי לארצות הברית, בשבילכם, כל הפיתוח וההתפתחות של הדברים האלה נעצר ואתם מקבלים מכה.
אבישי ברוורמן: הסברתי את זה נכון?
<שושי ארביב: אני רוצה להכניס עוד מלה אחת קטנה.
<שושי ארביב: לעובדים זה מאוד חשוב, המוצר הזה לכאורה הוא מוצר שלא יחזיק יותר מעמד מאשר שנה וחצי שנתיים.
<שושי ארביב: לפי הבדיקות שלי, הם עושים אקספרימנטים פה על המוצר.
<שושי ארביב: זה אומר שלא הצטרכו עוד תחלופה אחת, הצטרכו כמה תחלופות, ויותר מזה, לדעתי, גם לא יחליפו.
משה זלמן פייגלין: את מדברת על מוצר אמריקאי.
<שושי ארביב: מוצר אמריקאי, לדעתי גם לא יחליפו.
<שושי ארביב: מה שיקרה לא יחליפו, המוצר ייסדק, הוא יישבר, והכלים - - -
אבישי ברוורמן: בבקשה, חבר הכנסת פייגלין, אחרי שאתה בעצם גרמת בשאלה שלך לתקן את המעוות מבחינתי, אתה מוזמן.
משה זלמן פייגלין: אני מבקש, מאדוני יושב ראש הוועדה, לכנס דיון מקיף בנושא השלכות ההרסניות של הסיוע האמריקאי לכלכלת ישראל.
משה זלמן פייגלין: כי בעצם מה שאנחנו רואים כאן זו דוגמה מובהקת לנקודה הזאת.
<ישראלה פרידמן: אנחנו בעד.
משה זלמן פייגלין: זאת הערה רחבה וכללית שצריכה להיות פועל יוצא מהדיון הזה.
אבישי ברוורמן: אני אומר לך שאנחנו נעשה.
אבישי ברוורמן: כמו שאתה זוכר, התחלנו דיון לגבי עתיד התעשייה הישראלית.
אבישי ברוורמן: לדעתי, התעשייה הישראלית לאור המדיניות שבממשלה כרגע, ואמרתי לשר האוצר, הקיצוצים בתקציב לא בונים שום מנגנוני צמיחה, אני מאוד חושש שאנחנו נתעורר פה ב-2015 בלי צמיחה מתאימה שבנויה, שמחלחלת לתעשיות, לעסקים הקטנים והבינוניים גם עם צורך במסים וגזרות, וגם עם עתיד - תוציא את הגז הזה שתודה לאל לא מצאו 65 שנה קודם, כי אחרת היינו שקועים גם בשחיתות - - -
רוברט אילטוב: וגם נשארים בלי גז.
אבישי ברוורמן: לכן אני אקיים דיון בנושאים האלה, אבל עכשיו אני רק רוצה להבהיר, לתת הבהרה שישראלה ומר וכטל וסגן אלוף בן זקן, יאמרו את דברם, כי באמת הדבר הזה מאוד מטריד אותי, אני לא יודע עוד מה לעשות, ואני אתן לחזקי לומר את דברו בשם התאחדות התעשיינים.
<ישראלה פרידמן: אני רוצה רק להבהיר, אני לא יודעת על סמך מה חברת העוגנפלסט יודעת שיילך להיות רכש מאסיבי.
<ישראלה פרידמן: אנחנו בשנתיים הקרובות אין שום תכנון בשלב זה לרכש כיסויים.
<ישראלה פרידמן: מה שעשינו, רכשנו, כמו שנאמר, רכשנו באמת במט"ח סיוע את חומר הגלם, אין לנו בשנתיים הבאות לפי הערכות צה"ל ולפי הערכות שלנו רכש לכיסויים.
<שושי ארביב: אז המצב עוד יותר חמור, אז המצב של ההזנחה הוא עוד יותר חמור.
<ישראלה פרידמן: אנחנו לא מדברים על הזנחה.
אבישי ברוורמן: אני הבנתי את הנקודה שלך שהמוצר לדעתך הוא נחות, ולכן הוא מתכלה במהירות, אם לא יהיה רכש נוסף, אז החסנה יבשה - - -
<אייל חסידי: אדוני, היא צד בעניין - - -
אבישי ברוורמן: אייל ממשרד האוצר, אתה בקיא בהחסנה יבשה.
<אייל חסידי: אני לא בקיא בכלום, אני רק בקיא בזה שהגברת צד בעניין.
אבישי ברוורמן: היא צד בעניין, ואתה צד בעניין.
אבישי ברוורמן: אתה צד שתמיד מסתכל רק על התקציב.
רוברט אילטוב: אתה צד החשוב ביותר פה, אנחנו נעבור אליך.
<ישראלה פרידמן: אנחנו גם מסתכלים על האיכות למרות הכול.
אבישי ברוורמן: אחד הדברים שלעתים אני רואה לאחרונה בדיונים באוצר, שנושא הצמיחה ונושא התעשייה הישראלית לא מקבלת את העדיפות, הכול נכנס למסגרת - האם אנחנו עומדים בגרעון, עומדים בתנאים, והדבר הזה חסר בחשיבה, אמרתי את זה גם אתמול לשר האוצר, גם אצלו.
אבישי ברוורמן: אני הבנתי מגברת פרידמן, אלוף בן זקן, ואחרי זה נציג האוצר, מר אייל חסידי, וגם חיזקי.
<ישראלה פרידמן: ברשותכם, אני רוצה לדבר על איכות המוצר.
<ישראלה פרידמן: לא ברור לנו מאיפה עוגנפלסט לוקחת את ההנחות האלה.
<ישראלה פרידמן: צה"ל אכן רידד לאור התייעלות של שנים.
<ישראלה פרידמן: המפרט הקודם היה - איך את אומרת, 40 שנה עובדים עם זה, או 20 שנה.
<ישראלה פרידמן: צה"ל מתקדם, איפיין, רידד, בדק את התמורות בעולם, ויצא עם מפרט שאנחנו משוכנעים נכון לעכשיו שהוא טוב.
<ישראלה פרידמן: אין לנו שום ספק - - -
אבישי ברוורמן: אנחנו נבדוק את זה בעוד שנה, שנתיים, זה נרשם לפרוטוקול, ואנחנו נקבל את הדיווחים.
<ישראלה פרידמן: זה שלא ביצענו בקרת איכות על המוצרים, היא לא נכונה.
<ישראלה פרידמן: אנחנו מכירים את ספק חומר הגלם.
<ישראלה פרידמן: - - - במקרה זה את ספק חומר גלם אמריקאי, מכיוון שאנחנו מכירים את התוצרת שלו.