GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל פינק: בסך הכול מדובר על 1.2 מיליארד מתקציבי משרד הכלכלה מתוך 3.7 מיליארד שזה אוסף 5 ההחלטות.
<מיכל פינק: מדובר על החלטת שלושת היישובים שרועי הזכיר – החלטה 1539 – מדובר על החלטה על דרוזים וצ'רקסים, בדואים בצפון, בדואים בדרום – זאת גם ההחלטה האחרונה של יישום המלצות טרכטנברג, כאשר כל אחת מהן מביאה אוסף של כלים.
<מיכל פינק: אנחנו ננסה ממש בקצרה לפרוס את זה.
עיסאווי פריג': המוסלמים הם 85% ותמיד אומרים: דרוזים וצ'רקסים ובדואים.
<מיכל פינק: זאת החלטת ממשלה, אדוני, זאת לא החלטה שלנו.
אבישי ברוורמן: זאת החלטת הממשלה.
<מיכל פינק: אנחנו מכבדים את כולם.
<מיכל פינק: אני אדבר על הקלים ללא אבחנה מה שייך לאיזו תכנית – אם זה יעניין אז נוכל לפרוס את זה.
<מיכל פינק: בעיקרון יש לנו שלושה תחומים עיקריים: תחום התעסוקה, עידוד היזמות העסקית ויצירת תשתיות ותחום נוסף של פיתוח הון אנושי שהוא משולב בתחומי התעסוקה.
<מיכל פינק: כשאנחנו מדברים על תכנון הוליסטי, מערכתי, אנחנו לא עושים את האבחנה ממש בשטח מה שייך לאיזו תכנית – אנחנו מתכננים ומבצעים.
<מיכל פינק: מרכזי הכוון – מדובר בסך הכול בכלל תכניות על 21 מרכזי הכוון.
<מיכל פינק: התכנית התחילה בביצוע ב-2012 וכבר בנושא הבדואים בדרום, לדוגמה, קמו שלושה מרכזי הכוון.
<מיכל פינק: השנה צריכים להיות - - -
אבישי ברוורמן: מיכל, את רשמת פה ואת מעבירה לכולם את המטרות ובעוד חצי שנה-שנה אנחנו נקבל את הדברים: איך מיישמים את הדברים?
אבישי ברוורמן: כי הבעיה היא הביצוע.
<מיכל פינק: כשאנחנו מדברים על נושא של תמריצים, נושא מיזמים חברתיים, הכשרת מבוגרים, לימודי הנדסאות – גם פה אנחנו יכולים לפרט על הנדסאים במגזר הבדואי או בתחומים אחרים.
<מיכל פינק: מסלול תעסוקה ייעודי ומרכז השקעות שבו הקלנו את התנאים לקבלת תמיכה; מסלולי תעסוקה – כבר 1,150 איש נכנסו בשנה האחרונה; הסעות למקומות עבודה; הכוונה להשכלה גבוהה – מאוד חשוב – דיבר כבוד היושב-ראש על נושא של 5 מיליון להשכלה גבוהה, אנחנו מדברים על תכנית בפיתוח בתקציב של 20 מיליון ₪ לנושא הכוונה.
<מיכל פינק: אנחנו לא משלמים על הלימודים עצמם אלא מטפלים בהיבט של חוסר מידע ומודעות: הכנה לפסיכומטרי, קשיים כלכליים, הטיה תרבותית – כפי שקוראים לזה בסלנג – אנחנו קוראים לזה פשוט הצורך באנגלית.
<רועי אסף: זה בנוסף לתכנית שלנו.
<רועי אסף: זה שלב לפני שנכנסים לאוניברסיטה.
<מיכל פינק: באותה מידה אנחנו לוקחים אנשים אחרי שסיימו לימודים, למשל, בעלי מקצוע בתחום המדעים המדויקים שלא יכולים להשתלב בתחומי עבודתם או שלא מצליחים.
<מיכל פינק: גם שם אנחנו מבצעים תכנית ליווי וסיוע, קורסי התאמה - - -
אבישי ברוורמן: מיכל, זה נשמע מאוד יפה שהדברים קורים, אבל איפה הבעיה?
<מיכל פינק: אלו תכניות בפיתוח.
<מיכל פינק: עכשיו אני - - -
באסל גטאס: מה עם מסלולי תעסוקה?
באסל גטאס: הבנתי שמסלולי תעסוקה כבר לא רלוונטיים.
<מיכל פינק: היינו בתקופה של העדר תקציב.
<מיכל פינק: נקבל הקצאה חדשה - - -
<ראסם נאטור: ביולי יש מנה ראשונה.
<מיכל פינק: בעיקרון, המינימום של מועסקים היה 5 מועסקים בתכנית כזאת, בהוראת מנכ"ל כזן.
<מיכל פינק: פה הורד המינימום לשלושה, יש תנאים משופרים ותהיה הקצאה נוספת.
<מיכל פינק: הנושא של מרכזי תעסוקה, תכניות מימון, הוזכר.
<מיכל פינק: הקמת מרכזי עסקים שמבצעים חממות.
<מיכל פינק: פיתוח אזורי תעשייה חדשים וקיימים - - -
אבישי ברוורמן: כל ההצעות האלה שאת מדברת עליהן כרגע זה יפה, אבל - - -
<מיכל פינק: אני יכולה להיכנס בכל נושא לעומק, אני פשוט לא מרשה זאת לעצמי בגלל מגבלת הזמן.
אבישי ברוורמן: כדי שהדיון יהיה פורה ולא יהיה ארוך – השאלה היא אם יש עוד דברים שאת רוצה להוסיף מבחינת החסמים או הבעיות?
<מיכל פינק: נושא מרכזי ההכוון - - -
חנא סוייד: יש לי שאלה להתייחסותך, בבקשה: כל התכניות האלו שאת מדברת עליהן, צריך לפרסם אותן.
חנא סוייד: אני חייב להגיד שאף פעם, אף פעם, לא נתקלתי באיזה פרסום שאפשר להיעזר או אפשר לקבל עזרה במסלול הזה או בתכנית הזו.
חנא סוייד: איך עושים את זה?
חנא סוייד: מפה לאוזן?
חנא סוייד: חבר מביא חבר?
חנא סוייד: מפרסמים?
עיסאווי פריג': אני רואה חשבון, וזו פעם ראשונה שאני שומע על זה.
עיסאווי פריג': אני מייצג 300 לקוחות – דוחות ורודים – אני מקבל צמרמורת בגוף ממה שאת מציגה.
עיסאווי פריג': זאת פעם ראשונה שאני שומע מה זה.
חנא סוייד: נצפות, נראות, פרסום – איך אפשר להכיר את מגוון התכניות שלכם?
<מיכל פינק: ראשית, מרכזי ההכוון התעסוקתי שמוקמים בימים אלה.
<מיכל פינק: יהיו 21 מרכזים, חלקם כבר פועלים – אימן אולי תוכל להרחיב בנושא – 7 כבר פועלים.
<מיכל פינק: המטרה שלהם ללוות גם אוכלוסייה שמעוניינת להפוך ליזמית - - -
חנא סוייד: אני מתכוון ממש פרסום.
חנא סוייד: איך אתם מפרסמים כדי שהציבור ידע?
<אימאן טרביה-אלקאסם: שלום לכולם, בוקר טוב.
<אימאן טרביה-אלקאסם: לשאלתך, חבר הכנסת סוייד, אחד המאפיינים של מרכזי ההכוון - - -
חנא סוייד: לא רק מרכזי הכוון.
חנא סוייד: תביני את השאלה שלי - - -
<אימאן טרביה-אלקאסם: אני אענה לך על השאלה.
<אימאן טרביה-אלקאסם: אחת הפעולות שאנחנו עושים במרכזי הכוון זה Reaching out – מה שנקרא בעברית יפה יִשּׂוּג - - -
חנא סוייד: Outreach.
<אימאן טרביה-אלקאסם: אותו מקדם תעסוקה שנבחר לשרת את היישוב, לא משנה אם בדרום או בצפון או במרכז, יוצא מתוך המשרד שלו וידפוק בדלתות של האנשים המובטלים שבכלל לא משתתפים בשוק העבודה.
<אימאן טרביה-אלקאסם: לעת עתה אנחנו לא יכולים לצאת בפרסום של "הנה נפתח מרכז הכוון – תבואו כולכם" בעיני זה לא צעד כל כך נכון - - -
חנא סוייד: בסדר, אבל מה עם תכניות אחרות?
חנא סוייד: הבנתי עכשיו שלמרכזי הכוון עדיין אין, אבל מה עם דברים אחרים?
חנא סוייד: תני דוגמה אחת לדרך שאתם מפרסמים תכנית מטיבה.
<אימאן טרביה-אלקאסם: אני חושבת שמשרד התמ"ת - -
חנא סוייד: אולי עיסאווי יודע על - - -
<אימאן טרביה-אלקאסם: - - משרד הכלכלה יוצא בקול קורא - - -
עיסאווי פריג': ממש תיאטרון.
<אימאן טרביה-אלקאסם: אני לא יכולה להגיד לכם כמה פעמים בשנה - - -
חנא סוייד: אבל תנו דוגמה לתכנית אחת.
חנא סוייד: סקרתם כאן בערך 10 תכניות - - -
באסל גטאס: אני אעזור לך – תכנית תעסוקה: עשיתם כנס בנצרת.
<אימאן טרביה-אלקאסם: יוצא קול קורא בעיתונות, זה מתפרסם בעיתונות - - -
חנא סוייד: זה חשוב.
חנא סוייד: אני רוצה להגיד - - -
<אימאן טרביה-אלקאסם: אתה רוצה תשובה של כן או לא?
חנא סוייד: אני דווקא יודע שהתשובה היא לא - - -
עיסאווי פריג': מה מתפרסם בעיתונות?
עיסאווי פריג': משרד הכלכלה לא מכסה את כל מה שאת אומרת, אני בדקתי לפני שבאתי.
חנא סוייד: אני יודע כי בתוך עמי אני חי - - -
עיסאווי פריג': משרד הכלכלה כמעט ומתעלם מהעיתונות ומהתקשורת הערבית בפרסום, הלפ"מ – בדקתי את זה.
חנא סוייד: אימאן, אני מבקש להסב את תשומת לבכם שאת זה דווקא צריך לעשות.
<אימאן טרביה-אלקאסם: אנחנו ניקח את זה לתשומת לבנו.
חנא סוייד: זה מה שאני מבקש, כי אחרת אנחנו שומעים על זה רק בישיבות כאן בכנסת, תאמיני לי, ובציבור לא יודעים על זה.
באסל גטאס: זה שבעתיים חשוב כשהמסלול או התכנית היא לא רק לערבים – הרי יש הרבה סעיפים תקציביים לכולם.
באסל גטאס: אז צריך עוד יותר להדגיש את האפשרות לגשת לאותן תכניות, גם של המדען הראשי, גם של הכשרה מקצועית וכולי.
אבישי ברוורמן: נציג האוצר אמר שהוא צריך לעזוב, והאוצר חשוב.
אבישי ברוורמן: מה יש לרן רידניק, נציג אגף התקציבים, להגיד לטובת הכלכלה?
חנא סוייד: אולי נשמע אותו אחרי - - -
<רן רידניק: אני חייב להגיע לדיון נוסף בוועדת המדע.
עיסאווי פריג': נבוא אתך למדע.
<רן רידניק: אתה מוזמן, כמובן, אבל אני אחטוף צעקות.
<רן רידניק: אתה רוצה לבוא ביחד איתי?
<רן רידניק: אני אשמח.
<רן רידניק: אני רכז תחום התעסוקה באגף התקציבים במשרד האוצר.
<רן רידניק: אני לא ארחיב הרבה, דיברו כאן לגבי חשיבות הנושא.
<רן רידניק: בגלל שידידי דברו הרבה בתחום המיקרו על תכניות שונות, אני אנסה לתת סקירת מאקרו קצרה בנוגע לסוגיה עצמה.
<רן רידניק: ראשית, הנושא של חשיבות מיצוי הפוטנציאל הכלכלי של המגזר הערבי: אני חושב שהשתרש בשיח ובמדיניות הממשלה בשנים האחרונות, במידה רבה נוכח פעילות שבוצעה בשנים האחרונות.
<רן רידניק: זה בוצע גם בהיבטים ההצהרתיים: עולם של יעדים, משרדי ממשלה שהציבו יעדים.
<רן רידניק: זה לא דבר בנאלי שממשלה מציבה לעצמה יעדים כמו יעדי תעסוקה, בעקבות דוח אקשטיין, זה משתרש בדיון.
<רן רידניק: וגם בשורה של החלטות ממשלה שתוארו במת המיקרו על ידי שותפי כאן בממשלה.
<רן רידניק: מדובר בהשקעת משאבים משמעותית.
<רן רידניק: אתה דיברת על סכומים היסטוריים של 4 מיליארד שקלים, אבל הצבר של חמשת החלטות הממשלה שהתקבלו בשנתיים האחרונות - -
אבישי ברוורמן: אמרתי שהייתה הצעה של 4 מיליארד שלא מומשה.
אבישי ברוורמן: כשאני הובלתי ואחרים – זה התחיל להיות משמעותי.
<רן רידניק: - - הן בסך כולל של 4.2 מיליארד שקלים.
<רן רידניק: גם כאן אני מסכים לחלוטין עם אמירתו של היושב-ראש, שאנחנו נימדד בעולם הביצוע, כמו כל דבר.
<רן רידניק: לכן, ככל שתרצו דוחות ביצוע מהאוצר, ממשרד הכלכלה, הרשות לפיתוח – אנחנו נשמח להעביר.
<רן רידניק: חבר הכנסת באסל דיבר - - -
אבישי ברוורמן: גטאס.
אבישי ברוורמן: באסל זה השם הפרטי.
<רן רידניק: אני מתנצל.
<רן רידניק: חבר הכנסת גטאס דיבר על כך - - -
חנא סוייד: הוא מרוצה שאתה מבטא את השם טוב.
חנא סוייד: לפעמים מבטאים את זה כל כך גרוע - - -
<רן רידניק: אני מנסה ללמוד.
<רן רידניק: תמיד יש לי מקום להשתפר.
עיסאווי פריג': זה חלק מהביחד.
<רן רידניק: בכל מקרה, הוא דיבר על זה שאנחנו בעיצומו של גיבוש תקציב מאוד מורכב עם גיבוש סדרי עדיפויות קשים.
<רן רידניק: דווקא כאן, יישומם של דברים שהחלטנו עליהם בטח כשהממשלה החליטה לא להפחית ולא לפגוע באותה החלטת ממשלה שתיארנו, כי היה אפשר להפחית מהם כדי להקל על המצוקה בכיוונים אחרים, נוכח החשיבות של הנושא הוחלט שלא לפגוע ולא להפחית וגם לא לעשות התאמות רוחביות כאלה ואחרות אלא להמשיך וליישם.
באסל גטאס: על אילו כספים אתה מדבר?
<רן רידניק: על אותן 5 החלטות ממשלה, אחת מהן תיאר היושב-ראש, בשווי כולל של 4.2 מיליארד שקלים.
<רן רידניק: אנחנו נמצאים כרגע במהלך הביצוע ובזה אנחנו נימדד.
<רן רידניק: עצם זה שהממשלה החליטה שלא להפחית ולא לפגוע בתקציבים מצביע על החשיבות של הנושא.
<רן רידניק: אני חושב שניבחן כאן בעולם המעשה ובעולם העמידה ביעדים שהממשלה הציבה לעצמה.
<רן רידניק: אני חושב שזה מתאר שיפור והבנה של הבעיה.
אבישי ברוורמן: אני רוצה למקד עכשיו את הדיון שיימשך לגבי, כמו שחבר הכנסת גטאס אמר, דברים ספציפיים.
אבישי ברוורמן: לא תוך דקה תשתנה האפליה, יותר ויותר שרים וראשי ממשלות יבינו שהנושא חשוב ויעלו אותו על סדר-היום.
אבישי ברוורמן: עלו פה מספר נושאים: עלה נושא אחד על ידי חבר הכנסת גטאס, איך להוביל כספים?
אבישי ברוורמן: אחת הבעיות לאוכלוסייה הערבית וליזמים הערביים היא שיש להם בעיות באשראי בבנקים.
אבישי ברוורמן: אחת מהבעיות של האשראי היא איך אתה מציג בטוחות: לעיתים יש בטוחות בנכסי דלא ניידי אבל הבעלות לא ברורה, לעיתים הבנקים לא נכנסים למקומות שהם אומרים שיש בהם סיכון גבוה.
אבישי ברוורמן: ולכן יש היום הרבה מאוד כספים – אני, דרך אגב, מאוד חושש לגבי המוסדיים מבחינת המשק – כי על הבנקים מפקחים – אני רואה כל-כך הרבה כסף מגיע למוסדיים שאני לא בטוח שיש עליהם פיקוח.
אבישי ברוורמן: אני מפחד שהמשבר הבא יבוא מהמוסדיים, שלא יהיה כמו בנקי ההשקעות.
אבישי ברוורמן: אבל זאת הערה כללית.
אבישי ברוורמן: נמצא אתנו ממשרד האוצר הראל שרעבי שהוא מנהל מחלקת הפנסיה באגף שוק ההון.
אבישי ברוורמן: אבל אבנר, מה אתה מציע כרגע מבחינה פרקטית שהממשלה והמוסדיים יכולים לעשות כדי לתעל כספים ולחזק את היזמים הקיימים – עבדתי אתם, אני מכיר אותם באוכלוסייה הערבית – שחדשות לבקרים מעוניינים באשראי ומעוניינים להתקדם.
חנא סוייד: מאיזו חלקה באוצר?
אבישי ברוורמן: אבנר סטפק הוא לא מהאוצר, יש לו בית השקעות פרטי, קרן השקעות מיטב-דש.
אבישי ברוורמן: באנגלית אבנר סטפק נקרא:
אבישי ברוורמן: Gentleman of is his own means, כלומר אדם מאוד מאוד מבוסס ועשיר בזכות עצמו, אבל עם כספי ציבור.
<אבנר סטפק: טוב, שלום.
<אבנר סטפק: אני בן 38, לשעבר מנכ"ל בית ההשקעות מיטב-דש והיום בעלים.
<אבנר סטפק: אנחנו הגוף השני בגודלו בישראל: מנהלים 112 מיליארד שקלים ואני מכיר די טוב את המגזר הערבי מנוכחות בשטח, גם בצד העסקי וגם בצד פילנטרופי ומעסיק כ-850 עובדים בתל אביב, ובעמק הירדן על חורבות מפעל ספן, מול אשדות יעקב.
<אבנר סטפק: היום באתי עם מודל במצגת מאוד קצרה של 8 שקפים, לגבי נושא ההתערבות של שוק המוסדי, הגופים המוסדיים, בהשקעות מגזר ערבי.
<אבנר סטפק: צריך להגיד שברמת המאקרו המוסדיים מנהלים היום כטריליון שקלים מתוכם כ-700 מיליארד שקלים יושבים בחיסכון ארוך טווח.
אבישי ברוורמן: תסבר את האוזניים של הצופים בטלוויזיה: יש טריליון שקלים במוסדיים.
אבישי ברוורמן: כמה יש בבנקים?
<אבנר סטפק: תלוי איך סופרים את זה.
<אבנר סטפק: סך תיק הנכסים הפיננסיים של הציבור מתקרב ל-3 טריליון שקל.
<אבנר סטפק: חלק גדול זה פיקדונות בבנקים כמובן ונכסים פיננסיים אחרים – זה לא כולל נדל"ן ועסקים.
אבישי ברוורמן: איך זה מחולק בין הבנקים למוסדיים?
אבישי ברוורמן: Fifty-Fifty?
<אבנר סטפק: לא, לבנקים יותר.
חנא סוייד: מה האחוז של האוכלוסייה הערבית בטריליון הזה?
<אבנר סטפק: הטריליון מתחלק ל-300 מיליארד לטווח קצר – קרנות נאמנות ותיקי השקעות – על זה אין הרבה נתונים, זה גם לא רלוונטי לדיון מאחר ואסור להם רגולטורית להשקיע בכלל בהשקעות ריאליות.
<אבנר סטפק: ה-700 מיליארד של הטווח הארוך – קופות גמל, פנסיה, השתלמות וביטוחי מנהלים – אני מעריך שחלקם פחות מ-10% אבל אין לי נתון מדויק.
<אבנר סטפק: בוודאי זה נמוך דרמטית ממשקל האוכלוסייה הערבית בישראל.
<אבנר סטפק: כצופה ופעיל שמסתובב המון בשטח במגזר הערבי אני רואה שיש תהליך איטי של יציאה ממאפייני השקעות שמרניים מאוד, מנדל"ן, מדולרים, להשקעות קצת יותר ספקולטיביות ועדיין מאוד-מאוד סולידיות.
<אבנר סטפק: אלו לא מאפיינים דומים למגזר הכללי, לאוכלוסייה הכללית.
אבישי ברוורמן: תן דוגמאות, אבנר, של השקעות כאלה.
<אבנר סטפק: השקעות של משק הבית בטיפוסי ברובן זה פיקדונות ותכניות חיסכון ובשוליים ניירות ערך.
אבישי ברוורמן: אמרת שאנשים נכנסים קצת יותר
<אבנר סטפק: יש כניסה לקרנות נאמנות באג"ח קונצרני, באפיקים בהם יש 20% מניות ו-80% סולידי, ולא רק 100% תכנית חיסכון או פק"מ.
<אבנר סטפק: המודל שאני מציג הוא מודל של השתתפות גופים מוסדיים, אום 700 מיליארד של טווח ארוך בהשקעות - - -
חנא סוייד: אתה מחלק העתק של ההרצאה שלך?
<אבנר סטפק: כן, אני אשמח להעביר במייל למי שמעוניין.
<אבנר סטפק: יש פה כרטיס ביקור.
אבישי ברוורמן: חולק כבר.
<אבנר סטפק: אני קצת יותר סקפטי לגבי תכניות ממשלתית ואני שומע הרבה מספרים ודיונים ומיקרו כזה של: 20 מיליון נתנו לתעסוקה ועוד 100 מיליון לפרויקט תחבורה וכולי – תסלחו לי, זה גרעינים וכסף כיס.
<אבנר סטפק: זה לא מה שיעשה שינוי במגזר העברי.
עיסאווי פריג': ומה יעשה את השינוי?
<אבנר סטפק: יש גם דברים שהממשלה צריכה לעשות, אני לא פוטר את הממשלה מאחריות, יש לי גן שם הרבה מאוד רעיוניות.
<אבנר סטפק: אני גם מתעסק בצד הפילנטרופי.
<אבנר סטפק: אני אתמקד במודל.
<אבנר סטפק: הטענה שלי פשוטה: אפשר לעודד גופים מוסדיים להשקעות בעיקר בתחומי נדל"ן ותשתיות.
<אבנר סטפק: צריך לזכור, אנחנו גופים של חיסכון לטווח ארוך – אנחנו גם צריכים השקעות לטווח ארוך, כלומר פרויקטים למינימום 5 שנים עד 20 שנה.
<אבנר סטפק: אנחנו נשקיע, ואני אתן דוגמה אחת כדי להמחיש, הממשלה תיתן מעין רשת ביטחון שלה
<אבנר סטפק: ערכתי היא לא תצטרך להוציא אגורה מכיסה, בדומה למודלים שנעשו בעבר: היה מודל בהון סיכון בתחילת שנות ה-90', קרנות יוזמה, עם ביטוח ממשלתי ענבל; היה מודל באמצע שנות ה-90' כשהיה משבר חריף בקופות הגמל, בנק ישראל העמיד רשת ביטחון ב-96' ואמר למשקיעים: אנחנו ניתן לכם ערבות שלא תפסידו יותר כסף מהרמה הזאת.
<אבנר סטפק: זאת הייתה ערבות וירטואלית, זאת אומרת היא נתנה שקט נפשי מידי לשוק ועצרה בריחה של משקיעים, אבל היא הייתה וירטואלית במובן שהיה ברור לכל כלכלן מתחיל שאין שום סיכוי שהממשלה תצטרך להכניס אגורה אחת מכיסה לאותה ערבות.
<אבנר סטפק: בהתאמה, אני מעריך, שגם מה שאני מציג כאן היום - - -
אבישי ברוורמן: תזהר בהערה הזאת.
אבישי ברוורמן: אמרו את זה גם בעולם הגדול והממשלה הייתה צריכה להכניס מכיסה בכל מיני מקומות.
<אבנר סטפק: אנחנו לא העולם הגדול.
אבישי ברוורמן: רק תזהר.
<אבנר סטפק: אני אומר שהמדינה תעמיד ערבות תשואה לפרויקטים שמוסדיים ישקיעו בהם אבל, שימו לב, הערבות הזו משתתפת ברווחים.
<אבנר סטפק: כלומר, אני אומר שהמדינה לוקחת איזשהו סיכון, גם אם אני מעריך שהוא וירטואלי והאחוז שהיא באמת תצטרך להוציא כסף מהכיס הוא אפסי, היא תקבל פיצוי על עצם זה שהעמידה ערבות.
<אבנר סטפק: אני אתחיל מדוגמה להמחשה, לא לגמרי וירטואלית: בשפרעם יש בניין עירייה ישן וקורס שצריך בנייה מחדש.
<אבנר סטפק: לעירייה יש זכויות בנייה למרכז מסחרי ולהפעלת חניון והיא צריכה לבנות בניין עירייה חדש, נניח שמדובר בפרויקט של 100 מיליון שקל.
<אבנר סטפק: אגב, אני מדבר בכלל על פרויקטים שהמינימום הוא 50 מיליון שקל – מתחת לרף הזה לא יעניין את הגופים המוסדיים.
<אבנר סטפק: צריך לזכור שאנחנו מנהלים עשרות מיליארדים, ובמצטבר מאות מיליארדים – לעשות פרויקט ב- 50 מיליון שקל זה המינימום הרצוי.
<אבנר סטפק: עיריית שפרעם היא לא יזם עסקי, היא גם לא תהיה, לצורך העניין היא תציע את הקרקע בעסקת קומבינציה ליזמים שיבנו בניין עירייה חדש ויקבלו בתמורה זכויות כמו הקמת קניון והפעלת חניון העירייה.
<אבנר סטפק: אותו יזם שצריך להביא עכשיו 100 או 200 מיליון שקל צריך מימון: לא מהבנקים, אנחנו כבר יודעים – זה לא נושא הדיון – בגלל אפשרויות מוגבלות היום במגזר הערבי מכל מיני סיבות שאשמח להסביר בהזדמנות.
<אבנר סטפק: גופים מוסדיים שישקיעו, נניח, 70 מיליון שקל כמימון לפרויקט הזה, יקבלו מהמדינה ערבות שתבטיח תשואה מינימלית לתקופה של הפרויקט, נניח את התשואה שאיגרת חוב ממשלתית נותנת היום למשל, צמוד פלוס 0.3 לשנה – בתמורה להעמדת הערבות הזו שתבטיח לנו איזשהו תשואה מינימלית – אפסית, אמנם, אבל משהו מינימלי – כנראה היא תהנה מחלק מהרווחים שאנחנו נקבל - - -
אבישי ברוורמן: אבנר, אנחנו בשידור ואתה נכנס פה יותר מדי לרמה טכנית.
אבישי ברוורמן: אני רוצה שתסביר לי את הקונספט.
אבישי ברוורמן: הראל שרעבי, ממשרד האוצר, הדבר הזה כבר עבר?
אבישי ברוורמן: מעניינת אותי ההתייחסות שלך.
אבישי ברוורמן: אתה אחראי על שוק ההון, נכון?
חנא סוייד: אולי יש לך אינפורמציה לגבי תכנית שהממשלה יזמה?
חנא סוייד: זה קרן הון סיכון - - -
אבישי ברוורמן: אבנר בא עם הצעה.
אבישי ברוורמן: אני מציע שנתקדם – אנחנו ניקח את התכנית, נבחן עם האוצר - - -
<אבנר סטפק: המודל בגדול, כמו שאמרתי: המוסדיים ישקיעו ישירות בפרויקטים מול יזמים, הממשלה תגבה בערבות תשואה מינימלית ותהנה בתמורה מחלק מהרווח - - -
אבישי ברוורמן: אתה הצגת את התכנית הזאת - - -
<אבנר סטפק: לרשות לפיתוח כלכלי, לא לשום פורום אחר.
<אבנר סטפק: העברתי את המצגת הזאת לפני כחודש וחצי לבקשתם.
אבישי ברוורמן: אנחנו נבדוק את זה הלאה.
אבישי ברוורמן: הראל שרעבי, אתה רוצה להתייחס, כמשרד האוצר, שוק ההון?
אבישי ברוורמן: ראית כבר את ההצעה הזאת?
<הראל שרעבי: לא.
<הראל שרעבי: לראשונה אני רואה אותה עכשיו.
<הראל שרעבי: אבל הנחת המוצא מאחורי הדברים החשובים שנאמרו פה היא שיש בזה סיכון מוגבר.
<הראל שרעבי: אינני מנהל השקעות ואני לא יודע להעריך סיכונים, אבל בכל אופן זאת הנחת המוצא כי בהשקעות אחרות של שהגופים המוסדיים אנחנו לא רואים שהם באים ומבקשים ערבות של המדינה להשקעות שלהם.
<אבנר סטפק: אתם עושים את זה בהון סיכון - - -
<הראל שרעבי: עושים את זה במקומות אחרים אבל לא בכובע של אגף שוק ההון.
אבישי ברוורמן: הנקודה שנאמרה פה על ידי מר סטפק היא שאנחנו יודעים שישנו כשל שוק לגבי האוכלוסייה הערבית ובין השאר בבעיה של בטחות וסיכון.
אבישי ברוורמן: מכיוון שהדבר הזה יוצר עיוותים ובגללו לא משקיעים מספיק בנדל"ן ובתשתיות וכולי, והאוכלוסייה הערבית מפגרת בתשתיות האלה, צריך לתקן את כשל השוק הזה.
אבישי ברוורמן: כאן הייתה הצעה שנבחן אותה.
אבישי ברוורמן: כמו שאנחנו אומרים שאנחנו נותנים עדיפות – הנה יושב פה מר קבלו שהיה ראש עיריית בית שאן – לפריפריה.
אבישי ברוורמן: איפה שיש Externalities, איפה שיש כשלי שוק – אנחנו מנסים לתת את הגיבוי הממשלתי.
אבישי ברוורמן: לכן, ישנו סיכון יותר גבוה כאן ואי אפשר לפסול את ההצעה.
<הראל שרעבי: חס ושלום.
<הראל שרעבי: אבל לפני שאנחנו בוחנים את האספקט הספציפי, בוא ניקח צעד אחורה: המטרה המרכזית של 700 המיליארד שקלים שאבנר דיבר עליהם היא לאפשר לאזרחי מדינת ישראל, ובכללם אזרחי המגזר הערבי, שחוסכים בקופות הגמל וקרנות הפנסיה ובביטוחי המנהלים, לקבל קצבה ביום שבו הם יפרשו מעבודה, שיעמוד להם מקור הכנסה – זאת המטרה היחידה של הכספים האלה ולשם הכול מכוון.
<הראל שרעבי: המטרה של הגופים המוסדיים בניהול ההשקעות שלהם היא להשיג תשואה מקסימלית על הכספים בסיכון מחושב כדי שלאותם עמיתים תהיה קצבה בסוף הדרך.
<הראל שרעבי: זאת המטרה שחייבת לעמוד בפני כולם.
אבישי ברוורמן: לא רק שהיא חייבת אלא, כמו ששמעת בהערת האזהרה שלי – על הבנקים יש פיקוח אבל אני מאוד חושש מהמוסדיים בעתיד.
באסל גטאס: אני מבטיח לך דבר אחד: אצלנו לא יהיו תספורות.
באסל גטאס: בהשקעות מהסוג שאבנר מתכוון אליו לא יהיו תספורות.
אבישי ברוורמן: אני מניח, חבר הכנסת גטאס, שאתה אומר שאת התספורת כבר עשית.
באסל גטאס: כן, אני ואתה.
<הראל שרעבי: אף אחד מאתנו לא רוצה לממש מטרות חשובות אחרות על חשבון המטרה שציינתי – הקצבה של אזרחי מדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: ברור, רוצים להגיע לתשואה טובה.
<הראל שרעבי: אם ניתן להשיג מטרות חברתיות בלי לפגוע – ואני מדגיש: בלי שתהיה שום פגיעה ביכולת של הגופים להשיג תשואה על הנכסים שלהם - - -
אבישי ברוורמן: לא מטרות חברתיות, לא, לא.
אבישי ברוורמן: המטרות כלכליות חשובות - -
באסל גטאס: כלכליות נטו.
אבישי ברוורמן: - - שאם התשואה שלהן שווה – ישקיעו בהן, ואם לא שווה – לא ישקיעו.
<ג'עפר פרח: הם מושקעים.
<ג'עפר פרח: הכסף הזה לא בשמיים – ה-700 מיליארד שקל מושקעים היום במקומות מסוימים.
<הראל שרעבי: השאת התשואה ברורה, אבל לצד תשואה יש סיכון.
<הראל שרעבי: אם השאת התשואה נושאת בחובה סיכון עודף, אז יש לגופים המוסדיים שיקול דעת שלא להיכנס לסיכון הזה.
<הראל שרעבי: ככל שיוצע מודל כדוגמת המודל שאבנר הציע פה או מודלים אחרים שיצמצמו את הסיכון כך שדעתם של מנהלי ההשקעות בגופים המוסדיים – לא של ענף שוק ההון – תנוח שההשקעות הן לטובת העמיתים.
<הראל שרעבי: אנחנו סומכים את ידינו ומברכים על זה.
אבישי ברוורמן: זאת הייתה הערה כללית שאני מקבל אותה.
אבישי ברוורמן: כמו שאמרתי לי יש עוד חשש לגבי המוסדיים.
אבישי ברוורמן: אני רוצה לפתוח את הדיון לעוד אנשים: איה בן עמוס מקרן אברהם, בבקשה.
<איה בן עמוס: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שטרם עלו פה.
<איה בן עמוס: אנחנו כולנו מסכימים על עומק הפערים ולא צריך להרחיב על הדברים האלה.
<איה בן עמוס: אני משערת שאנחנו מסכימים – זה נאמר בצורה פחות ברורה – שהתקציב הנוכחי הוא לא התקציב שמביא אתו השקעה אסטרטגית בחברה ערבית לטובת מיצוי הפוטנציאל הזה אלא הוא תקציב שמגדיל את הפערים.
<איה בן עמוס: חלק מהדברים הם בגדר ענישה של הציבור הערבי על המחדלים של המדינה עצמה.
<איה בן עמוס: דברים שכבר טופלו כמו מיצוי כושר השתכרות.
<איה בן עמוס: יש עוד דברים שניתן לעשות, דברים שלא עלו פה ואני חושבת שהם כרוכים בפחות השקעה תקציבית.
<איה בן עמוס: קודם כל, הנושא של אזורי תעשייה משותפים חבר הכנסת גטאס התייחס אליו הוא נושא מאוד חשוב .
<איה בן עמוס: כל העניין של שטחי שיפוט ושינויי גבולות, אלו מועצות מקבלות את הארנונה מאזורי התעשייה הוא דבר שלא מצריך השקעה תקציבית – הוא מצריך - - -
אבישי ברוורמן: זה היה אחד הדברים המרכזיים, פה אני בא לנציגת שר הכלכלה: הכשל המרכזי, אמר את זה חבר הכנסת גטאס, שלא הקימו מספיק, או כמעט בכלל, אזורי תעשייה משותפים ולכן אתה נמצא באזור בו יש יישוב ערבי ויישוב יהודי – למשל בראש העין ובמקומות אחרים – הארנונה כולה הולכת לאוכלוסייה היהודית.
אבישי ברוורמן: אתה עובר 500 מטר – האוכלוסייה הערבית לא מקבלת שום ארנונה.
אבישי ברוורמן: לכן זה אחד הדברים שמחייבים פריצת דרך וזה מחייב רק החלטה מדינית ברורה שעובדים ביחד.
<מיכל פינק: אנחנו מכירים את הסוגיה הזו ואכן אנחנו למדים שיותר קל להגיע לשיתוף מהיסוד כאשר מייסדים אזורי תעשייה חדשים דוגמת עידן הנגב, שם יש שותפות מלאה בין רהט לבני שמעון ויש שיתוף פעולה מצוין ואכן יותר כל להשיג את זה - - -
אבישי ברוורמן: זה תמיד ככה כשאתה מתחיל לשתף מישהו – מישהו צריך קצת לקבל פחות.
אבישי ברוורמן: אנחנו רואים את זה בכל הנושא של המועצות האזוריות והוויכוח עם ערי הפיתוח.
באסל גטאס: מגדילים את העוגה.
<איה בן עמוס: אנחנו בעיקרון בעד.
<איה בן עמוס: ברור שזה מורכב ויש פה צורך לערב את משרד הפנים.
<מיכל פינק: נכון, אבל גם משרד הפנים כיום - - -
<ג'עפר פרח: זה סיפור שאנחנו שומעים עליו כבר 10 שנים ולא קורה אתו כלום וגם אזורי התעשייה הקיימים לא מתפתחים.
<ג'עפר פרח: אנחנו כבר שומעים על זה שנים.
אבישי ברוורמן: אני אתן לך לדבר, אתה הבא בתור.
<ראסם נאטור: בהמשך לשאלה שלך אני רוצה לחדד דבר אחד: בכלל במדינה הזאת, מי שאחראי על ייזום אזורי תעשייה הוא לא רק גוף אחד.
<ראסם נאטור: זה מהתחלה יוצר בעיה - -
אבישי ברוורמן: אתה אמרת בדיוק את הנקודה הבעייתית.
<ראסם נאטור: - - כי מי יוזם?
<ראסם נאטור: גם הרשות עצמה לפעמים יוזמת, גם גופים פרטיים ולפעמים גם המשרד שלנו, משרד הכלכלה.
<ראסם נאטור: זה יוצר מצב שייצר את העיוות הקיים וגם אם יש כסף שהרשות מביאה אלינו, אנחנו מתקשים ליישם חלק מהדברים בשל בעיית תכנון.
<ראסם נאטור: הרי תכנון הוא רווחה, הכול מחיל בתכנון.
<ראסם נאטור: אז אם הממוצע כדי להעסיק אדם אחד צריך לבנות 30 מטר מבנה תעשייה.
<ראסם נאטור: אם המספרים שהזכירה כאן מיכל תחשבו כמה צריך לבנות כדי להעסיק ערבים, ואם תלכו לשטח עצמו תראו כמה מטר לבנייה לתעשייה יש בטבעות המחוזיות.
<ראסם נאטור: אתם תמצאו שזה לא הולם ולא תואם.
<ראסם נאטור: לכן, התפקיד של הוועדה המכובדת הזאת, בדיון יותר מעמיק, לחפש דרך איך הבעיה יכולה להיפתר כך - - -
באסל גטאס: רק דרך אזורי תעשייה מרחביים ולשתף את כולם ביחד.
באסל גטאס: בתוך הקו הכחול אין.
<ראסם נאטור: בהחלטה 1839 הקציבו 9 מיליון שקלים לשילוב רשויות.
<ראסם נאטור: אם אני אלך לתפן ואציע להם תמריץ של 1.5 מיליון שקל ולקחת את ינוח או לדלתון תמריץ של 1.5 שקל ולקחת את בין ג'אן או פסוטה, הם ייקחו?
<ראסם נאטור: לא כדאי להם.
<ראסם נאטור: לכן, הנושא של התמריצים לא קיים וכל אזור תעשייה מרחבי - - -
אבישי ברוורמן: אתה צודק בכל מילה שלך.
<ראסם נאטור: אני מציע, מהניסיון בשטח, צריך לעשות עבודה משותפת של משרד הכלכלה, של ממ"י, של האוצר ולציין כמה אזורים חדשים שיקומו בשיתוף.
<ראסם נאטור: במגזר הערבי היום אין יתרות קרקע - -
<ראסם נאטור: - - איפה ניתן עכשיו לעשות אזור תעשייה חדש?
<ג'עפר פרח: ליד מי-עמי, מה קורה?
<ראסם נאטור: במועצה אזורית עירון – יש שם איזה - - -
אבישי ברוורמן: אני עוצר אותך - - -
<ראסם נאטור: מודל כזה יכול לעבוד.
<ראסם נאטור: אבל להאשים כל הזמן ולהטיל את זה על משרד מסוים או על רשות אחרת - - -
אבישי ברוורמן: המשילות הישראלית היא מהגרועות בעולם ולא בעולם המערבי, מכיוון שמאז רבין אין פרויקטור – כל שר מושך בכיוון אחר, אין תכלול.
אבישי ברוורמן: הוא היה ראש הממשלה האחרון שמנכ"ל משרד ראש הממשלה היה מתכלל.
אבישי ברוורמן: לצערי כרגע ישנם דיונים, כל שר שולח את האנשים שלו וכל אחד מושך בכיוון אחר וזה קורה בכל מקום וזאת הבעיה המרכזית ולצערי אנחנו לא יכולים לפתור אותה כאן.
אבישי ברוורמן: כמוש אמרתי המשילות היא הבעיה ולא הבעיה של 4-3 אחוז.
אבישי ברוורמן: אני מתקרב לסיום ולכן, איה תסיימי ואז ניתן לעוד שני אנשים.
<איה בן עמוס: יש עוד שתי נקודות נוספות שרציתי להתייחס אליהן.
<איה בן עמוס: אחת, בנושא של אפליה בשוק הפרטי – אני חושבת שזה משהו שאפשר להתקדם אתו באמצעות חיזוק של נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, חיזוק סמכויות האכיפה שלה.
<איה בן עמוס: היום הנציבות היא לא גוף עצמאי מספיק והיא עושה הרבה מאוד עבודה חשובה וטובה בסמכויות המוגבלות שלה.
<איה בן עמוס: אבל חיזוק שלה ומן סמכויות אכיפה יכולים לעזור בתחום הזה.
<איה בן עמוס: נושא נוסף הוא הנושא של חינוך.